By Johanna\t– December 16, 2019 — Posted in Sekalaista.\nTälläkin blogilla on muutama seuraaja. Tiedoksi siis, että olen siirtämässä kirjoituksia osoitteeseen https://mantuilija.blogspot.com/\nSiirrän tällä sivulla olevat vaellustarinat sinne ja uudet jutut eivät tule tänne Onkiblogiin enää ollenkaan. Tervetuloa siis Blogspotiin :)\nYksinvaellus Käsivarressa osa 8: Saarijärveltä Kilpisjärvelle & loppuanalyysi\nBy Johanna\t– December 19, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nOsa 1 – Valmistautuminen\nOsa 2 – Kilpisjärvi-Paihkasjärvi\nOsa 3 – Paihkasjärvi-Siedjonjärvi\nOsa 4 – Siedjonjärvi-Meekonjärvi\nOsa 5 – Kalastuspäivä ja sushi-ilta\nOsa 6 – Meekonjärveltä Kuonjarjohkalle\nOsa 7 – Kuonjarjohka-Saarijärvi\nPäivän reitti (myös kuvana jutun lopussa)\nTästä aamusta ei olekaan muistiinpanoa heräämisajasta. Olin vaihteeksi päivän viimeisiä lähtijöitä. Rupattelimme vielä Oulu-naisen kanssa pitkät pätkät, koska hänelläkään ei ollut kiire, sillä kalastuspäivä oli edessä. Hän ja Sumu spekuloivat minustakin tulevan “elinkautislainen” Käsivarteen. Katsotaan. :) Olin itsekin ajatellut pitäväni vielä yhden kalastuspäivän, mutta sää oli taas tosi tuulinen heti aamusta, joten en pitänyt sitä enää kovin realistisena. Jossain vaiheessa jäin yksin tuvalle ja lueskelin Tieteen ja taiteen tunturit -kirjaa aamukahvia juodessani. Olin aiemmin poiminut Gahperusvaaran ylängöltä (“Rohanista”) fossiilikiven ja bongasin kirjasta kuvan minun silmääni ihan vastaavanlaisesta kivestä. Kyseessä oli jonkinlainen fossiloitunut madon “elämä”. Ei siis matoja itsejään, vaan niiden jälkiä. Sellaisia oli aiemmin löytynyt Saanan lähistöltä. Kirjoittelin tutkimusasemalle sähköpostin ja lähetin kuvan omasta kivestäni. Se herätti kiinnostusta lisäkuvien ja tarkemman sijainnin pyytämisen verran, mutta muuta ei ole kuulunut. Kivi odottelee kirjahyllyssä kohtaloaan.\nSaarijärven tupa. Taustalta olevilta tuntureilta laskeuduin edellisenä päivänä.\nLopulta olin vitkutellut tarpeeksi ja lähdin liikkeelle. Ajattelin käveleväni Kalottireittiä pitkin Kilpisjärveä kohti ja sen jälkeen Saanan ja Iso-Jehkaksen välistä Retkeilykeskukselle. Ihan ilman kalastamista en päässyt, sillä kaarsin Saarijärven etelärannalle “kuivattamaan telttaa”. Olin pakannut sen muutamaa päivää aiemmin aamukasteessa, joten pystytin sen pieneen rinteeseen tuulensuojaan ja siirryin heittelemään polun lähistölle. Mitään en saanut ja Norjan puolelta iski hyvä sademyräkkä, joten teltan kuivatuskaan ei lopulta onnistunut. Odottelin kuitenkin sadekuuron menevän ohi ja annoin tuulen ja auringon kuivata pahimmat kosteudet, purin teltan ja lähdin taas liikkeelle. Kävin kääntymässä pienellä saarekkeella Norjan ja Suomen rajalla katsomassa rajakylttiä. Tällä kertaa reitillä oli kivien sijasta runsaasti kosteaa rinnesuota ja mutaa.\nTeltta kuivumassa. Taustalla Norja.\nRaja. Kuvasta sitä ei näe, mutta paikka oli pieni niemi.\nTäällä reitti kulkee jonkin verran Norjan puolellakin – kuulemma Kekkosen toiveesta. Suomen puolelle palattuani pohjoispuolelleni jäi Másetjávri, josta olin jutellut Oulu-naisen kanssa. Vastarannalla oli hiekkasärkkiä, jotka olisivat voineet olla hyvä leiripaikka, jos olisin vielä halunnut yöpyä maastossa. Kävin järven rannalla pyörähtämässä ja ajattelin edes syödä sen rannalla, vaikken leiriytynytkään. Kello kuitenkin oli jo reippaasti iltapäivän puolella ja olin jo alkanut haaveilla Retkeilykeskuksen pizzasta. Soitin jopa sinne kysyäkseni, mihin asti keittiö on auki. Ravintola sulkeutui kuulemma jo hyvissä ajoin, joten luovutin sen(kin) suunnitelman kanssa ja päätin jatkaa matkaa Kalottireittiä pitkin luontokeskukselle ja etsiä leirintäalueen jostain Kilpisjärven keskuksen mökkikylästä. Sellaisesta, josta saisi pizzaa.\nKun Saana alkoi näkyä lähietäisyydeltä ja ylitin taas Tsahkaljärveen laskevan puron, alkoi tuntua että vaellus on oikeasti lopussa. Onneksi vastaan tuli vielä alkupään mahtavat tunturikoivikot ja ilmakin lämpeni ja tyyntyi. Lopulta pääsin luontokeskukselle. Jalat olivat taas kipeät, mutta kävelin silti kävelytietä kohti kylää ja eksyin Tundreaan, joka tuli lähes ensimmäisenä vastaan. Sieltä sai 20 eurolla telttapaikan, johon kuului saunan käyttö, sekä ravintolasta pizzaa. Kävin laittamassa leirin pystyyn ja ostamassa Kilpishallista virvokkeita ja karkkia. Sitten menin pizzalle ravintolaan. Kun olin lähdössä, löysin tuttuja: Kuonjarjohkalta tuttu seikkailijapariskunta yöpyi myös Tundreassa ja he olivat juuri aloittamassa illallista. Rupattelimme pitkät pätkät, mutta sitten he alkoivat saada pöytään viiniä ja minua poltteli jo saunassa käynti. Olo oli todella törkyinen, kun olin tarponut useita päiviä peseytymättä. Seuraavana päivänä pariskunnan nainen kommentoikin painokkaasti jotain puhtaista hiuksistani – voin kuvitella eron.\nTuttua kotoisaa tunturikoivikkoa.\nSaana tuli taas näkyville.\nSaunassa sain olla yksin, mutta leirintäalueella yöpyi myös pari hollantilaista naista, jotka neuvostani näkivät jopa revontulia yöllä. He käyvät kuulemma lähes joka talvi hiihtovaelluksella Suomen Lapissa. Suomessa sen vuoksi, että tuvat ovat parhaassa kunnossa tällä puolella rajaa. Itselläni revontulet jäivät väliin, sillä olin niin väsynyt. Nukahdinkin nopeasti vaihteeksi telttaan monen yön autiotuvissa nukkumisen jälkeen.\nViimeinen leiri Tundrean pihassa.\nViimeisen päivän kävelyreitti.\nSeuraavana aamuna (18.8.2017) keittelin vielä viimeiset pastat trangialla ennen kuin purin teltan. Tundrean ravintolalla odottelin bussin tuloa aamukahvia juoden ja juttelin joidenkin paikallisten kanssa. Tai no, toinen oli vaeltamassa Lapissa, koska oli sillä hetkellä kodittomana. Ostin häneltä perhoja, jotta hän pääsisi bussilla seuraavaan kohteeseen. Toinen oli sisustajana ja juttelimme Tundrean tulevaisuuden suunnitelmista. Sitten sattui onnenpotku, nimittäin Saarijärveltä tutut Jukka (PEKKA) ja Asla-koira olivat lähdössä asuntoautolla samoihin aikoihin kohti etelää ja tarjosi kyytiä. Näimme vielä kerran seikkailijapariskunnan, jotka rapsuttelivat Aslaa ja jatkoivat sitten matkaa Inariin melomaan. Tällä hetkellä he taitavat olla jossain päin Uutta-Seelantia, melomassa edelleen. :)\nAutomatka sujui huipusti, kunhan saimme musiikit toimimaan. Teimme vahingossa pidemmän reittivalinnan ja lähdimme Rovaniemen kautta etelään, mutta se ei haitannut liikaa. Pääsin ihan kotiovelle saakka ja J&A tulivat kahville ennen matkan jatkoa, keskelle isoa sukulais- ja koiralaumaa. Myöhemmin illalla pääsin taas saunaan.\nSainpas raportin ennen joulua valmiiksi… Riisipuuroa keitellessä on hyvä muistella vaellusta ja maistaa tilkka samaa viskiä, jota oli vaelluksella mukana. Glenfiddich, tunnistajille.\nVäitän, että vaeltaminen on yksi parhaita tapoja päästä oravanpyörästä eroon. Kun paikan valitseee oikein, niin puhelin ja netti eivät toimi vaikka haluaisi. Itselläni ainakin säilyi viikkoja, ehkä kuukausia, paljon rennompi olo ja asenne kaikkeen. Kun jatkuva taustakilinä poistui, fiilis terävöityi. Ainoa harmitus oli se, että vaellus kesti “vain” viikon ja mielessä pyöri ja pyörii vieläkin jo tulevan vuoden pidempi reissu. Yksin lähteminen oli minulle todella hyvä ratkaisu, sillä minkään suhteen ei tarvinnut tehdä kompromisseja. Muihin vaeltajiin tuli myös otettua kontaktia paljon avoimemmin ja koettua huippuja juttuja yhdessä. Reittiin kuului tälle reissulle sopivasti omaa suunnistusta ja polulla kävelyä.\nJa ne varpaat… silloin kun ne eivät olleet kipeät, ne olivat tunnottomat. Vaelluksen jälkeenkin ne kipeytyivät aika helposti ja tunto oli pysyvästi poissa ainakin pari kuukautta. Nyt, 4 kuukautta myöhemmin, tunto on onneksi palautunut lähes täysin normaaliksi. Kävin fysioterapeutilla pari kertaa ja pohdimme mistä vaiva saattoi johtua. Sain tehtäväksi harjoitteita, joilla toivottavasti ehkäistään tulevat hermovauriot. Onneksi varpaat olivat ainoa isompi vaiva eivätkä ne estäneet matkantekoa, vaikka välillä mieli tekikin pysähtyä.\nSuunniteltu reitti ei aivan toteutunut ja Toskaljärven sekä Saivaaran huiputuksen väliin jääminen harmittaa hieman. Silti uskon, että niiden skippaus oli järkevää. Kalastuspäivä tuli sopivaan väliin ja sushit olisivat jääneet tekemättä, jos olisin jatkanut vielä Toskaljärvelle. Enkä tiedä miten kivulias Saarijärvelle kävely olisi sujunut, jos alla olisi ollut vielä 1-2 lisäpäivän vaellukset. Onneksi suunnitelmat on tehty muutettaviksi ja nyt on ainakin odotettavaa tuleville reissuille.\nVaelluksen jälkeen olen hankkinut lämpimämmän makuupussin (Warmpeace Viking 600), jota olen testannut sen verran, että olen nukkunut parvekkeella pari yötä pikku pakkasella. Lämpötila tuollaisella pussilla on kyllä aivan eri kuin vanhalla kesäpussillani teltassa.\nYli jääneet ruuat.\nVarusteita ja vaatteita oli mukana sopivasti, jos ylimääräisiä vesipulloja ei lasketa. Kaikki vaatteet olivat käytössä, myös lämpimät. Kevytuntuvatakki oli ylivoimainen voittaja, sillä siitä sai pehmeän tyynyn ja se lämmitti kylminä iltoina. Korvatulppiakin käytin useina öinä. Yllä näkyy, minkä verran ruokaa jäi jäljelle. Noilla olisi pärjännyt vielä ainakin 3-4 päivää, mikä lienee ihan kohtuullinen hätävara. Koko kasa lähti kiertoon Mikolle, joka oli lähdössä myös Käsivarteen vaeltamaan seuraavalla viikolla. Vein ruuat teltan palautuksen yhteydessä ja juttelime olosuhteista. Mikko ja vaellusseuransa saivatkin niskaan aivan kunnollisia lumimyräköitä, joten minulla ja muilla kävi säiden suhteen tuuri.\nKiitos Mikolle teltasta ja Lassille edelleen trangian lainasta ja teknisestä tuesta raportin teossa. Kiitos vanhemmilleni, jotka kuskasivat minut Rovaniemelle ja Jukalle, jonka kyydillä pääsin koko matkan kotiin. Kiitos kaikille itsensä tunnistaville tavatuille ihmisille, oli huippua! Ja suurkiitos itselleni, että lähdin. Lähden uudestaankin.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 7 – Kuonjarjohka-Saarijärvi\nSeuraavana aamuna herättiin taas auringonpaisteeseen ja siihen, että edellisenä iltana näkemäni porotokka oli päättänyt vaeltaa alas rinteiltä. Aivan pieniä vasojakin juoksenteli aikuisten porojen jaloissa, kun ne söivät pihasta ruohoa ja jatkoivat matkaa Kuonjarjohkan yli jonnekin. Ne pyörivät tuvan ympärillä varmaan vartin-puoli tuntia ja ihastelimme niitä porukalla tuvan ikkunoista.\nKuonjarjohkan tupa aamuauringossa.\nAamukahvilta oli taas aika lähteä matkalle… olin viimeisten lähtijöiden joukossa. Aioin kävellä suurin piirtein suoraa reittiä Saarijärven tuvalle, mutta siinä auringonpaisteessa puroa seuraillessa oli kuitenkin pakko lähteä katsomaan, miltä näyttää vähän polusta pohjoiseen sijaitseva Duolljehuhputláttu-järvi (láttu taitaa jo itsessään tarkoittaa jonkinlaista lampea, mutta menköön). Sehän olisi vain 3-4 kilometrin lisämatka. Joten kun Kuonjarjohka kääntyikin Kalottireitiltä kohti pohjoista, niin käännyin minäkin. Seuraavalla kerralla kyseiselle järvelle kannattaa mennä joen “pohjoispuolta”, itse menin länsi-/eteläpuolelta ja siellä oli jälleen yksi pitkä kivikko, joka piti ylittää. Se kuitenkin palkitsi. Duolljehuhputláttu on hiekkapohjainen ja ainakin tuolloin matala järvi. Sen itärannalla olisi ollut hyvä leiripaikka ja lämpimällä kelillä siellä olisi voinut vaikka uida kuin missäkin rantalomalla. Toki voi olla, että korkean veden aikaan hiekkaranta ei olisi ollut näkyvillä, en tiedä. Mieleen jäi silti vahvasti kuva yöttömästä yöstä lammen rannalla. Ehkä vielä joskus…\nRinkka ja leiripaikka melkein näkyvät.\nSöin rannalla pastaa ja kiersin lammen nopeasti kalastellen ympäri. Nopeasti siksi, että tuuli päätti jälleen syltyä sellaiseksi että heittäminen oli melkein mahdotonta. Sainpa silti näköhavainnon yhdestä vaaleanvärisestä raudusta, joka nappasi heittämääni lippaan. Lammen länsipäästä laskee Norjan puolelle Duolljehuhputjohka. Nyt se oli melkein rutikuiva, mutta alkukesästä varmaankin aika eläväinen. Täälläkin näkyi yksittäisiä poroja ja huuteleva tiira. Pääsin takaisin rinkalle ja olin vähän turhautunut kovan tuulen vuoksi. Söin nuudelit, kokosin kamppeet kasaan ja lähdin takaisin kohti Kalottireittiä – tällä kertaa sitä vähemmän kivistä reittiä. Siellä puron vartta tarpoessa jonkin tavaran irrotessa rinkasta tajusin, että ensimmäistä kertaa koko reissulla minua ärsytti. Sitä ei vain meinannut tunnistaa, kun ei ollut ketään kehen purkaa sitä. Harmitti, että olin tullut tänne saakka ja navakka tuuli haittasi suunnitelmia. Totesin kuitenkin tämänkin olevan osa kokemusta ja muistutin itseäni siitä, miten siistillä reissulla olen ja pääsinkin ärtymyksestä osittain eroon.\nKevyempi reitti takaisin Kalottireitille.\nPalasin Kalottireitille ja ylitin Kuonjarvaaran, jonka jälkeen reitti alkoikin laskeutua reippaasti kohti Saarijärveä. Näkymät olivat mahtavat, kun aurinko paistoi pilvien välistä ja mäeltä näkyi kauas Norjan puolelle. Rinnettä laskeutuessa jalkakivut alkoivat taas haitata: ukkovarpaita kirveli ja poltteli, toinen kantapää oli kipeä ja mikään asennon tai nauhojen löysääminen/kiristys ei auttanut. Kokeilin laittaa rakkolaastarin kantapäähän helpottamaan painetta, mutta se ei nyt auttanut tähän vaivaan. Rakkoja tai hiertymiä ei onneksi ollut eivätkä kengät olleet varpaistakaan liian pienet. Piti vain jatkaa matkaa.\nMatka Saarijärvelle ei ollut enää kovin pitkä, mutta Saarijärven ympäristöä kirotaan yleisesti, koska se on tosi kivikkoinen ja nyt siellä oli myös aika märkää ja polku oli risteillyt vähän minne sattuu sen mukaan, missä kulloinkin oli (ollut) kuivinta. Mietin, mitenköhän yksi edellistuvan naisista oli selvinnyt täällä kipeine lonkkineen… Valehtelematta kivikossa sai loikkia pitkästi toista kilometriä. Kiitin taas vaellussauvoja olemassaolostaan: niiden kanssa oli hyvä hyppiä seiväshyppyä.\nKorkealta Kuonjarvaaran ja Duolljehuhputin välistä näkee kauas. Saarijärvi häämöttää tuolla keskellä.\nVähän ennen kuin pääsin Saarijärven tuvalle, alkoi sataa. Sitten saavuin vihdoin tuvalle, jossa oli jo melko täyttä ja Sumun tuttu huudahdus ja kalatyttötarinat kajahtivat korviin jo ennen kuin pääsin eteistä pidemmälle (“edellisellä kerralla oli kolme nälkäistä miestä odottamassa kalaa, nyt meitä on jo viis!“). Kello oli noin kuusi illalla. Valtasin laverilta jonkin nurkan ja lähdin uittamaan polttelevia jalkojani jäätävässä järvessä. Kalassakin toki kävin tuvan ympäristössä. Se vaikutti ihan lupaavalta, mutta mitään ei napannut eikä sateessa kovin pitkään huvittanutkaan olla kastumassa. Kivetkin olivat liukkaita enkä uskaltanut kipeillä jaloilla hypellä heittopaikoille kovin kauaa.\nTuvalla oli monenlaista väkeä. Oululainen vanhempi nainen, joka oli käynyt kolme viikkoa pois tunturista ja tullut jo takaisin Käsivarteen kalastelemaan; virolainen kaksikko, joka lähti vielä jatkamaan matkaa (toisella oli mukana vain kertakäyttösadetakki…); mieskaksikko, joka oli käynyt pikamarssin Haltilla; yksin vaeltava nainen, joka oli ensimmäistä kertaa vaeltamassa ja aikoi jatkaa hissukseen Haltille, sekä vielä minun ja Sumun lisäksi mies koiran kanssa, he olivat tulleet Salmikurun ylös… Se oli ilmeisesti vastannut mainettaan. Muitakin kävi pyörähtämässä, mutta he siirtyivät telttaan. Ei laverille olisi enää helposti muita mahtunutkaan. Hätävarana kuulemma laverin allakin on nukuttu.\nSaarijärvellä netti alkoi yhtäkkiä toimia, joten jonkin aikaa piti vastata kotoa tulleisiin raportointipyyntöihin. Syötiin iltapalaa, viihdytettiin Asla-koiraa (joka makoili enimmäkseen kiltisti laverin alla) ja laitettiin yöpuulle jo ennen iltakymmentä. Kuvia tuli otettua päivän aikana vain vähän, mikä hieman kuvastanee tunnelmaa.\nPäivän reitti. Matkaa kertyi noin 13 km.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 6 – Meekonjärvi-Kuonjarjohka\nBy Johanna\t– December 9, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nAamulla noustiin taas ihmeellisesti taas kymmenenen korvilla ylös syömään aamupuuroa ja juomaan kahvia. Pojat lähti hyvästien jälkeen Käsivarren urbaanilegendalle eli Urtashotellille, itse taas halusin tutkailla Bierfejohkan rantoja ja Sumun ohjeiden perusteella päädyin osapuilleen suunnitelmaan, että kävelisin Bierfejohkan vartta melkein Bierfejärvelle saakka ja siitä ylös Kahperusvaarojen ylängölle (“satula”), jota pitkin takaisin etelään Kalottireitille ja lopulta Kuonjarjohkan autiotuvalle. Saisin kulkea taas vähän autiompaa reittiä ja illaksi pääsisi kuitenkin tuvalle nukkumaan. Bierfejohka näytti kartalla mukavalta kalastettavalta, mutta tuvalla spekuloitiin liekö joessa kalaa, koska Meekonjärven tuvan vieressä joessa on iso putous, josta kalat eivät välttämättä pääse ylös. Sumu aikoi jatkaa kenties Kuonjarjohkalle, kenties pidemmälle.\nAdios, Meekonjärven tupa.\nLähdin sitten liikkeelle kohti Bierfejärveä. Siellä täällä kokeilin heitellä, mutta kalaa ei näkynyt ja oli tosi tuulista. Joen varrella mutkitteli enemmän ja vähemmän maastosta erottuvia mönkijän jälkiä ja tarvittaessa joki olisi ollut helppo ylittää. Maastokin oli helppokulkuista. En kerennyt vaeltaa kovinkaan kauas, kun Norjan puolelta nousi nöyrryttävän näköinen sadeseinämä. Ensimmäisen sellaisen lähestyessä otin ihan asentopaikan ja peitin itseni ja tavarat sadeviitalla, valmiina olemaan aloillani jonkin aikaa. Onneksi paljastui, että nämäkin ovat vain kuuroja, vaikka pahalta aluksi näyttikin.\nTuuli niin paljon, että iso sadeviitta olisi lähtenyt matkalle, jos en olisi pitänyt kiinni.\nKalasta en tehnyt koko matkalla lopulta havaintoja, mutta yhdessä lampareessa pesi kalatiira, joten toivoa on. Mitä pidemmälle jatkoin, sitä kivisemmäksi maasto pikku hiljaa tuli, ja en lopulta edes käynyt Bierfejärven rannalla vaan se jäi kauas alapuolelleni. Senkin rannalla näytti olevan leiri jollakulla ja missä maisemissa; jylhiä tuntureita näkyi joka puolella ja Bierfejohkan “laakso” jatkuu Meekonjärvelle saakka.\nSaivaaran huippu näkyi pitkään.\nKiviä riitti täälläkin. Kulkeminen oli kohtuullista, kun katsoi eteensä.\nNousin ylemmäs tunturiin ja jossain vaiheessa tuuli oli niin navakkaa, että karttaakin uskalsi lukea vain jos kohdalle sattui jyrkkäseinäinen kuoppa, josta oli tuulensuojaa. Välillä vihmoi vettä. Jännitti, miten huomaan missä kohtaa pitää kääntyä etelään päin, mutta näkyviin tullessaan satulan ja Kahperusvaarojen huippujen ero oli niin selkeä, että sinne avautui suorastaan väylä.\nSain “tyytyä” Bierfejärven näkemiseen yläilmoista. Oikeasta laidasta Bierfejohka lähtee laskemaan kohti Meekonjärveä. Joen niskalla oli jonkun leiri.\nSatulalla. Kuvauspaikan ja keskellä näkyvän huipun väliin jää äsken kuljettu laakso.\nKorkealta näkee kauas. Keskellä näkyvä järvi on todennäköisesti Riimmajärvi.\nPysähdyin tauolle pienen lammen rannalle ja näinkin vihdoin reissun ensimmäiset porot lähietäisyydeltä. Poropari huomasi myös minut. Ne jolkottivat lähemmäs, mutta turvallisesti lammen toiselle puolelle ja töllistelivät siellä kunnes kyllästyivät. Aioin laittaa siinä rannalla ruokaakin, mutta vaarojen takaa nousi taas iso sadepilvi, joten söin vain välipalapatukan ja jatkoin matkaa.\nVähän ennen kuin satula alkoi laskeutua alemmas, vastaan tuli lähes täysin pyöreä lampi. Aukealta vehreältä rinteeltä löytyi lopulta kokonainen porotokka, varmaan kymmeniä-satakunta poroa tekemässä porojuttuja iltapäivän auringossa. Yritin kiertää ne kunnioittavan välimatkan päästä, mutta siltikin muutamat lähtivät juoksentelemaan karkuun. Kännykkäkin alkoi yhtäkkiä kuulumaan ja siihen piippasivat neljän päivän mainosviestit ja kotoakin pari viestiä. Minusta ei ollut kuulunut muutamiin päiviin mitään, joten aika painokkaasti pyydettiin tilanneraporttia. Sain myös säätiedotusta kaverilta.\nTuristi. Ei tarvitse kulkea liian nopasti, kun pysähtelee touhuamaan vähän väliä jotain ihan muuta.\nPorojen piilopaikka löytyi.\nMuutama sata metriä ennen Kalottireitille palaamista näin erikoisen kivimuodostelman, joka minun mielikuvituksellani näytti haudalta? Ympärillä olisi voinut olla sodan aikaisia asemapaikkoja, mutta enpä tiedä miten Lapin taistelut näillä rinteillä menivät.\nLepääkö tässä joku?\nKalottireittiä pitkin oli enää lyhyehkö haikkailu Kuonjarjohkan tuvalle. Varpaisiin (ja toiseen kantapäähän) sattui taas aika huolella ja välillä piti pysähdellä istuskelemaan ja lievittämään polttelua. Mutta pääsin perille tuvalle, jossa oli vielä tilaa. Siellä oli kerrossänkylaverit ja niissä oli patjat! Melkoista luksusmatkailua. Sumu olikin siellä jo odottelemassa ja kertonut kaikille “kalatytön” tulosta, kun joku osasi minua jo silläkin nimellä kutsua.\nMieleenpainuvinta Kuonjarjohkan tuvalla oli tuvan edessä ollut syvä suvanto, jossa ui pieniä rautuja kirkkaassa vedessä valkoreunaiset evät vilkkuen. Sen lisäksi paikalla oli suomalais-brittiläinen 60+v pariskunta, joka oli mennyt vasta naimisiin ja tullut Lappiin häämatkalle. He olivat käyneet katsomassa Toskaljärven luolaa ja palaamassa Kilpisjärvelle. He olivat tavanneet luolasukellusmatkalla… Lifegoals. Heittelin vähän aikaa lippoja pikku rauduille, söin iltaruuan, juttelin muiden tupalaisten kanssa ja kiipesin orrelle nukkumaan. Tämä vaellus alkoi käydä jo mökkeilystä.\nPäivän reitille tuli matkaa reilu 15 km. Liikeellä noin 11-19:30, sillä tarkkuudella kuin tuli seurattua.\nPäivän reittiarvio kuvana.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 5: Kalastuspäivä ja sushi-ilta\nBy Johanna\t– November 17, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nMaanantaiaamuna heräilimme kymmenen maissa. Aamukahvia ja -puuroa keitellessä itse kukin mietti päivän ohjelmaa. Jo illalla tuuli aika paljon ja tuulinen sää jatkui nytkin. Itse innostuin Meekonjärven alueesta niin paljon, että päätin hylätä suunnitelmat Toskaljärven ja lopulta myös Saivaaran vierailuista ja pitää kalastuspäiväni Meekonlaaksossa.\nRinkka sai jäädä Meekonjärven tuvalle ja pakkasin päiväreppuun kaikkea tarpeellista, kuten leipää, kameran ja uistimia. Otin tavoitteeksi käydä katsomassa Pitsusköngästä ja kalastella päivän Vuomakasjärven ja -joen varrella. “Tupamies” jäi tuvalle kahvittelemaan. Muutkin yöpyjät lähtivät päiväretkelle: toinen lähti tavoittelemaan puhelinkenttää 15 km päässä pohjoisessa olleelle poroaidalle ja toinen katseli kalapaikkoja jokivarresta. Lähdimme samalla oven avauksella mutta jäin aika nopeasti jälkeen ihmetellessäni maisemia ja jatkoimmekin omiin suuntiimme.\nMeekonjärven varaustupa ja kalottireitti kohti pohjoista. Oikealla kohoavat Ánnjaloanjebáktin rinteet, joiden tuolla puolen Toskaljärvi olisi ollut. Vasemmalla nousee Meekonvaara.\nKalastelin vähän jo heti alussa, mutta jatkoin kohtalaista tahtia Pitsuskönkäälle. Vuomakasjoessa oli mukavannäköistä nivaa ja kivikkoa. Joistain paikoista olisi tällä vedenkorkeudella voinut kahlata ylikin kohtalaisen helposti. Vastarannalla näkyi kalastajien leiri ja maasto näytti hyvältä. Sieltä käsin helpot kalapaikat olisivatkin olleet lähempänä kuin Meekonjärven tuvalta.\nKalavesiä. Taustalla Saivaara.\nKävelin Pitsuskönkäälle Kalottireittiä pitkin. Näin monia vaellusporukoita tarpomassa kohti Haltia. Suuri osa vaikutti aika hyvävointisilta, mutta osalla oli risaisiset lenkkarit ja totinen ilme. Voin kuvitella, että jalkoihin sattui. Niin sattui minullakin, vaikka olin tukevilla kengillä liikkeellä.\nPitsusköngäs oli hieno. Jatkuvan vesihöyryn vaikutuksen kasvustoon näki ja monttuun putoava vesi oli sinertävää ja kirkasta. Pitsuskönkäälle saakka pääsin kuivana, mutta siellä ollessa alkoi jo sataa. Tämä olikin reissun ensimmäinen kunnon sadepäivä. Onneksi sade oli kuurottaista ja vuorotteli auringon kanssa. Vaatteet kuivuivat tuulessa aina kuurojen välillä, joten kovin kylmä ei ehtinyt tulla. Joitain kertoja hiipi kyllä mieleen, että seuraava sadekuuro voisi jättää tulematta. Sateenkaaret piristivät pilvisiä näkymiä.\nLähdin kävelemään Pitsuskönkäältä takaisin Meekonjärvelle ja kalastelin Vuomakasjoen niskalta alaspäin. Kävellessä sain inspiraation alkaa keräillä kuivia puita siltä varalta, että pääsisin paistamaan kalaa jollain jokivarren nuotiopaikoista. Tein vyöstäni puuvyyhden, joka pyörähti mukavasti selkään ja johon oli helppo lisätä kuivia kalikoita. Vuomakasjoen sillasta alaspäin löytyi hyviä heittopaikkoja ja painavalla uistimella ylsin lähes rannalta toiselle. Joka puolella oli houkuttelevia kiventakusia ja sainkin yhden lihavan taimenen, mutta se oli alamittainen. Pian olinkin jo Vuomakasjoen putouksella, joka on myös tosi hieno. Kalottireitti nousee sen viertä. Kallioon on onneksi kiinnitetty köyttä kaiteeksi. Sen alapuolelta jatkoin jokivarren kävelyä kalastellen siellä missä pystyi. Alussa joki oli melko matala ja kivinen.\nVuomakasjoen paksukainen arvosti Räsästä, ainakin pienen hetken.\nMatalan ja koskisen osuuden rauhoituttua alkoi ilmaantua virvelöijällekin otollisia syvempiä lompareita, akanvirtoja ja suvannonpoikasia. Täällä annoin mahdollisuuden muutamia vuosia sitten Kuopion markkinoilta ostetulle “lipalle”, jonka lippa ei pyöri akselin ympäri vaan viipottaa eestaas uistimen yläpuolella. Se oli mainospuheiden mukaan suunniteltu juuri Lapin taimenille ja harjuksille. Sen ura valitettavasti jäi lyhyeksi, koska eräässä virrassa se jäi kiinni pohjaan enkä saanut sitä ylös, vaikka kuinka kompastelin rantakivikossa. Harmitti.\nVielä alempana joessa tuli vastaan syvä, pitkä ja kapea virtapaikka. Heittelin pienillä syvännevaapuilla ja sain perättäisillä heitoilla useamman hyvänkokoisen harjuksen ja muutamia tärppejä. Koska kalaa tuntui tulevan melkein häiriöksi asti, vapautin ne kaikki. Tarkoitus oli “vähän myöhemmin” ottaa kala tai pari syötäväksi. Hetken päästä huomasin, ettei yksi vapauttamani kala ollutkaan lähtenyt uimaan vaan jäi kituvana kellumaan rantaan. Nostin sen vedestä tapoin, perkasin ja ripustin pajunoksan haaraan kannettavaksi. Onneksi otin kalan, sillä yhtäkkiä syönti lakkasikin.\nIlta alkoi hämärtyä ja alkoi tulla kylmä, joten lähdin vihdoin takaisin tuvalle. En nähnyt parin perhostelijan lisäksi muita kalastajia koko päivänä. Keräämäni nuotiopuut jäivät käyttämättä, mutta jätin ne Meekonjärven tuvan seinäpenkin alle käytettäväksi.\nMatka tuvalle tuntui illalla paljon pidemmältä ja liukkaammalta kuin menomatkalla. Vesisade ja tuuli eivät juurikaan helpottaneet matkaa. Pääsin kuitenkin perille. Tupatoveritkin olivat jo palanneet tuvalle. Pari vaeltajaa oli lämmittelemässä, mutta he siirtyivät telttaan nukkumaan. Naureskelimme kalantulon vähyydelle ja lähdin ulos fileeraamaan kalaa illalliseksi. Siinä äheltäessäni yksi tupatovereista tuli kysymään, maistuisiko sushi. Naurahdin, kunnes tajusin ettei se ollutkaan vitsi. Pojilla oli sushiriisit, riisiviinietikat ynnä muut tarpeet mukana. Väinönputken lehtiä oli kerätty ja muutamia muitakin jänniä täytteitä mukana. Vain kala puuttui, joten yhdistimme voimamme.\nPaistoin fileet pannulla kalamausteen ja voin kanssa. Samalla Markus valmisteli riisejä ja Jarkko paahtoi väinönputken lehtiä pannulla. Sumu-Harri paloitteli koskenlaskijaa ja aurinkokuivattua tomaattia. Kaikkien neljän kädet kävivät, kun pyörittelimme pöydän täydeltä riisipalloja ja laittelimme niihin täytteitä. Jostain pöytään ilmestyi vielä konjakkipullo ja kynttilä. Tuuli ulvoi kamiinan lämmittämän tuvan nurkissa. Repeilimme nauramaan, kun tajusimme absurdin kontrastin spontaanin sushi-illan ja jäätävässä tuulessa läpsyvässä teltassa nukkumisen välillä. Repeilimme vielä makuupusseissakin sen jälkeen, kun sushiöverit ja lämpö kaatoivat väen nukkumaan.\nOsa illan susheista. Feng shui ei ehkä ollut parhain, mutta katosivat parempiin suihin.\nMyöhemmin olen spekuloinut, että tämäkin olisi varmaan jäänyt kokematta, jos en olisi ollut liikkeellä yksin. Omalla porukalla jää niin helposti touhuamaan keskenään ja muiden ihmisten kanssa puuhailu jää vähemmälle.\nTässä vielä päivän kävelyt kartalla.\nPäivän kävelyt Pitsuskönkäälle ja takaisin.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 4: Siedjonjärvi-Meekonjärvi\nBy Johanna\t– September 30, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nEdellisenä iltana nukahdin jo ennen iltakymmentä. Uni loppuikin sitten aika lyhyeen ja aloin heräillä kuudesta eteenpäin. Sade ropisi telttaan ja makuupussissa oli vähän viileää, joten sain keräillä motivaatiota nousemiseen. Makoilin ja tunnustelin säätä. Lopulta ropina väheni sen verran, että nousin. Sää oli harmaa ja kaikkialla näkyi sadepilviä. Edellisen illan upea auringonpaiste ei jatkunut enää, mutta sumuinen ja sateinen tunturialuekin oli omalla tavallaan kaunis.\nTänään en kulkisi kovinkaan paljon olemassaolevia polkuja pitkin, koska ne melkolailla päättyvät Gohpevárrin rinteelle. Päivän alkuperäinen suunnitelma oli mennä Siedjonjärven pohjoispäähän ja jatkaa siitä ylängön läpi Kalottireitille, Meekonjärven tuvalle ja Reikämaahan yöksi eli yhteensä noin 16 km päivämatka – tai nyt jo pidempi, sillä en jatkanut edellisenä iltana niin pitkälle kuin oli tarkoitus. Mutta se onkin yksin reissaamisen hyvä puoli: ei tarvitse kalibroida omaa jaksamista muiden kulkijoiden mukaan.\nSateen uhatessa harkitsin helpompaa vaihtoehtoa, kuten lämmittelyä Kuonjarjoen tuvalla, jonne matkaa leiripaikaltani oli noin 6 kilometria. Sieltä voisin jatkaa Kalottireittiä Meekonjärvelle, jos puhtia riittää. Liikkeelle oli lähdettävä joka tapauksessa, koska en halunnut pysähtyä täällä ylimääräiseksi päiväksi, joten kasailin leirin.\nRinkan sadesuoja ei ollut tarpeeksi iso, kun pidin makuualustaa poikittain. Se piti siis laittaa pystyyn, jolloin se juuri ja juuri riitti. Tämä oli myös ensimmäinen vaellus, kun kaikenlaisia lisähihnoja tuli käytettyä tavaroiden ripusteluun.\nNäkymä itään kohti Gahperusvarrin rinnettä, jonne leiriydyin edellisenä yönä. Saavuin etelästä eli “oikealta” rinnettä pitkin.\nKartan mukaan Siedjonjärven eteläpuolinen palsasuo oli “helppokulkuista” maastoa. Palsasuo (suo, jossa osa turpeesta on noussut routaytimisiksi kummuiksi eli “palsoiksi”) kiinnosti, joten halusin ainakin kokeilla kulkea sitä pitkin ja nähdä palsakummut lähempää. Sitten jatkaisin Siedjonvaaran eteläpuolista satulaa länteen ja siitä pohjoiseen pitämään mahdollista sadetta Kuonjarjoen tuvalle. Lähdin siis kohti Siedjonjärven eteläpäätä ja palsasuota.\nAika pian Gohpevárrin rinteeltä alemmas laskeuduttuani totesin, ettei palsasuo todellakaan ollut helppo ylitettävä. Kauempaa katsottuna maasto näytti melko tasaiselta, mutta todellisuudessa kiinteitä, osin kivikkoisia maakumpuja ympäröivät erisyvyiset vesilompareet ja purot, ja lähes joka puolella kasvoi polvenkorkuista ja sitkeää pientä pajua. Käännyin siis takaisin ja kiersin palsasuon pienen, matalan järven eteläpuolelta (ks. päivän reitti). Sielläkin sai hyppiä kiviä pitkin, mutta porojen polkuja seuraamalla sain ylitettyä kivikon aika sujuvasti. Kun olin vielä laskeutumassa rinnettä alas, näin pari vaeltajaa jossain täällä, mutta he katosivat näkyvistä. He olivat ainoat ihmiset, jotka näin tuona päivänä – ehkäpä he olivat edellisillan pariskunta, joka jäi yöpymään Kutturankurulle.\n“Helppokulkuinen palsasuo”, jonka ylitys tyssäsi. Oikealla kuvan ulkopuolella olisi ollut Siedjonjärvi, mutta aioin jatkaa suoraan kohti keskellä näkyvää lumirinteistä vaaraa.\nTätä ottaessa olin jo edellämainitun pienen järven toisella puolen. Pienet matalat purot halkoivat maisemaa. Kasvien värin perusteella voi osittain ennakoida kulkemisen vaikeutta: vaaleanvihreä/harmahtava kasvusto = odotettavissa pientä ja tiheää pajua, tummempi vihreä = sammalta ja varpuja.\nSiinä kulkiessani aurinko alkoi paistaa ja pilvet katosivat. Pidin aamukahvitauon ison kiven päällä ja fiilistelin lämmennyttä ilmaa. Kiveltä eteenpäin kulku Jágon Ántte várrin reunaa oli aika helppoa ja Kuonjarjoelle vievä satula oli jo näköetäisyydellä. Kauempana näkyvien tunturien rinteillä näkyi vielä lunta. Näin paljon erikoisia, kulmikkaita suuria kivenlohkareita. Miksi ne ovat niin säännöllisen muotoisia?! Monissa kivissä näkyi myös ilmeisesti mannerjään kovertamia pieniä koloja, “minihiidenkirnuja”. En epäilisi, jos joku sanoisi, että koloihin on joskus laitettu pieniä uhreja. Mutta mistäpä näistä tietää.\nIsolla laakealla kivellä oli kuiva paikka kahvin keittelyyn.\nVaikken tällä kertaa kovin lähelle isoimpia palsakumpuja päässytkään, niin palsasuo oli hieno kauempaakin. Suon toisella puolella häämöttää Siedjonjärvi.\nMäkäräisen toukkia sikiämässä tunturipurossa.\nKulmikkaiden kivien “luola”.\nNäitä oli sikin sokin, kuin Obelixin hiidenkivilouhoksessa.\n“Minihiidenkirnu” maassa olleessa kivessä. Näitä näkyi siellä täällä.\nVaikka olin kulkemassa kohti Kuonjarjoen tupaa, niin skannailin jatkuvasti alapuolellani olevaa suoaluetta ja yritin arvioida, ylittäisinkö sen kuitenkin ja lähtisinkö suunnistamaan Siedjonjärven rannalle. Lopulta näin Siedjonvaaran puolella ison kiven, joka kävi maamerkistä. Päädyin hylkäämään Kuonjarjoen ja lähdin kohti Siedjon- ja lopulta Meekonjärveä. Olen hyvä muuttamaan mieltäni, mutta itseäni vartenhan tällä matkalla olinkin.\nYlitys meni ihan mukavasti ja takinkin riisuin jossain vaiheessa. Välillä tuuli laantui sen verran, että sääsket ja mäkärät löysivät iholle, mutta eivät häiritsevissä määrin. Olin käyttänyt sääskimyrkkyä tähän mennessä ehkä kerran. Ylitin kivikoita, jotka korkeamman veden aikana ovat puroja: kivet olivat asettuneet melko tasaisiksi astinkiviksi ja niiden alta kuului erikoisesti kaikuvaa veden solinaa. Kiviä ei selvästikään oltu häiritty, sillä suurtenkin kivien välillä oli virrannut niin paljon vettä, että ne olivat hioutuneet sopimaan toistensa koloihin ja kärkiin kuin löyhät palapelin palat.\nKaikkia ei ole luotu kulkemaan, mutta kyllä nämä vaivaiskoivutkin yrittävät, vaikka sitten ryömien.\nLopulta pääsin Siedjonvaaran puolelle ja nousin ylemmäs rinteeseen maamerkkikiveni luo. Kuljin poropolkuja pitkin vielä ylemmäs rinteeseen ja niitä seuraten lähdin kohti Siedjonjärveä. Kapustarinta vihelteli näköetäisyydellä ilmoittaen liikkeistäni (kun pysähdyin, vihellys oli matala ja kun lähdin taas liikkeelle, vihellys oli korkea). Laskeutuminen Siedjonvaaralta järven rantaan koostui luonnollisesti jälleen yhdestä suuresta kivikosta. Taas olin iloinen vaellussauvoistani.\nViimeinen osa laskeutumisesta Siedjonjärvelle. Kivetöntäkin kulkureittiä alkoi näkyä.\nPääsin rantaan, jossa oli helppo kulkea pehmeää sammalta ja varvikkoa pitkin. Satuin rannalla kohtaan, jossa järvessä oli hiekkapohja ja sopivan helppo laskeutuminen veteen: Aika peseytyä. Aivan parasta kyllä olla yksin tunturijärvellä auringonpaisteessa, peseytyä jääkylmässä vedessä ja istuskella kuivattelemassa. Heittämällä vaelluksen parhaita hetkiä, eikä ollut kiire mihinkään.\nPyykkäilin siihen mennessä käytetyt vaatteet ja ripustin ne rinkan ulkopuolelle kuivumaan. Lopulta lähdin kävelemään rantaa pitkin kohti pohjoista. Laakealla niemellä pysähdyin kalastamaan Loimu-lippaa heitellen. Rannoilla näkyi pintovan pientä kalaa ja kauempana kävi silloin tällöin pinnassa isompiakin kaloja. Jonkin ajan päästä kokeilin ottaa itsestäni kuvan kalastamassa. Sattumalta juuri kuvan heitolla sain hyvän kokoisen harrin. Se hankasi siimaa ja itseään vedessä olleisiin kiviin, mutta onneksi uistin säilyi. Sain samoilta sijoilta vielä pari tärppiä – toinen kaloista innostui pomppimaan pinnan yläpuolella ja oli muutenkin sellainen energiapakkaus, että se saattoi olla taimen. Valitettavasti se irtosi ennen tunnistusta.\nEka harjus tälle reissulle.\nRannalla kasvaneet hillat olivat vielä raakoja. Maasto oli välillä kivikkoista, välillä soista. Kivikot alkoivat olla jo peruskauraa, joten tuota pikaa olin järven pohjoisrannalla. Siitä lähdin suunnistamaan suoraan pohjoiseen Kahperusjohkan varteen, jonne oli vajaa kilometri. Kohdassa, johon tulin, oli todella mukava parin kosken välinen virtaava niva, jossa kalastaa. Sain melko pian yhden “tikkuraudun”, jonka vapautin koska leiriin oli vielä niin pitkästi matkaa. Muuta kalaa ei tullut vaikka pintakäyntejä olikin, joten kahlasin joen yli. Tässä oli jo sen verran leveyttä, että otin kengät pois ja laitoin kahluusandaalit jalkaan. Kengät roikkuivat kaulassa.\nEnsimmäinen rautu. Mielestäni vesiemme hienoin kala. Mustaan Senioriin nappasi, kunhan sain sen viritettyä uimaan niin, ettei se kellahtanut kyljelleen kovassa virrassa.\nKahperusjoen kahluupaikka. Aiemmat vaeltajat olivat jättäneet puusauvoja kahlaajien avuksi.\nJännää oli, mutta yli pääsin. Olin juuri kuivannut jalat ja laittanut kengät jalkaan, kun huomasin, että ***** teltta oli pudonnut kiinnityksestään. Paniikin poikasen kiristäessä mahaa tiirailin, näkyykö alavirrassa sinistä telttapakkausta posottamassa koskea alas. Ei näkynyt, joten ei auttanut muu kuin kahlata takaisin ja lähteä etsimään sitä, samalla kun kaikenlaisia skenaarioita pyöri päässä. Onneksi, onneksi teltta löytyi paikasta, johon olin laskenut rinkan kalastellessa, eikä minun tarvinnut lähteä kävelemään takaisin Siedjonjärvelle. Siispä pääsin jälleen kahlaamaan joen yli, ja tällä kertaa kaikki varusteet olivat mukana. Kiristin teltaremmit tuosta lähtien erityisen huolellisesti.\nTeltta löytyi ruohikosta, jonne olin rinkan laskenut aiemminkin…\nAuringonvalo alkoi jo kellertää, mutta vielä oli heiteltävä uistinta toisellakin rannalla. Mustalla Seniorilla nousi toinenkin rautu. Hyvä päivä siis kalastuksellisesti. Näistä olisi voinut tehdä ns. tikkukaloja nuotiolla ja rannalla olikin vanha nuotiopaikka. Jatkoin matkaa kohti pohjoista ja Kalottireittiä. Katsoin vähän kompassista suuntaa ja päättelin, että horisontissa näkyvien lakien on oltava Kahperusvaarat, joiden edestä Kalottireitti kulkee, joten suuntasin niitä kohti.\nEdelleen näköetäisyydellä edellisestä leiripaikasta. :) Melkoinen nousu Siedjonjärveltä jo tässä vaiheessa.\nEn tiedä mikä naksahti päässä, mutta ensimmäisten mäkien ja kivikoiden jälkeen alkoi ihan jumalaton flow. Kivikot loppuivat ja yhtäkkiä maisemat ilta-auringossa olivat sellaiset, että tuntui kuin olisin kävellyt Rohanissa ja hetkenä minä hyvänsä rohirrim olisi voinut laukata esiin. Ei laukannut, mutta nautin olostani silti. Näin riekon, joka lehahti ihan jaloistani muutaman metrin päähän heiluttelemaan pyrstöään. Sormusten Herra -quotet kiersivät kehää päässäni ja askel suorastaan liisi.\nKahperusvaarat – Suomen Rohan.\nJärjestäytyneet kivet kuivan puron pohjalla.\nVähän ennen Kalottireittiä ylitin reheviä kuivia purouomia. Yhden varresta löysin fossiililta näyttäneen kiven ja poimin sen mukaani. Jossain vaiheessa varpaitani alkoi särkeä mystisesti, mutta sille ei mahtanut mitään ja matkaakin oli enää muutama kilometri. Pääsin lopulta Kalottireitille ja aloin seurata sitä kohti Meekonjärven tupaa. Kohta Kahperusvaarojen takaa paljastui Meekonlaakson maisemat. Liioittelematta se on yksi Suomen hienoimmista paikoista ja ei ihme, että laakson reunalla kohoava erikoinen Saivaara kantaa nykyään UKK:n muistokylttiä (spoiler-kuvavaroitus). Urkki tykkäsi vaellella ja hiihdellä näillä seuduilla.\nMeekonlaakso ja vasemmalla Meekonpahta. Meekonjärvi on alhaalla vasemmalla, oikealla Jogas-/Porojärvi. Järvien ja jokien nimet tuntuvat olevan aika liukuva käsite, koska Jogas- ja Porojärvi ovat yhteydessä toisiinsa ja Kahperusjohkan “päähaara” muuttuukin ylempänä Kuonjarjohkaksi.\nTuvan tuolla puolen näkyi houkuttelevan tyyni järvi, jonne teki mieli mennä kalaan. Viimeinen kilometri sattui varpaissa ihan tosissaan. Kengät eivät puristaneet ja kaikki liikkui normaalisti, mutta jostain syystä ukkovarpaita kirveli. Ihailin silti maisemia ja pääsin Meekonjärven tuvalle hyvissä voimissa. Koska Meekonjärven laakso oli niin hieno, jalat niin kipeät ja alkoi jo hämärtää, päätin etten jaksaisi enää jatkaa Reikämaahan yöksi vaan jäisin tänne.\nKopistelin sisään tupaan, jossa oli lisäkseni vain yksi henkilö, jo viisi-kuusi viikkoa yksin vaellellut mies. Vaihdoimme kuulumiset ja laitoin makuupaikkani valmiiksi. Lähdin yrittämään kalastusta, mutta kuten tupamies oli sanonut, rannan ja tuvan välissä ollut pajukko oli käytännössä läpitunkematon… Yritin tunkeutua itseäni pidemmässä pajukossa ollutta polkua melko pitkälle, mutta luovutin, kun vastaan tuli polkua leveämpi vesilätäkkö enkä nähnyt, miten syvä se oli – näytti liian syvältä. (Edit: Kuulemma pajukko EI ole läpitunkematon ja hyväkin kalastuspaikka on löydettävissä. :P) Palasin siis tuvalle ja aloin tehdä ruokaa. Niihin aikoihin tuvalle saapui pari muutakin vaeltajaa, suunnilleen omaa ikäluokkaani ollut mieskaksikko. Niin me neljä ruokailimme ja kuuntelimme vaellusmiehen tarinoita. Välillä vetäydyin kirjoittelemaan muistiinpanoja, valmistauduin iltapuulle ja pyörähdin pihalla katsomassa kuutamoa. Huomasin venytellessä, että kipeät varpaat olivat nyt tunnottomat… Ystävällisesti tarjottujen minttukaakaoiden jälkeen laitoimme nelisin laverille nukkumaan. Aluksi vähän epäilytti nukkuminen tuntemattomien seurassa, mutta tulimme juttuun eikä teltan pystytys houkutellut. Neljä mahtui mukavasti, lisäihmisten kanssa olisi pitänyt jo vähän tiivistää.\nRakeinen kuutamo ja Meekonjärven tuvan puucee.\nPäivämatka: 15 km. Lähdin ehkä noin klo 9 ja tuvalle saavuin vähän ennen pimeän tuloa, ehkä 22 maissa.\nPäivän reitti. Siedjonjärvestä Kahperusvaaran alle se on aika vapaalla kädellä piirretty, mutta mukailee totuutta.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 3: Paihkasjärvi-Siedjonjärvi\nBy Johanna\t– September 21, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nOsa 2 – Kilpisjärvi – Paihkasjärvi\nTämän päivän reitti (myös kuvana raportin alaosassa).\nKuvat avautuvat samaan ikkunaan.\nSain yön nukuttua ja heräsin noin 7:45. Makoilin vähän aikaa ja sitten kasailin leirin. Ilma oli viileä ja enteili sadetta, vaikka aiemmin aamulla aurinko paistoikin ja lämmitti telttaa. Kasailin leirin, pesin edellisillan pannut, heitin tunturipuron raikkautta kasvoilleni ja noin tunti heräämisestä lähdin kohti Termisjärven tupaa. Säästin aamukahvittelun ja aamupala-lounaan sinne; lähtiessä haukkasin vain energiapatukkaa ja vettä. Aioin paistaa tuvalla makkarat, jotka olin alunperin aikonut paistella edellisenä iltana. Sää oli hetken aikaa kuiva, mutta sade tuntui painavan päälle.\nTelttapaikka aamulla. Termisvaaran laki oli sumupilven peitossa, mutta idässä kajasti kirkkaampi taivas.\nPäätös tehdä edellisillan leiri Paihkasjärven alueelle osoittautui oikeaksi. Polku Termisjärven tuvalle oli jatkuvasti enemmän tai vähemmän vetinen. Mönkijänjälki oli liejuinen, rinnesuo taas… soinen. Mutta maisemat olivat tosi hienot ja pääsin tuvalle juuri sateen alkaessa. Viimeiset tuvalla yöpyneet lähtivät minun tullessani puoli yhdentoista maissa. Samaan aikaan tuvalle saapui porukka oululaisia syömään ja keittelemään kahvit. He olivat jo matkalla Kilpisjärvelle ja sainkin heiltä mm. paketillisen voita, josta kyllä iloitsin monta kertaa reissun aikana, vaikka aluksi kieltäydyinkin ottamasta sitä. Kiitos vielä kerran, jos joku teistä lukee tämän ja tunnistaa itsensä!\nTermisjärven tupa. Sadepilvet hiipivät alemmas…\nOmakuvan harjoittelua ja sateen pitoa Termisjärven tuvalla.\nViivyin tuvalla aika pitkän tovin ja kuivattelin vaatteita. Keitin kahvivettä kamiinalla ja paistoin makkarat. Samoilla lämmöillä oululaiset kuivasivat kamppeitaan. Rinkkakin keveni, kun löysin sivutaskusta täyden 1,5 litran vesipullon, jonka luulin kadottaneeni jo Keminmaassa… Se sai jäädä matkasta. Sain syötyä 3 makkaraa ja samalla silmäilin päivän reittiä. Oulun väeltä olin saanut vinkin, että Termisjärven itäpäässä on lompareita, joista nousee harjuksia. Heillä oli mukana myös tenkara-vapoja, jollaisen näin nyt ensimmäistä kertaa. Se on vähän kuin teleskooppionkivapa, mutta pakkautuu lyhyemmäksi ja on tarkoitettu perhostukseen puroilla. Siinä ei ole kelaa vaan siima perhoineen kiinnitetään vapaan. Tenkara on suosittu kalastustyyli Japanissa ja rantautuu (hehheh) vähitellen muuallekin.\nYhden maissa lähdin jatkamaan matkaa, kun näytti siltä, että taivas alkaa kirkastua. Aloitin kalastelun aika pian tuvalta lähdön jälkeen, kun Termisjärveen laski Salmikuruun mukavan näköinen puro. Salmikuru tunnetaan “auton kokoisista” kivistään eikä se ole erityisen rakastettu reitti vaeltajien keskuudessa. Utelias kun olen, niin haluaisin ehkä silti kokeilla sitä kerran, jotta tietäisin olla menemättä toiste. Tylsää olla vain kuulopuheiden varassa!\nNäkymä “pahamaineiseen” Salmikuruun.\nReissun uistinvalikoima. Taimen, rautu ja harri olivat tähtäimessä. Lippoja, pari pitkälle lentävää lusikkaa, jigejä syvänteiden ronkkimiseen, vaappuja sekä matalaan että syvään veteen ja pari kevlar-peruketta pahan päivän (haukien) varalle löytyi vaellusvalikoimasta. Heittelin näitä UL-virvelillä.\nHeittelin puron suulla vähän aikaa, mutten saanut mitään. Vesi oli kirkasta ja aurinko paistoi. Ilman takkia pärjäsi hyvin ja tauolla söin maasta karpaloita. Kun pääsin järven itäpäähän ja näin ensimmäistä kertaa Jollán-Mallan takaa avautuvan maiseman, niin olihan se hieno: Termisjärvestä laskevat purot/joet kohisivat rinnettä alas ja maisemaa täplittivät monenkokoiset ja -muotoiset lammet. Vaeltajapariskunta oli löytänyt sieltä mahtavan leiripaikan ja mies näytti kantavan leiriin isoa kalaa, joka saattoi olla harri.\nTermisjärven laaksoa. Lämmintä pukkasi, mutta myös tuulta.\nTermisjärven itäpuolen lompareita, jotka jatkuivat tästä pohjoiseen. Kalan kantaja oikeassa reunassa.\nEn kehdannut jäädä häiritsemään leiriytyjiä tuppautumalla kalastamaan, joten jatkoin matkaani. Pian ylitin jo ensimmäisiä puroja, jotka eivät näin ensikertalaiselle olleet kovin helppoja. Muilta kulkijoilta se näytti onnistuvan aika kepeästi, kuten itseltänikin myöhemmin. Pysähdyin heittelemään lompololle, johon laski kaksi vuolasta puroa. Sain hyvän kokoisen harjuksen, mutten halunnut vielä leiriytyä tai pitää taukoa, joten laskin sen takaisin kotilompoloonsa.\nKalaa vapauttaessani alkoi rivakka sadekuuro, joka sai minut liikkeelle. Ukkosen jyrinääkin kuului matkan päästä. Kun pakkasin kalastus- ja kahlausvälineitäni, pari ohitti minut purojen halki hypähdellen. Minua ei paljoa naurattanut ylittää kiviä pitkin syvää (= yli polven) puroa rinkka selässä, samalla kun täydessä pituudessaan oleva virvelini odotti ukkosenjohdattimen virkaa. Jos olisin luiskahtanut, niin vähintään kengät olisivat kastuneet. Selvisin kuivana ilman salaman iskua ja sadekin lakkasi. Sateenkaaren kajossa, voitokkaana, jatkoin matkaani kohti Kutturankurua, jota pitkin aioin jatkaa pohjoiseen seuraavaan leiripaikkaani Siedjonjärven länsirannalle.\nVaikka sade oli tulossa, niin upaa maisemaa oli pakko kuvata.\nSadekuuro ohitti minut. Sateenkaarta oli paljon mukavampi katsella.\nPolku, jonka piti mennä Kutturankuruun, katosi sekä minulta että pariskunnalta, joka oli aiemmin ohittanut minut. Näin kuitenkin itse kurun, joten hieman kivikoita pitkin pohjoiseen seikkailtuani löysin lopulta oikean reitin. Kurun kiipeäminen oli siihen astisista rankin osuus ja pysähtelin usein. Kutturankurulla kännykkä taisi toimia viimeistä kertaa ja siitä eteenpäin olinkin 4 päivää peittoalueen ulkopuolella. Kurun pohjalla kohisi puro, jota reunustivat paikoin melko jyrkätkin kiviseinämät. Kurun yläpäässä kulku oli helpompaa ja polkukin siirtyi puron toiselle puolen, aurinkoiselle itärannalle. Oli selvää, kummalle puolelle puroa aurinko paistoi enemmän, sillä aurinkoisella puolella ruohot ja kukat kukoistivat ja loistivat auringossa, kun taas varjon puolella oli pelkkiä harmaita kiviä.\nKutturankurun polku löytyi lopulta tuolta toiselta reunalta.\nOmakuva, mikä ihana tekosyy pitää taukoa ja syödä vähän lakritsisuklaata.\nElämä varjossa vs. elämä valossa. Itse kyllä valitsen jälkimmäisen.\nMinusta kirkas vesi näytti niin siistiltä, että esittelenpä muillekin! Huomaa vedenpinnan rikkovat vaaleanvihreät sammaleet.\nMinut aiemmin ohittanut pariskunta oli leiriytynyt aivan upealle paikalle Kutturankurun itäpuoliselle Gohpevárrin rinteelle. Sieltä näki kauas etelään ja aurinkokin paistoi. Jutustelimme kurun kiipeämisestä, tulevista reiteistä ja menneistä vaelluksista. Kuulin tarinoita alueen autiotuvista. Kunnon erämaafarmasistina myös täydensin heidän lääkearsenaaliaan allergialääkkeellä. Rouvalle oli noussut kutisevia paukamia, mutta minua eivät sääsket ja mäkärät jostain syystä kiusanneet, joten annoin suurimman osan antihistamiineistani heille.\nItse lähdin vielä tavoittelemaan Siedjonjärven länsirantaa, jonne olin suunnitelmani mukaan leiriytymässä kolmanneksi yöksi. Melkein kaduin päätöstäni, kun eteen tuli jälleen yksi iso kivikko ylitettäväksi. Tällä kertaa huomasin, että aiemmat kulkijat olivat merkanneet kulkureitin pinoamalla pieniä kiviä isojen päälle. Pääsinkin kivikon yli kohtalaista tahtia ja fiilistelin Gohpevárrin länsirinteeltä avautuvia näkymiä. Päätin sittenkin leiriytyä tänne, koska oli vielä aurinkoista ja paikka oli niin hieno. Näin Siedjonjärven, mutta sinne oli vielä niin pitkä matka, että päätin viettää pidemmän illan (kello oli noin 19:30). Keittelin pastat makkaralla ja kuivattelin sateessa kastuneita varusteita ilta-auringossa. Nukkumaan laittaessa ja hämärän laskeutuessa mietin, että nyt olisi kerran elämässä -tilaisuus nähdä revontulia vaelluksella, mutta makuupussissa oli jo niin ihanan lämmin, ettei taistelutahtoa riittänyt kohdata illan koleutta: nukahdin.\nPolkumerkkejä kivikossa. Ensimmäinen on ihan vasemmassa reunassa, seuraavat keskempänä kuvaa.\nMuu seura iltaleirissä vaihteli, mutta nämä pysyivät.\nTältä leiripaikalta aukeni Maisema, eikä yhtään harmittanut leiriytyä tarkoitettua aiemmin. Keskellä näkyy Siedjonjärvi, jonne alunperin aioin yöksi.\nKello oli leiriytyessä about 19:30 eli yhteensä olin liikkeellä reilut kahdeksan tuntia ja matkaa tuli 13 kilometriä. Alla päivän reitti:\nTermisjärven pohjoisrantaa Kutturankurulle, jota pitkin pohjoiseen Gohpevárrin rinteille yöksi.\nYksinvaellus käsivarressa osa 2 – Kilpisjärvi-Paihkasjärvi 11.8.2017\nBy Johanna\t– September 5, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nOhje: Kuvien pitäisi avautua uuteen välilehteen. Jos ei, niin kannattaa avata ne. Tätä kirjoittaessa galleriatoiminto ei oikein pelaa. Päivitin lopunkin pakkausosion edelliseen päiväkirjamerkintään.\nOsa 1: Valmistautuminen\nOlin jo aiemmin matkustanut Espoosta Keminmaahan. Matkan piti jatkua niin, että lähtisin junalla Kemistä Rovaniemelle ja hyppäisin sieltä bussiin, joka on Kilpisjärvellä 17:30 jälkeen. Kun pääsimme vanhempieni kanssa Kemin juna-asemalle, paljastui, että juna oli noin 80 minuuttia myöhässä. En saanut ajoissa tietoa, odottaisiko Kilpisjärven bussi Rovaniemellä junasta tulijoita, joten vanhempani armollisesti kuskasivat minua ylimääräiset 100 km Rovaniemelle asti. Huvin piikkiin meni tämäkin reissu, onneksi. :)\nJuna oli myöhässä. Kiitos VR.\nBussi odotti junasta tulijoita, mutta olipa mukavampi tunne päästä bussiin jo heti linja-autoasemalta asti eikä stressata junassa, joutuisinko yöpymään Rovaniemellä ja taas myöhäistämään retkisuunnitelmaani vai en. Bussimatka kesti kuutisen tuntia. Heti kaupungin keskustasta viereeni tupsahti tukevasti humalassa näin aamupäivästä ollut mies, joka puhui taukoamatta seuraavat nelisenkymmentä kilometriä. (-Shaako tähän ishtua? -Jos pysyt pystyssä niin istu vaan.) Onneksi hän puhui sen verran hiljaa, että pääsin pään nyökyttelyllä. Hän ei myöskään nukkunut pysäkkinsä ohitse.\nKoska olimme odottaneet junasta tulevia matkustajia, tauoille ei ollut aikaa. En ollut ottanut vaellukselle lukemista mukaan, joten olin ajatellut ostaa jonkin lehden taukopaikalta. Se kuitenkaan ei onnistunut. Puhelintakaan en viitsinyt räplätä, koska bussissa ei ollut virtapistokkeita ja akkua piti säästää.\nMatka kuitenkin meni ihan mukavasti, ja Palojoensuussa vaihtunut kuski tunnisti nimeni matkustajalistasta – hän on samalta kylältä kotoisin kuin isäni, ja tuntee paljonkin sukulaisiani. Siinä sitten turistiin mukavia, kunnes Saanan rinne alkoi näkyä, Kilpisjärven Luontotalon pysäkki tuli vastaan ja jäin kyydistä. Nyt se alkaa!\nPysäkillä kimppuun tuli heti lupaava parvi mäkäräisiä. Ne eivät häirinneet liikaa, joten myrkkyä lisäämättä heitin rinkan selkään ja lukaisinalueen infotaulut Luontokeskuksen parkkipaikalla. Sitten lähdin ihdoin Kalottireitille ja kohti Termisjärveä noin klo 18:20. Lähetin viimeiset viestit ja pakolliset sometukset ennen kännykän sulkemista.\nLuontokeskuksen parkkipaikka. Saana-tunturi näkyy taustalla.\nEnsimmäiset kilometrit kuljin mukavassa tunturikoivikossa. Vaikutti siltä, että Norjan puolelta päälle tulee sadekuuro tai useampi, mutta onneksi ei satanut muutamaa pisaraa enempää. Ylitin Tsahkaljärveen laskevan puron siltaa pitkin. Samalla tunturikoivikko päättyi ja puuton alue alkoi. Sillan toisella puolella ollut opaste antoi ymmärtää, että Termisjärvelle olisi matkaa vielä 12 kilometriä. Aloin seurata mielestäni selkeintä polkua kohti itää.\nKulku oli aika rankkaa, sillä maasto vaihteli kivikosta pehmeähköön, rinkka oli painavimmillaan ja vaellussauvat vielä matkustusmoodissa sivutaskussa. Otin sauvat käyttöön ja annoin arvoa sille, että olin ottanut molemmat sauvat mukaan – jossain vaiheessa olin harkinnut ottavani vain yhden. Sauvat antoivat tukea ja kevensivät kulkua yllättävän paljon. Ihastelin näkymiä Norjaan.\nNäkymä Saanalle ja Norjan puolelle.\nJossain kohtaa seuraamani mönkijänura kääntyi mielestäni liikaa pohjoiseen enkä jaksanut enää seurata sitä, sillä en ollut satavarma, minne ura johtaisi. Näin kuitenkin jo, missä jyrkät tunturirinteet syöksyivät kohti Termisjärveä, joten aloin kulkea suoraan maaston halki. Virhe vai ei, en tiedä. Osa matkasta oli mukavaa kangasta, osa oli kohtalaisen helppokulkuista “rinnesuota”, ja kohtasinpa myös kierrettäviä lampareita, pieniä solisevia puroja ja niistä siinneitä sääskiä. Etelästä Paihkasvaaran rinteiltä kuului kummallisia eläinten huutoja – naaleja tai kettuja kenties? Pari kilometriä kuljettuani ylitin ensimmäisen “kunnon” puron kiviä pitkin ja saavutin taas oikeaan suuntaan menevän polun.\nTuolla jossain rinteet laskeutuvat Termisjärveen. Oikealta lukien kuvassa taitavat näkyä Paihkasvaara, Termisvaara ja yksi Salmivaarojen huipuista.\nPunaiseksi värjäytynyt lammikko. Myös kokonaisia punaisia puroja näkyi siellä täällä.\nTermisjärven autiotupa näkyi jo, ja sinne olisin halunnut yöksi. Ilta alkoi kuitenkin jo hämärtyä ja aiemmin kohtaamani miehet olivat sanoneet, että reitti Termisjärven tuvalle on märkä. Tupa ei vaikuttanut tulevan yhtään lähemmäs ja kartasta päätellen matkaa oli vielä useampi kilometri. Niinpä jäin Paihkasjärven itäpuolelle kuivalle mutta möykkyiselle alueelle telttoineni yöksi. Matka päättyi noin puoli kahdeltatoista yöllä. Tuuli alkoi puhaltaa. Väsyneenä kokosin teltan, hain vettä purosta ja laitoin trangian pikavauhtia tulille teltan tuulensuojaiselle puolelle. Lisäsin pastaani liikaa vettä ja sitä kiehutellessani lapioin keitoksesta kuolleita sääskiä lähemmäs kymmenen. Juuri kun sain ruuan riittävän valmiiksi, alkoi sadella. Jouduin nukkumaan korvatulpat korvissa, sillä jokin teltanlieve jäi sen verran löysälle, että se läpätti tuulessa. Etsin mukavaa asentoa. Nukahdin väsyneenä ja hieman itseäni epäillen.\nTermisjärven tupa näkyy jo illan kajossa. Tässä näkyy jo, minkä takia Termisjärvi on suosittu kohde. Monta tunturia nousee jyrkästi 400 metriä järven pinnasta. Laakso on jäätikön muovaama.\nLiikkeellä: 18:20-23:30. Kuljettu matka: n. 10 km.\nArvio ensimmäisen illan reitistä.\nYksinvaellus Käsivarressa osa 1 – valmistautuminen\nBy Johanna\t– August 30, 2017 — Posted in Lappi, Vaellus.\nKesälomani loppui viime maanantaina. Perjantaina 19.8.2017 palasin viikon mittaiselta vaellukselta Käsivarren erämaahan. Vaelsin ensimmäistä kertaa yksin ja ilman merkittyä reittiä. Nyt, 30.8.2017, on aika korkata olut ja aloittaa muistelu. Ohje lukemiseen: Kuvat kannattaa avata seuraavaan välilehteen. Galleriatoiminto ei tätä kirjoittaessa toiminut kovin hyvin.\nHalusin lähteä Lappiin, koska edellisestä Lapin vaelluksesta oli jo ihan liikaa aikaa. Se suuntautui Hetta-Pallas-reitille vuonna 2008. Mitä hittoa, melkein kymmenen vuotta sitten? Oli siis jo aikakin lähteä, jos aikoo itseään vaellusihmisenä pitää.\nHalusin sisällyttää reissuun edellistä enemmän kalastusta ja päästä kunnolla irti oravanpyörästä. Nyt halusin siis lähteä yksin, tai jos joku haluaisi liittyä seuraan, niin pitäisi joko sietää tai harrastaa kalastusta. ;)\nLinkit muihin osuuksiin:\nOsa 2: Kilpisjärvi-Paihkasjärvi\nPyörittelin pitkään vaellusta Pöyrisjärven erämaa-alueelle, koska minua kiinnostavat alueen hiekkadyynit. Päätin kuitenkin lähteä Käsivarren erämaahan, sillä Kittilään pääsee etelästä lentäen kohtuuhinnalla, ja sieltä on vain muutaman tunnin bussimatka Kilpisjärven alueelle. Lisäksi bussimatkan varrella voi jäädä minne huvittaa ja aloittaa vaelluksen sieltä. Puhumattakaan suurtunturialueen puuttomuudesta ja rajoittamattomista näköaloista, ah!\nKesälomat piti sumplia tiimitovereiden kanssa jo alkukesästä. Ajattelin jättää pahimman räkkäajan (= heinäkuun puoliväli) väliin ja antaa sääskille ja mäkäräisille muutaman viikon kuolemisaikaa, joten loman voisi aloittaa elokuun ensimmäisellä viikolla. Lopultahan kävi ilmi, että tänä vuonna koko kesä on myöhässä, joten mielessä kävi, onko räkänkin pahimmat hetket siirtyneet myöhemmäksi?\nLoman aloitus myöhentyi vielä viikolla alkuperäisestä suunnitelmasta, joten päätin lähteä vaeltamaan joskus elokuun tokalla viikolla, kunhan säätiedotus näyttäisi tarpeeksi hyvältä. Yksin lähtemisen hyviä puolia, ettei ole niin päivän päälle. Elokuun puolivälissä saattaisi olla vielä lämmintä säätäkin, minulla nimittäin on vain kesämakuupussi…\nEnsimmäinen suunnitelma oli jäädä bussista Ropitunturin lähistöllä, lähteä siitä vaeltamaan erämaahan ja päätyä lopulta Kilpisjärvelle. Piirtelin Karttapaikassa, tarkemmin maastoa tuntematta, fiilistellen, kaiken mitä “halusin” nähdä ja katsoin, paljonko tulisi matkaksi. Lopputulos oli jotain tällaista:\nEnsimmäinen reittiajatus Ropilta Munnikurkkioon, Ailakkavaaralle ja Kilpisjärvelle\nMunnikurkkiolle päädyin, koska paikannimi oli hauska ja Torisenon vartta kulkeva hiekkaharju näytti kartalla siistiltä. En googletellut juurikaan reissuraportteja ja valokuvia, koska halusin lähteä reissuun näkemään ja kokemaan uusia asioita itse, ensimmäistä kertaa. Liian tarkat reittisuunnitelmat ja valokuvien tuijottelut laimentaisivat kokemuksen yllätyksellisyyttä ja kokemuksen syvyyttä. Lainasin kuitenkin kirjastosta muutamia kirjoja vierailun arvoisten kohteiden löytämiseksi:\nSuomen retkeilyopas: retkeilyreitit ja -alueet, luontopolut, erämaa-alueet, kansallispuistot, luonnonpuistot, päivätuvat, autiotuvat, varaustuvat, ympäristöä säästävä retkeily (Rautio Antero ym. 2001)\nErämaat: Pohjoisen Lapin vaelluskohteet (Laaksonen Jouni, 1967)\nPohjois-Skandinavian vaellusreitit (Ahonen Harri, 2014)\nNäistä toimivin minulle oli keskimmäinen, vanhin kirja, jossa kuvailtiin muutama vaellusreissu alueella sekä tarkemmin maasto-olosuhteita Lapissa. Muut kirjat sisälsivät eniten kuvailua autiotuvista ja merkityistä reiteistä. Itselläni oli vielä tuossa vaiheessa tarkoitus yöpyä teltassa, poissa reiteiltä, joten ko. kirjoista ei ollut apua. Ostin myös Ropi-Kalkkoaivi-Munnikurkkio -alueen kartan.\nVaikka olin pitkään puhunut täydellisestä erämaavaelluksesta poissa tunnetuilta poluilta, niin sisu kuitenkin nousi kaulaan kuvassa olleen 110 kilometrin vaelluksen kohdalla. Lopulta muutamien reittipyörittelyjen ja perehtymisen seurauksena tein todellisuuskatsauksen: 1) En ollut vaeltanut pitkää matkaa todella pitkään aikaan, 2) enkä koskaan yksin, 3) saati merkittyjen reittien ulkopuolella. 4) Sää voisi yllättää, 5) alueella ei todennäköisesti ole juuri ketään apuna jos jotain sattuu, 6) kännykkä ei kuulu, eikä 7) Käsivarren erämaassa esiintyvillä pajuviidakoilla ole hyvä maine. Reissusta olisi voinut tulla käsittämättömän huippu, mutta se olisi myös voinut mennä pahasti pieleen.\nLopullinen reittisuunnitelma, jonka sain valmiiksi pari päivää ennen starttia, olikin sitten vähän helpompi. Päätin matkustaa Kilpisjärvelle saakka Ropille jäämisen sijaan ja mukailla osittain Kalottireittiä. Viettäisin muutaman yön autiotuvissa sekä suunnistaisin muutamia päiviä maastossa.\nLopputulos olisi siis 7 yötä reissussa: 6 yötä maastossa ja 1 yö Kilpisjärvellä Retkeilykesuksella. Reitillä on paljon jokia ja järviä kalastettavaksi. Yksi päivä olisi varattu täysin lepo- ja kalastuspäiväksi pääkohteessani Toskaljärvellä: sinne laskee maanalainen joki, joka on muovannut Suomen ainoan tunnetun karstiluolan, joka on googlen mukaan ehkä myös Suomen pisin luola. Lisäksi sen pitäisi olla hyvä rautujärvi, samoin kuin lähistöllä olevien muiden järvien. Olihan tässäkin 100 kilometriä käveltävää, mutta edellisten kokemusten perusteella 15 km päivämatka on melko kohtuullinen ja yksi vapaapäiväkin oli luvassa, joten luotin jaksamiseeni.\nLopputuloksena olin siis lähtemässä liikkeelle Kilpisjärven Luontokeskukselta, josta Kalottireitti starttaa. Tarkempi suunnitelma olisi seuraava:\nEnsimmäisenä päivänä (iltana) kävelisin siis Termisjärven rannalle ja viettäisin yön Termisjärven autiotuvan lähistöllä. (noin 15 km)\nToisena päivänä ylittäisin Kutturankurun ja yöpyisin Siedjonjärven rannalla. (14 km)\nKolmantena päivänä ylittäisin Kahperusjoen, kulkisin pohjoiseen Kalottireitin varteen, kääntyisin kohti itää, huiputtaisin Saivaaran ilman rinkkaa, kahlaisin Reikämaahan ja yöpyisin siellä (16 km)\nNeljäntenä päivänä ylittäisin Reikämaan kahlaamon ja leiriytyisin Toskaljärven tuntumaan. Päivän viettäisin kalastaen. (x km)\nViidentenä päivänä kulkisin Toskaljärveltä Annjaloanjin ylängön yli katsastamaan Pitsuskönkään, Suomen korkeimman putouksen. Sieltä kiertäisin Meekonvaaran ympäri Meekonjärven autiotuvalle tai sen tuntumaan (15 km)\nKuudentena päivänä kulkisin Kalottireittiä pitkin Saarijärven autiotuvalle yöksi: reissun pisin päivämatka (17 km)\nSeitsemäntenä päivänä kävely Saana- ja Iso-Jehkas -tunturien välistä Kilpisjärven retkeilykeskukselle telttamajoitukseen, iltasaunaan, syömään pizzaa ja juomaan olutta, joka varmasti maistuisi (14 km).\nKahdeksantena päivänä bussimatka Rovaniemelle ja sieltä junalla Keminmaahan\nPeriaatteessa varaa oli pitää vielä toinenkin lepo- tai kalastuspäivä jossain sopivassa kohteessa. Sen päätöksen tekisin paikan päällä.\nEnnen matkaa lähetin reittisuunnitelman sekä Kilpisjärven luontokeskukselle että Retkeilykeskukselle, kuten on ohjeistettu. Tietävät sitten lähettää pelastajat liikkeelle, jos ei ala kuulua naista takaisin.\nTykkään pakata vaatteet “kategoriansa” mukaan minigrip-pusseihin. Näin vaatteet pysyvät järjestyksessä ja niistä saa puristettua ylimääräiset ilmat pois. Minigrip-pusseissa ne ovat myös suojassa kastumiselta, jos vaikka kaatuisin kahlatessa.\nTämän reissun vaatevoittaja oli ehdottomasti kevytuntuvatakki. Se pakkautuu todella pieneen tilaan, toimii loistavasti tyynynä makuupussi-pussin sisään tungettuna ja on todella lämmin. Kiitos työnantajalleni, joka lahjoitti kyseiset takit koko henkilökunnalle.\nalusvaatteita muutamat, ettei tarvitse heti pyykätä\nviidet pitkävartiset sukat\nyhdet lämpösukat iltojen ja öiden viettoon\n2 pitkähihaista urheilupaitaa\n2 urheilutoppia lämpimien päivien varalle\n1 juoksutrikoot varahousuiksi\nshortsit lämpimien päivien varalle\nmaastosandaalit leiriin ja kahlaukseen\nvaelluskengät: Lowa Mauria W gtx. Ostin ne keväällä Outdoor Exposta. Ne ovat nupukkinahkaa ja niissä on goretex-kalvo. Pituutta on vähän yli nilkan ja pitävät vettä noin nilkkaan asti. Kengät ovat tukevat, mutta eivät kaikkein järeimmät saatavilla olevat. Ajoin niitä jonkin verran sisään sekä testailin vedenpitävyyttä kesän aikana kalassa käydessäni. Enemmänkin olisi varmasti kannattanut testailla, mutta kengät eivät pettäneet, joten olen tyytyväinen.\npyyhe: aioin ottaa mikrokuituretkipyyhkeen, mutta otin sittenkin luksustavaraksi tavallisen ohuen froteepyyhkeen\nOnnistuin valitsemaan vaatetukseni todella hyvin, sillä kylmä ei ollut missään vaiheessa, mutta mitään ei jäänyt käyttämättä.\nLusikat, ja sitä myöten retkeilytarvikkeetkin, menivät jakoon kesällä. Kengät olin ostanut jo keväällä, mutta jouduin hankkimaan muutakin. Joitain varusteita myös lainasin vaellusta varten. Kaiken kaikkiaan rinkka taisi Keminmaasta lähtiessä painaa 23 kg, eli jokusen kilon liikaa minulle, sillä painan vähän yli 60 kg. Todella pian kuitenkin tyhjensin täysin turhaksi lopulta jääneet isot vesipullot, ja ensimmäisen päivän aikana söin makkarapaketin. Sen jälkeen alkoikin jo askel kulkea vähän eri tavalla. :)\nmakuupussilakana: semisti heräteostos, mutta se tarjosi vähän lisää lämmikettä kesämakuupussini kanssa. Toimi hyvin. Ilmeisesti puuvillainen tai silkkinen olisi polyester-versiota parempi, mutta ilman vertailukohtaa sanon, että olin riittävän tyytyväinen ostokseeni.\nmakuualusta: ostin paksun vaahtomuovisen makuualustan\nteltta: sain lainaan kaveriltani Fjällräven Abisko Lite 1 -sooloteltan. Se oli todella kevyt kantaa ja helppo pystyttää. Vaihtoehtona olisi ollut 2 hengen Fjällräven Akka -telttani, joka olisi ollut yhden hengen reissulle aika painava kannettavaksi.\nkartta: ostin Halti-Kilpisjärvi-ulkoilukartan mittakaavassa 1:50000.\nvaellussauvat: ehdottomat tuossa maastossa, varsinkin yksin kulkiessa. Löysin lähes käyttämättömät, pituudeltaan säädettävät, tori.fin kautta. Hintaa oli 40 euroa.\nsadeviitta: punainen ja iso, jota olisi tarvittaessa voinut käyttää myös merkin antoon, jos olisin joutunut kutsumaan apua\nspriipolttoinen trangia, sain lainaan\n750 ml spriitä (jäi ylikin. Autiotuvilla oli kaasuhellat.)\npuinen lusikka/kauha ja voiveitsi\n2x 1,5 litran vesipullot\n2x 0,5 litran vesipullot: nämä olisivat riittäneet yksistään kevyesti. Tiedänpähän seuraavalla kerralla.\nrasiallinen koskikalastukseen sopivia uistimia + muutama raskaampi pitkälle lentävä uistin\nmittanauha (kaloilla on alamitat)\nkalastuslupa: Enontekiön erämaan kalastuslupa nro 1551 kustantaa 35 euroa/viikko\n100 ml putelit biohajoavaa saippuaa ja shampoota\nkosteusvoidetta pieni tuubi, t. atoopikko\nLääkkeet olivat pienessä minigrip-pussissa. Muut mahtuivat pieneen ea-laukkuun, jonka sain lainaan. Desinfiointiainetta en ottanut mukaan, sillä suihkuttelun voi korvata puhtaassa vedessä huljuttelulla.\npieniä sideharsoja, joista tarvittaessa voi tehdä painesiteen\nvaravirtapankki. Älypuhelimeni pitäisi latautua tuolla nelisen kertaa täyteen. Vartan pankki on painava, mutta tuo turvallisuutta. (Voi niitä tyhmäpuhelinaikoja, kun mitään tällaisia ei tarvinnut miettiä…)\nhihnoja: just in case kaikenlaiseen kiinnitykseen\nripustusnyöriä 5 m: just in case\nkipinäsytytin: Kipinää saa aikaiseksi märkänäkin, jos tikut kastuvat ja hätä iskee.\nselfiekeppi: menin hankkimaan sellaisen, joten sitä on käytettävä\nSuurkiitos Mikolle ja Lassille tuesta ja teltan sekä trangian lainasta.\nTulevaisuudessa hankittavia retkeilyvarusteita: sooloteltta, fileerauspuukko, retkikeitin, pilli. Tätä kirjoittaessa kolmen vuodenajan makuupussi, Warmpeace Viking 600, on jo hankittu.\nRuokailun suunnittelu on minulle todella vaikeaa. Syön arkenakin paljon, joten ruuan määrä meni hieman katastrofinpelko edellä, koska odotettavissa oli pitkiä kävelyitä ja siitä johtuen suurta kalorinkulutusta. Ruokasuunnitelma, jonka mukaan valmistin ja ostin ruokaa, on alla. Valitettavasti en tehnyt täsmällisen tarkkaa listaa siitä, paljonko ruokaa oli mukana.\nRuokasuunnitelma viikon vaellukselle (klikkaa suureksi)\nPikakahvia: lusikoin viikon annoksen ja vähän päälle minigrip-pussiin. Itse juon päivässä vain aamukahvin, jota ilman en pärjää, joten määrä oli kohtuullinen.\nMakkaraa: 1 paketti (ensimmäisten iltojen iloksi)\n1200 g jauhelihaa (kuivasin)\nPussipastaa: Ostin noin 5 pussia valmispastaa\nRetkiateriat: ostin 2 retkiateriaa (“lisää vain kiehuva vesi”)\nNuudeleita: 3 pussia\nLämmin kuppi -paketti\nRypsiöljyä 2,5 dl\n8 Bärbar -energiapatukkaa\n2 pss perunamuusijauhetta\n1 pss kalamaustetta\n300 g pähkinöitä ja naposteltavaa Punnitse ja Säästä -kaupasta\n1 pss kuivattua sipulia\n1 pss kuivattuja keittokasviksia\n(unohdin suolan ja pippurin…)\nKuivasin yhteensä 1200 g jauhelihaa. Osan jaoin annospusseihin ja osan lisäsin pussipastoihin.\nYleensä yhdessä pussipastassa on syötävää kahdelle hengelle ja kokemuksesta tiesin, että joskus kahdellakin tekee tiukkaa syödä kokonainen annos. Jaoin siis pussipastat 1 hengen kerta-annoksiin minigrip-pusseihin. Osaan annoksista lisäsin noin 100 g kuivattua jauhelihaa (vastaa noin 200 g paistettua).\nTein valmiita eväsleipiä mukaan 6 tai 8 kappaletta. Tungin niitä eri puolille rinkkaa. Ne maistuivat hyvin hikisinä vaelluspäivinä, kun kaipasin tukevaa välipalaa.\nTein myös aamupuurot valmiisiin annoksiin: laitoin noin 1 dl puurohiutaleita pussiin, ja lusikoin perään 1-2 rkl pähkinä-hedelmä-sekoitusta.\nRypsiöljyä varten ostin 2,5 dl pakastepullon, johon sain mukaan öljyä pienen määrän. Oletin, ettei voi olisi säilynyt matkalla, joten otin sen sijaan öljyn mukaan lisäenergiaksi ja paistorasvaksi.\nPerunamuusijauheen pakkasin myös minigrip-pusseihin. Pakkasin ne ja kalamausteen yhteen pakettiin, jonka voisin ottaa esiin, kun olisi kalan syömisen vuoro. Suolan ja pippurin onnistuin unohtamaan.\nMyös kuivattua sipulia ja keittokasviksia otin mukaan vain pienemmän määrän ruokien täydentämistä varten.\nLisäksi otin lämmikkeeksi mukaan muutaman pussin lämmin kuppi -jauhetta, tomaattikeittojauhetta sekä teepusseja.\nOlin tilannut kavereiltani matkatuliaiseksi Glenfiddich-viskiä. Sitä otin mukaan pienen taskumatillisen (noin 1,5 dl tai alle?). Siinä kaikki reissun alkoholi.\nVoin kertoa, että ruokaa jäi yli. Mutta siitä sitten jälkipuinnissa lisää.\nKuten näkee, valmistauduin matkaan aika kevyellä otteella. Minulla on aika hyvä varasto retkeily- ja kalastustarvikkeita. Nyt ostettuja kamoja tulen varmasti käyttämään toistekin. Valmistauduin myös lukemalla jonkin verran luontoon.fi -sivuston Retkeilyn ABC -ohjeistuksia ja satunnaisia blogipostauksia sekä kävin läpi netistä löytyviä varustelistoja. Erityisesti ruuan määrä, makuupussin riittävyys ja tulevat kahlaamiset mietityttivät.\nVaikka päätös vaelluksesta syntyikin jo keväällä, panin reissun lopulta kasaan aika lyhyessä ajassa. Kesällä tapahtui paljon, mikä vei resursseja ja söi motivaatiota. Välillä lähteminen oli vaakalaudalla. Olin kuitenkin päättänyt ja luvannut itselleni lähteä, joten motivaatiopulasta huolimatta tein kaiken tarvittavan lähdön eteen, mutten kamalasti ylimääräistä. Kantava ajatus oli: kuka muka on joskus katunut vaellukselle lähtöä? En minä ainakaan!\nSeuraavassa pätkässä vihdoin liikkeelle.\nedit 4.9.2017: Lisäsin lopun pakkauksen tähän postaukseen\nTagged with kalastus, käsivarsi, vaellus.\n2017 – still alive\nBy Johanna\t– August 7, 2017 — Posted in Etelä-Suomi.\nErinäisistä syistä ja tekosyistä blogi on ollut päivittämättä hävyttömän pitkän aikaa.\nKalastusharrastus ei ole kuollut. Olen muuttanut reilu vuosi sitten pk-seudulle ja käynyt kalassa täälläkin. Kausikortit on mm. Vanhankaupungin suvannolle ja Vantaankoskelle. Ensin mainitussa roskien ja siimasotkujen määrä nostattaa verenpainetta siinä määrin, että olen käynyt aktiivisemmin Vantaankoskella. Ihmetetyttää kyllä se, että kun tuolla Vanhankaupungin suvantoalueella on roskiksia noin 15 metrin välein, niin miksei niitä roskia jakseta kantaa niille kuuluvaan paikkaan?\nVantaankoskelta en ole saanut mainittavaa saalista, mutta mainitsen kuitenkin yhden alamittaisen taimenen- tai lohenpoikasen, jonka sain. Ilmeisesti ihan luonnonkantaa, mikä oli kiva uutinen. :)\nTällä viikolla olisi tarkoitus lähteä vaeltamaan Kilpisjärvelle ja kalastella sieltä harjusta ja toivottavasti muitakin lohikaloja. Raporttia seuraa, joskus.\nTagged with vaellus, vanhankaupunginkoski, vantaankoski.\nBy Johanna\t– June 29, 2014 — Posted in Sekalaista.\nKevään kunniaksi kävelin Sammakkolammen rantaa kotiin, vähän kiertoreittiä tarkastellen kalaliikkeitä rannoilla. Yhdessä kohtaa (Rajalantien viereisessä nurkassa) oli ihan rantavedessä iso kasa simpukankuoria. Kyykistelin katselemaan niitä ja vieressä vedessä näkyi jotain, joka näytti ylhäältä päin muoviselta sikarikotelolta, jossa luki jotain. No oli se vähän muutakin:\nKoukut on vähän heikossa hapessa, mutta tuossa suspissa ainakaan ei näyttäisi muuta vikaa olevan. Pitänee opetella käyttämään, kun sopivia paikkoja ja tilaisuuksia löytyy ;) Pitäkäähän silmät auki kävellessä!\nKävinpähän viime kesänä myös Vantaankoskella yhden illan kalastamassa. Vesi oli sameaa, mutta paikka hieno ja makoisia kivenkoloja riitti, tosin vesi taisi olla melko vähissä. Kävin läpi suunnilleen koko kosken ylhäältä aloittaen. Kosken itärantaa kalastin, ravintolan kohdalla olevaa suvantoaluetta lukuunottamatta. Heittelin pienillä Stormin helmiäisenvalkoisilla jigeillä sekä Salmo-vaapuilla. Oranssi-kultaiseen Salmoon sitten tälläsikin ravintolan kohdalta kiven takaa yksi hyvän kokoinen kirjolohi. Ruuanlaittoon ei ollut aikaa, joten C&R. Mukava paikka, voisin käydä uudestaankin. Kuvat valitettavasti on taas jossain hukassa.\nLuvat ostin kosken vieressä olevalta kioskilta. Lupa taisi olla pari euroa kalliimpi sieltä ostettuna kuin minkä käsityksen netistä sai.\nTämä ei ole minkään tietyn kalareissun raportti, mutta tulipahan mieleen tarinoida tämän parisuhteen (meinasin kirjoittaa ‘kalasuhteen’) kalastuksellisesta puolesta. Yleensähän kalastaja on joko mies tai molemmat yhdessä ja sitten kalastetaan niin että siimat vinkuu. Meillä taas ei miestä kalastus pahemmin kiinnosta. Minulla on siis kalakaverit enimmäkseen aika vähissä. Muutamat opiskelukaverit onneksi lähtee mielellään mukaan ja keväällä käytiinkin “ahkerasti” pilkillä ;)\nMiehen saa veneeseen kyytiin, jos minä huolehdin käytännöistä ja hän saa istua perässä esim. kuunnellen ääniohjelmia tai -kirjaa. :) Hyvä näinkin. Saa sen joskus kalastamaankin – väitän vahvasti, että on siitä positiivisiakin tuntemuksia joskus tullut. Vielä minä sen koukutan… Hyviä vinkkejä kellään? Tavoitteina olisi 1) päästä kalastusvaellukselle, 2) saada ruokakaloja, 3) saada hänet kokemaan positiivisia juttuja kalalla, 4) hyvää seuraa “yhteiseen” harrastukseen. Näin vaatimattomasti.


ärtynyt paula: Vmp eli vimpeli, mitä pastaa\nMaissipasta on ihan kelvollista ja usein täyttää hiilarien mentävän aukon. Kauniin keltaista on. Makaronilaatikon tein ja oli hyvää (Pasta d'oron makaroneista. Pelkkää maissia ja edullisiakin ovat. Ehkä laitan ohjeen tänne.) Lasagneakin. Laitoin sekaan reippaasti munakoisoa. Semperin lasagnelevyissä on soijaa ja kaikkea shittiä, joten en oikein arvosta niitä kovin korkealle.\nSen olen ainakin todennut, että maissipastasta - kuten vehnäisestäkin - saa helposti kehnoa. Se jää joko liian kovaksi tai menee nopeasti liisteriksi. Kastike ei tartu siihen samalla tavalla kuin aitoon pastaan. Huoh.\nTästä huolimatta teen monenlaista pastaruokaa. Yllämainittuja lasagnea ja makaronilaatikkoa, mutta lisäksi erilaisia pastamössöjä.\nPastan sekaan suosittelen aka edullisehkoa, helppoa ja hyvää:\nsäilötty tai paahdettu kesäkurpitsa (Lidlistä saa näitä säilykkeitä)\nsäilötty tai paahdettu munakoiso (kts. ylempi)\nNäitä vapaasti yhdistelemällä saa keskimäärin maukasta ja vaivatonta ruokaa.\nOletteko muuten kuulleet makaronivellistä? Pitäisi tehdä joku päivä. Äiti väittää, ettei ole koskaan tehnyt sitä, eikä se kouluruokakaan ollut. Kuka myöntää koukuttaneensa miut makruvelliin?\nLähettänyt Sokerivesi klo 22.08


Lyrics marja mattlar mit teen tlle ikvlle songs about marja mattlar mit teen tlle ikvlle lyrics | Lyrics Land\nSongs with marja mattlar mit teen tlle ikvlle by lyrics all the songs about marja mattlar mit teen tlle ikvlle. Get a list of all the new and old songs with lyrics of marja mattlar mit teen tlle ikvlle directly from our search engine and listen them online.\nMitä Teen Tälle Ikävälle - Marja Mattlar\n... ihmiset kohtaa kesken elämän urautuneen, luulin turvassa olevan tunteen alle järjen jähmettyneen. Mutta mitä mä teen tälle ikävälle, miten otteesi irroitetaan? Kuinka leimuvan liekin saan hiillostumaan, kerro miten sinut unohdetaan. Yhden ...\nMahdollinen Mahdoton - Marja Mattlar\n... täydy todistaa, ei ihmisille julistaa eikä toinen toisillensa vakuuttaa. Mutta aina uudelleen saman huomion taas teen: kun eron jälkeen kohdataan ja yksinäisyys jaetaan, hetken aikaa olen vähän enemmän. Kumpikin sen aavistaa, ...\nAjan Vartija - Marja Mattlar Play\nLyrics of Ajan Vartija by Marja Mattlar: Joulukuun päivän kitsaassa valossa lämmittämättömässä talossa istun ja vartioin ajan kulkua tunnista, tunnista toiseen Oliko jotakin ikuista luvassa tarkentumattomassa kuvassa istun ja tulkitsen...\nAjatuksen Voima - Marja Mattlar\nLyrics of Ajatuksen Voima by Marja Mattlar: Elämys piirtyy mielestä muistiin muistona palautuu ajatuksiin muistoja siirtyy sanoiksi lauluun laulu taas tunkeutuu ajatuksiin. Ajatus ahdistaa, masentaa, painaa ajatus pakottaa selvittämään ajatus...\nAnkaran Talven Jälkeen - Marja Mattlar\nLyrics of Ankaran Talven Jälkeen by Marja Mattlar: Jos ankaran talven jälkeen ei kevättä tulekaan jos hyisiksi hyytyneet vedet eivät sula ollenkaan. Jos ankaran talven jälkeen ei aurinko paistakaan jos tulva ei murra jäätä olenko hukassa kokonaan? Sinä...\nAnteeksi - Marja Mattlar\nLyrics of Anteeksi by Marja Mattlar: Miten saatoinkaan satuttaa, kaiken kauniin jälkeen sivaltaa. Kunpa tietäisit, mitä tunsinkaan silloin kun käden nostit kuin suojaamaan. Voi miksen sanoja takaisin saa. Miten tahtoisin selittää, syitä...\nEi Se Mitä Haluat - Marja Mattlar\nLyrics of Ei Se Mitä Haluat by Marja Mattlar: Ei se mitä odotat, ei se mitä toivot, ei se mitä haluat ole minä. Ei se mitä näet, ei se mitä kuulet, ei se mitä tunnet ole minä. Maan ääret, rannaton meri ja avaruus ovat minua. Maalaukset,...\nEi Suurta Rakkautta - Marja Mattlar\nLyrics of Ei Suurta Rakkautta by Marja Mattlar: Ei suurta rakkautta, ei mitään uutta alkua, ei kaiken hukuttavaa intohimon aaltoa. Ei pelkkää satua, ei onnellista loppua, ei järjen sammuttavaa, pakottavaa tunnetta. Mutta hänen silmissään katson...\nElinkautinen - Marja Mattlar Play\nLyrics of Elinkautinen by Marja Mattlar: Joka yö tässä ruumissa istun elinkautista siitä mitä en ole tehnyt. Tässä täytäntöönpanossa vartija on minussa kukaan ei oikeutta käynyt. Kalastan sanoja kuolleesta virrasta kukaan ei vapauta sellaista...\nElämän Eteisessä - Marja Mattlar\nLyrics of Elämän Eteisessä by Marja Mattlar: Haaksirikon jälkeen tuli hänestä ajopuu joka löytämistä odottaa vaan etsijältä piiloutuu Seisoo elämän eteisessä tuttu autius sydämessä eikö kukaan pyydä peremmälle yöttömän yön juhlaan maljoja...\nElämätön Elämä - Marja Mattlar\nLyrics of Elämätön Elämä by Marja Mattlar: Älä käänny älä käänny, en kykene katsomaan kuinka elämätön elämäni aukeaa sinun silmissäsi kuultavina kuvina ja minä muutun. Älä liiku älä liiku, tämä hetki on särkyvää nyt on...\nEn - Marja Mattlar Play\nLyrics of En by Marja Mattlar: En aio puhua sinulle mistään rakkaudesta, en mitään suuria sanoja syvästä tunteesta. En aio maalailla eteesi tulevia taivaita enkä yhteisen matkamme kauniita keitaita. En. En puhu sydämen sadoista...\nEnemmän Kuin Milloinkaan - Marja Mattlar Play\nLyrics of Enemmän Kuin Milloinkaan by Marja Mattlar: Nyt sanoisi niin kovin mielellään yhden lauseen tärkeän sujuvasti äidinkielellään viestittäisi sisimmän. Taitavalla tavalla haluaisin puhua mutta sanat ovat kohmeessa ja lauseet laahaavat maata. Jotain...\nEtkä Sinä Minua - Marja Mattlar Play\nLyrics of Etkä Sinä Minua by Marja Mattlar: Sinä kerrot minusta minulle ihmisen tarinaa, ikuista tarinaa ja minä sinusta sinulle tarinaa, ihmisen tarinaa Siksi en sinua saa mielestäni en viereltäni en kieleltäni etkä sinä minua Kertomus...\nIkkunassa - Marja Mattlar Play\nLyrics of Ikkunassa by Marja Mattlar: Katseen tavoitan,odotan, vihdoin uskallan käden ojentaa, koskettaa, syvään, syvään naurahtaa ja niin jää varjoon silmät, sulamme viimeiseen uneemme yhteiseen. Lasken hetket juhlavat, ne varovasti...\nIkävän Ammattilainen - Marja Mattlar\nLyrics of Ikävän Ammattilainen by Marja Mattlar: Kun kasvaa sisälle kaipaukseen ja suru syvällä soi, kun kääntyy ilosta haikeuteen eikä vastustaa enää voi, alkunsa saa tuo odotus kuin väistämätön, kiertämätön kutsumus. Ikävän ammattilainen. Ei...\nIrti - Marja Mattlar Play\nLyrics of Irti by Marja Mattlar: Seisot jollakin toisella rannalla vuosien virran takana turhaan odotan sinua aamulla turhaan odotan sinua. Seitsemän vuotta myrskyn silmässä seitsemän vuotta tyventä enkö sittenkään oppinut läksyä? Kun...\nJos Sinä Olet Kivi - Marja Mattlar Play\nLyrics of Jos Sinä Olet Kivi by Marja Mattlar: Jos sinä olet kivi, niin minä olen vesi, joka pisaroi pinnallesi pehmeästi. Jos sinä olet vuori, niin minä olen sumu, joka hiipii huipullesi hyväilevästi. Enkä kuitenkaan sinua kesytä, haaveiden...\nJäidenlähtö - Marja Mattlar\nLyrics of Jäidenlähtö by Marja Mattlar: Selkäni takana huoneen varjoissa seisot ja tarkkailet merkinantoja. Selkäni takana niukassa valossa seisot ja kuuntelet tarkalla korvalla hengitykseni ääntä kun aistini suuntautuvat sinuun. Niskani...\nJäljet - Marja Mattlar\nLyrics of Jäljet by Marja Mattlar: Nämä jäljet ovat tulleet tänään niitä voi lukea kuin rakkausrunoa. Tuore lumi ei salaile mitään ei sinun muuta tarvitse kertoa. Sinä seisoit juuri tässä ja häntä suutelit. Kauan sylisi lämpimässä tuota...\nKahdeksas Kerta - Marja Mattlar Play\nLyrics of Kahdeksas Kerta by Marja Mattlar: Tuuli humahtaa pihaan, ja juoksen kahdeksannen kerran ikkunaan. Jään tyhjää tietä katselemaan. Sinun kellosi käy väärin, olet varmaan unohtanut! Ehkä eksyit matkallasi vai työkö sua viivyttää? Kätken...\nKahlittu - Marja Mattlar\nLyrics of Kahlittu by Marja Mattlar: Nämä päivät loppuvat ennenkuin alkavatkaan. Sinä unohdit minulle minut palauttaa! Joka hetki minä valmistaudun matkaan, enkä kuitenkaan anna itseni liikahtaa. Nämä kahleet on kytketty ennen syntymääni, eikä...\nKehtolaulu - Marja Mattlar Play\nLyrics of Kehtolaulu by Marja Mattlar: Aalto häilyy kimallellen, aurinko vettä tanssittaa. Näkeekö äiti veden takaa poikansa siniset silmät? Tuuli pyyhkii metsän selkää, oksia sivuun taivuttaa. Näkeekö äiti puiden takaa poikansa...\nKielletty Ikävä - Marja Mattlar\nLyrics of Kielletty Ikävä by Marja Mattlar: Jos minä astuisin sinun eteesi ja kumartaisin syvään, olisin näyttänyt kaikki tunteeni, uskoisin ymmärtämyksen jyvään. Jos minä tulisin vielä lähemmäksi ja koskettaisin kaulaasi, niin siitä...\nKirje Täältä - Marja Mattlar Play\nLyrics of Kirje Täältä by Marja Mattlar: Tiedä etten halunnut luotasi lähteä. En minä, en millään olis tahtonut hylätä. Ne päättivät sen täällä, että palata en voi ja nyt lohdutonta ikävää nämä huoneet mulle soi. Rakas uskotko,...\nKosketus Kipinää Lyö - Marja Mattlar\nLyrics of Kosketus Kipinää Lyö by Marja Mattlar: Nainen kulkee sydän kädessään tahtoo antaa muille itseään. Mies hän tuntee ensin järjellään kaikin voimin suojaa sisintään. Sattuma saattaa ihon ihoa vasten ja kosketus kipinää lyö. Nainen...\nKuin Taivaissa - Marja Mattlar Play\nLyrics of Kuin Taivaissa by Marja Mattlar: Siis tuuli joka pyörittää lunta kuin hiekkaa nostaa ilmaan ja painaa maahan ja tekee hangen pinnasta rantaa helmikuun hyistä hiekkarantaa Ja siellä lumirannalla kulkeva nainen astuu tuulenkäyntiä...\nKuinka Minä Voisin Lähteä Nyt - Marja Mattlar Play\nLyrics of Kuinka Minä Voisin Lähteä Nyt by Marja Mattlar: Kuinka minä voisin lähteä nyt ja jättää sinut siihen, vaikka sanasi pyytävätkin tekemään niin? Kun kaikin voimin pitelet minusta kiinni ja ääneti huudat minua takaisin? Vaikka miten selvästi...\nKukkiva Kivi - Marja Mattlar\nLyrics of Kukkiva Kivi by Marja Mattlar: Kun on tottunut pettymään, aina ihmisten kuviin törmäämään; kun on väsynyt itkemään, aina toiveita huomiseen siirtämään, kosketuksen taian kadottaa. Kun on astunut joukkoihin, jotka synkkinä...\nKutsu - Marja Mattlar\nLyrics of Kutsu by Marja Mattlar: Minä tunsin kirkkaan keltaisen terälehdistä leinikin, tiesin hennon heräävän vihreyden pihakoivuista tietenkin. Olin nähnyt sävyjä ruskean kaarnapinnassa mäntyjen, ja sinisen kaikkein hennoimman varjoissa...\nLausumattomat Sanat - Marja Mattlar\nLyrics of Lausumattomat Sanat by Marja Mattlar: Voi miksi päivä tää näin kaunis on? Voi kuinka lämmittää hehku auringon. Sanoja näitä pitäis myrskyn säestää, ja tätä tuskaa sateen viilentää. Voi miksi seisotkaan nyt lähelläin? Voi...\nLintu - Marja Mattlar Play\nLyrics of Lintu by Marja Mattlar: Tuskin tunnen häntä ja kuitenkin Tulin häntä tapaamaan. Hän on niin kovin kaunis vieläkin, Kun kääntyy minua katsomaan. "Tämä yö on minulle viimeinen", Kuulen hänen sanovan "Olen sairas ja...\nLuottamus - Marja Mattlar\nLyrics of Luottamus by Marja Mattlar: Sinä hengität minuun luottamusta ja rauhaa sinä osoitat minulle missä on sydämeni koti. Tätä yötä aavistin tätä yötä odotin tätä yötä pitkää ja pimeää tätä yötä pelkäsin. Sinun...\nLähempänä Poissa - Marja Mattlar\nLyrics of Lähempänä Poissa by Marja Mattlar: Siitä hetkestä kun minä tiesin, kun jokin sinussa paljasti sen, alkoi lähtölaskenta meille, ei toki tänään eikä nyt. Ja koska olit osunut suoraan villiin vapauden rakastajaan, yksi askel minua...\nLähtölaulu - Marja Mattlar Play\nLyrics of Lähtölaulu by Marja Mattlar: Auringon leikkiin ehdit kyllä sen luvata nyt uskallan, ja sinun hymysi säteilyllä itseni hetkeksi lohdutan. Oi juokse, juokse tuulen mukaan, se kutsuu sinua seikkailuun. Ei täällä kiinni pidä kukaan, ainahan...\nLöytöretkellä - Marja Mattlar\nLyrics of Löytöretkellä by Marja Mattlar: Tällä löytöretkellä etsin maan ääriä kaukaisinta pistettä. Tällä lähdön hetkellä ei enää voi kääntyä suunnitelmaa hyljätä. Näillä jääkentillä ei näy ihmisjälkiä pienintäkään...\nMansikkapaikka - Marja Mattlar\nLyrics of Mansikkapaikka by Marja Mattlar: Lasten leikkipaikalla kuusten alla piilossa suuren kiven kupeessa kuulee satuja. Lammaslauma lepäilee helle raukaisee varjopaikan valitsee kunnes viilenee. Savusaunan kuistilla tuntuu löylyn tuoksua tuoreet...\nMies - Marja Mattlar Play\nLyrics of Mies by Marja Mattlar: Ei mikään salonkileijona, ei solmiota kaulassa, vain ujo hymy huulilla ja kädet syvällä taskussa. Ei filmitähteä muistuta, ei kansikuvapoikia, mutta kun olemme samassa huoneessa, alkaa polvissa...\nMikä Jää - Marja Mattlar Play\nLyrics of Mikä Jää by Marja Mattlar: Hiustesi viileitä latvoja sormeni kampaavat kunnes muistavat, kunnes muistavat Kasvojesi satoja ilmeitä silmäni tallentavat kunnes muistavat, kunnes muistavat Mikä on suurta mikä on tärkeää mikä...\nMuutto - Marja Mattlar Play\nLyrics of Muutto by Marja Mattlar: Pääskysenpoikia siiven alla, hetken päästä jo maailmalla pesäänsä rakentaa. Emonsa suojissa tuokion verran, vaan lentämään poikaset oppivat kerran, ja siivet pois kuljettaa. Syntymän hetkestä...\nMitä mä teen pete parkkonen lyrics\nMit m teen pete parkkonen lyrics\nMitä mä oikein teen lyrics\nBorn again teen lyrics\nLie teen break lyrics\nTeen is a bad girl lyrics\nTeen y teen lyrics\nLove teen animal lyrics\nMarja mattlar mit teen tlle ikvlle letra\nLa vie en rose piaf lyrics\nEst ce mon coeur qui bat lyrics\nRindo alma y corazon lyrics\nUn monde parfait lyrics\nInnocents un monde parfait lyrics\nOn a des bibles lyrics\nC'est un monde parfait lyrics\nHumain de métier lyrics\nVus d'ailleurs lyrics\nSobre los cielos estha lyrics\nRey de gloria de gracia y poder lyrics\nEstablece tu reino lyrics\nVino nuevo establece tu reino lyrics\nEstablece tu reino en nuestro corazón lyrics\nGlorioso rey lyrics\nVino nuevo glorioso rey lyrics\nDios mas grande que lyrics\nVino nuevo eres mi respirar lyrics\nDios tu presencia lyrics\nDios tus palabras lyrics\nQuizas es tu mirada lyrics


Heidi Eveliina: Maaliskuun starttaava ämpärilista!\nAnonyymi 5. maaliskuuta 2018 klo 8.09\nHyviä päätöksiä ja kaunis blogi :-) Ihanaa alkanutta viikkoa!\nHeidi 5. maaliskuuta 2018 klo 11.11\nIhanaa tätä viikkoa myös sinulle Janita :)\nLinda 5. maaliskuuta 2018 klo 8.46\nTsemppiä luku-urakkaan! Sun blogi on niin ihanan motivoiva, tuli heti itellekin sellanen fiilis että tässä kuussa tehdään asioita pelkän suunnittelun sijaan :)\nHeidi 5. maaliskuuta 2018 klo 11.12\nKiitti Linda! Ihana kuulla, että saa motivoitua ihmisiä :)\nAnonyymi 5. maaliskuuta 2018 klo 9.40\nmihin kouluun haet?\nHeidi 5. maaliskuuta 2018 klo 11.14\nHaaveena olisi jonkinlaisia opetushommia lähteä opiskelemaan!\nAnonyymi 8. maaliskuuta 2018 klo 5.00\nHyvältä kuulostaa toi sun lista :) Itellä ois myös luku-urakka edessä ja vähän jo hirvittää tulevat pääsykokeet (VAKAVA) :'D\nHeidi 20. maaliskuuta 2018 klo 3.39\nHei suuresti tsemppiä sulle luku-urakkaan! :)


Ruotsi lytättiin vaaliväittelyssä - hermostunut hovituntija haukkuu jenkkipoliitikot\n30.01.2016 klo 2:40\nValkoiseen taloon mielivän Marco Rubion puheet eivät miellyttäneet Ruotsissa.\nKuningas Kaarle Kustaa lispahti Marco Rubion mielestä kriittisellä hetkellä. AP\nYhdysvalloissa käytiin torstaina republikaanien vaaliväittely, jossa suurimman huomion keräsi poissaolollaan loistanut, purkauksillaan toistuvasti kohauttanut Donald Trump.\nYllättäen valokeilaan pääsi myös Ruotsi.\nPresidentiksi mielivä Floridan senaattori Marco Rubio nosti Pohjolan esiin kohdistaessaan hyökkäyksensä demokraattien presidenttikandidaatti Bernie Sandersiin, jonka visiot heijastelevat amerikkalaisittain keskustavasemmmistolaista linjaa.\n– Bernie Sanders on sosialisti. Mielestäni Bernie Sanders on hyvä ehdokas – Ruotsin presidentiksi. Emme halua olla Ruotsi, Rubio sanoi.\nAmerikkalaismedia huomasi nopeasti Rubion argumentaatiossa ammottavan aukon: Ruotsissa ei ole presidenttiä, vaan kuningas. Käytännössä maata johtaa pääministeri.\nSana kiiri vilkkaasti Atlantin yli Ruotsiin, jossa Rubion tietämättömyys herätti närää.\nHovin tapahtumia tarkkaan seuraavan Kungliga Magasinet -lehden hoviasiantuntija Roger Lundgren kyseenalaisti saman tien The Local -lehden haastattelussa Rubion soveltuvuuden presidentiksi.\n– Luulisi, että näiden ihmisten, jotka haluavat maailman tärkeimmäksi johtajaksi, pitäisi tietää edes tietyt faktat – esimerkiksi se, että osa Euroopan maista on monarkioita, Lundgren sanoi.\nHänen näkemyksensä mukaan amerikkalaiset tuntevat vain kaksi monarkiaa, Ison-Britannian ja Monacon – ja jälkimmäisenkin vain Monacon ruhtinatar Grace Kellyn ansiosta. Hovituntijan mielestä tällainen tietämättömyys on ”naurettavaa”.\n– Osa amerikkalaisista poliitikoista, kuten Sarah Palin, on – en halua käyttää sanaa tyhmä, mutta käytän kuitenkin. He ovat (tyhmiä). He ovat niin tietämättömiä muusta maailmasta, Lundgren sanoi The Localille.\nLehden haastattelema tutkija-kirjailija Dick Harrison puolestaan arvioi Rubion väärinkäsityksen olevan Yhdysvalloissa yleinen. Hänen mukaansa amerikkalaisten Skandinavian-tuntemus on kovin rajallinen.\n– Olen yllättynyt siitä, että hän (Rubio) käytti Ruotsia esimerkkinä, mutta en siitä, että hän luulee Ruotsin olevan tasavalta.\nLähteet: Washington Post, The Local, Dagens Nyheter


Keskustelu - Että sieppaa taas toi naapurin mamma! | Sana vapaa | Meidän Perhe\nEttä sieppaa taas toi naapurin mamma!\nEttä taas kiehuttaa ton naapuruston " astetta paremman ja fiksumman" mamman kommentoinnit puistossa. Tännän selitti miten kokee onnistuneensa vanhempana, koska hänellä on sekä tyttö että poika (mulla 2 tyttöä, joten taisi olla mulle suunnattu piikki). Samoin hän on mielestään hyvä kasvattaja, koska hänen lapsensa osaavat käyttäytyä julkisilla paikoilla: Esimerkkinä mainitsi miten hänen 2-vuotias poikansa nytkin istuu sylissä (oltiin puistossa) eikä ole kuin apina kuten muut pojat. Tyttökin istuu kauniisti hiekkalaatikolla (4 v katsoi muita ja muiden leikkiä).\nEi mene tätin jakeluun, että hänen lapsensa ovat yhtä vilkkaita kuin tohvelieläimet. Lasten sanavarastoon ei kuulu kuitenkaan kiitos, olehyvä, hei tms. Meille erehdyin kerran kutsumaan ja lapset availivat kaappeja. Kyllä mun saman ikäiset " kauhukakarat" osaavat olla kohteliaita, eivät availe toisten kaappeja jne vaikka puistossa " riehuvatkin" .\nHuh, johan helpotti taas vähän!\nMua korpeaa myös se, jos ihmiset eivät pysty näkemään omia lapsiaan ihan normaaleina ihmisinä vikoineen ja kykyineen. Tämän lisäksi jotkut ihan oikeasti uskovat, että he ovat vaan superlahjakkaita kasvattajia kun omat lapset ovat NIIN rauhallisia. Tosiasia on, että temperamentikkaan lapsen kasvatuksessa on ammattikasvattajakin helisemässä.\nKerran mm. ärsyynnyin yhden äidin julistaessa kuinka ihana isosisko hänen esikoisensa on kun ei koskaan viereisen äidin esikoisen tavalla kiusaa pikkusisarustaan. Että hän on jotenkin onnistunut kasvatuksessaan kun mustasukkaisuutta ei näy. Muutaman kuukauden kuluttua kertoikin, että nyt on isosiskokin alkanut hiiltyä kun pikkusisko alkoi liikkua... Oliko se kasvatus nyt alkanut mennä pieleen? Olisikohan syyt jossain muualla kuin kasvatuksessa, esim. ihan normaalissa lapsen kehityksessä???\nVaikka rakastankin lapsiani yli kaiken, niin pyrin näkemään heidät objektiivisesti. En elä missään harhamaailmassa koskien lasteni kykyjä tai omia kykyjäni kasvattajana. Tietenkin olen sitä mieltä, että omat lapseni ovat puiston suloisimmat ja ihanimmat, mutta kyllä kaikissa lapsissa on paljon hyvää! Ja ne huonot asiat eivät aina ole vanhempien syy.\nmitä olet hänestä mieltä! Nyt se saattaa pian luulla sinua ystäväkseen eikä arvaa että selän takana haukut häntä. Sääliksi käy tämä naapurisi.\nklo 13:35 | 8.9.2006\nOlenko mä nyt missannut jonkun uuden lääketieteellisen läpimurron??\nVoiko nykyään vaikuttaa siihen, mitä sukupuolta lapset on?\nMä olen luullut, että tulee tyttö tai poika. Miten voi kokea itsensä onnistuneen asiassa johin ei voi vaikuttaa???\nIhan sekopäinen tätsy... :)\nklo 13:46 | 8.9.2006\nSen jälkeen on sitten syntynyt kaksi poikaakin, joten ei pitäis aineksistakaan olla kiinni?\nKirves taisi unohtua sängyn alta. T: kolmen tytön äiti\nklo 13:44 | 8.9.2006\nLahopäitä on niin paljon, kannattaako jättää omaan arvoonsa? Tai sanoa sille jotain, että onko tuo tyttösi jotenkin epäsosiaalinen, kun katsoo vaan muiden juttuja tai eikö poikasi osaa juosta, kun vain istuu tuossa? Jos siis v********\nKokemuksesta voin kertoa ettei se niin mene kuitenkaan :D Ainahan on 50% mahdollisuus onnistua siinä oikean sukupuolen aikaansaamisessa, joten...\nmutta pitää muistaa että kaikki kaikilla miehillä ei ole riittävästi molempia aineksia.\nt: 6, jolla kolme lasta, joista kakkonen (poika) ja kolmonen (tyttö) tehty tekemällä


Työtuoli Trillo 21ST hyvä toimistotuoli edulliseen tarjous hintaan toimistoon - Työtuolikeskus\nTyötuoli Trillo 21ST harmaa hyvä toimistotuoli hinta 333€\nEdullinen työtuoli Trillo viiden vuoden takuulla. Tyylikäs moderni muotoilu. Sopii hyvin toimistoon ja kotiin. Toimii neuvottelutiloissa, mukava istua ja antaa tilaan hyvän tyylivaikutelman.\nTyötuoli modernilla designilla\nTyötuoli Trillo 21ST on edullinen ja tyylikäs perustyötuoli. Istuin ja selkänoja on verhoiltu erittäin hyvin kulutusta kestävällä vaaleanharmaalla 100 % Next-polyesterkankaalla, hankauskestävyys 100 000 Martindalea. Synkronoitu mekanismi, lukittavissa kahteen asentoon.\nTyötuolit edulliseen hintaan toimistolle\nTyötuolikeskuksella on hyvä valikoima edullisia toimistotuoleja. Hyvään palveluumme kuuluu tuolien kuljetus suoraan toimitusosoitteeseen. Kaikki toimistotuolimme ovat hyvin pakattuja, sekä kuljetusvakuutettuja. Kuljetuspalvelumme toimittaa työtuolit toimitusosoitteeseen klo 8 - 15 välillä. Toimistotuoli Helsinki, Pori, Espoo, Vantaa... toisin sanoen kaikkialle Suomeen. Valikoimassa ergonomiset työtuolit yrityksille, yhdistyksille, valtion ja kuntien toimipaikoille. Työtuolien verkkokauppa on edullinen ja helposti käytettävä, tuolit toimitetaan nopeasti edulliseen hintaan. Helppoa – lisää vain toimistotuolit rekisteröitymättä ostoskoriin ja lähetä tilaus! Toimitus parissa päivässä.\nIstumakorkeus: Istumakorkeus 43 - 56 cm\nIstuin: Leveys 49 cm, syvyys 42 cm\nRistikko: Toimistotuolin pyöräristikko mustaa muovia\nVerhoilu: Harmaa kangas\nTakuu: Toimistotuolin takuu 5 vuotta\nLisätiedot: Perussäädöillä varustettu halpa työtuoli toimistoon.


TE-live: Tule kesätöihin Pirkanmaan Osuuskauppaan!\n11. tammikuuta 2022, 09:00\n11. tammikuuta 2022, 09:30\nMietitkö mitä tekisit kesällä 2022? Miltä kuulostaisivat kesätyöt Pirkanmaan Osuuskaupalla?\nHakuaika Pirkanmaan Osuuskaupan kesätyöpaikkoihin käynnistyy alkuvuodesta 2022. Tule TE-live-lähetykseen kuulemaan useista avoimista kesätyöpaikoista. Lähetyksessä on haastateltava Pirkanmaan Osuuskaupan rekrytointiassistentti Ulla Huovinen sekä rekrytoinneissa mukana olevan Eezy Henkilöstöpalveluiden edustaja Jimi Elomaa.\nSinulla on mahdollisuus työllistyä kesäksi 2022 Pirkanmaan Osuuskaupan tiimeihin kesävahvistukseksi määräaikaisiin (15-30 h/vko) työsuhteisiin. Kesäksi haetaan tekijöitä myyjien, liikennemyymälä- ja ravintolatyöntekijöiden, tarjoilijoiden sekä kokkien työtehtäviin. Kesätyöntekijöille on lisäksi tarvetta erityisaloille floristin, parturi-kampaajan ja kosmetologin työnkuviin. Osuuskaupassa on erinomaiset lisätyömahdollisuudet ja lisävuoroja voi ottaa vastaan useammasta eri toimipaikasta (joita on muuten yhteensä yli 100!).\nTyösuhteet sijoittuvat pääsääntöisesti kesäkuun alusta elo- tai syyskuun loppuun. Osa työsuhteista alkaa kuitenkin jo aiemmin kevään aikana esimerkiksi ilta- ja viikonlopputyönä. Kesätyö on usein monelle ponnahduslauta pidempiaikaiseen työsuhteeseen, esimerkiksi välivuodeksi, opintojen oheen tai miksei ihan omaksi alaksi asti. Pirkanmaan Osuuskauppa toimii Pirkanmaalla 21 kunnan alueella. Noin 3 000 palvelualan ammattilaista toimii yli 110 toimipaikassa. Olisitko Sinä ensi kesänä yksi heistä?\nKatso tästä lisätietoa Pirkanmaan Osuuskaupasta (pirkanmaanosuuskauppa.fi).\nTäältä löydät päivittyvää tietoa Pirkanmaan Osuuskaupan kesätyöpaikoista (pirkanmaanosuuskauppa.fi).