Nautserimaista: elokuuta 2014\nAamulla lähdin kaverini (ja Karan) kyydillä mätsäröimään. Tavaroiden kuljettamisessa oli omat haasteensa, sillä tokihan mun piti varata mukaan häkki, tuoli, viltti, reppu ja kameralaukku:D Siinä sitten niiden tavaroiden ja koiran kanssa yritän ahtautua autoon.\nPerillä kävimme ilmoittautumassa jonka jälkeen harjoittelemassa. Muutaman ympyrän pääsin juoksemaan myös Karan kanssa, kaverini kokeillessa Milaa. Sara lupautui auttamaan meitä Milan "en kulje kenenkään muun kanssa"-kammossa. Jos joku ei siis vielä ole tiennyt, Mila on kamalasti minun perään, eikä suostu junnuissakaan kenenkään vaihtokoiraksi ilman kamalaa vetämistä luokseni. Sara sai Milan kulkemaan tosi hyvin. Muutaman kerran se yritti vetää mun luo, mutta tajusi sitten, etten häviä minnekkään. Kiitos vielä Saralle avusta! Enköhän minä vielä joskus viitsi tätä jollekkin junnukoiraksi tarjota.\nJunnukehä alkoi ja osallistuijia oli 6. Alussa tuomari tuli kättelemään kaikki ja kysyi handlerin ikää ja onko kisannut junnuissa ennen? Sitten tuomari kysyi, käykö kaikille, että vaidatetaan koiria ja suostuuko kaikki koirat menemään toisten kanssa? Päätin tunnustaa, ettei Mila välttämättä mene, sillä se voi vetää luokseni. Tuomari sanoi, että ottaisi sen huomioon arvioinnissa. Minun ei siis tarvinnut murehtia, että handleri sijoittuisi huonommin vain, koska saisi Milan vaihdossa.\nSen jälkeen menimme muutaman kerran ympäri, jonka jälkeen eka meni yksilöön. Me olimme viidentenä. Pöydällä tuomari kysyi koiran iän ja montako hammasta koiralla on? Niihin osasin vastata, mutta sitten tuomari kysyi koiran kylkiluiden määrää? Vähän aikaa mietin, mutta minulla ei ollut hajuakaan montako niitä on. Joten vastasin en tiedä. Sitten edestakasin ja kasi. Edestakaisin mentyäni sanoin tuomarille, että minulla ei ole hajuakaan kuinka kasi tehdään. Tuomari selitti, jonka jälkeen tein aivan oman version kasista. En vain jotenkin tajunnut sitä. Nyt kun päässä mietin kuinka se kuuluu tehdä, se vaikuttaa ihan helpolta.\nSitten palasimme paikoillemme, jonka jälkeen tuomari kätteli kaksi handleria pois. Me olimme 4. parhaan joukossa ja tuomari vaihdatti koiria. Minä sain vaihdossa rusken keskikokoisen villakoiran, Mila taas meni villakoira-tytölle.\nKoira liikkui kuin unelma. Olen kyllä nähnyt paljon villakoirien esittämistä näyttelyissä, mutta en tiedä mitä oikein ajattelin. Pidin häntää liian ylhäällä enkä pitänyt kaulasta antamaan ryhtiä. Tuomari neuvoi minua ja sain sen ainakin omasta mielestäni sitten seisomaan ihan hyvin. Kävimme yksitellen edestakaisin ja ympyrä, jonka jälkeen vaihdoimme omat koirat takaisin.\nMila oli oikein innoissaan ja sain esitettyä sen loppuun tosi hienosti vapaasti. Pian tajusinkin meidän olevan kahden parhaan joukossa juoksemassa viimeistä ympyrää. Edessämme ollut koira teki stopin eikä suostunut hievahtamaankaan. Sanoin, että olisiko parempi, jos me menisimme edellä ja siitähän se olikin kiinni. Pian meidät julistettiin päivän parhaaksi junior handleriksi! Ihan mahtavaa, loppua kohden meni vielä vain paremmin.\nSain vielä loppuun kommenttia, että mulla oli hyvä kontakti koiraan, katsoin hyvin tuomaria (viimeksi samalta tuomarilta oli tullut hieman huomautusta vähäisestä katsekontaktista), sain vaihtokoiran menemään hyvin jne. Parannettavaa oli taas, että minun täytyisi kiinnittää enemmän huomiota tuomarin sijaintiin. Hän halusi oikein kunnolla testata meitä ja liikkui kehässä nurkasta toiseen, välillä pyörien keskellä ja kierrellen koirakoita. Tajusin välillä meidän jäävän lyhyitä matkoja tuomarin ja koiran väliin, mutta ajattelin ettei sillä ole niin suurta merkitystä. Seisottaessa pyrin aina siirtymään.\nSitten odottelimme pieniä aikuisia, jotka alkoivat samassa kehässä. Parina meillä havannankoira ja kisasimme numerolla 7. Saimme parikehästä punaisen ja Mila sai kehuja erinomaisesta lihaskunnostaan.\nPunaisten kehässä taas kisaajia oli yllättävän vähän. Niin kuin koko mätsärissä yleensäkkin. Pääsimme neljän parhaan joukkoon ja sijoituimme lopulta kolmanneksi. Milaa alkoi hieman jo väsyttää, eikä se oikein enää jaksanut seisoa hiljaa paikoillaan. Joko se istahti tai sitten haukkui.\n...Tai sitten napotti aivan täydellisesti vapaassa seisonnassa häntä heiluttaen<33\nEipä mulla hirveästi ole muuta kerrottavaa tästä päivästä, lopputekstin yritin tiivistää mahdollisimman lyhyeksi, ettei tästä tule ihan kilometrin postausta.\nTunnisteet: junior handler, Kara, match show\nTiistaina meillä oli agilityn viimeinen kerta. Meillä oli 14 esteen rata, joka oli kuitenkin suhteellisen helppo. Siinä ei ollut montaa vaikeaa kulmaa, joten suoriuduimme siitä ihan hyvin. Rata näytti suunnilleen tältä:\nLopussa teimme vielä keppejä. Niitä oli kuitenkin hankaloitettu sen verran, että yksi verkko oli otettu pois. Ajattelin, että Mila luiskahtaa siitä välistä pois, mutta ei.\nSeuraavan kerran treenit alkavat syyskuussa. Kurssit on suoritettu ja aloitamme treenaamaan ryhmässä. Sinne tulee kuitenkin monet vanhat kurssilaiset, muutamaa uutta lukuunottamatta. Tuttuja koiria siis.\nEnnen kun menimme alkeiskurssille, minulla oli vähän sellainen olo, että mitähän tästä tulee? Jotenkin minulla oli sellainen kuva kyseisestä seurasta, vaikka olimmekin käyneet siellä pentukurssin (siinä ei kyllä ollut mitän moitittavaa, saimme hyviä vinkkejä). En tiedä mistä se johtui, mutta jotenkin ajattelin, että emme saisi tuolta kurssilta hirveästi mitään irti. Ohjaajat eivät oikein osaa antaa hyviä vinkkejä jne.\nToisin kuitenkin kävi. Meillä oli oikein mukavat ohjaajat, jotka jaksoivat aina kannustaa ja käskeä yrittämään uudelleen, jos ei mennyt ihan putkeen.\nIlmeisesti meistä on myös johonkin, kun lopussa ohjaaja vielä sanoi meille erikseen: "Muistakaas sitten minua, kun kisaatte SM-kentällä. Ihan mahtava koira ja hyvä ohjaaja." Korkealle asetettiin tavoitteet, mutta en tiedä, tuskin me sinne asti Milan kanssa päästään. Vaikka niin ei saisi kyllä koskaan ajatella. Silti se lämmitti kyllä kovasti mieltä!<3\nSitten siirrytäänpä mätsäreihin. Eilen ne järjestettiin Kuopion hallin kentällä. Lähes koko päivän olin vahtinut säätiedotusta ja voi kurjuus kun se lupasi sadetta. Päätimme kuitenkin lähteä. Napattiin matkaan mukaan myös kaverini ja Kara-picardi. Autossa meinasi tulla hieman ahdasta, mutta kyllä me kuitenkin kaikki mahduimme.\nPaikalle päästyä kokosimme häkit ja tuolit ja menimme ilmoittautumaan. Sain junnuissa numeron 3 ja pienissä aikuisissa 4. Sitten alkoikin jännääminen, menisivätkö kehät päällekkäin?\nKävimme koirien kanssa hajoittelemassa ja pitkä mätsäritauko näkyi Milan suorituksessa. Sitä kiinnosti enemmän maassa olevat hajut kuin nätisti hihnassa kulkeminen. Mikään ei oikein auttanut; jutteleminen, naksun kädessä pitäminen ym. Kontaktia en meinannut saada mitenkään. Muutaman askeleen se seurasi nätisti, mutta taas hajut veivät voiton. (Osa syynä voi olla myös, että neiti saataa aloittaa juoksunsa milloin tahansa). Se seisoi kuitenkin kuin patsas.\nLuotin Milaan ja ajattelin käydä vielä hetkeä ennen kehien alkua uudelleen katsomassa olisiko tilanne parantunut. Odottelimme ja katselimme koiria. Erityisesti silmiini pisti aivan ihana pieni aussien pentu, voi tuitui, kun se oli ihana<33\nPian kehät alkoivat ensin lapsi&koira, (toisessa kehässä pennut) ja kolmannessa kehässä pienet aikuiset.\nPäätin käydä huikkaamassa pienten aikuisten kehäsihteerille, että voisivatko he siirtää meidät viimeisiksi, sillä junnukehä todennäköisesti menee päällekkäin. Meidät siirrettiin vikaksi ja sain rauhassa kisata junnut loppuun, eikä tarvinnut jännittää ehtisinkö kehään.\nJunnuissa kisaajia oli 6. Muutama kierros ympäri ja sitten yksilöt. Yksilöissä teimme ympyrä, edestakaisin ja seisotus.\n... Liikkeet, noh, edelleen maan taivaalliset ihanat tuoksut vetivät puoleensa. Sormilla olisi saanut laskettua Milan hyvät askeleet. Seisotus meni mielestäni nappiin. Meidän vuoron jälkeen ajattelin, että nyt mun täytyy saada kontakti tähän koiraan, jos meinaan kunnialla päästä täältä kehästä pois. Pian kaikki kutsuttiin taas kehään ja tuomari pudotti kaksi hadleria pois. Suuni loksahti auki, kun tajusin meidän olevan neljän parhaan joukossa. Olin nimittäin täysin varma, että nyt me lähdetään täältä kehästä pihalle. Juoksutimme vielä vähän, jonka jälkeen tuomari sijoitti neljännen. Sitten tuomari käveli meidän luo ja sanoi, että olimme kolmansia. Tiesin kyllä ketkä olivat kaksi parasta, mutta luulin meidän olevaan enintään neljäs.\nPalkintoposeerauksien aikana pienten aikuisten kehäsihteeri kävi huikkaamassa minulle, että tule tuonne toiselle kähälle heti kun ennätät.\nPalkinnot kaverille ja minä juoksen toiselle kehälle. Se oli odottanut ties kuinka kauan vain meitä. Meillä ei ollut paria ja menin heti seisottamaan Milan pöydälle. Tuomari kysyi iän ja kysyi, että olenko kisannut junnuissa? Vastasin, että olen, mutta tämä on kuitenkin oma koirani. Sitten edestakaisin ja ympyrä, jonka jälkeen tuomari antoi meille punaisen nauhan.\nTuomari oli nopea ja pian kaikki koirakot oli saatu arvosteltua. Punaisten kehässä osallistujia oli 6 (vain?); cokkeli, tibbe, Mila ja kolme mäyräkoiraa. Juoksutusta ja seisomaan. Vaikka Milan liikkeet olivat edelleen aikalailla nuuhkimista (tässä vaiheessa se myös veti) se seisoi jälleen todella hyvin. Myöskin vapaasti kesti paikallaan, vaikka tuomari kävi sitä silittämässä!!:)) Tuomari tiputti kaksi pois ja taas tajusin meidän olevan varma sijoittuja. 4. sija, 3. sija meni jo. Kahden parhaan joukossa oltiin me. Sitten vielä kunniakierros, jonka jälkeen tuomari tuli kättelemään meidät toisiksi.\nEhkä ne liikkeet eivät näyttäneetkään niin pahalle, kuin ajattelin?\nSamassa kehässä alkoi isot aikuiset, joten Kara sai valmistautua kehään. Se sai punaisen nauhan, mutta jäi nauhakehässä ilman sijoitusta. \nMukava mätsäri-ilta pitkästä aikaa, eikä se pieni sadekkaan haitannut. Vähän oli kylmä. Olin kyllä yrittänyt laittaa paljon vaatetta päälle, kun olen ollut vähän flunssassa.\nHuomenna otetaan uudestaan, tällä kertaa on onneksi sisämätsäri. Kara lähtee taas kaveriksi. Katsotaas ehdinkö jo huomenna postailla tuloksia.\n(alalinja näyttää raskaalle koska karvat) JH3, PUN2\nTunnisteet: agility, agilityn jatko, junior handler, Kara, kpsh, kuvia, match show\nTämä postaus tulee hieman myöhässä, mutta on ollut viime päivinä aika kiireistä. Kamera on saanut pölyyntyä hyllyn päällä eikä yhden yhtä kuvaa ole tullut otettua. Siksi tämäkin postaus jää niitä ilman.\nViime tiistain agilityssä teimme jo haastavaa rataa. Siinä oli ohjauskuvioista takaaleikkaus, persjättö ja valssi. Alussa teimme rataa pätkissä, mutta hyvin se onnistui hieman myöhemmin kokonaankin.\nLopuksi harjoittelimme vielä takaakiertoa hyppyesteellä. Mila kiersi hyvin toisinpäin, mutta toisesta suunnasta olikin hieman hankalampaa. Nyt kotona olen harjoitellut tätä lisää ja nyt se pyörähtää jo molemmin päin. Muutenkin olen temppuillut sen kanssa viime aikoina paljon. Muutamia uusia juttuja ollaan harjoiteltu ja edellisiä vahvistettu.\nEnsi tiistaina on jatkokurssin viimeinen kerta, mutta meidän osaltamme lajin harrastaminen ei lopu tähän! Ilmoittauduin siis vakituisesti jatkamaan. Saimme ryhmäpaikan, joka treenaa sunnuntaisin. Ajankohta ei ole mikään aivan paras, mutta jospa me nyt ainakin suurimpiin osiin treeneistä päästäisiin.\nEnsi viikolla olisi myös edessä kahdet mätsärit, torstaina ja lauantaina. Jospa siis saisin ensi viikolla muutaman postauksen kirjoiteltua.\nTiistain agilitytreeneissä harjoittelimme pääasiassa uutta ohjauskuviota, valssia. En ollut päässyt viime viikon harkkoihin, sillä olimme silloin mökillä. Toiset olivat ilmeisesti jo silloin vähän tehneet sitä. Minullekin valssi oli tuttu viime vuodelta, ACE:n kurssilta. En kuitenkaan muistanut ollenkaan, kuinka se piti tehdä, joten tässä tuli hyvää harjoitusta. Alussa teimme hyppy, mutka putki, hyppy ja hyppy sarjaa. Putken jälkeen oli tarkoitus vaihtaa ohjauspuolta valssaten.\nMilalla riitti into, kun se ei ollut pariin viikkoon päässyt aksaamaan. Minulle tuotti ongelmia pysyä sen perässä ja ensimmäisellä yrittämällä ohjauspuoli vaihtui ihan omalla tyylilläni. Tein radan uudestaan kuivaharjoitteluna, jonka jälkeen homma toimikin niin kuin olisi pitänyt.\nSeuraavaksi kokosimme radan, jossa oli kuusi hyppyä. Tämä tuotti monille suuria vaikeuksia, joten pelkäsin jo, kuinka meille käy. Hypyt olivat nimittäin vaikeissa kulmissa ainakin vielä näin aloitteleville. Toinen haaste oli, että taas kerran valssailtiin, radan puolessa välissä. Täytyi muistaa pyörähtää ympäri ja vielä oikeaan suuntaan, pitää vauhti, katsoa ettei törmää esteisiin, kutsua koiraa, katsoa minne koira menee ja vahtia ettei itse astu sen päälle.\nTämä oli minulle vielä aivan liian haastavaa. Yritimme monta kertaa, jonka jälkeen Mila alkoi turhautua, kun se ei saanut palkkaa. Sitten ohjaaja sanoi, että tehdään ensin vain puolet radasta. Siihen asti se meni ihan hyvin. Lopuksi taisimme tehdä vielä koko radan, joka sekin onnistui loppujen lopuksi niin, että pääsimme sen loppuun.\nTeimme vielä kahtatoista keppiä, jotka Mila pujotteli jo todella hyvin. Vauhtia on jo, vaikka kyllä se saa vielä nopeutua, paljon. Mutta hyvällä mallilla ollaan jo! Toisella puolella hallia oli kontaktialusta, jossa myös kävimme itsenäisesti kokeilemassa kontaktien kontakti-osaa. Olen tehnyt sitä muutaman kerran portailla kotona ja Mila pysyy siinä jo vähän aikaa melko varmasti. Viime kerran agilityvideot minulla on edelleen julkaisematta, toivottavasti saisin ne pian ladattua. Nyt on kuitenkin hieman kiireitä, kun koulut alkoi.\nRupean tässä piakkoin kirjoittelemaan postauksia Maailman voittajasta. Ihan mahtava reissu oli, mutta siitä tarkemmin sitten myöhemmin.\nJa niistä erikoispostauksista vielä sen verran, että kyllä niitäkin tulee. Teen vain nyt nämä ”kiireellisimmät” ensin alta pois.\nKuvat tässä postauksessa ovat kesältä, muutaman viikon takaa.\nTuoreet terveiset näyttelystä! Meillä oli oikein mukava ja onnistunut päivä.\nHerätys oli aamulla puoli kahdeksan ja lähdimme ajelemaan näyttelypaikalle 9.15.\nPaikalla kokosimme tuolit ja häkin. Alustavasti oli tarkoituksena, että äiti vain vie minut näyttelyyn, mutta loppujen lopuksi hän jäikin katsomaan kisaa.\nEnsimmäisenä oli piirimestaruus, jossa oli 9 osallistujaa. Minä siis kisasin siinä Milan kanssa.\nYhteisten liikkeiden jälkeen tuomari otti yksilöt. Me olimme Milan kanssa kolmanneksi viimeisiä, joten menimme hetkeksi varjoon odottelemaan. Pian tuli meidän vuoro ja tuomari kysyi: Olenko kisannut paljon?, Rodun kotimaa?, Alkuperäinen käyttötarkoitus? ja Nykyinen käyttötarkoitus?\nSen jälkeen tein kolmion, edestakaisin ja ympyrän, jonka jälkeen menimme odottelemaan sijoittelua.\nKun kaikki olivat käyneet kehässä, tuomari pyysi kaikki kehään. Kuitenkin yksi handleri oli koiransa kanssa rotukehässä samaan aikaan, joten odottelimme jonkin aikaa.\nSitten tuomari päätti jatkaa. Muutaman kerran taisimme juosta kehän ympäri, jonka jälkeen tuomari tiputti kaksi pois. Me olimme edelleen jatkossa. Sitten taas yksi pois. Ja meille oli tulossa varma sijoitus. Vaihdoimme koirat ja sain partacollien. Alussa olin hieman hämmentynyt, kun koira ei suostunut seisomaan. Onneksi keksin pian hyvän tekniikan, eikä koira enää istunut.\nTeimme kaikki yksitellen edestakaisin ja seisotuksen. Sitten vaihdoimme omat koirat takaisin.\nMe sijoituimme viidensiksi, palkinnoksi pokaali, iso ruusuke, hopeinen lautanen ja pari lakua.\nOlin oikein tyytyväinen jo tässä vaiheessa. Mila väsyi jo loppua kohden, joten oli hyvä, että välissä oli nuoremmat ja se pääsi levähtämään.\nMila meni häkkiin ja samalla kävin itse moikkaamassa kaveriani. Kara oli kehässä saaden EHn, harmittavasti en itse päässyt katsomaan kehäsuoritusta, sillä junnut olivat yhtä aikaa.\nNuorempien sijoittelun aikana laitoin Milan valmiiksi ja me menimme kehän viereen odottelemaan.\nPian pääsimme kaikki kehään ja teimme yhdessä liikkeet, sitten yksilöt. Me odottelimme aika kauan, sillä tuomari oli todella hidas.\nKun meidän vuoromme koitti, tuomari käski näyttää hampaat ja ei sitten kysynyt meiltä mitään. Totesi vain jotain tähän tyyliin: "tuttuja me ollaan." Kolmio, edestakaisin ja ympyrä. Kolmio meni päin... sanonko mitä. Mila oli "lahna" ja jäi kakomaan jotain kesken matkan. Onneksi edestakaisin ja ympyrä onnistuivat hyvin. Siltikään en odottanut mitään sen enempää, kun katselin toisten menoa.\nPian kaikki kutsuttiin kehään ja tuomari valitsi muutamia 8? koiria jatkoon. Meidätkin kutsuttiin myös. Tässä vaihessa olo oli hieman epätodellinen. Kun vielä tajusin, että koirakoita tippuu yksi kerrallaan ja me olemme edelleen jatkossa.\nSaimme vaihtaa koirat, tällä kertaa sain esitettäväksi skyenterrierin. Ihan kivasti meillä meni, ainakin näin omasta mielestäni. Vaihdoimme takaisin omat koirat ja seisotimme.\nTaas muutama tippui. Pian laskin koirat ja meitä oli viisi, neljä + me. Varma sijoitus siis tästäkin. Viimeisen ympyrän jälkeen tuomari ojensi viidennen ruusukkeen minulle.\nTämän päivän tulokset siis PM5 ja JH5. En olisi kyllä uskonut, että pääsemme palkintojen kanssa lähtemään. Nyt vain odottelemaan ensi viikonloppua ja maailman voittajaa. Viikon päästä uudet kisat, todella jännittävää. En tiedä olenko jo täällä kertonut, mutta minutkin voi löytää kehästä lauantaina. Junnuihin siis tuli ilmot laitettua, ekat kisat ilman omaa koiraa:D\nOstoksia ei tullut täältä sen enempää, paitsi että ostin yhden näyttelyhihnan. Ajattelin, että joku epärehellinen oli napannut sen meidän häkin päältä, jonne olin sen jättänyt. Loppujen lopuksi äiti löysikin sen roikkumasta häkin ritiliköstä, johon se oli ilmeisesti tippunut. No, parempi näin. Tuo on nimittäin tosi hyvä hihna, ettäkö harmitti, kun luulin sen hävinneen.


Maskisuositus tulee koulukyyteihin maanantaista alkaen – Imatran kaupunki jakaa kuljetusoppilaille maskit koulujen kautta - Uutisvuoksi\nMaskisuositus tulee koulukyyteihin ma...\nJulkaistu 3.12.2020 17:21\nJoukkoliikenteessä kulkevat oppilaat, joilla ei ole oikeutta maksuttomaan koulukyytiin ovat myös maskisuosituksen piirissä. Heille huoltajien tulisi hankkia maskit.\nKoulukyytien maskisuositus alkaa maanantaina 7. joulukuuta.\nMaakunnallinen covid-tilanneryhmä on antanut maskisuosituksen myös koulukuljetuksiin. Tämä koskee linja-autoja ja takseja.\nSuositus koskee kaikkia perus- ja esiopetuksessa, jotka osaavat käyttää maskia. Tältä osin ei ole enää 15 vuoden ikärajaa.\nImatran kaupungin tiedotteessa kerrotaan, että koulukyyteihin oikeutetut oppilaat saavat maskit koululta tai eskarista.\nNe joukkoliikenteessä kulkevat oppilaat, joilla ei ole oikeutta maksuttomaan koulukyytiin ovat myös maskisuosituksen piirissä. Heille huoltajien tulisi hankkia maskit.\nKaksi maskia per päivä\nKaupungin tiedotteen mukaan Imatran kouluilla on tieto niistä oppilaista, jotka kuuluvat maksuttoman koulukuljetuksen piiriin. Maskeja jaetaan lähipäivinä kouluilla.\n─ Maskisuositus on voimassa koulukuljetuksissa maanantaista 7. joulukuuta alkaen sikäli, kun maskit on saatu jaettua oppilaille, hyvinvointipalveluiden päällikkö Arja Kujala sanoo tiedotteessa.\nImatralla koulukuljetusten piiriin kuuluu 280 oppilasta. Heistä kukin saa kaksi maskia per päivä.\nMaksuttomat kasvomaskit on tarkoitettu vähävaraisille asukkaille, jotka eivät pysty maskeja hankkimaan. Maskien jakelu perustuu luottamukseen. Kenenkään ei tarvitse todistaa vähävaraisuuttaan tai ilmaisen maskin tarvettaan jakelupisteissä.\nKasvomaskeja luovutetaan hakijoille ainoastaan henkilökohtaiseen tarpeeseen ja käyttöön.\nKankaisten kasvomaskien jakelupisteet vähävaraisille Imatran alueella:\nIso apu – palvelukeskukset (ma-pe klo 9–12): Esterinkatu 10, Imatra\nAikuisten keskus (ma-ti klo 13–15, ke 13–16, to-pe 13–15): Tainionkoskentie 1 (2. krs), Imatra\n- Honkaharjun terveysasema (ke klo 9–12)\n- Rautjärven hyvinvointiasema (ke klo 9–11)\n- Ruokolahden hyvinvointiasema (ke klo 9–11)\nPerjantaista lähtien Etelä-Karjalan sairaaloissa astuu voimaan vierailukielto – Kielto koskee myös Honkaharjun vuodeosastoa 3.12.2020 20:11


Itsenäistyykö Kurdistan? - Voima\nHenkilökohtaista • 5.12.2012 14:29 • Kirjoittanut Kristiina Koivunen\nHenkilökohtaista 5.12.2012 14:29 Kirjoittanut Kristiina Koivunen\nMilloin itsenäisyyden ehdot täyttyvät?\nKurdistanin pääkaupungissa Hêwlerissa liehuu Kurdistanin lippu. Kuvat: Kristiina Koivunen.\nJuhlittaessa Suomen itsenäisyyttä on sopiva aika pohtia Kurdistanin itsenäisyyttä. Etelä-Kurdistan on jo saanut autonomian (itse asiassa Pohjois-Irakissa sijaitsevan Kurdistanin autonomisen alueen itsehallinto on lähellä itsenäisyyttä – muualta Irakista tulevat henkilöt joutuvat esimerkiksi hakemaan oleskeluluvan Kurdistanin viranomaisilta, mikäli he ovat alueella yli kymmenen vuorokautta). Irakin perustuslain mukaan maa on federaatio. Länsi-Kurdistan, eli Kurdistanin syyrialainen osa, julisti viime kesällä autonomian, ja myös Turkin kurdit ovat antaneet vastaavan julistuksen. Myös Iranin kurdit keskustelevat itsehallinnosta.\nOnko Kurdistanissa tulevaisuudessa neljä osavaltiota? Ei liittovaltioiden tavanomaisen mallin mukaan, eli että olisi Kurdistanin liittovaltio, vaan Iranin, Irakin, Turkin ja Syyrian liittovaltioissa olisi kurdilainen osavaltio. Jos ette pysyneet ihan mukana, niin se ei ole ihme – kurdikysymys on monimutkainen…\nKurdistanin autonomisella alueella itsenäisyysinnostus on valtava. Kurdistanin presidentti Masoud Barzanikin liittyi itsenäisyyden kannattajien joukkoon keväällä 2012, kun välit Irakin pääministeri Nouri al-Malikiin kiristyivät. Puheet kovenivat, ja Barzani uhkaili al-Malikia Kurdistanin itsenäisyysjulistuksella.\nSilloin Irakin parlamentissa olevat kurdikansanedustajat (ja monet muut) älähtivät: itsenäisyysjulistuksella ei uhkailla poliittisissa riidoissa, vaan se annetaan maa ollessa valmis itsenäistymiseen.\nSiihen Etelä-Kurdistan ei ole valmis ainakaan taloudellisesta näkökulmasta arvioituna: siellä ei ole tuotantoa, vaan maa on riippuvainen naapurimaista. Jos ne päättäisivät laittaa rajat kiinni, kurdit näkisivät nälkää. Kurdistanin autonomisella alueella ei ole myöskään valtiollisia instituutioita, vaan kaikki toiminta on hajautettu paikallistasolle.\nToistaiseksi kurdit joutuvat siis tyytymään itsenäisyydestä haaveiluun ja lippunsa ihailuun. Etelä-Kurdistanissa lippu onkin todella suosittu.\nUrheiluhalli Khanaqeenissa, joka sijaitsee niin sanotuilla kiistanalaisilla alueilla, eli on Irakin hallituksen eikä Kurdistanin aluehallituksen alaisuudessa.\nSyyt ongelmiin ovat monimutkaiset, niistä kertominen ei tarkoita kurdien kritisoimista. Kurdien kansallistunne ei ole ollut sillä tasolla, mikä on edellytyksenä yhteistoimintaan kansallisvaltion perustamiseksi. Nythän tilanne näyttää muuttuvan nopeasti. Ottomaanivaltiossa oli kuusitoista autonomista kurdiemiraattia, mutta niiden hallintojärjestelmät tuhottiin vuodesta 1839 lähtien Tanzimat-ohjelmassa, joka tarkoitti ottomaanivaltion hallinnon keskittämistä. Kurdistanin jako Lausannen rauhansopimuksessa vuonna 1923 sekä Irakin ja Syyrian valtioiden perustaminen viimeisteli tuhot.\nOttomaanien aikana kurdit olivat esikansallisella (proto national) tasolla, niin ottomaanivaltiossa kuin Itä-Kurdistanissa (eli Kurdistanin iranilaisessa osassa). Heidän kansallisidentiteettinsä oli kehittymässä viime vuosisadan alussa, kun ottomaanien alaisuuteen kuulunut Kurdistan jaettiin Turkin, Irakin ja Syyrian kesken, ja näiden valtioiden sortotoimet pysäyttivät vuosikymmeniksi tämän kehityksen.\nTätä aihetta käsittelee ensi vuonna ilmestyvä kirjani The history of genocides in North and South Kurdistan. Kerron aiheesta myös täällä Fifin blogissani.\nFifi jää pian joulutauolle, joten toivotan lukijoille hyvää (Suomen) itsenäisyyspäivää, rauhallista joulua ja onnellista uutta vuotta (niin Suomessa kuin Kurdistanissa)!\nSodan & huviretkien vuoristo Qandil sijaitsee keskellä Kurdistanin kriisiä, mutta juuri siellä on säilynyt myös alueen vanhaa kulttuuria.\nEtusivu » Blogijutut » Itsenäistyykö Kurdistan?


Virolainen: 226. Raiskaajien luvattu maa?\n1. Tänään 8.3. on vietetty kansainvälistä naistenpäivää. Sen kunniaksi Amnesty International julkaisi raportin, jossa arvostellaan Pohjoismaita ja erityisesti Suomea epäonnistuneesta seksuaalisen väkivallan torjumisesta. Lainsäädännön aukot estävät raportin mukaan Pohjoismaissa raiskausten uhrien ihmisoikeuksien täysimääräisen toteutumisen ja seksuaalirikosten syyteoikeuden tehokkaan ajamiseen. Suomi pärjää seksuaalirikosuhrien suojelemisessa Pohjoismaista kaikkein heikoimmin. Suomea arvostellaan siitä, että se on ollut muita maita hitaampi uudistamaan lainsäädäntöään naisiin kohdistuvan väkivallan ja raiskausten osalta.\n2. Tänään julkaistiin myös Amnestyn Suomen osaston ja Lapin yliopiston (yhteiskuntatieteiden tiedekunnan) Joku raja! -kampanjan yhteydessä tammikuun aikana suorittaman Asenne esiin -mielipidekyselyn tulokset. Kyselyssä selviteltiin suomalaisten raiskausta koskevia mielipiteitä ja asenteita ja tiedusteltiin näkemyksiä oikeuslaitoksen toiminnasta. Käytetyt kysymykset olivat pääosin samoja kun Englannissa, Irlannissa ja Ruotsissa toteutetuissa kyselyissä käytetyt kysymykset. Raportissa tyydytään kuitenkin vertailemaan kyselyn tuloksia vain Ruotsin kanssa.\n3. Noin puolet kyselytutkimuksen vastaajista piti seksuaalista väkivaltaa melko suurena ongelmana, kolmanneksen mielestä seksuaalinen väkivalta on melko pieni ongelma Suomalaisten mielestä seksuaalinen väkivalta on selvästi pienempi ongelma kuin Ruotsissa toteutetussa vastaavassa tutkimuksessa. Naiset pitivät odotetusti seksuaalista väkivaltaa ongelmana useammin kuin miehet. Suomalaiset olettivat poliisille tehtyjen raiskausilmoitusten johtavan selvästi useammin oikeudellisiin toimenpiteisiin ja langettaviin tuomioihin, kuin mitä tosiasiallisesti tapahtuu. Kyselyn vastaajat arvioivat, että 35 % poliisin tietoon tulleista raiskaustapauksista johtaa langettavaan tuomioon, kun tutkimusraportin mukaan todellinen luku on noin 13 %. Vastaajista 60 % kertoi luottamuksensa oikeuslaitoksen kykyyn kohdella raiskauksen uhreja oikeudenmukaisesti olevan vähäinen tai olematon; 65 prosenttia naisista ja 54 prosenttia miehistä kuvaili luottamustaan vähäiseksi tai puutuvaksi.\n4. Amnestyn pohjoismaisen seurantaraportin (Case Closed - Rape and Human Rights in the Nordic Countries) mukaan raiskauksista tehtyjen rikosilmoitusten määrä on Suomessa kasvanut noin 550 rikosilmoitusta vuodessa), mutta edelleen vain noin 15 % poliisille ilmoitetuista raiskauksista päätyy tuomioistuinkäsittelyyn. Syyttämättäjättämispäätösten perusteena on noin 90 %:ssa tapauksissa riittävän näytön puuttuminen. Epäilyn tuomitsemiseen johtaa yksi seitsemästä rikosilmoituksesta. Amnestyn raportissa osoitetaan ongelmia, joiden sanotaan johtavan raiskauksen uhrien syrjintään.\n5. Raportin mukaan syyteoikeutta olisi tarkistettava niin, että rangaistuksen vaatiminen ja syytteen nostaminen ei olisi uhrin vastuulla; nykyisin lain (RL 20 luku) asianomistajarikoksia ovat muun muassa sukupuoliyhteyteen pakottaminen (RL 20:3) ja eräät seksuaalisen hyväksikäytön (RL 20:5) tekotyypit. Raportin mukaan vain Suomessa raiskauksen uhri voi niin sanotun vakaan tahdon pykälään (RL 20:12) vetoamalla pyytää syyttäjää luopumaan syytteestä. Kolmessa tapauksessa neljästä raiskauksen uhri ja tekijä tuntevat toisensa ennalta, jolloin uhrin tahdon arvioiminen on vaikeaa. On huomattava, että raiskaus (RL 20:1) koskee myös avioliitossa ja avoliitossa tapahtuvaa sukupuoliyhteyteen pakottamista. Syyttäjälle vakaan tahdon arvioiminen on hankala kysymys, koka syyttäjä ei johda esitutkintaa, ja ryhtyy usein perehtymään syyteasiaan vasta saatuaan valmiin esitutkintapöytäkirjan poliisilta. Tällöin asianomistajan syyttäjälle tekemä ilmoitus on usein peruste, jolla syyttäjä päättää luopua syytteen nostamisesta.\n6. Amnestyn raportin mukaan RL 20 luvussa omaksuttu määritelmä raiskauksesta on liian kapea. Jos nainen ei kykene puolustamaan itseään esimerkiksi uni- tai humalatilan takia, rikos määritellään yleensä aina raiskauksen sijasta seksuaaliseksi hyväksikäytöksi, jonka rangaistusmaksimi on alempi kuin raiskauksen; Ruotsin ja Norjan laissa vastaavaa erottelua ei ole tehty. Suomessa raiskausrikoksen määritelmä keskittyy väkivallan käyttöön ja uhrin tekoa edeltävään käyttäytymiseen, kun sen sijaan ihmisoikeustuomioistuin on linjannut, että uhrin suostumuksen puute on raiskauksen määrittelyn kannalta ratkaiseva kriteeri.\n7. Amnestyn raportissa huomautetaan siitä, että Suomessa seksuaalisen väkivallan uhreille ei ole tarjolla valtion varoilla toimivaa, koko maan kattavaa palvelujärjestelmää, vaikka järjestelmän tarve todettiin eduskunnassa jo 10 vuotta sitten RL 20 luvun uudistuksen yhteydessä ja vaikka Suomi on on sitoutunut YK:n naisten syrjinnän vastaisessa sopimuksen osapuolena naisiin kohdistuvan väkivallan uhrien kuntouttamiseen. Suomi on ainoa Pohjoismaa, josta puuttuu edelleen naisiin kohdistuvan väkivallan vastainen kansallinen toimintaohjelma.\n8. Seksuaalisen väkivalta ja sen torjuminen on niin laaja ja monitahoinen aihealue, että blogistin on syytä siirtää vastuu teemaa koskevan problematiikan tarkemmasta selvittelystä todellisille asiantuntijoille eli lukijoille. Mitä mieltä ollaan Amnestyn raportista ja Asenne esiin -mielipidekyselyn tuloksista?\n- Suvaitaanko Suomessa väkivaltaa enemmän kuin useimmissa muissa maissa ja erityisesti muissa Pohjoismaissa? Mikä tähän voisi olla selityksenä?\n- Onko rikosuhrien ja erityisesti seksuaalirikosuhrien asema Suomessa heikko ja heikompi kuin muissa vertailukelpoisissa maissa?\n- Johtuvatko Amnestyn mainitsemat epäkohdat lainsäädännöstä vai viranomaisten saamattomuudesta tai taitamattomuudesta?\n- Minkä viranomaisen tai ministeriön piikkiin voidaan tai pitää panna edellä kappaleessa 7 mainitut Amnestyn mainitsemat puutteet?\n- Pitäisikö kaikista seksuaalirikoksista tehdä virallisen syytteen alaisia rikoksia?\n- Pitäisikö ns. vapaan tahdon pykälä (RL 20:12) poistaa?\n- Pitäisikö sukupuoliyhteyteen pakottamisen ja seksuaalisen hyväksikäytön nimikkeet muuttaa raiskaukseksi?\n- Tulisiko väkivalta poistaa raiskausrikoksen tunnusmerkistöstä?\n- Tuomitaanko Suomessa raiskauksista ja muista seksuaalirikoksista liian lieviä rangaistuksia?\n- Pitäisikö raiskauksesta tuomittava rangaistus tuomita aina ehdottomana?\n- Antaako KKO liian harvoin raiskausrikoksia ja muita seksuaalirikoksia koskevia ennakkopäätöksiä, joilla voitaisiin ohjata alempien tuomioistuimien ja syyttäjien toimintaa?\n- Valittavatko syyttäjät liian harvoin käräjäoikeuden antamista raiskaustuomioista?\n- Ovatko kyselytutkimukseen vastanneet ihmiset oikeassa kertoessaan, että oikeuslaitokseen ei voida luottaa, kun on kyse raiskauksen uhrien oikeudenmukaisesta kohtelusta?\n- Johtuuko mainittu epäluottamus siitä, että rikosilmoitukset johtavat vain harvoin syytteeseen ja langettavaan tuomioon, vai kenties siitä, että uhrit eivät saa esitutkinnassa, syyteharkinnassa ja/tai tuomioistuimissa osakseen oikeudenmukaista ja asiallista kohtelua?\n- Mikä vaikutus ihmisten tuntemaan epäluottamukseen on lehdistössä kerotuilla "kohtutapauksilla", joissa hovioikeudet ovat kumonneet käräjäoikeuden langettavia tuomioita tai alentaneet tuomittuja rangaistuksia taikka määränneet ehdottomana tuomittuja rangaistuksia ehdolliseksi?\n- Syyllistyvätkö maahanmuuttajat per henki suomalaisia useammin raiskausrikoksiin, kuten on väitetty?\n- Jutta Zilliacus (83) kertoi noin vuosi sitten erässä tv-ohjelmassa, että "naisen napapaita houkuttaa raiskaamaan" ja että naisten vähäpukeisuus on yleensä merkki halusta tulla raiskatuksi. Jutan mukaan nuoret naiset tuntuvat nykyisin kulkevan alusvaatteet päällä. Mitä mieltä arvoisat lukijat ovat Jutan näkemyksistä?\n9. Tuija Braxin johtama oikeusministeriö on tänään tuoreeltaan kommentoinut Amnestyn edellä mainittuja raportteja. OM:n tiedotteen mukaan "raiskausrikosten ja muiden seksuaalirikosten rangaistuskäytäntöä selvitetään ministeriön asettamassa työryhmässä." Kuulostaako jotenkin tutulta selitykseltä ja "toimenpiteeltä"?\n10. Hyvää naistenpäivän jatkoa kaikille!\nUutisten mukaan tänään oli oikea löytöjen päivä:\n- Korkeasaaresta karannut ahma löytyi Santahaminasta;\n- Valion maitoa löytyi jälleen Prisman myymälöistä;\n- Varkaudessa siepattu 3 kk ikäinen vauva löytyi lumihangesta 7 metrin päästä sieppauspaikasta;\n- Insuliinimurhasta tuomittu nainen löytyi vankisellistään kuolleena\nLähettänyt Jyrki Virolainen klo 3/08/2010\nTunnisteet: Amnesty International, asianomistaja, naistenpäivä, raiskausrikokset, rangaistuskäytäntö, rikosuhrit, seksuaalirikokset, väkivalta\nHyvä kirjoitus blogistilta ja olen sitä mieltä, että hyväksikäyttö ja kaikki vähääkään viittaava (oman tahdon sivuuttava) ehdottomasti yleisen syyttäjän alaisuuteen ja syyteharkinnan alle! Samoin kaikki väkivalta- ja myös (henkinen perheväkivalta) samoin..\nOlen jokseenkin niin kyyninen, että toteaisin pres Tarja Halosen kannanottoon, että "raiskaus on tuomittava sotarikoksena", niin samoin olisi tuomittava "sotarikoksena raiskaukseen lavastaminenkin" ja suoraan YK:n ja USA:n sotilastuomioistuimeen *suora kanneoikeus*..\nKohta ollaan siinä tilanteessa, että jos menet ravintolaan ja "isket sieltä seuraa" itsellesi, niin muista varmistua siitä, että a) sinulla on 10-20 selvinpäin olevaa todistajaa mahdollisesta "aktista" tai sitten b) suoraa videokuvaa? Ongelma vain on se, että kukapa meistä jaksaisi kulkea 24/7/365 videokamera matkassansa?\nMontako tuomiota on KKO purkanut? Tutkippa tätä puolta ja katso ne tosiseikat ja perustelut ym!!!\nKyse ei pelkästään ole yksittäisestä ihmisestä vaan sen asian suhteesta johonkin toiseen, myös merkittävään asiaan. Unohdetaan asia kun ihminen teon takana ns. löytyy.\nKyse on väkivallasta; vallasta - jota ei tajuta. Haetaan selitystä identiteetistä.\nEikä identiteetistä saa puhua; mutta kansaa saa tyhmettää kovaa vauhtia miettimättä seurauksia.\nTätä ei oteta kuuleviin korviin koska se olisi pahaksi jollekin menossa olevalle ns. vallalle.\nSiitä pitäisi alkaa mielestäni. Kyse onko Fabergemuna tyhjä sisältä vai ontto sisältä on myös relevanttia: koristus näkyy mutta onko se ulkomuisti joka koristelee vai on "sisus" vai onko se päinvastoin niin, että substanssista pitäisi osata puhua ilman runsaita kirjatietomääriä; ovathan asiat yleensä asioina aika yksinkertaisia?\nMatemaattiset ihmiset joutuvat suoraan teknisiin laitoksiin; TKK (Aalto) vie heidät nyt suoraan; kukaan enää lukee filosofiaa, jolla on todellista matemaattista älyä koska palkkaodotukset ovat kuin yö ja päivä mikäli osoittautuu hyvä matematiikassa. Kuka valitsee enää humanistisia oppeja hikisellä tonnilla sadistisessa ympäristössä kun voi saada kymppitonnin yhtä helposti ja paljon glamouria SAMAN identiteetin ympärille eli Fabergemuna - miten ruma tahansa - pääsee roikkumaan muiden koristeellisten kanssa niin eiköhän ympäristön vaikutus rupea näyttäytymään myös tämän identiteetin ns. ominaisuutena vaikka on yhtä paljon totta kuin Ferrarin lippis autokorjaamon ukon hatussa; logo siirtää merkitykset ilman todellista oikean asian siirtoa.\nMainosmaailma tuntee merkitysten huomiot ja niiden implisiittiset siirrot. Kansa valitsee miten haluavat, ei miten asia on. Niiden mukana myös asiantuntijat kun riittävän voimakas pääsee selittämään miten asiat "ON".\nHarva tajuaa miten rajusti valehdellaan hyvinkin ns. ylhäältä, miten rajusti väitetään pokkana mitä vaan ja miten raa'aksi on maailma tästä syystä juuri muuttunut. Eivät tajua omien tekojensa seurauksia ollenkaan kun rustaavat ja leikkivät Jumalia.\nSeksisuhteesta voi tehdä myös sopimuksen. Mikäli kumppanit ovat ennen "aktia" allekirjoittaneet sopimuksen niin raiskaus ei voi tulla kyseeseen.\nMontakohan kertaa on tullut raiskaustuomio kun nainen on aamulla krapulapäissään tullut katumapäälle?\nJos olisin mies niin en lähtisi ravintoillan päätteeksi saatille mikäli pätevää sopimusta ei olisi voimassa.\nAika vinkeetä, vietät iltaa ravintolassa hiomalla sopimuksen yksityiskohtia :)\nSeksuaalisuus on myös muuta kuin akti tai genitaalit.\nSeksuaalisuus on myös identiteetin syvin olemus: sitä voi häiritä myös mollaamalla, kiusaamalla ja sortamalla. Sekin on seksuaalista häirintää (stocking) eli ihmisen mieltä voi rikkoa tuntemalla hänen toiveet ja uskomukset, halut ja arvot. Se ei silti ole oikein mutta tätä sadismia harrastetaan ja se on sellaista seksuaalista häirintää mikä ei kosketa sänkyleikkejä vaan paljon arkisemmalla tasolla. Kun vaan väitetään, että joku (väärällä tavalla älykäs) on promiskuiteettinen ja vain väitetään ,että on sairas niin johan kansa rupeaa uskomaan. On siis pantu tarinoita liikkeelle, koska tiedetään tutkimusten kautta miten sellaisia yleensä vastaanotetaan ja miten sellaisia uskotaan kun riittävän valtaapitäävä sadisti sanoo; mies ei uskalla olla sadistisia miehiä vastaan ja nainen ei voi mitään tehdä. Väliin tulee runsas määrä opportunisteja, joille oppiminen alkaa siitä, että saavat olla läsnä uhrien pähkäilemisessä - mutta kaiken aikaa ei tajuta, että sama uhri menee enemmän ja enemmän yksinäisemmäksi, enemmän ja enemmän todella risaksi siitä, että hänen olemustaan revitään ja lietsotaan ja pähkäilläään ja valta, jolla olisi valta pysähdyttää moiset seksuaaliset häirinnät eivät myöskään sitä tee.\nSiitä tulee murhia ja itsemurhia. Tätäkö tämä itsevaltiaan väestöliitto ajaa kun samalla kuvittelevat tekevänsä ns. hyvää? Kun uskoo poistavansa terveyshuolia siivoamalla tai rikkomalla älyä? Ojasta allikkoon.\nSeksuaalista häirintää on sekin, ettei mies pääse ikinä edes juttelemaan naisten kanssa jos on riittävän korkea posti. Sekin katsottaisiin pahana?! Sekin on sadismia; kyllä mies kuten Ilkka Kanerva sen hyvin osoitti Terho-tulee-taloon ohjelmassa, että on pakko saada olla ihminen ensin ja sen jälkeen poliittinen subjekti. Ei siis voida hakea körttiläisten elämää yhteiskuntaan vain siksi ,että heillä, joilla on kokemus rikkoa identiteetteejä, pääsisi harjoittamaan hyvin onnistuneita strategioitaan.\nOn aika päättää moiset sikailut mielestäni; on aika, että myös naisjärjestöt sen tajuavat; eivät tähän asti koska oma poika tai oma kullannuppu (poliittinen sika) siitä kiusaantuisi? Ovat hiljaa väärässä paikassa väärään aikaan. Eivätkä tue naisia, joilla on tässä suhteessa paljon sanottavaa. Ovat heti miesten punttien taustalla silloin.\nNaiset siis ovat itse jossain määrin tässä asiassa siksi ryhmänä itse vastuussa - ja se ei tarkoita yksittäisiä kaatoja vaan juuri tämän stocking-asian junailussa ja silmien sulkemisessa. Ja se, mitä Raisa Cacciatora sanoi eilen naistenpäivänä HY:n juhlasalissa oli niin tylsää ja turhaa, olisi ollut tuhat kertaa tärkeämpiäkin asioita mutta kun ei ehkä uskalleta puhua oikeilla nimillä asioista. Pelätään?\nMietin, miten elämä ei voi liikkua parempaan niin kauan kuin niin monta epäeettistä lääkäriä tai tutkijaa tai konventionaalista edustajaa on edessä.\nKun lukee BF Skinnerin kirjaa tajuaa, että elämme aivan kuten 70-luvulla näitten asioiden suhteen. Vaikka retoriikka koulujen sisällä on kuulemma muutettu se ei silti ole. Eikä minua haluta mukaan.\nBlogisti ei kiinnittänyt perinpohjaisessa esityksessään lainkaan huomiota siihen, pitääkö paikkansa, että Suomessa väkivalta- ja seksuaalirikokset sekoitetaan toisiinsa tavalla, josta muualla (Ruotsi) ollaan jo luovuttu.\nTämä sekoittava tapa hämärtää seksuaalirikoksen väkivaltaluonteen.\n'Seksuaalisuus', mitä sillä ikinä tarkoitetaankin, toimii väkivaltarikoksessa tuomiota lieventävänä seikkana? Näinkö on?\nTuttavapiirissäni on yksi tuomittu alaikäiseen sekaantumisesta ja ystäväpiiristäni on yksi tuomittu raiskauksesta.\nTuttava tappoi itsensä ja ystäväni on vieläkin deekiksellä. Fiksu akateeminen kaveri, joka samalla menetti perheensä, asuntonsa, työnsä.\nItsensä tappanut oli viestissään kertonut voivansa kestää turhan murhasyytteen ja olisi sen kanssa voinut elää, mutta alaikäiseen sekaantujana oli hänestä liian raskasta elää.\nMolempien "uhrit" tunnustivat myöhemmin keksineensä tapahtumat.\nPaljonko heitä syyttömiä onkaan tuomittu? Veikkaan että paljon.\nViisas juristi voisi ehkä valaista maallikkoa mikä viisaus sisältyy siihen, että rikoksen selvittelyn aluksi poliisi ilmoittaa tutkitaanko tapausta törkeänä vapauden riistona vai murhanyrityksenä, kuten nyt Varkaudessa lapsen sieppauksen yhteydessä?\nMieleen on jäänyt Pravda-HS:n pikku uutinen vuosien takaa: Poliisi tutkii kansanedustajan tapauksen hukkumisena, kun oli kyse siitä että muuan pedofiiliksi epäilty rkp:n "häreätahraedustaja" sekosi Tammisaaren rantavesissä veneen vierellä verkkoihin mentyään parin puoluetoverinsa kanssa kalaan.\nPia Lukka kirjoitti...\nTaitaapi olla jenkkisarjoista omaksuttua hapatusta tuollaiset seksisopimukset. Voidaanhan kännipäissään solmitun sopimuksen pätevyyttä tarkastella muutenkin oikeustoimilain säännösten valossa, miksei sitten seksisopimusta.\nNäistä parista kommentista on pääteltävissä, että miehet pelkäävät ankaroituvia sanktioita kapakkailtojen jälkeen. Hassua, jos seksille on saatu aito suostumus, ei tällaista tarvitse pelätä.\nVaikka näyttö ei useimmiten riitä tuomitsemiseen, ei se vielä tarkoita sitä, että raiskausta ei olisi tapahtunut. Nainen ei aina yritä tehdä kiusaa pelkästään sen takia, että pano oli huono eikä viina riittänyt. Todennäköisesti tapahtui myös jotain vastentahtoista. Ei on ei myös känniläisen suusta.\nSeksuaalinen väkivalta on erittäin valitettavaa, mutta sinällään en usko ainakaan syyteoikeuden laajentamisen vaikuttavan asiaan. Suurin osa raiskauksistahan tapahtuu "piilossa". Jos uhri ei tee ilmoitusta, asia ei tule myöskään syyttäjän tietoon.\nLievienkin rikosten ulottaminen virallisen syytteen alaisiksi saattaa vaikuttaa pikemminkin päinvastoin. Tällä viittaan lähisuhdeväkivaltaa koskevaan lakiuudistukseen, jonka mukaan myös lievät pahoinpitelyt olisivat virallisen syytteen alaisia. Uudistusta perustellaan uhrin aseman parantumisella. Voihan se näinkin olla, pikemminkin se kuitenkin nostaa ilmoituskynnystä, avun pyytämistä viranomaisilta.\nRouva oikeusministeri B., joka innokkaasti uudistusta puolustaa, ei varmaankaan koskaan ole joutunut lähisuhdeväkivallan uhriksi, koska ei ymmärrä, että uhri väkivaltaisten tekojen uhatessa toivoo vain tilanteen rauhoittuvan. Se voi kätevimmin käydä soittamalla poliisille. Uudistuksen jälkeen jokainen soitto tietäisi sanktiota pahoinpoitelijälle. Parisuhteessa puoliso kuitenkaan harvoin tahtoo toiselle ylimääräisiä "hankaluuksia", riittää kun tilanne rauhoittuu ja ukko (ups! anteeksi asenteellisuuteni) mahdollisesti viedään vähäksi aikaa jäähtymään.\nSiksi toisekseen lievästä pahoinpitelystä rangaistus on vain sakkoa (usein myös tavallisessa tekomuodossa). Vaikka rangaistus on pahoinpitelijän rangaistus, lähisuhdetilanteissa se kohdistuu kuitenkin koko perheeseen. Perheen taloudelliseen tilanteeseen, jonka kehnous saattoi alun alkaenkin olla syy pinnan palamiseen ja (alkoholiin yhdistettynä) väkivaltaan.\nKumpihan nyt olisi parempi, saada kaikki pahoinpitelijät vastaamaan teoistaan vai näillä lakiuudistuksilla aiheuttaa sen, että uhri "ottaa enemmän turpaansa" avunhakemiskynnyksen noustessa?\nNäillä lievillä rangaistuksilla pelotevaikutukseen en usko.\nNyt lähti vähän rönsyilemään, mutta tilanne voi olla samanlainen erityisesti parisuhteissa tapahtuvissa raiskauksissa.\nOn selvää, että ei voida olla varmoja siitä onko rikosilmoituksen peruuttaminen perustunut täysin vapaaseen tahtoon. Tästäkin huolimatta ja se riski ottaen tietyn asteinen perääntymismahdollisuus tulisi säilyttää.\nAd Pia Lukka: "... myös lievät pahoinpitelyt olisivat virallisen syytteen alaisia. Uudistusta perustellaan uhrin aseman parantumisella. Voihan se näinkin olla, pikemminkin se kuitenkin nostaa ilmoituskynnystä, avun pyytämistä viranomaisilta."\n- minusta sia on aivan päinvastoin. Lähisuhdeväkivallassa ilmoitus tehdään ns. tiukassa paikassa, kun tilanne on kumuloitunut (yleensä pitkän kierteen päätteeksi) jo hyvin vakavaksi ja vaaralliseksi. Tämän jälkeen on vain oikein, että väkivallantekijä ei enää voisi painostaa asianomistajaa luopumaan syyteoikeudesta, kuten nykyään tapahtuu, jos/kun asia olisi virallisen syytteen alainen. Siis ilman muuta kaikki lähisuhdeväkivaltateot virallisen syytteen alaiksi ja pois kaikki "vakaan tahdon" pykälät. Vakaa tahto kun voi tällaissa tilanteissa olla jotain ihan muuta kuin ihan-aikuisten-oikeesti oma vakaa tahto.\nSuosittelen lukemaan Johanna Niemi-Kiesiläisen Rikosprosessi ja parisuhdeväkivalta (WSOY 2004).\nPahoinpitelyrikosten ns. vapaan tahdon pykälä (RL 21:17) on poistettu laista jo v. 2004, kuten blogissani kerroin.\nSovintoratkaisuun kannattaa varmaan kutenkin aina pyrkiä, vaikka pahoinpitelyrikos olisi virallisen syytteen alainen. Sovinto voi olla yksi peruste, jolla syyttäjä tekee ns. seuraamusluontoisen syyttämättäjättämispäätöksen (ROL 1:7 ja 8).\nSekoitetaanko Suomessa väkivalta- ja seksuaalirikokset toisiinsa, kysyi Hilda K. Ohimennen kyllä sivusin blogissani mainittua kysymystä.\nSuomessa raiskauksesta tuomittua syytettyä ei tuomita erikseen lievästä pahoinpitelystä, jonka katsotaan sisältyvän väkivallan käyttöön. Tavallisen pahoinpitelyn kohdalla käytäntö ei sen sijaan ole selvä.\n"Suomessa raiskauksesta tuomittua syytettyä ei tuomita erikseen lievästä pahoinpitelystä, jonka katsotaan sisältyvän väkivallan käyttöön."\n1. Tarkoitetaanko tässä, että oikeuskäytännön piirissä ajatellaan, että ´raiskaus´ja 'seksuaalinen hyväksikäyttö' eivät olisi aina yksiselitteisesti ja yksinomaan väkivaltaa?\nTs. että nämä teot voisivat olla olematta pelkkää väkivaltaa?\n2. Ja, ajatellaanko lisäksi, että raiskauksessa ja hyväksikäytössä tapahtuva väkivalta olisi jotenkin luokiteltavissa haitallisuuden suhteen, ja, että se olisi yleensä ensisijaisesti lievää?\n3. Jos raiskausta ei pidetä väkivaltana, niin mitä se lainlaatijoiden mielestä on?\nTyönnetään nyt pitkästä aikaa omakin lusikka puuroon. Kun on niin mielenkiintoinen teemakin.\nTutkimusta (vielä) lukematta ounastelen, että sen ovat tehneet sellaiset tutkijat, jotka eivät muiden asennetta esiin kaivaessaan ole välittäneet piilotella omaa asennettaan.\nEipä sinänsä, naisiin kohdistuva väkivalta on vaikea ja tunnepitoinen teema. Esimerkiksi kysymys siitä, mikä myötävaikutus naisen omalla käyttäytymisellä on raiskatuksi joutumiseen, on omiaan provosoimaan kiivasta keskustelua.\nItse arvostan kovasti Vuoden Poliisi-palkinnon (2003) saanutta Marja Vuentoa, joka on toistuvasti joutunut feministien hampaisiin muistuttamalla, että omalla käytöksellä voi paljonkin vaikuttaa raiskauksen sattumiseen.\nJos esimerkiksi toikkaroi humalassa minihameessa ja lähtee ainoana naisena entuudestaan tuntemattoman miesporukan mukaan epämääräisille jatkoille, riski joutua seksuaalisen väkivallan kohteeksi lienee merkittävästi suurempi kuin silloin, jos liikkuu selvin päin ja karttaa vieraiden ihmisten jatkoja.\nVuento ei sanonut, enkä sano minäkään, että tämä olisi oikein, mutta raiskausten ehkäisemisessä merkittävin rooli on naisilla itsellään. Mikään laki ei kykene naisia suojelemaan, elleivät he itse toimi järkevästi. Tämä pätee toki kovin moneen muuhunkin asiaan.\nEn ymmärrä, miksi edellä mainittua faktaa ei saisi sanoa ääneen, tai miksi sellaista henkilöä, joka sen sanoo ääneen, syyllistetään.\nNaista esineellistämättä sanoisin, että jos nainen toimii täydellisen varomattomasti ja joutuu raiskatuksi, logiikka toiminnassa on suunnilleen sama, kuin jättäisi pyörän lukitsematta baarin eteen ja sen jälkeen hämmästelisi, miten joku on saattanut sen varastaa.\nTällä en tarkoita sitä, että raiskaaminen olisi missään tapauksessa oikein. Raiskaus on erittäin törkeä rikos. Mutta samalla, kun huudetaan lakia apuun, voitaisiin toki pohtia sitäkin, olisiko jälkikäteisten keinojen ohella syytä panostaa myös ennaltaehkäiseviin keinoihin esimerkiksi asennekasvatuksen avulla.\nYmmärtääkseni muiden rikostyyppien osalta järkevimpinä pidetään rikosten torjuntaan ja ennaltaehkäisyyn tähtääviä toimenpiteitä; tiedustelenkin nyt, miksi seksuaalirikoksia tulisi arvioida muista rikostyypeistä poikkeavalla tavalla?\nTodettakoon myös, että seksuaalirikosten rangaistusasteikkoja voidaan minun puolestani koventaa, jos tätä parhaana vaihtoehtona pidetään.\nSamalla toivoisin kuitenkin, että seipäiden kalistelun ohessa joku kantaisi huolta myös vastaajien oikeusturvasta. Koska raiskaus on erittäin törkeä rikos, tulisi myös prosessuaalisten oikeusturvatakeiden olla sellaiset, että riski joutua syyttömänä tuomituksi olisi käytännössä olematon.\nAinakin toistaiseksi tuomioistuimet ovat ymmärtääkseni edellyttäneet langettavalta tuomiolta varsin vakuuttavaa näyttöä. Toivon, että näin toimitaan jatkossakin.\nJa että myös tätä puolta, joka viime kädessä perustuu länsimaisen oikeusvaltion kantaviin arvoihin, muistettaisiin, kun julkaistaan tuomioistuinten toimintaa arvostelevia tutkimuksia.\nEn ylipäänsä ymmärrä, mikä ongelma voi olla siinä, että syytteitä hylätäänkin - erityisesti, kun kysymys on näin vakavista rikossyytteistä, ja kun totuus voi olla ihmeellisempää, kuin naistutkimuksen metodein kammiossaan puuhasteleva yliopistotutkija voi kuvitella.\nAnonyymille, joka kommentoi kirjoitustani sanoisin, etten kiistä sitä, etteikö lähisuhdeväkivalta helposti kumuloituisi ja on voinut jatkua myös pitkään ennen ensimmäistäkään ilmoitusta poliisille. Mutta silloin kun se on jo kärjistynyt vaarallisuuden asteelle, pahoinpitely tuskin on enää lievä. Lakiuudistus ei tuo tähän muutosta.\nAsser Salolle: Rikosten ennaltaehkäisy on toki kannustettavaa. Suurin osa miehistä ei kuitenkanan raiskaa vaikka näkevät minihameisia naisia. Tulisiko naisilta kieltää vapaus valita pukeutumisensa sen takia, että on olemassa henkilöitä jotka eivät kykene hallitsemaan himojaan?\nNaisten ei pidä lähteä tuntemattomien (eikä aina tunnettujenkaan) mukaan, mutta aika hurjaa on verrata esim. minihameessa toikkaroivaa humalaista naista baarin nurkalle jätettyyn fillariin.\nNainen on kuitenkin ihminen, jolle on sallittava vapaus kulkea sellaisissa vaatteissa kuin haluaa ja vaikka ympäripäissään. Se ei saa olla rangaistusta lieventävä seikka.\nOn toki selvää, että riski kasvaa. Kasvaahan turpaansaanninkin riski kapakkaillan jälkeen nakkikopilla siihen verrattuna, että ottaisi taksin ja ajaisi suoraan kotiin. Mutta tuskin poliisi/syyttäjä toteaa, että mitäs menit...\nMissä kirjoitin, että rangaistusta tulisi lieventää esimerkiksi sen vuoksi, että nainen on pukeutunut minihameeseen? Näin ei tule olla.\nEn huomannut myöskään kieltäväni naisilta humalahakuista juomista tai pukeutumista minihameeseen. Heillä on siihen täysi oikeus ja vapaus, kuten miehilläkin on.\nKokonaan toinen asia on, kannattaako omalla toiminnalla lisätä rikoksen uhriksi joutumisen riskiä, kun kerran todistettavasti on ihmisiä, jotka eivät hillitse himojaan tai piittaa lain(kaan) kielloista ja käskyistä. Minusta ei kannata. Entä sinusta?\n(Tästä syystä en jätä pyörääni lukitsematta, enkä auo nakkikioskin jonossa päätäni humalaisille tuntemattomille.)\nOlen ylipäänsä sitä mieltä, että ennaltaehkäisevät keinot ovat usein rikosten ehkäisemiseksi tehokkaampia kuin jälkikäteiset oikeussuojakeinot. Siksi ennaltaehkäisyyn ja rikosten torjuntaan tähtäävä kriminaalipolitiikka on myös järkevämpää kuin yksisilmäinen rangaistusuhkien lisääminen.\nKoska raiskausrikokset eivät ymmärtääkseni poikkea muista rikoksista siten, että niiden kohteeksi joutumisen todennäköisyyteen ei voisi omalla käytöksellä ainakin jossakin määrin vaikuttaa, ei liene väärin painottaa myös naisten omien toimenpiteiden merkitystä osana rikosten ehkäisemistä.\nMikä ei ole lainkaan sama asia kuin se, millaisia seikkoja rangaistuksen määräämisessä otetaan huomioon.\nOlemmeko näistä asioista eri mieltä?\nEmme ole. Luin tekstiäsi hieman tarkoitushakuisesti. En kuitenkaan malta olla lisäämättä, ennalta ehkäisyn tärkeydestä huolimatta, että yksilön koskemattomuus on sellainen oikeushyvä, jonka loukkausta ei voi puolustella millään.\nSilloin kun kyse on omaisuusrikoksista, voidaan vastuuta sysätä jossain määrin myös esineiden omistajille ja huolelliselle säilyttämiselle. Tietokoneita ei saa jättää autoon, kesämökillä ei saa säilyttää arvokasta tavaraa eikä sitä fillaria jättää baarin nurkalle lukotta. (Tosiasiassa suhtaudun tähänkin hyvin pitkin hampain, sillä mielestäni varkaus on varkaus vaikka tavara olisi kuinka tyrkyllä.)\nSe, ettei mene nakkikopille tai lähde tuntemattomien matkaan, on itsesuojeluvaistoa ja sellaisena näkemykseni mukaan irti rikosoikeudellisista seikoista. Toisin toimimisen ja riskin ottamisen ei näissä tapauksissa pitäisi olla rikoksen oikeuttamisperuste. Siitähän me kyllä taisimmekin olla samaa mieltä.\nToivokaamme kuitenkin, että miehet voivat käydä nakkikopilla tyydyttämässä nälkänsä saamatta turpaan. Toivokaamme lisäksi, että naiset saavat kävellä minihameissa ilman, että joku heti tyydyttää tarpeensa...\nPia Lukalle vielä:\nolet tietysti oikeassa törkeän pahoinpitelyn rajanvedosta ja sen syyteoikeudesta... mutta minun ajatuksenkulussani juuri näiden lähisuhdeväkivaltarikosten tyypillinen kumuloituvuus lievemmästä kohti vakavampaa on peruste sille, että myös törkeää lievemmät teot olisivat virallisen syytten alaisia - siis ihan siksi, että koskaan ei edettäisi sille törkeälle asteelle.\nOivallinen blogikirjoitus taas kerran JV:ltä!\n"Nainen on kuitenkin ihminen..."\nMiten lakeja tulisi muuttaa, että lakien soveltamisen areenalta poistuisi kysymys siitä, onko rikoksen uhri (nainen) ihminen vai ei?\nMikä nykyisessä lain käytössä on sellaista, joka saa monet spontaanisti ajattelemaan, että rikoksen uhri (nainen) ei olisi ihminen?\nVaikka kaikenlainen itsemääräämisoikeuden loukkaaminen on tuomittavaa, niin harvoin näkee tai kuulee kovasti puolusteltavan niitä,jotka ryyppyporukoissa rähistessään saavat turpaansa kaltaisiltaan yön pimeinä tunteina tai aamuauringon luodessa ensisäteitään. Kyllä heidän katsotaan omalla käytöksellään aiheuttaneen lamppujensa tummumisen. Ajatellaanpa esimerkiksi laitapuolen kulkijaa, joka tukkihumalassa heiluu Helsingissä Tokoinrannassa ja saa siinä polkupyörän suuntaviitasta. Ei hän saa sellaista myötätuntoa kuin hänelle kuuluisi vaan useimmat katsovat hänen omalla toiminnallaan aiheuttaneen ongelmansa. Miksi vastaavaan ei saa edes vihjata naisiin kohdistuneissa raiskausrikoksissa ??\nPakko palata vielä.\nVaikka itse aiemmin samaan hengenvetoon puhuin raiskauksesta ja nakkikopilla tappelemisesta, ero on kuitenkin siinä, että raiskaus on kuitenkin niin paljon syvällekäyvämpi yksityisyyden loukkaus kuin nenään lyöminen. Sehän näkyy jo rangaistusasteikossa:\npahoinpitely sakko - 2 vuotta vankeutta;\nraiskaus 1 - 6 vuotta vankeutta; seksuaalinen hyväksikäyttö sakko - 3 vuotta.\nJoilekin miehille näyttää olevan äärimmäisen vaikeata ymmärtää mitä raiskaus todella tarkoittaa. Näissä tapauksissa tulisi aina mietttiä omakohtaisesti. Se ei ole pelkkää väkivaltaa ja pahoinpitelyä. Eikä läheskään sama asia, että rähistäänn ryyppyporukassa ja tullaan hakatuksi. Sitä paitsi miehet ovat aina keskenään kähinöineet, omasta paremmuudestaan ja naisten suosiosta ja milloin mistäkin. Itse asiassa Siru Pola sen sanoikin, "saavat turpaan kaltaisiltaan". Raiskauksessa uhri ei ole raiskaajansa kaltainen.\nMieskin voidaan raiskata, ei välttämättä naisen toimesta, mutta kuitenkin. Sietäisi kokeilla asettumista raiskatun asemaan..\nPia on siis sitä mieltä, että päihtyneet syrjäytyneet miehet ovat vapaata riistaa toisille päihtyneille ja syrjäytyneille ja että miehet saavat pahoinpidellä toisiaan, koska ovat ennenkin tehneet niin. Ei kai tuo seksuaalisen väkivallan käyttö vaan perustuisi samanlaiseen ajatuksenkulkuun.\n*Laitan tämän kahdessa osassa, blogisti leikkokoon, pahoinpidelköön tai polttakoon haluamallaan tavalla, valitettavasti on vain liikaa sanottavaa, eikä taitoa lyhyenläntään ilmaisuun.*\nPia Lukka: Olet tainnut kadottaa pointin. Uskon, ettei kukaan täällä epäile miten vakava rikos raiskaus uhrille on, ja itsekin toivoisin että niistä saatavat tuomiot tulisivat "realistisemmiksi". Blogistikin on mm. käsitellyt niitä Itä-Suomen raiskaustuomioita, jossa lopullista tuomiota on lievennetty myös minun mielestäni täysin oudoin perustein.\nTäällä on nostettu esille se, että voiko ja pitääkö ottaa huomioon myös uhrin käytös tilanteessa? Raiskausta on verrattu toisaalta ihan sattuvasti ja toisaalta taas hyvin huonosti lukitsemattomaan polkupyörään. Painotan, en tosiaan vertaa tapauksia keskenään muuten, kuin sen osalta, että kyllä, ihmisten pitäisi saada liikkua vapaasti ja nauttia elämästään ilman että se vaarantaa oman koskemattomuuden, mutta samalla tavalla jokaisen pitäisi pystyä jättämään kotinsa lukitsematta ilman vaaraa että joku päättää irrottaa irtaimiston toiseen osoitteeseen. Paino sanalle pitäisi.\nMolemmat kyllä onnistuvat siinä samassa Walt Disneyn satumaailmassa jossa kommunismikin toimii. Tästä olen joskus itsekin pahoillani, mutta me elämme ns. oikeassa, epäreilussa maailmassa.\nSinä nostat esille sen miten vakava rikos raiskaus on, siksi siinä ei saisi olla lieventäviä seikkoja. Vakavuutta en tosiaan halua kieltää. Mutta se, että minun pitäis miettiä miltä rikos tuntuu omalla kohdalleni, jotta jotenkin hämärästi tämän logiikan takia minun pitäisi kieltää myös uhrin osuus tapahtumiin raiskauksessa, sitä osaa en tajua.\nPitäisikö minun nyt ruveta peräämään sitä, että miettikääpä kaikki miltä tuntuu saada terä-ase alavatsaan, vain koska jonkun mielestä minun luottokorttini ja rahani näyttäisivät paremmalta hänen lompakossaan? Ei varmasti tunnu mukavalta, ja ei taida raiskaus tuota "voittaa", vai? Kaivellaanko tässä välissä rangaistuslansäädöntöä asian todistamiseksi? Tässä ei kuitenkaan liene kyse kilpailusta: "Mun rikos on parempi kuin sun rikos"?\nMinä miehenä saan kulkea kadulla aika vapaasti ja turvassa. Etenkin täällä Suomessa. Satunnaisiin ihmisiin kohdistuva väkivalta on täällä suhteellisen harvinaista ja hyvä niin. Mutta vaikka elämmekin sen suhteen aikamoisessa lintukodossa, ei muuta sitä tosiasiaa, että maailmassa on hyvin paljon ns. sivistyneitäkin paikkoja, jossa pimeällä (tai valoisalla) yksin liikkumista kannattaa välttää, oli se lääkärin määräämä sukupuoli sitten mikä tahansa. Kyse ei ole siitä, että siellä liikkumista olisi mitenkään kielletty, tai että mitään välttämättä edes tapahtuisi, mutta siellä kulkeminen lisää onnettomuusriskiä. Tästä paikallisella poliisilla on luultavasti omat tilastonsa. Tämä on hyvä tiedostaa, ja monet järkevät sen tekevätkin. Heillä on ehkä vapaus liikkua koskemattomana missä ja milloin ja minkälaisessa kunnossa tahansa, mutta he luopuvat tästä vapaudesta oman turvallisuutensa nimissä. Kukin päättäköön kohdallaan, pitääkö kiinni oikeuksistaan, vai hameenhelmoistaan.\nSama juttu nakkikioskilla. Tuo "'saavat turpaan kaltaisiltaan'" voi pitää joskus paikkansakin, mutta en yleistäisi liikaa. Kun ollaan tekemisissä väsyneiden, saamattomien humalaisten kanssa klo 4.30 aamuyöstä, niin siihen turpaansaamiseen voi vaikuttaa vaikka se, millä tavalla tilaat sen talipallosi tiskiltä. Turpaansaannissa se uhri ei ole aina pahoinpitelijänsä kaltainen.\n"Sitä paitsi miehet ovat aina keskenään kähinöineet, omasta paremmuudestaan ja naisten suosiosta ja milloin mistäkin." Niin, ja osa naisista on koko ihmiskunnan historian ajan joutuneet fyysisesti vahvemman miehen raiskaamaksi. Kyllä, pahoja asioita tapahtuu, mutta tämä todistaa mitä? Että nyrkkikahinat ja pahoinpitelyt ovat aivan yhtä normaalia ihmisten välistä kanssakäymistä kuin raiskauksetkin?\nNäissäkin asioissa pätee se sääntö, että täysin riskittä et voi liikkua, mutta voit kuitenkin käyttäytymiselläsi pienentää sitä huomattavasti. Minäkin olen luultavasti säästynyt vaikka kuinka monelta klo 4. turpasaunalta, koska olen jättänyt käyttämättä oikeuteni vapaaseen puheeseen tietyissä tilanteissa.\nTästä päästäänkin asiaan, eli koska tämä maailma nyt sattuu olemaan joskus aika p**** paikka, niin myös joidenkin naisten olisi hyvä tiedostaa sen realiteetit.\n"Tulisiko naisilta kieltää vapaus valita pukeutumisensa sen takia, että on olemassa henkilöitä jotka eivät kykene hallitsemaan himojaan?"\nEi tulisi, ja kyllä, teillä on oikeus pukeutua kuten haluatte, ja juoda kuinka paljon haluatte, ja liikkua kenen kanssa haluatte. Se että naisilla pitäisi olla oikeus lähteä alasti prätkäjätkien suosimaan baariin (jos ei lainsäädäntö tuota monin paikoin kieltäisi), juoda muutama olut, pelata hieman biljardia ja palata aamuyöstä rauhassa kotiin, seuran kanssa tai ilman on hyvin kaunis ajatus. Vain sen tuominen realimaailmaan kaataa sen.\nMinun puolestani, olkaa arvon naiset hyvät vain, mutta tämän tiimoilta ei tarvitsekkaan vakuuttaa minua, vaan se kulman takaa vastaantuleva mahdollinen enemmän tai vähemmän humalainen köriläs, joka ei välitä lainsäädännöstä tai ole kuullut tai nähnyt itsehillintää. Ja se paneelikeskustelu on paras pitää nopeasti.\nTällä telluksella suurin osa joutuu tekemään kompromissejä oikeuksiensa kanssa. Myös niiden lain suomienkin. Vai kuinka moni jalankulkija haluaa väitellä siitä kenellä on lain suoma oikeus ylittää katu risteyksessä punaisia päin ajavan auton kanssa? Ja viimeinen asia minkä kuulimme ennen kuin ambulanssin/ruumisauton ovet paukahtivat kiinni: "Mutta minähän olin oikeassa...".\nTämä on vakava ja vaikea asia, mutta ei kannata innostua liikaa. On helppo sanoa ei koskaan, ja näin asian pitää olla, mutta toivon silti että oikeudessa tuomioita mietittäessä asiassa pyritään katsomaan ja selvittämään mahdollisimman hyvin kolikon molemmat puolet. Minulle on jäänyt vähän sellainen maku päälle, että jotenkin oletetaan että naiset fyysisesti heikoimpina ovat aina rikoksen uhreina herran enkeleitä ja puhuvat aina totta ja toimivat aina vain hyvistä ja puhtaista lähtökohdista, vaikka takana voivat olla kuinka pimeät motiivit tahansa. Sillä ei varsinaisesti ole mitään tekemistä sen kanssa onko kyseessä nainen vai mies, kyse on ihmisyydestä. Jos et voi täräyttää vakuuttavasti nyrkillä siellä snägärillä, niin keinoja takaisinmaksun hakemiseen löytyy kyllä. Myös lakia pahoinpidellen, tai sillä lyömällä.\nMinä en nyt ollenkaan osaa lukea Siru Polan tavoin, että Pia Lukka pitäisi jotenkin ei moitittavana miesten välistä turpiin vetoa ja naisiin kohdistuvaa seksuaalista väkivaltaa siksi, että näin on aina tehty.\nIhan täysin muuta minä kyllä luen Lukan sanovan.\nPolan lausumaan lisäisin, että polkupyörän viitasta nenilleen saava känninen nainen ihan yhtä lailla kuin mies tulee arvelluksi itse syypääksi. Seksuaalirikokset ovat jotain ihan muuta.\nAjatelkaa nyt ihan itse, kun känninen mies, vaikka juuri sinä, tulee monin nöyryyttävin yksityiskohdin vieraan, likaisen ja epäsiistin miesjoukon mukaansa pakottamaksi ja anaalisesti ja oraalisesti raiskaamaksi, onko hän (sinä) ajatuksissanne itse syypää yhtä lailla kuin nainen samalla tavoin raiskattuna? Ja onko tämä ihan sama kuin nenä verillä?\nMieshän on sentään enemmän vahvakin puolustautumaan kaltaisiaan vastaan kuin nainen tuossa tilanteessa.\nNiin tai näin, rikosuhrin kapealla katsannolla kaiken kaikkiaan vähän pelottaa tämän laatuisan keskustelun painottuminen uhrin syyllisyyden puntarointiin, kun blogistin aloitus sisälsi paljon laajemman kysymyksenasettelun.\nTämäkin ehkä kertoo omalla kielellään siitä, miten ammattilaisten ajatus kulkee piilossa silloinkin, kun näitä asioita käsitellään jo tapahtuneen rikoksen prosessissa, jossa siis ei ole enää siinä kohdin ollenkaan kysymys sinänsä arvokkaasta rikosten torjuntatyöstä.\nJa jos ajatus näin kulkee, niin tottahan se näkyy työn tuotoksissa.\nNämä taas ovat viesti kaikille osapuolille ja yleisölle siitä, minkä tasoisesti moitittavina raiskausrikoksia meidän yhteiskunnassamme pidetään.\nVaikka joku kiitteli vuoden poliisia, ja en lainkaan tiedä tätä rouvaa, niin rikosten jälkeen se tavallisen pienen ihmisen ja rikosuhrin kosketuspinta oikeustoimeen, mikä myös ratkaisee kokonaan sen, miten kallellaan asia lähtee etenemään, on poliisi.\nJos jo tässä on kovasti esillä moite uhrin olemuksesta tai liikkumisesta väärään aikaan väärässä paikassa ja jos kaikin tavoin herkillä olevalta uhrilta vielä salataan ROL 2 avustajaoikeus, niin karkellakin seulalla löytyy heti ja paljon oikaistavaa ja koko prosessiin kertautuvasti vaikuttavaa täältä lähtötasolta.\nUskoisin, että Ruotsissa poliisia ihan erikseen ja erilaisella painokkuudella kuin meillä koulutetaan käsittelemään näitä asioita, ja tottahan tähänkin liittyy se blogistin tähtiajatus, että syyttäjän syvempi koulutus ja muu asiantuntemus on naapurimaassa jo tuossa vaiheessa käytössä muiden ohessa näiden rikosten näytön keräämisessä niin, että niitä saadaan syytteeseen asti.\nMeillähän hyvin vähän raiskausrikoksia edes syytetään.\nOsataanko ja halutaanko poliissa oikeasti etsiä ja koota ne näytöt?\nKun tai jos myös syytekynnys pidetään korkealla, jo yksin tämäkin on pieni mutta merkityksellinen viesti tekojen hyväksyttävyydestä.\nKansalaisten tietämys, viha ja järkytys sen sijaan näyttää koskevan ennen muuta selvän näytön tapauksissa annettujen tuomioiden keveyttä ja tähän sisältyvää sallittavuuden viestiä.\nKaikki nämä yhdessä pitävät meillä uskalluksen heikkona edes ilmoittaa rikoksia.\nNo nyt joku muu on vähän tarkoitushakuinen ja vääristelee.\nEn tietenkään tarkoita, että syrjäytyneet miehet olisivat jotenkin vapaata riistaa pahoinpideltäviksi edes keskenään.\nEnkä ymmärtänyt mihin viittasit viimeisellä lauseella, mutta ei se kai haittaa.\nMitä oikeastaan on se raiskauksen uhrien tai väitettyjen uhrien oikeudenmukainen kohtelu, jonka puutetta nuo tutkijat ja galluppeihin vastaajat kovasti epäilevät ja tuomioistuimilta peräävät. Ettei vain sitä, että jokaisesta syytteestä pitäisi saada langettava tuomio, mahdollimman kova rangaistus ja suuret korvaukset - ja vieläpä vähällä vaivalla. Oikeussalissa usein kuitenkin käydään syyttävän tahon ja puolustuksen välillä "kova kisa" siitä, riittääkö näyttö - usein hieman ohutkin sellainen - syyksi lukevan tuomion perustaksi.\nVäheksymättä laisinkaan seksuaalirikoksen asianomistajan subjetiivista kokemusta ratkaisun oikeellisuudesta tai saamastaan kohtelusta salissa käsitykseni on kuitenkin se, että oikeusvaltiossa tuomioistuimen toiminnan oikedenmukaisuutta arvioitaesa tulisi kiinnittää huomiota hieman muihunkin seikkoihin. Esimerkiksi siihen, että puoluksella on oltava oikeus vastakuulustella asianomistajaa ja esitää hieman kiusallisiakin kysymyksiä - vaikka vähän ikävältä tuntuisikin -, sekä siihen, että joskus syyte vain täytyy hylätä, kun näyttö jää hataraksi. Tällöin kun ei oikein tiedetä, onko vai eikö ole rikosta tapahtunut. Maailma ei ole täydellinen, eikä taida tullakaan.\nSeksuaalirikokset ovat sisällöltään ja vakavuudeltaan kovin erilaisia. Sinänsä olen sitä mieltä, että kun liikutaan ns. "hävyttömien tekojen luokassa", niin rangaistuksetkin voisivat liikkua sekä määrältään että lajiltaan hivenen ankarampaan suuntaan. En esimerkiksi ymmärrä sitä, jos viisikymmpinen mies makaa 12-vuotiaan tytön "vain lievää väkivaltaa käyttäen" - esim ranteista kiinni pitämällä - , ja syyttäjä esittää ja tuomioistuin tuomitsee ehdollista vankeutta.\nJoskus tulee mieleen, että tuomitaanko raiskaajille toisinaan lieviä rangaistuksia, varsinkin ehdollisia rangaistuksia, osittain siksi, että näyttö teosta ei ehkä ole kovin vakuuttava, vaan jutussa on vain asianomistajan sana syytetyn sanaa vastaan.\nKyllähän tuollainen mieleen saa tulle ja pitääkin tulla, mutta eikös blogisti nyt vähän provosoi?\nEi kai meillä koskaan tuomita pelkällä sana sanaa vastaan asetelmalla tässä rikoslajissa?\nKyllä siellä aina on muutakin. Vai olenko väärässä?\nNäin ei ainakaan koskaan saisi olla tuomituissa tapauksissa.\nSen sijaan syyttää näistä pitäisi muulloinkin kuin satavarmoissa näytöissä, jos muutosta Amnestyn vuodesta toiseen toistamiin naisten kohtelun ongelmiin tässä asiaryhmässä meillä haluttaisiin.\nAiempi anonyymi kiinnittää huomiota aivan oikein syyttämiskynnyksen hienosäätöön ja sen ilmentämäänn asennoitumiseen samoin kuin jo poliisin asenteen ja osaamisen puutteista lähtevään prosessin vinoutumiseen ja vetäytymisiin kokonaan rikosten ilmoittamisesta.\nJust joo, työryhmäpä tietenkin.\nKyllä me tarvittaisiin työryhmää kirkkaammin havainnoiva olio rautalankamallintamaan, mikä näissä verratuissa paremman tasa-arvon ja paremman oikeuskäytännön muissa pohjoismaissa tarkkaan ottaen on erilaista, jos vain haluttaisiin korjata nämä vinoutumat.\nIsoja ja merkityksellisiä eroja on rakenteissa, asenteissa, menettelyissä ja lainsäädännössä, mitä blogistikin ansiokkaasti tämän tästä selvittelee.\nSeksuaalirikosten meillä muita pohjoismaita suuremmassa sallittavuudessa on kaikissa näissä perimmältään kyse erilaisesta kulttuurisesta perinnöstämme ja sen näkymisestä oikeustoimijoiden asennoitumisessa kaikilla tasoilla ja kaikissa vaiheissa, ja ei varmasti tosiaankaan vähiten esitutkinnasta ja sen myötä koko prosessin perusteista vastaavassa poliisissa.\nSallivaa asennetta osoittaa sekin, että lievinä pidetyt lähisuhdeväkivaltarikokset eivät ole virallisen syytteen asioita. Minusta niiden pitäisi olla.\nTuossa vaiheessa uhri vielä saattaa pystyä irrottautumaan ominkin avuin tilanteestaan ja aina joku tekijöistäkin havahtuu lievän rikoksensa vakavaan kohteluun ja pystyy kääntämään elämänsä kulun.\nKumuloituneessa lähisuhdeväkivallan vaiheessa uhri on yleensä jo voimaton ja toivoton irrottautumaan tekijästä ainakaan ilman pääsyä turvataloon ihan joksikin aikaa katsomaan elämäänsä etäämmältä ja saamaan tietoa ja luottamausta taloudelliseen ja henkiseen selviytymiseensä omillaan.\nEilisen anonyymin kolmiosaisessa kommentissa oli punnittua, kiihkotonta ja tasapuolista tekstiä!\nKatsoin juuri äsken päättyneen A-Talk -ohjelman TV1:stä "Hyysätäänkö Suomessa raiskaajia"?\nKeskusteluun osallistunut Kouvolan HO:n tuomari oli kyllä ulalla koko asiasta. Ohjelman juontaja Jan Anderson, joka yleensä on hyvin kohtelias, tuntui ihmettelevän kovasti tuomarin tietämättömyyttä ja sanoi mm. pariin kertaan siihen tapaan, että "kyllä kai sinun nyt tämä pitäisi tietää, kun olet sentään tuomari"!\nMutta ei tämä tuomari mitään tiennyt vaan sönkötti vain omiaan ja oli täysin tietämätön hovioikeuksien käytännöstä.\nEi mikään ihme, että hovioikeuksista tulee sellaisia ihmeellisiä raiskaustuomioita kuin tulee!\nAnonyymin työmiehen kolmeosainen kommentti on ansiokas ilman muuta.\nOikeussalien ulkopuolella enimmäkseen toimivana äijänä ja ei kovin kummoisena feministinä olen vaan miettinyt näitä sanottuja henkilökohtaisia oikeudenmukaisuuskokemuksia enemmän sitä, että jos tosiaan on totta, että meillä jatkuvasti ilmoitetaan raiskausrikoksia määrällisesti vähemmän kuin vertailumaissa, niitä syytetään vähemmän ja tuomiot ovat lievempiä ja, niin mikä tähän on syynä, ja missä kohdin asiaa voitaisiin korjata, jos se nähdään tarpeelliseksi.\nMielelläni uskoisin, että tähän ei ole tarvetta eli että tämä johtuu siitä, että meillä vaan esiintyy muita vähemmän näitä rikoksia.\nSe ei kuitenkaan tunnu täysin uskottavalta.\nEttä syytteitä hylätään riittävän näytön puutteessa, on luullakseni myös maallikoiden rikosuhrit mukaan lukien näkökulmasta hyvä asia, kunhan ratkaisujen perustelut ovat ymmärrettävinä näkyvillä.\nSyyttäjän ei pidäkään ottaa tuomarin asemaa, ja syyttää vain täysin varman näytön raiskausrikoksia.\nSyyttämisherkkyys ja syytteen ajamisen ponnekkuus viestii kyllä sekin omalta osaltaan tekojen moitittavuudesta.\nPitäänee katsoa se A-talk ja lukea tuolla ylempänä sanottu kirjallisuusvinkki, jos niistäkin jotain viisautta saisi.\nEräs anonyymi kirjoitti jo toissapäivänä, että olen tainnut kadottaa pointin. Voi olla, mutta vänkään silti.\nTarkoitukseni ei sinänsä ole vähätellä muita väkivallantekoja.\nNäkemykseni mukaan raiskaus on kuitenkin aina "pieni kuolema". Sen tuoma suunnaton henkinen nöyryytys tuskin voi olla verrattavissa puukotuksen uhrin "nöyryytykseen", vaikka teräase ei alavatsassa mukavalta tunnukaan.\nTämä henkinen puoli on se, mikä erottaa raiskauksen muusta väkivallasta. Ja näyttää siltä, anteeksi vaan, että varsinkin miesten on hyvin vaikea ymmärtää tätä.\nEilinen A-talk oli kyllä kammottavaa katseltavaa HO:n tuomarin osalta.\nPia Lukka on ihan oikeassa siinä, että raiskaus on "pieni kuolema" ja perustavanlaatuisen, ihmisyyteen herkimpiin alueisiin kuuluvan itsemäärääämisoikeuden peruuttamaton riistäminen, vaikka asia ei aivan täysin tosiaankaan avautune kaikille eläytymiskykyisimmistäkään miehistä.\nTämän takia raiskaus tulisi minusta olla itsessään määritelty rikokseksi niin, että tekoon liittyvä muu väkivalta tulisi tarkasteltavaksi erikseen pahoinpitelyrikoksena eikä osana raiskausrikosta.\nKun uhri on heiveröinen tekijään nähden, ei korkokengillä eikä edes lenkkareilla pääse juoksemaan karkuun ja/tai hänelle jää vastaanpanemisesta vain puristusjäljet ranteisiin ja ihoa kynsien alle, niin vammojen vähäisyys ei saisi olla itse raiskauksen rangaistavuutta lieventävä asia, vaan oheispahoinpitely tulisi aina voida tarkastella erillisenä rikoskohtana.\nJos nyt ymmärsin oikein, niin Ruotsissa olisikin nämä rikokset eriytetty ja siinä osoitettu yhteiskunnan vakavampaa suhtautumista raiskauksen itsessään tuomittavuuteen.\nEilinen A-Talk vaikutti tosiaankin hirvittävältä, enkä kyennyt katsomaan sitä kuin 10 minuuttia. Kerrankin oli mahdollisuus tuoda esiin yhden näkökulman kansankiihotuksen ohella käytännön ratkaisutoimintaan liittyviä vaikeuksia, mutta katsomani perusteella epäilen vahvasti, että ko. hovikoik.neuvos epäonnistui tässä surkeasti. Bensaa liekkeihin vaan.\nKatsottiin lounasaikaan täällä vinkattu A-talk.\nEttä tällaisissa kantimissa hovioikeuksiemme kognitiiviset kyvyt.\nVoiko terve mies kuolla myötähäpeään?\nRaiskauksen ja sukupuoliyhteyteen pakottamisen - joskin lievempänä - edellytksiin liittyy pääsääntöisesti väkivalta tai sillä uhkaaminen sekä hieman epämääräisempänä tekijänä pelkotilaan saattaminen. Amnestyn ja samanhenkisten piirien toiveena näyttäsi olevan rikoksen tunnusmerkistössä väkivallan korvaaminen suostumuksen puutteella. Ajatusta ei voi pitää täysin poissuljettuna, kunhan tunnusmerkistöön saadaan riittävällä tavalla määriteltyä uhrin tahdon murtaminen (en nyt puhu sammuneista) joillain muilla epäasialliasilla keinoilla.\nTeoriassa asiat ovat helppoja, mutta käytännössä jo nykyäänkin ongelmia - varsinkin ns alkohoisekoiluilu jutuissa - tuottaa yllättävänkin usein kysymys tahdonvastaisuudesta tai tahdon murtamisesta. Tämä ei ole ongelmana niinkään raiskauksen kuin pakottamisen kohdalla.\nRikoslaki ei tunne käsitteenä ns "sinnikästä yrittämistä", jota kuitenkin käytännössä näyttää ilmenevän nuoriso- ulkomaalais- ja väliin muissakin piireissä yllättävän usein. Menettelyn voidaan helposti arvioida olevan vaikkapa tyylitöntä, ikävää, härskiä, säälittävää, törppöä yms, mutta se voi johtaa tavoiteltuun lopputulokseen. Milloin vonkaus on sen laatuista, kyse on "uhrin" antautumisesta seksuaaliseen kannssakäymiseen omaan sen hetkiseen tahtoon rinnastuvalla tavalla - vaikkakin huonon harkinnan perusteella - ja milloin taas uhrin tahdon murtamisesta rikokseksi kelpaavalla tavalla? Aivan harvinaista ei liene, että se mikä illalla oli hälläväliä, onkin aamulla järkyttävää. Seksuaalirikoksessakaan ei tunnusmerkistö täydenny jälkeenpäin.\nArvelisin, että se, miten tuohon kuvattuksi yritettyyn "harmaaseen alueeseen" tulisi suhtautua aiheuttaa selvää erimielisyyttä ns tiedostavissa ja taantumuksellisia voimia edustavissa piireissä.\nItse arvelisin, että kovin herkän murtamiskynnyksen soveltaminen saattaa sopia heikohkosti yhteen perinteisten rikosoikeudellisten tulkintaperiaatteiden kanssa.\nSanokaa te korkeasti oppineet tahot, mikä on oikein ja mikä väärin - sekä makuuhuoneessa että tuomioistuimessa.\nEpäilen, että raiskausrikoksen tunnusmerkistössä väkivalta tultaisiin korvaamaan pelkällä suostumuksen puutteella. Tuskinpa sellaista eli niin avointa lainsäädäntöä on missään maassa.\nVoitaisiinko RL 20:1 (raiskauksesta) säätää näin (kuten on ehdotettu):\n- Joka makaa toisen vastoin tämän suostumusta, tuomitaan raiskauksesta vankeuteen vähintään kahdeksi ja enintään kuudeksi vuodeksi (Suomessa on vaadittu myös rangaistusminimin korottamista).\nTörkeästä raiskauksesta olisi tämän logiikan mukaan laissa sitten kai tällainen säännös:\n- Jos raiskauksessa käytetään väkivaltaa tai sen uhkaa, rangaistakoon törkeästä raiskauksesta vankeudella vähintään neljäksi ja enintään kahdeksaksi vuodeksi.\nKyllä raiskauspykälässä tulee ilmeisesti edelleenkin olemaan jotakin pakottamisesta, väkivallasta ja/tai sillä uhkaamisesta.\nMinusta raiskaus- ym. seksuaalirikosten tunnusmerkistöt ja rikosnimikkeet ovat suht´koht asianmukaiset. Se, että käytännössä tuomitaan vähän miten sattuu ja miten lieviä rangaistuksia tahansa, johtuu lepsusta tuomioistuinkäytännöstä.\nKKO:n pitäisi antaa useita ennakkopäätöksiä vuosittain näistä asioista ja kysymyksistä, mutta viime vuonakaan ei taidettu antaa yhtään po. ennakkopäätöstä.\nMutta KKO ei voi antaa ennakkopäätöksiä, jos sinne ei valiteta. Avaimet ovat syyttäjillä, joiden pitäisi valittaa ja vaatia ankarampia rangaistuksia ja tuomioita vakavimmista rikosnimikkeistä.\nMutta syyttäjät ovat laiskoja - Kuusimäen mukaan ylityöllistettyjä - eivätkä valita. Saakohan uusi valtakunnansyyttäjä - kahdesti virkaansa nimitetty Matti Nissinen - aikaan toivottua parannusta lepsuun syyttäjäkäytäntöön?\nHovioikeudet ovat seksuaalirikosasioissa melkoisen ulalla - niistä tulee vaikka millaisia tuomioita. Eilisessä A-talk -ohjelmassa olleen Kouvolan HO:n tuomarin esiintyminen osoitti, että hovioikeuksista ei ole jatkossakaan odotettavissa kovin hyvää - oli se niin onnetonta meininkiä.\nVoimassa olevan rikoslain mukaan on periaatteessa selvää, että rikoksentekijän syyllisyyttä voi lieventää (ja usein lieventääkin) myös rikoksen uhrin oma myötävaikutus. Kun rikoksella on loukattu seksuaalista itsemääräämisoikeutta, tätä ei ole kuitenkaan poliittisesti korrektia sanoa ääneen, vielä vähemmän kirjoittaa raiskaustuomion perusteluihin. Seksuaalirikoksen uhria ei saa millään tavalla "syyllistää"!\nTotta kai voidaan, jos niin halutaan, säätää raiskaajalle myös perinteistä rikosvastuuta ankarampi vastuu. Lakia voidaan toki muuttaa niin, ettei "myötävaikutusalennusta" tämäntyyppisissä rikoksissa enää tekijälle anneta. Poliittiset paineet tuntuvatkin vievän tähän suuntaan. Ehkä lopulta luovutaan koko syyllisyysperiaatteesta ja palataan mustavalkoiseen Hammurabin lakiin: silmä silmästä ja hammas hampaasta. Valitettavasti elävä elämä on vain harvoin mustavalkoista - yleensä se on täynnä erilaisia harmaan sävyjä. Humaanin rikosoikeuden pitäisi yrittää niitä jollakin tavoin heijastaa.\nNimenomaan raikausrikoksissa näyttää olevan vakiintunut käytäntö kirjoittaa näkyville ja esittää syyllisyyttä lieventävinä tekijöinä sellaisia seikkoja kuten että raiskaus oli nopea, penetraatio kesti vain lyhyen ajan, uhri oli käyttänyt minihametta tai oli tekijälle tuttu.\nTällaisilla kokonaisarvioivilla tuomioperusteluilla häivytetään vakavaakin raiskausrikosta "lieväksi raiskaukseksi" tai vain kevyesti tuomittavaksi hyväksikäytöksi.\nTeon moitittavuutta kokonaisuutena arvioiden ja käytännössä siis syyllisyyttä asianomistajalle siirtäen sovellettavaa rikoslain kohtaa ei tuomioperusteluissa sen sijaan juurikaan näe käytössä esimerkiksi siten että tuomittaisiin kauppiaan itse myötävaikuttaneen rikosta lieventävällä tavlla myymälävarkauteen, kun on laittanut karkkihyllyn houkuttelevasti esille tai oluttörppöjä pinoittain tyrkylle tai jättänyt hälyttimen kiinnittämättä taulutelkkariin.\nSyyllisyyden lieventymistä ei muista henkeen ja terveyteen kohdistuvista rikoksista eikä omaisuusrikoksista annettavien tuomioiden kokonaisarvioinnissa haeta asianomistajan myötävaikuttavasta toiminnasta siten vakiintuneesti kuin raiskausrikoksissa meillä tyypillisesti tehdään.\nLieveneminen esimerkiksi myymälävarkaudesta näpistykseksi menee käytännössä suoraviivaisesti anastuksen rahallisen arvon mukaan.\nTämä ei välttämättä ole oikein eikä humaanein mahdollinen lain soveltamiskäytäntö.\nOnkos tähän uusimpaan jotain kantaa? http://www.adressit.com/raiskattu_sai_ehdollista_vankeutta_-_vaadimme_tuomion_kumoamista


Kommentteja kommentaattorille Kun näin UOKM:n ministerimme kommentoimassa ulkomaista jalkapallopeliä televisiossa muiden alan asiantuntijoiden joukossa, ajattelin, että minullakin on lupa kommentoida jalkapalloa. Taiteilija kun olen.\nReal Madrid kyseisessä pelissä ei aikaillut, vaan antoi pallon tehdä työn. Syötöt lähtivät yhdellä tai kahdella kosketuksella, kun vastustaja Lyon aina otti kolme neljä askelta ennen syöttöä. He hivenen hautoivat palloa, eivät luopuneet siitä, ja vastustaja ehti lukea mitä he suunnittelivat. Real voitti 4-0.\nTeatterissa on sama ero hyvän ja huonon näyttelemisen välillä. Hyvä näyttelijä kuuntelee, reagoi, vaistoaa ja antaa pallon kanssanäyttelijälleen välittömästi. Antaa saman joukkueen kanssa"pelaajalleen" mahdollisuuden onnistua, loistaa. Itsekeskeinen mähistelee tauoilla, sooloilee ja pitää "palloa" eli tilannetta itsellään luullen sitä hyväksi näyttelemiseksi.\nSuomen jalkapallomaajoukkue näyttelee eli pelaa kuin amatöörit tai hitaat hämäläiet, eivät luovu pallosta, repliikistä, eivät pelaa joukkueena, eivät etene, ajattele eteenpäin, vaan taaksepäin. Siksi Saku Koivu, Mikael Granlund ja Jari Litmanen ovat poikkeuksellisia joukkuepelaajia maailmalla, Suomessa heiltä aina on puuttunut joukkue. No, viime vuonna Mikellä oli, Jarilla ei.\nLaskekaapa kuinka monta onnistunutta syöttöä omille jalkapallomaajoukkueen tai Veikkaus-liigan peleissä on tehty taaksepäin, kuinka vähän eteenpäin.\nJa rakas jalkapalloliitto hei - se on myös showta! Ei liene liikaa vaadittu että jokainen pelaaja opettelisi Maamme-laulun sanat ja laulaisi sen innostuneena - vaikka väärällä melodialla, mutta oikealla huulisynkalla - kun heitä kuitenkin kuvataan. Uuden Seelannin Haka-Haka rugbyssa on mahtava vastustajan itsetunnon syöjä. Samat terveiset muille maajoukkueillemme.\nOdotan UOKM:n ministerimme osallistumista samanlaisella innostuksella taidetilaisuuksien kommentoimiseen. Enkä malta olla heittämättä allegoriaa: siellä UEFA-cupissa eivät pelaa jalkapallon vapaat pikkuryhmät, vaan alan suurimmat ja parhaat laitokset.\nOKM on Opetus- ja Kulttuuriministeriö. U on ennustus nimenmuutoksesta, Urheilu- Opetus- ja Kulttuuriministeriö, nimet tärkeysjärjestyksessä. On tärkeää, että ihmiset liikkuvat. Olen sitä mieltä. Olen myös sitä mieltä, että saisivat he myös harrastaa ajatteluakin. UOKM voisi kannustaa molempiin.\nKirjailija on lukemattomien ihmisten hyljeksimä.\nEi hiilijalanjäljen häivää, pelkele!\nOlin sunnuntaina tulossa Brysselistä Suomeen. Menin ajoissa kentälle, automaatti antoi minulle paikan koneeseen, siis tsekkasin sisään. Kävelin turvatarkastuksen läpi pitkät käytävät "tax-free"kauppojen sekaan, kun taululle pölähtää ilmoitus, että lento on peruttu. Infopiste kehottaa minua palaamaan lähtöselvitysaulaan, niin teen, ja löydettyäni oikean tiskin saan hotellivoucherin. Illallinen ja huone yöksi, seuraavan päivän suunnitelmat uusiksi.\nKysyin kuinka monta matkustajaa jäi kentälle roikkumaan? 63 sanoi virkailija. Mahduimme kaikki seuraavan aamun koneeseen. Blue1.\nOlin keskiviikkona lähdössä klo 14.00 koneella Ouluun. Olen jälleen jo portilla, kun lennon kerrotaan lähtevän 16.10. Meille jaetaan 10 euron arvoinen tarjoiluvoucher. Syön, kun tulee tieto, että lento on peruttu. Seuraava saman yhtiön lento olisi 17.10, mutta senkin ilmoitetaan lähtevän 19.05. En siis ehdi millään Oulun Kaupunginteatterin esitykseen. Norwegian.\nOlen vakuuttunut, että kyseessä ei ollut ilmoitettu "tekninen vika", vaan että yhtiöt päättivät ympäristötietoisina pienentää hiilijalanjälkeään ja olla lentämättä liian tyhjillä koneilla. Joihin oli vielä ostettu liian halpoja lippuja. Järkevämpäähän se on yhdistää kolmen puolityhjän koneen matkustajat yhdelle lennolle, eikö?\nKun Espoon Kaupunginteatteri lähettää minut kokoukseen kaapelitehtaalle, menen sinne joko omalla autolla tai julkisella liikenteellä. Oman auton käyttökustannukset ovat 10 kilometriltä 4,6 €, kun taas seutulippu edestakaisin maksaa 8 euroa. Kannustaako työnantajani minua yksityisautoiluun?\nMinulla on dieselkäyttöinen auto. Nyt hallitus päättää nostaa sen polttoaineveroa 13 sentillä litralta. Nostaako se myös kilometrikorvausta?\nTämäkö on ideakin, tehdä autoilu niin kalliiksi että julkisilla kuljettaisiin enemmän?\nVoisiko ajatella toisin päin: lasketaan julkisen hintaa, niin useammat siirtyvät sinne?\nMiksi junalippu Ouluun maksaa enemmän kuin lento?\nVR siirtyy lentoliikennettä apinoivaan muuttuvaan hinnoitteluun. Alkaako sekin perua vuoroja "teknisen vian vuoksi" jos matkustajia on liian vähän? Ja varmaankin kalleimmat liput myydään juniin, jotka pysyvät aikataulussa. "Aikataululisä" voisi olla hyvä idea? Perittäisiin vasta kunkin matkustajan pääteasemalla?\nJa Atlantin ylilentoliikenteessähän on koneita, jotka lähtevät, kun ne ovat täynnä. VR:kin voisi alkaa ajaa osan halpajunistaan niin, että odottaisi joka asemalla vaunujen täyttyvän? Afrikkalainen malli - kun kuuden juna tulee, on kello kuusi.\nTeatterikin voisi siirtyä vapaaseen hinnoitteluun pääsylipuissa. Tätä jo pohditaan, ihan totta.\nOlen joskus ehdottanut, että ensimmäisenä esityskuukautena lipun hinta olisi 10 €, toisena 15 €, kolmantena 20 € jne. Ja kun kyllääntymispiste olisi saavutettu, eli myynti heikkenisi, voitaisiin alkaa alusta. (Toki tätä uudelleenaloittamista voisi varmaankin käyttää vain kerran.)\nEntä jos myytäisiin esityksiin aina kaksi lippua, kumpaankin näytökseen oma? Ensimmäinen näytös 10 euroa, toinen 25? Vai toisinkopäin? Dekkarit toki kannattaisi julkaista kahtena kirjana, halpatiiserinä ja kalliina ratkaisuosana.\nVoittojen ja tuottojen maksimointia.\nKun näet paljon ihmisiä, tajuat kuinka vähän heitä näet.


Pekka Haavisto kertoi Darfurista – Satu Hassi\nPekka Haavisto kertoi Darfurista\n16 toukokuun, 2007Blogi0 kommenttia\nVihreässä ryhmässä oli esillä Darfurin tilanne, yksi kuulluista asiantuntijoista oli Pekka Haavisto. Kuulimme muun muassa, että Khartumin hallitus pettää koko ajan lupauksiaan asellisen Janjaweed-joukon riisumisesta aseista. EU:n tulisi ottaa aloita käsiinsä kansainvälisten pakotteiden aikaansaamiseksi Khartumin hallitusta kohtaan, jotta siviiliväestön tappaminen lopetetaan. Jos ei tätä tehdä, tilanne pahenee pahenemistaan, ja jossain vaiheessa ollaan tilanteessa, jossa sotilaallinen puuttuminen on ainoa vaihtoehto. Kiina ostaa noin 80 % Sudanin öljystä. Khartumin hallitus uhkailee USA:aa, että jos USA ei tue sitä, Al Qaida vahvistuu Sudanissa. USA:n vaikeudet Irakissa ja Afganistanissa rohkaisevat Khartumin hallitusta ja monia muitakin hallituksia, jotka sallivat omien kansalaistensa tappamisen. Irakin sotkuhan osoittaa, ettei USA edes mahtavien asevoimiensa turvin pysty mihin vaan. Vyyhtiä sotkevat useatkin naapurimaiden hallitukset, jotka pelaavat omaa peliään. Rauhanturvajoukoiksi paras ratkaisu olisi YK:n ja Afrikan Unionin yhteiset joukot.


Keikat arkistot - Page 11 of 11 - Inferno.fi\nKakara Tour esittelee Sakaran tuoreimmat kiinnitykset\nUutiset Jukka Hätinen 13.1.2017\nMokoma ja Stam1na ovat perinteisesti ja itseoikeutetusti tähdittäneet Sakara Tour -nimellä kulkevia kiertueita. Sakaran toimiston pitkien tammipöytien ääressä on taatusti skoolattu ankarasti jonkun keksittyä nerokkaan konseptin esitellä myös levymerkin tuoreempia kiinnityksiä.\nKing Dude saapuu Suomeen – tuo mukanaan kokonaisen bändin\nUutiset Jukka Hätinen 15.12.2016\nSuomessa muutamaan otteeseen soolokeikoilla nähty King Dude palaa kiertämään maatamme. Maailmanlopun tunnelmia ennakoivaa amerikkalaisfolkia esittävän herran tuorein albumi, Sex (2016), esitteli bändisoinnin. Onkin luonnollista, että King Dude tuo tällä mukanaan koko bändinsä.\nIn the Woodsin keikka siirtyy keväälle\nNorjalaisbändi In the Woods… oli tulossa konsertoimaan 2. joulukuuta Helsinkiin. Keikka on kuitenkin jouduttu siirtämään keväälle ”järjestäjästä riippumattomista syistä”.


Lapsen kokemuksia vanhempien haitallisesta päihteidenkäytöstä : Tarkastelussa Varjomaailma-verkkopalveluun tuotetut tarinat 2008-2009\nPakkanen, Emilia (2009)\nlapsen k.pdf (467.9Kt)\nTässä opinnäytetyössä tarkastelen lasten kokemuksia vanhempiensa haitallisesta päihteidenkäytöstä. Opinnäytetyöni tarkoituksena on tuoda lapsen oma ääni kuuluviin käyttämällä aineistona Varjomaailma-verkkopalveluun (www.varjomaailma.fi) tuotettuja lasten kirjoittamia tarinoita aiheesta. Opinnäytetyön tavoitteena on jäsentää millaisia haittoja Varjomaailma-verkkopalveluun kirjoittavat lapset kokevat vanhempiensa päihteidenkäytöstä sekä miten he jäsentävät vanhempiensa päihteidenkäytön ongelmallisuutta. Lisäksi opinnäytetyöni tavoitteena on selvittää tarinoiden kautta, millaisena lapsi kokee avun hakemisen. Varjomaailma on A-klinikkasäätiön ylläpitämä verkkopalvelu, joka on tuotettu osana A-klinikkasäätiön Lasinen lapsuus -toimintaa. Sivusto on suunnattu 11-18- vuotiaille vanhempiensa päihteidenkäytöstä huolta ja haittaa kokeville lapsille ja nuorille.\nAineistona opinnäytetyössäni käytin A-klinikkasäätiön ylläpitämään Varjomaailma-verkkopalveluun lasten kirjoittamia tarinoita. Aineistoksi keräsin huhtikuun 2008 ja huhtikuun 2009 välisenä aikana kirjoitetut tarinat. Opinnäytetyöni teoreettinen viitekehys koostuu lapsinäkökulmasta ja vanhempien haitallisesta päihteidenkäytöstä. Aineiston analyysimenetelmänä käytin teemoittelua.\nOpinnäytetyöni tuloksista selvisi, että lapset kokevat paljon turvattomuutta ja heidän itseluottamuksensa on heikko. Lapset joutuvat usein todistamaan riitoja ja jopa väkivaltaa perheessä. Tarinoista selviää, että monet tuntevat pelkoa ja huolta erityisesti vanhemmistaan ja sisaruksistaan. Lapset kokevat etteivät he tule perheessä kuulluksi, koska vanhemmat eivät ymmärrä haitallisen päihteidenkäytön vaikuttavan myös heidän lapsiinsa. Lapset ovat usein tottuneet peittelemään perheen tilannetta ulkopuolisilta. Tarinoista selvisi, että lapset kokevat olevansa monesti yksin perheen ongelman kanssa.\nJohtopäätöksenä opinnäytetyöni tuloksista voi todeta, että lapset, jotka elävät tällä hetkellä vielä omaa lapsuuttaan, eivät saa edelleenkään tarvitsemaansa apua ja tukea. Tuloksista voidaan todeta, että lapset, jotka kärsivät vanhempiensa päihteidenkäytöstä jäävät helposti näkymättömiin. Tämän vuoksi esimerkiksi sosiaalialan ammattilaisen on muistettava työssään erityisesti lapsinäkökulma kuulemalla myös lasta perheen erinäisissä tilanteissa.