Download Vertaileva analyysi kolmesta klarinetinsoiton alkeisoppikirjasta Csilla Firon\nVertaileva analyysi kolmesta klarinetinsoiton\nMuT Annu Tuovila\nOpinnäytetyössäni tarkastelen klarinettisoiton alkeisopetuksen pedagogiikkaa kolmessa\nlaajasti Suomessa käytetyssä kirjassa: Vivo klarinetti, Clarinet Basics ja klarinett.nu. Analyysini kohdistuu tarkastelemaan kirjojen etenemistapoja, niissä olevan klarinettipedagogiikan osuutta sekä kirjojen antamia ohjeita oppilaalle ja opettajalle. Lisäksi tarkastelen musiikinteorian osuutta kirjoissa, myönteisen musiikillisen minäkuvan rakentamismahdollisuuksia sekä kirjojen tapaa toteuttaa taiteen perusopetuksen opetussuunnitelmaa.\nKaikissa kolmessa kirjassa on omat erityispiirteensä. Vivo klarinetti -alkeissoittokirja tukee\nopettajan ja oppilaan välistä työskentelyä musiikillisen minäkuvan rakentamisessa. Se sisältää runsaasti opetusmateriaalia, jota opettaja voi soveltaa omaan opetuspedagogiikkaansa sopivaksi. Clarinet Basics -kirja tukee opettajaa ja noudattaa järjestelmällistä tapaa\nkäsitellä klarinetinsoiton alkeita. Kirja antaa myös materiaalia rutiininomaiseen soitonopetukseen länsimaisessa taidemusiikissa. Klarinett.nu -kirja on tietotekniikkaa hyödyntävä\nruotsinkielinen klarinetinsoiton alkeiskirja. Kirja on sisällöltään melko suppea, mutta se voi\nsoveltua käytettäväksi sellaisenaan kuitenkin jonkun muun opetusmateriaalin rinnalla.\nLähtökohtani tähän työhön on ollut saada mahdollisimman monipuolinen kuva analyysin\nkohteena olevista alkeisopetuskirjoista. Kirjoja analysoidessani ja tätä opinnäytetyötä kirjoittaessani olen saanut selkeän kuvan klarinettipedagogiikasta ja alkeisopetuksen eri osaalueista. Analyysityöni on syventänyt näkemystäni klarinetinsoiton alkeisopetuksen etenemisestä ja antanut uusia ideoita omaan pedagogiikkaani. Muut vastavalmistuneet klarinetinsoiton opettajat voivat hyödyntää työtäni tutustuessaan klarinetinsoiton alkeisopetuskirjallisuuteen.\nLapset, musiikin oppiminen, musiikin perusteet, klarinetinsoitto,\nAn Analysis of Three Clarinet Schools for Beginners\nMusic Pedagogy, Clarinet\nAnnu Tuovila, DMus\nIn this thesis, I examine the fundamentals of clarinet teaching and analyse the contents of\nthree clarinet schools for beginners. Vivo klarinetti, klarinett.nu and Clarinet Basics are\ntypical beginner’s books at Finnish music schools. The analysis focuses on the following\nfive steps: 1) the structure of the books, 2) the instructions to the student and the teacher,\n3) the way of introducing the basics in music theory, 4) the way the books encourage students to build a positive musical self-image and 5) the way the books follow the steps of\nthe national curriculum in music.\nAll three books showed different approaches to teaching the clarinet. Vivo klarinetti supports the relationship between the student and the teacher, and the building of a positive\nmusical self-image. The book contains plenty of musical materials for teachers to apply to\ntheir own pedagogical approach. Clarinet Basics is a systematic book, which strongly supports the teacher and supplies comprehensive material for teaching the basics in Western\nmusic. In contrast, the material in klarinett.nu is more narrow, but it might be used side by\nside with another teaching material. One of its strengths is versatility. It includes a printed\nbook, a CD and plenty of online material for students and teachers.\nThe starting point of this thesis was to gain an insight into the three clarinet schools in\nquestion. During the writing process, I formed a clear picture of teaching the clarinet fundamentals and got new ideas to my pedagogical approach as well. Other newly graduated\nclarinet teachers can benefit from this thesis when exploring clarinet schools.\nChildren, musical learning, basics of music, playing the clarinet, teaching fundamentals, beginner’s material\nKatsaus klarinetinsoiton alkeisiin ja musiikinopetuksen pedagogiikkaan\nSoittoasento ja sormitekniikka\nHengitys ja puhallus\nHuuliote eli ansatsi\nKielitys eli artikulaatio\nKatsaus musiikin perusteiden opettamiseen\nKatsaus alakouluikäisen lapsen oppimisen tarpeisiin\nVivo klarinetti – iloiseen ja inspiroivaan opiskeluun!\nVivo klarinetti: kirjan eteneminen ja harjoitteet\nVivo ja klarinettitekniikka\nKlarinett.nu: eteneminen ja harjoitteet\nKlarinett.nu ja klarinettitekniikka\nClarinet Basics: eteneminen ja harjoitteet\nClarinet Basics ja klarinettitekniikka\n3.3.3 Clarinet Basics: lapsen\nAlkeismateriaalin rooli soitonopiskelussa on tärkeä. Nykypäivän länsimaisen taidemusiikin soitonopetus eroaa yhä enemmän perinteisestä ankarasta tasosuorituksiin suuntautuneesta opetustyylistä. Nykypäivän soitonopiskelussa korostetaan improvisointia,\nsäveltämistä, kevyen musiikin harmonioita ja rytmiikkaa länsimaisen taidemusiikin rinnalla. Musiikin opiskelu on nykyään myös mahdollista musiikkioppilaitosten ulkopuolella. Lasten kanssa työskennellessä soitonopetuksen punaisena lankana toimii kuitenkin\nmuutoksista huolimatta yhä hyvä opetusmateriaali, jonka vaikutus soitonopetukseen on\nkiistaton. Parhaimmillaan opetusmateriaali tukee opettajan ja oppilaan välistä vuorovaikutusta ja luo vankan pohjan soitonopiskelulle ja sen jatkamiselle. Hyvän alkeisoppikirjan on oltava selkeä, erilaiset oppijat huomioonottava ja samalla oppilasta motivoiva.\nAlkeisopetus aloitetaan yleensä yhdellä oppikirjalla. Vasta myöhemmin, oppilaan opittua soiton perustaidot, tämän rinnalle otetaan muita harjoituskirjoja, jotka sisältävät\netydejä ja pianosäestyksellisiä teoksia. Tästä johtuen alkeisoppikirjan vastuulla onkin\npaljon: soittimen hallinnan oppimisen lisäksi myös musiikillinen ymmärrys, nuotinlukutaidon perusteet sekä musiikillisen minäkuvan rakentuminen kuuluvat alkeisopetukseen.\nVaikka länsimaisen taidemusiikin opiskelu onkin murrosvaiheessa, yksi soitonopiskelun\nperuselementeistä säilyy edelleen ennallaan. Soittimen hallinnan lisäksi nuotinlukutaito\nja musiikin perusteiden ymmärtäminen ovat edellytyksenä musiikkiharrastuksen jatkamiselle sekä yhteissoitolle. Soitonopiskelun siirtyessä musiikkioppilaitosten ulkopuolelle\nmusiikin perusteiden opetuksen vastuu siirtyy kokonaan soitonopettajalle.\nOlen opintojeni aikana törmännyt moneen erilaiseen klarinetinsoiton alkeiskirjaan.\nSuomessa käytetyimmät alkeisoppikirjat ovat suomalaisten, ruotsalaisten ja englantilaisten tekijöiden julkaisemia. Käytetyimmät suomalaiset alkeisoppikirjat ovat Vivo klarinetti (Eskelinen, Pesonen & Särkimäki 2012) ja Morris Monsterin karmivan kiva klarinettikoulu (Likitalo & Saarinen 2007). Ruotsalaisista käytetyimmät ovat klarinett.nu\n(Norén et al. 2003), Vi spelar klarinett (Agnestig & Pettersson 1963) ja Klarinetten och\njag (Axelsson & Enberg 1992). Käytetyimpiin englantilaisiin kirjoihin kuuluvat Clarinet\nBasics (Harris 1998) sekä Abracadabra Clarinet (Rutland 2008). Koska kirjat ovat rakentuneet hyvin erilaisin tavoin, halusin opinnäytetyössäni analysoida ja vertailla klari-\nnetinsoiton alkeisoppikirjoja toisiinsa. Alkeisoppikirjat ovat suunnattu lapsioppilaille, ja\nsiksi opinnäytetyöni tutkiikin aihetta lapsen opettamisen näkökulmasta. Tarkastelen\nklarinetinsoiton alkeiden tekniikan opettamisen näkökulman lisäksi myös kirjojen tapaa\nhuomioida musiikinteoriaa ja sen opetusta. Opinnäytetyöstäni on hyötyä klarinetin alkeita opettavalle opettajalle.\nOlen valinnut tarkasteltavaksi kolme alkeisoppikirjaa, joita olen yleisesti nähnyt käytettävän alkeisopetuksessa pääkaupunkiseudun eri musiikkioppilaitoksissa: Vivo klarinetti\n(Eskelinen et al. 2012), Clarinet Basics (Harris 1998) ja klarinett.nu1 (Norén et al.\n2001). Valitsin kirjat sillä perusteella, että ne edustavat hyvin erilaisia näkökulmia soitonopetukseen. Suomalainen Vivo klarinetti on yksi käytetyimmistä suomalaisista klarinetinsoiton alkeisoppikirjoista. Kirja sisältää paljon opetusmateriaalia, mutta se ei neuvo opettajaa opetusmateriaalin käytössä. Vivo klarinetti -kirjaa käyttäessään opettajan\ntulee siis soveltaa siinä oleva materiaali omaan opetuspedagogiikkaansa. Sen vastakohdaksi olen valinnut tarkasteltavaksi Iso-Britanniassa julkaistun Clarinet Basics kirjan. Kirjan tekijää, Paul Harrisia pidetään klarinetinsoiton tärkeänä pedagogina, ja\nhänen alkeisoppikirjansa Clarinet Basics onkin laajasti käytössä myös Suomessa. Oppikirjassa on runsaan materiaalin lisäksi paljon neuvoja ja ohjeita niin oppilaalle kuin\nsoitonopettajallekin. Kolmas vertailuun ottamani kirja on ruotsalainen klarinett.nu, joka\nedustaa modernimpaa suuntautumista musiikinopetukseen. Alkeisopetuskirjan lisäksi\nklarinett.nu -kirjan tekijät ovat julkaisset Internetissä oppimateriaalia klarinetista: sen\nhuollosta, historiasta, soittamisesta ja musiikinteoriasta. Klarinett.nu -oppikirjaa käytetään varsinkin ruotsinkielisissä musiikkioppilaitoksissa Suomessa.\nJuhani Valtasalmi on vuonna 2006 tehnyt opinnäytetyön eräiden klarinettikoulujen sisällöistä. Hän tarkastelee opinnäytetyössään, kuinka kirjojen sisällöt sopivat Suomen\nmusiikkioppilaitosten liiton vuonna 2005 julkaisemiin kriteereihin ensimmäisen perustason tasosuorituksesta. Valtasalmen opinnäytetyö tarkastelee alkeiskirjoja teoreettiselta\npohjalta, ja hän esittelee lopuksi työssään myös kehittämisideoita klarinettikouluihin.\nAnalyysini pohjautuu luvussa kaksi Katsaus klarinetinsoiton alkeisiin ja musiikinopetuksen pedagogiikkaan esiin ottamilleni klarinetti- ja musiikkipedagogisille osa-alueille,\njotka ovat merkittäviä klarinetinsoiton ja musiikin perusteiden alkeiden opettamisessa.\n1 Kirjan nimi klarinett.nu on julkaistu pienellä alkukirjaimella.\nTarkastelen analyysissani seuraavia asioita:\nKirjojen suhtautumista klarinettipedagogisiin osa-alueisiin\nKirjojen pedagogista suuntausta\nKirjojen käytettävyyttä klarinetinsoiton alkeisopetuksessa\nKirjojen tapaa ottaa lapsen musiikillisen oppimisen kehitystaso huomioon\nKirjojen soveltuvuutta musiikin perusteiden opettamiseen\nKirjojen antamia välineitä taiteen perusopetuksen laajan oppimäärän opetussuunnitelman mukaisen opetuksen toteuttamiselle\nKirjojen opetusmateriaalien soveltuvuutta myönteisen musiikillisen minäkäsityksen luomiseen\nOpinnäytetyöni etenee seuraavanlaisesti: Luvussa kaksi esittelen klarinettipedagogiikkaa, musiikinteoriaa ja näiden opettamista. Luvussa kolme analysoin alkeisoppikirjoja,\nja luvussa neljä on yhteenveto tarkastelustani. Luvussa viisi esittelen pohdintaa tekemästäni analyysista. Kaikki opinnäytetyössäni olevat kuvat ja nuotinnukset ovat minun\ntekemiäni rekonstruktioita alkuperäisestä kuvasta, ellei muuta mainita.\nKlarinetin perussoittotekniikkaan kuuluu viisi osa-aluetta: huuliote eli ansatsi, puhallus,\nkielitys eli artikulaatio, soittoasento ja sormitekniikka. Kaikkien osa-alueiden hallitseminen on olennainen osa klarinetinsoittoa. Alkeiden opetuksessa tärkeintä on soittoasennon, puhalluksen ja ansatsin löytäminen, minkä jälkeen aletaan etsiä oikeanlaista sormi- ja artikulaatiotekniikkaa.\nSoittoasento ja sormitekniikka ovat oleellisia soiton sujuvuuden kannalta. Oikeassa\nsoittoasennossa soittajan seisoessa vartalo ei ole jännittyneenä, vaan niska ja hartian-\nseudun lihakset pysyvät rentoina soiton aikana. Klarinetin alemmassa keskiosassa\noleva peukalotuki nojaa oikeaa peukaloa vasten. Vaikka klarinetin varsinainen paino on\noikean käden peukalolla, tulee soitinta silti kannatella molemmilla käsillä. Viime kädessä soittimen kannattelu lähtee selkälihaksista asti. Mikäli soittoasento ja soittimen kannattelu on vääränlainen, rasittuvat ranteet ja hartiat helposti. Klarinetin tuntuessa oppilaasta painavalta, voi soittimen kannattelun apuna käyttää kaulahihnaa. Tämä onkin\nsuositeltavaa varsinkin pienikokoisilla lapsioppilailla, jotta painava soitin ei rasittaisi\nSormien pitäisi olla mahdollisimman rennot soiton aikana. Sormet ovat asettuneet rennosti klarinetin ääniaukkojen ja läppien yläpuolelle niin, että kädet ovat klarinettiin nähden vaakasuorassa, eikä kumpikaan käsi nojaa sivuläppiä vasten (Stein 1958, 28–29).\nSormenpäiden peittäessä ääniaukot, sormien nivelet eivät ole lukkiutuneet eivätkä ylipyöristyneet, vaan ne pysyvät rennosti ääniaukoilla. Käsien ja sormien liikuttamiseen\npyritään käyttämään mahdollisimman vähän voimaa ja liikettä. Esimerkiksi vasemman\netusormen siirtyessä fis1 -ääniaukosta a1 -läpälle vasen ranne kääntyy, mutta sormet\npysyvät samassa asennossa. Sormien nopeutta voi harjoitella ajattelemalla sormien\nliikkumista aktiivisesti poispäin ääniaukoista. (Pay 1995, 118.) Sormien nopeuden kehittäminen ei kuitenkaan kuulu alkeisopetukseen, vaan sitä harjoitellaan vasta myöhemmässä vaiheessa.\nTärkeintä soittoasennossa ja sormien asennossa on rentous. Hartioiden tulee olla rentoina, eivätkä käsivarret puristu kylkiä vasten, ja sormet lepäävät rennosti ääniaukkojen\nyläpuolella tai läppiä vasten (Stein 1958, 30). Mikäli joillakin sormilla on taipumusta olla\njännittyneessä tilassa joko klarinetin ylä- tai alapuolella, voi oppilasta ohjata laskemaan\nvapaat sormet rentoutuneina alakeskiosan lähimmille läpille. Soittoasentoa hakiessa\noppilasta pitää muistuttaa seisomaan tukevasti kahdella jalalla polvet lukitsematta ja\nkannattelemaan päätä selän jatkeena. Lasta opettaessa tulee kuitenkin varoa, ettei\nohjeista lasta liian monimutkaisesti soittoasennon löytämisessä. Soittoasento muuttuu\nhelposti rennosta ”jämptiksi”, mikä luo jännitystiloja vartaloon.\nHengitys ja oikeanlainen puhallus ovat perusedellytys äänen muodostamiselle. Normaalin, passiivisen lepohengityksen sijasta klarinetinsoitossa käytetään aktiivista sisään- ja uloshengitystä. Aktiivisessa sisäänhengityksessä pallea mataloituu jännittyes-\nsään, ja uloimmat kylkivälilihakset työntävät kylkiluita ulos ja sivuille, jolloin keuhkoille\nmuodostuu tilaa laajentua. Uloshengityksessä taas sisemmät kylkivälilihakset supistuvat ja helpottavat ilman työntymistä keuhkoista ulos. (Leppäluoto et al. 2013, 205.)\nNormaalisti uloshengitys on passiivinen2, mutta soitossa sen on oltava aktiivinen: vatsa- ja muut vyötärönympäröivät lihakset vastustavat kevyesti pallean ja kylkivälilihasten\nrentoutumista, jolloin ilman ulosvirtaukseen pystytään vaikuttamaan ja ilmanvastusta\nsäätelemään. Tätä ilmavirtauksen säätelemistä kehon lihaksilla kutsutaan soitossa\nyleensä tueksi tai aktiivisuudeksi. Ilmavirtauksen vastuksella säädellään myös dynamiikkaa. (Raasakka 2005, 36–38.) Ilmanvirran vastusta ja aktiivisuutta säätelemällä\nklarinetissa saadaan eri rekisterit soimaan, ja tämä opitaan yleensä virheiden ja onnistumisten kautta tiedostamattomasti. (Pay 1995, 110–111.)\nIlmapaineen kuuluu klarinetinsoitossa olla sopivaa lehden vastukseen nähden. Liian\nvoimakas puhallus aiheuttaa niin sanotun ”kiksin”, jolloin ääni hyppää johonkin\nyläsävelsarjan ääneen. Liian hento puhallus taas ei saa lehteä värähtelemään, ja klarinetista kuuluu vain pihinää sointiäänen sijasta. Alussa oikeanlaisen puhalluksen löytäminen vaatii opettajan apua. (Pay 1995, 110–111.)\nKlarinetistin ansatsi säätelee ilmanvirran pääsyä soittimeen ja suukappaletta vasten\nolevan lehden värähtelyä. Soittaessa klarinetisti säätelee huulten ja suun alueen lihasten puristusta, mikä vaikuttaa ilmavirran kontrolliin klarinetissa. Ilmavirran kontrolli vaikuttaa intonaatioon ja rekisterien sointiin. (Raasakka 2005, 41.)\nAnsatsissa tärkeimmät asiat ovat huulten, leuan ja kielen asennot. Oikeanlaisessa ansatsissa klarinetin suukappale on suussa niin, että yläetuhampaat asettuvat suukappaleen yläpuolelle muutaman millimetrin päähän suukappaleen kärjestä. Samalla alahuuli\npeittää alaetuhampaat ja osuu lehteen noin senttimetrin päästä lehden kärjestä. Klarinetin ansatsissa ainoat suukappaleeseen osuvat hampaat ovat siis kaksi yläetuhammasta. Hampaat asetetaan kevyesti suukappaleen yläpintaa vasten, ja leukaa vedetään alas samalla, kun alahuulen yläosa peittää kevyesti alaetuhampaiden kärjen. Näin\n2 Passiivisella uloshengityksellä tarkoitetaan rintakehän palautumista sisäänhengityksen jälkeen normaaliasentoon\nilman varsinaista lihastyötä (Leppäluoto et al. 2013, 206).\nollen alahuuli siis peittää alahampaat ja muodostaa pehmeän ”tyynyn” alahampaiden\npäälle. Keith Stein esittää kirjassaan The Art of Clarinet Playing (1958, 12), että oikeanlaisessa alaleuan asennossa alahuulta ikään kuin vedetään ylöspäin samalla kuin leukaa vedetään alaspäin. Toisaalta leuan asentoa voi ajatella niin, että leuan ihoa ikään\nkuin vedetään hampaita vasten. Leuan ja hampaiden ollessa oikeassa asennossa suukappaletta vasten, huulet suljetaan tiiviisti suukappaleen ympärille. Huulten ja leuan\nasennossa pitää kuitenkin varoa ”puremista”, mikä Steinin (1958, 12) mukaan on yleinen virhe itseoppineilla klarinetisteilla. Stein kuvailee kirjassaan (1958, 14–15), että\n”alapurenta” suukappaleessa on ”yläpurentaa” parempi. Silloin myös soittimen asento\nsuussa muuttuu oikeanlaiseksi, eli noin 40–45º kulmaan leukaan nähden.\nOikeaoppisen ansatsin löytämisen helpottamiseksi tarvitaan tarpeeksi kevyt lehti suukappaletta vasten (Stein 1958, 7). Mitä nopeammin lehti värähtelee suukappaletta vasten, sitä kirkkaampi ja helpommin syttyvä ääni klarinetista muodostuu. Toisin sanoen,\nmitä kevyempää lehteä käyttää, sitä kevyemmäksi äänen muodostus muuttuu, ja sitä\nvähemmän äänen muodostus rasittaa suun alueen lihaksia. Vääränlainen ansatsi taas\nvähentää lehden värähtelyä ja näin ollen myös ansatsin joustavuutta.\nKielen varsinainen käyttötarkoitus klarinetinsoitossa on artikuloiminen. Lisäksi kielen\nasennolla on merkittävä vaikutus sointiääneen. Virheellinen asento saattaakin esimerkiksi madaltaa äänenkorkeutta ja vaikuttaa äänen laatuun.\nOikeaoppisessa soittotekniikassa kielen kärjen tulisi pysyä rentoutuneena lähellä suukappaleen kärkiosaa. Kielen tyven sekä kannan tulisi sijaita korkealla suussa, lähellä\npehmeää suulakea. (Raasakka 2005, 42.) Oikeanlainen kielen asento saattaa kuitenkin\nolla oppilaalle vaikea hahmottaa, joten opettaessa kielitekniikkaa lapselle, mielikuvien\nkäyttö saattaa olla avuksi. (Pay 1995, 114.)\nKlarinetinsoiton kielityksessä käytetään kovaa, pehmeää ja lyhyttä aluketta. Kovassa\nalukkeessa kielen toiminta lehteä vasten vastaa suomenkielen t-äänteen artikuloimista\npuhuttaessa, ja pehmeässä alukkeessa kielen toiminta vastaa suomenkielen d-äänteen\nartikuloimista puhuttaessa. Kovassa alukkeessa kieltä liikutetaan lehteä vasten ikään\nkuin soittaja sanoisi tuu ja pehmeämmässä d-alukkeessa soittaja sanoo duu lehteä\nvasten. Lyhyt aluke, staccato, kielitetään tut -artikulaatiolla. (Raasakka 2005, 44.) Klarinetinsoiton alkeissa merkittävin kielitys on kova-alukkeinen kielitys.\nKlarinetinsoiton aloitusikään vaikuttavat lapsen iän lisäksi hänen käsiensä koko ja\nhampaidensa pysyvyys. Koska klarinetin suukappale nojaa yläetuhampaita vasten, on\nnäiden, sekä alaetuhampaiden oltava pysyvät soittoharrastusta aloittaessa. On myös\ntärkeätä huomioida lapsen koko; pienikokoinen lapsi ei välttämättä pysty tarpeeksi\nvoimakkaaseen puhallukseen eivätkä lapsen sormet välttämättä ylety peittämään ääniaukkoja. Nykyään käytössä olevat muoviset c-klarinetit ovat kooltaan pienempiä ja\nmahdollistavat myös nuorempien lasten soittoharrastuksen aloittamisen. (Harris\n1995,127.) Suositusikä klarinetinsoiton aloittamiseen on 8–10 -vuoden ikä (ItäHelsingin musiikkiopisto 2016).\nSoitonopettajan tehtävänä on opettaa oppilaalle välttämättömät taidot soittimen hallinnasta ja toisaalta myös tukea oppilasta muusikkouden kehityksessä. Tämä asettaa\nopettajuudelle korkeat odotukset, varsinkin kun kerran viikossa oleva soittotunti on\nyleensä opettajan ainoa kontakti oppilaaseen. Paul Harris kirjoittaa artikkelissaan\nTeaching the clarinet (1995, 124) soittotunnin kolmesta pääperiaatteesta, jotka ovat\nodotukset, ohjaus ja motivaatio. Hän esittää kommunikaation opettajan ja oppilaan välillä olevan avain näihin kolmeen pääperiaatteeseen. Tietämällä oppilaan elämästä\nmyös soittotuntien ulkopuolella, opettaja luo vaikutelman siitä, että oppilas on erityinen\nja, että soittoharrastuksella on merkitystä myös musiikkioppilaitoksen ulkopuolella. Samalla opettaja luo mukavan ja hyväksyvän ilmapiirin, mikä on yksi onnistuneen soittotunnin kulmakivistä. Sen sijaan, että opettaja olisi käskevä auktoriteetti, hänen tulee\nohjata oppilasta eteenpäin. Ohjauksen avulla opettaja ylläpitää oppilaan kiinnostusta\nsoitonopiskeluun. Harris (1995, 126) muistuttaa, että on normaalia, että oppilaan motivaation taso vaihtelee. Kehumisella ja kannustavalla palautteella on helpointa ylläpitää\nKlarinetinsoiton alkeisopetuksessa Harrisin mukaan (1995, 127–128) tärkeintä on keskittyä äänenlaatuun. Oppilasta tulisi ensimmäisestä soittotunnista alkaen kannustaa\nkeskittymään äänen kvaliteettiin, ja soittoesimerkkien avulla antaa oppilaalle mielikuva\nlaadukkaasta äänestä. Oppilasta tulisi myös rohkaista kuuntelemaan klarinettimusiikkia\nkonserteissa ja äänitallenteista (Harris 1995, 130). Harris huomauttaa myös (1995,\n131), että ensimmäisten soittotuntien huolellinen suunnittelu on tärkeää. Ensimmäisten\nsoittotuntien aikana opettajan tulisi varmistaa, että lapsi varmasti tietää miten oikeanlainen ääni muodostetaan klarinetissa.\nMyös Brymer kannustaa kirjassaan Yehudi Menuhin Music Guides: Clarinet (1976,\n173) opettajaa keskittymään klarinetinsoitonopiskelun alussa lapsen puhallukseen ja\nnäin myös äänen tuottamiseen. Hän esittää, että lapsilla on harvemmin ongelmana\nliian heikko puhallus, vaan yleensä päinvastoin. Brymerin mielestä lapsioppilasta tulisi\nvalmistaa huolelliseen äänentuottoon olemalla tarkka siitä, ettei puhallus ole liian voimakas. Harris (1995, 128) ehdottaa avuksi puhalluksen ja tuen aktivoimiseksi mielikuvien käyttöä; kuten tuen aktivoimiseksi mielikuvaa siitä, että lapsi pitää liian isoja housuja yllään ilman vyötä samalla puhaltaen. Mielikuvien käyttö auttaa myös oikeanlaisen\nansatsin löytämisessä. Mielikuvat oikeanlaisen kielen asennon löytämisestä ja varmistuminen siitä, ettei oppilas pure suukappaletta, auttavat laadukkaan äänen tuottamisessa. (Harris 1995, 128.)\nKoska lapsi on yleensä innokas oppimaan uutta, on sormitekniikan lisääminen soittoon\nheti alussa suositeltavaa. Brymerin mukaan (1976, 174) sormien käyttö aloitetaan vasemman käden sormien harjoittamisesta ja vasta myöhemmin harjoitetaan oikean käden sormia. Tärkeintä hyvässä sormitekniikassa ovat Brymerin mukaan (1976, 176)\nrennot sormet, joiden liikelaajuus on pieni. Sormet liikkuvat ääniaukkojen yläpuolella\nkäyttämättä voimaa sormien nostamisessa tai ääniaukkojen sulkemisessa. Harris muistuttaa (1995, 130), että asteikkosoitto auttaa oppilasta kontrolloimaan sormia ja vahvistamaan sormien liikeratoja. Asteikkosoitto on Harrisin mukaan siis perusedellytys sormitekniikan oppimiseen.\nArtikulaatiota harjoitellaan, kun oikeanlainen ansatsi ja puhallus ovat löytyneet. Harris\n(1995, 128) ja Brymer (1976, 177) ehdottavat tässäkin mielikuvien käyttöä oikeanlaisen\nkielityksen saavuttamiseksi. Äänen valmistaminen oikeanlaisella puhalluksella ja pitkän\näänen soittaminen auttavat oikeanlaisen kielitystekniikan löytämisessä. Harris ehdottaakin (1995, 129) mielikuvaa, jossa lapsi kuvittelee kastelevansa kukkia vesiletkulla:\nLetkusta ulos tuleva vesi on klarinetin puhallus, jonka voi peukalolla (eli kielellä) pysäyttää. Kun peukalon (eli kielen) ottaa letkun suusta (eli lehdeltä) pois, jatkaa vesi (eli puhallus) virtaustaan yhtä kovalla paineella. Tärkeää artikulaatiossa on myös sen oikeaaikainen yhdistäminen sormien liikkeisiin (Brymer 1976, 177).\nAuditiivisen mielikuvan ja intonaation harjoittaminen tulisi koko ajan olla läsnä soitonopetuksessa. Sitä voi tehdä pitkien äänten soittamisen avulla, ja soittaen kromaattista\nasteikkoa hitaasti alas- ja ylöspäin. Soittamalla esimerkkejä oppilaalle, pyytäen häntä\ntoistamaan omalla soittimellaan, ja opastamalla oppilasta kuuntelemaan puolisävelaskelten- ja kokosävelaskelten eroja, hänen korvansa harjaantuu oikeanlaiseen mielikuvaan klarinetin äänestä ja intonaatiosta. Soittamalla pitkiä ääniä eri nyansseissa: tasaisesti pianossa, mezzofortessa ja fortessa sekä crescendolla ja diminuendolla, lapsi\noppii kontrolloimaan puhallustaan ja kuulemaan äänenlaadun eroja. (Stein 1958, 33–\nClarino-rekisterin3 harjoittaminen ei pitäisi alkaa ennen kuin chalumeau-rekisteri4 on\nkunnolla hallussa. Stein selittää kirjassaan The Art of Clarinet Playing (1958, 38), että\nvarsinkin clarino-rekisteriä harjoiteltaessa opettajan antamat ohjeet ovat tärkeitä, eikä\noppilaan tulisi antaa kokeilla clarino-rekisteriä itsekseen, ennen kuin opettaja on antanut siihen oikeanlaista opastusta. Hän ehdottaa, että ensimmäinen kokeilu clarinorekisteriin voisi olla seuraavanlainen: opettaja soittaa pitkän chalumeau-rekisterin äänen, ja pyytää oppilasta painamaan rekisteriläppää hänen puolestaan, jolloin ääni siirtyy clarino-rekisteriin. Tämän jälkeen opettaja pyytää oppilasta soittamaan pitkän chalumeau-rekisterin äänen tasaisen voimakkaalla puhalluksella, jolloin roolit ovat vaihtuneet ja opettaja painaakin oppilaan puolesta rekisteriläppää. Puhaltaessaan oikeanlaisella paineella, ylä-äänen pitäisi tällöin syttyä oppilaan klarinetissa. Stein ehdottaa\n(1958, 38) tällaista harjoitusta, jotta oppilas oppisi löytämään oikeanlaisen ilmanpaineen clarino-rekisterin syttymiseen ja, ettei hän omaksuisi vääränlaisia maneereja clarino-rekisterin äänten syttymisessä.\nBrymerin mielestä (1976, 178–180) perusedellytys clarino-rekisterin oppimiselle on sen\nharjoittaminen erikseen chalumeau-rekisteristä. Hänen näkökulmansa on harjoittaa\nclarino-rekisteri soivaksi soittamalla pelkästään clarino-rekisterin ääniä, ja yhdistää\nclarino-rekisteri chalumeau-rekisterin ääniin vasta sitten kun clarino-rekisterin sointi on\nvarma. Brymer ei kuitenkaan ota kantaa siihen, että pitäisikö ylä-äänet ensin löytää\nalaäänten kautta, niin kuin Stein ehdottaa.\n3 Clarino-rekisteri tarkoittaa säveliä h1–c3.\n4 Chalumeau-rekisteri tarkoittaa säveliä e–b1.\nLopuksi klarinettipedagogiikassa merkittävää soittotekniikan ja musiikillisen ymmärtämisen lisäksi on musiikillisen minäkuvan rakentaminen. Harris (1995, 132) perustelee\ntämän tulevan esille parhaiten oppilaan esiintyessä mahdollisimman usein. Hän painottaa, että esiintyminen on osa musiikkia ja muusikkoutta, joten sitä tulisi korostaa myös\nsoitonopetuksessa. Esiintymisen yhteydessä oppilas rakentaa musiikillista minäkuvaansa ja vahvistaa teknistä osaamistaan. Opettajan on kuitenkin muistettava ohjata\noppilasta esittämään riittävän helppoja kappaleita, jotta esiintymiskokemuskokemus\ntukee myönteisen musiikillisen minäkuvan kehitystä.\nMusiikin perusteet, joihin kuuluvat musiikinteoria ja säveltapailu, ovat osa musiikillista\nymmärrystä. Soittimen hallinnan lisäksi musiikin oppimiseen kuuluvat nuotinlukutaito,\nsävelkorkeuksien suhteiden ymmärtäminen, rytminluku ja harmonioiden hahmottaminen. Perustasolla tärkeintä on kuitenkin nuotinlukutaito, johon kuuluu sekä rytmien että\nsävelkorkeuksien hahmottaminen ja esitysohjeiden ymmärtäminen. Kerään tähän osioon ajatuksia musiikin perusteiden alkeisopetuksen osa-alueista, joita hyödynnän alkeiskirjojen analyysissa.\nVaikka musiikin perusteiden opetus onkin musiikkioppilaitoksissa siirretty erilliselle oppitunnille, on soitonopettajan rooli perusteiden ymmärtämisessä ja teoreettisten ilmiöiden käyttöönotossa kuitenkin tärkeä. Melodia-ajatuksen oppimiseksi lapsioppilaan tulee alkuun ymmärtää sävelkorkeuksien suhde nuottiviivastolla oleviin nuotteihin. Samalla hänen tulee hahmottaa, että erinäköisillä nuoteilla on eri pituudet ja, että rytmit\nsyntyvät näitä yhdistelemällä.\nKaisu Asikainen kirjoittaa Sibelius-Akatemian koulutusjulkaisussa Säveljonon hallinta ja\nmusiikin teoria-aineiden oppimisvaikeudet (2005, 25) asteikkoskeeman, eli lapsen mielikuvan sävelasteikon sävelten suhteesta toisiinsa kehittyvän jo tiedostamattomasti\nvarhaislapsuudessa. Se kehittyy aina lapsen kuullessa länsimaista taidemusiikkia, ja\ntarkentuu jatkuvasti. Vaikka koulunsa aloittava lapsi onkin yleensä orientoitunut länsimaisen taidemusiikin asteikkoskeemaan, kunnolliseen sävelasteikkojonon hallinnan\noppimiseen menee kuitenkin aikaa (Asikainen 2005, 26). Asikainen kirjoittaa (2005,\n26), että sävelkorkeussymboliikan ymmärtäminen on pitkäaikainen oppimisprosessi,\njoka alkaa sävelnimien käyttämisellä. Sävelkorkeussymboliikan ymmärrys kehittyy syvemmälle tasolle silloin kun lapsi oppii yhdistämään nuottikuvan oman soittimiensa\nsormitusstrategiaan eli sormien liikkeisiin. Näin ollen sujuvalle nuoteista soittamiselle\nsormitusstrategian oppiminen on välttämättömyys, mutta Asikaisen mukaan (2005, 31)\nopettajan tulisi kuitenkin varmistaa, ettei oppilas osaa sävelnimiä pelkästään sormitusten avulla, vaan ymmärtää niiden suhteen toisiinsa myös ilman soitinta. Asikainen painottaa, että sävelnimien osaamisen taso ei pitäisi jäädä tilannesidonnaiseksi. Samoin\nmyös ilman nuotteja soittaminen auttaa lasta harjaannuttamaan korvaansa sävelkorkeuksien erojen kuuntelemiseen, mikä saattaa jäädä huomioimatta pelkästään nuoteista\nsoittamisen aikana (Asikainen 2005, 32).\nNuottikuva; nuottiviivasto ja siinä olevat erinäköiset nuotit ovat lapselle uusi asia. Nuottikuvan opettelemisessa mielikuvien käyttö nuottien aika-arvoista on avuksi. Ahonen\nkirjoittaa kirjassaan Johdatus musiikin oppimiseen (2004, 95) graafisen kuvan olevan\nverbaalista helpompi tapa lapselle hahmottaa musiikillista metrisyyttä, eli rytmien suhdetta toisiinsa (katso kuvio 1). Melodisuuden oppimisessa lapsen musiikillinen kehitys\netenee karkeasta melodian tunnistamisesta kohti täsmällisempää ymmärrystä intervalleista. Intervallien suhteiden ymmärtäminen tapahtuu niin sanotun kontuuriskeeman\nkautta, eli kuvainnollisesti pienen sävelalueen välisten sävelien hypyistä isompiin hyppyihin. (Ahonen 2004, 97–99.)\nKuvio 1. Esimerkki graafisesta kuvasta musiikinteorian opetuksessa. Alkuperäinen kuva, lupa\nkuvan julkaisemiseen saatu Tuire Kuuselta 9.3.2016. Kuusi 1998, 7.\nKlarinetinsoittoa aloittavan, noin 9-vuotiaan lapsen musiikin perusteiden osaamisen\ntaso voi olla vaihteleva, sillä se riippuu lapsen aikaisemmista musiikkiopinnoista. Harjaantumattoman oppilaan kanssa soitonopettaja voi soiton alkeiskirjan rinnalle ottaa\nkäyttöönsä musiikinteorian alkeiskirjan, mutta toivottavaa olisi, että myös harjaantu-\nneen oppilaan soitonopetuksessa teoreettiset asiat myös tulisivat käytäntöön soiton\nkautta. Näin oppilaalle muodostuu käsitys siitä, että musiikin perusteet ovat luonnollinen osa musiikkia ja soitonopiskelua.\nMusiikin perusteiden opetus perustuu pitkälti asioiden kertaamiseen ja useasti harjoittelemiseen. Jotta lapsi, jolla ei aiemmin ole ollut kosketusta musiikin perusteisiin, hahmottaisi sävelkorkeuksien ja nuottien pituuksien suhteet, tulee näitä asioita harjoitella\npaljon ja antaa niille aikaa kypsyä. Olisi toivottavaa, että soitonopiskelun alkeiskirjoissa\notettaisiin huomioon lapsen mahdollinen harjaantumattomuus musiikin perusteisiin.\nPerinteisen nuottikuvan sijasta graafinen nuottikuva voisi sopivalla tavalla tukea oppilaan ymmärrystä sävelkorkeuksista ja rytmeistä, ja soitonopiskelu voisi alussa keskittyä\nsoittimen hallintaan. Mielestäni on kuitenkin tärkeätä ottaa musiikin perusteet osaksi\nsoitonopiskelua, jotta oppilas ymmärtää niiden yhteenkuuluvuuden. Vähitellen opetuksessa tulisi lisätä nuottien nimiä, esitysmerkkejä ja rytmejä, jotta oppilaalle muodostuu\nymmärrys musiikinteoreettisesta kokonaisuudesta. Yhdistettynä säveltämis- ja improvisaatioharjoituksiin lapsi saa musiikin perusteista ja soitonopiskelusta eväitä musiikin\nluomiseen myös soitonopiskelun ulkopuolella.\nKlarinetinsoiton aloitusiässä oleva lapsi, 9-vuotias, on jo oppinut koulunkäynnin perusteet, johon kuuluu sääntöjen noudattaminen, aikuiseen eli auktoriteettiin luottaminen ja\nhäneen tukeutuminen. Tässä iässä lapsi myös alkaa hahmottaa paremmin aikakäsitystä, suunnitelmallisuutta ja tekojen seurauksia. Verrattuna 7-vuotiaaseen lapseen, 9–10vuotias lapsi osaa jo paremmin hallita tunteitaan ja hän on epäitsekkäämpi. Suhde aikuisiin on alakouluiän alkuvaiheessa myönteinen, mutta alakouluiän loppuvaiheessa\nlapsi saattaa alkaa kyseenalaistaa auktoriteetin asemaa. (Berger 2011, 260–262.)\n9-vuotiaana lapsen looginen ajattelukyky kehittyy, jolloin syy-seuraus -suhteiden ymmärtäminen monipuolistuu. Vaikka abstrakti ajattelutapa alkaa kehittyä, 9-vuotias lapsi\noppii kuitenkin edelleen parhaiten konkreettisten esimerkkien ja käytännön mielikuvien\nkautta. (Berger 2011, 346.) Ystävyyssuhteet, hyväksytyksi tuleminen ja ryhmään kuuluminen ovat 9–12-vuotiaalle lapselle tärkeitä. Kuitenkin tässä iässä alkava yksilöllisyyden vahvistamisvaihe ja alkava esimurrosikä voi aiheuttaa lapsen tunne-elämässä vieraantuneisuuden ja tyytymättömyyden tunnetta, mikä saattaa ilmetä muun muassa\nrauhattomuutena ja ärtyisyytenä. Tästä huolimatta lapsi tarvitsee turvaa ja huolenpitoa\naikuisilta ja apua uusien tunteiden ymmärtämisessä ja käsittelyssä. (Berger 2011, 346,\nSoitonopettajan näkökulmasta alakouluikäisen oppimisen kehitys vaikuttaa opetukseen\nsiten, että opettajan tulee huomioida jokaisen oppilaan yksilöllinen kehitystaso ja kehittää opetuksensa tälle oppilaalle sopivaksi. Alakoulun keskiluokilla (3–4 -luokkalainen\nlapsi) oleva klarinetinsoittoa aloitteleva lapsi tarvitsee konkreettisten ohjeiden lisäksi\nvielä mielikuvia oppimisen edistämiseksi mutta myös selityksiä syy-seuraussuhteista.\nYmmärtäessään miksi soitinta kannattaa kannatella tai soittaa tietyllä tavalla, lapsi\nomaksuu ohjeen myönteisessä mielessä. Lisäksi lapsi tarvitsee haastetta mielenkiinnon ylläpitämiselle ja onnistumisen tunteen luomiselle. Jotta lapsen oppimishalukkuus\nei kärsisi, onnistumisen ja epäonnistumisen kokemukset tulisi liittää lapsen kykyihin\nponnistella oppimisen eteen, eikä niitä tulisi liittää hänen lahjakkuutensa tai kykyihinsä\n(Tuovila 2003, 49).\nMyönteinen suhtautuminen musiikkiesityksiin kehittyy onnistuneista esityksistä. Opettajan tulisikin pyrkiä mahdollisimman säännölliseen esiintymisrutiiniin heti soitonopintojen\nalussa. Näin oppilaalle muodostuu myönteinen mielikuva esityskokemuksistaan ja mielikuva siitä, että esiintyminen on osa soittoa. Jotta oppilas kokisi olevansa ”tilanteensa\nherra” esityksen aikana, tulisi esityskappaleen olla tarpeeksi helppo lapsen soittotasoon nähden. (Harris 1995, 132.) Soitonopettaja voi lisätä onnistumisen ja hyväksymisen tunnetta järjestämällä ryhmäopetusta samanikäisille ja -tasoisille lapsille. Myös\nvanhempien ottaminen osaksi soittoharrastusta tukee lapsen omistautumista soittoharrastukseen. Vanhempien kannustus ja vertaisten hyväksyntä eivät vain edesauta\nmyönteistä suhtautumista soittoon, vaan auttavat myös myönteisen musiikillisen minäkäsityksen luomisessa. (Tuovila 2003, 50.)\nSatosuon mukaan (Tuovila 2003, 48) lapsuudenaikaiset onnistumisen tunteet musiikkiharrastuksessa vaikuttavat positiivisesti musiikkiharrastuksen jatkamiseen aikuisiässä.\nMyönteisen musiikillisen minäkäsityksen kehittymisessä oleellista on luottamuksellinen\nsuhde oppilaan ja opettajan välillä. Luottamuksellisessa opettajan ja oppilaan välisessä\nsuhteessa lapsi kokee musiikillisten tehtävien ja harjoitusten teon turvalliseksi ja miellyttäväksi. Turvallisuuden tunteen luominen vaatii aikaa. Opettajan tulee siis tarkasti\ntunnustella lapsen tuntemuksia opetustilannetta kohtaan, ettei hän pyydä lapselta sellaisten tehtävien tekemistä, joihin lapsi ei vielä ole valmis. Myönteinen musiikillinen\nminäkäsitys syntyy lapsen kokiessa musiikillisten elämysten olevan merkityksellisiä\nelämäntapahtumia. (Tuovila 2003, 47.)\nMonipuoliset musiikkikokemukset luovat perustan musiikillisen maailmankuvalle ja minäkäsitykselle (Anttila & Juvonen 2002, 30–31). Musiikillinen minäkäsitys rakentuu\nkaikista musiikillisista kokemuksista, niin positiivisista kuin negatiivisistakin, jotka lapsi\nkokee elämänsä aikana. Tulamon mukaan (Anttila & Juvonen 2002, 56) musiikilliseen\nminäkäsitykseen kuuluu kolme pääulottuvuutta: tiedostettu musiikillinen minäkäsitys, eli\nmillainen kokee olevansa, musiikillinen ihanneminäkäsitys, eli millainen haluaisi olla\nsekä musiikillinen toveriminäkäsitys, eli millaisena uskoo muiden näkevän itsensä. Näihin liittyy myös käsitys omasta suoriutumisesta, omasta emotionaalisesta suhteesta\nmusiikkiin sekä käsitys omasta fyysis-motorisesta suoriutumisesta musiikissa (Anttila &\nJuvonen 2002, 56).\nMyönteinen musiikillinen minäkuva on siis oppilaan minäkuva itsestään soittajana, esittäjänä ja musiikin luojana. Myönteisen musiikillisen minäkäsityksen luomisessa niin\nopettaja kuin oppimateriaali ovat keskeisessä roolissa. Oppimateriaalin luomat mahdollisuudet yhteissoittoon eli vertaisten tukeen, improvisointiin ja säveltämiseen eli musiikin luomiseen, konserttimateriaaliin eli musiikin esittämiseen, ovat avainasemassa\nmyönteisen musiikillisen minäkuvan kehittämisessä. Opettajan rooli on käyttää materiaalia monipuolisesti, kuunnella oppilaan tarpeita ja hyödyntää oppilaan ja opettajan\nvälistä suhdetta. Nämä luovat mahdollisuuksia turvalliseen musiikin opiskeluun ja\nmyönteisen musiikillisen minäkäsityksen luomiseen.\nSuomen musiikkioppilaitoksissa opetettava klarinetinsoitto noudattaa opetushallituksen\nlaatimaa taiteen perusopetuksen musiikin laajan oppimäärän opetussuunnitelmaa.\nOpetussuunnitelman mukaan musiikin opetuksen tehtävänä on luoda edellytykset musiikin elinikäiselle harrastukselle sekä antamaan valmiudet ammattiopintoihin musiikkialalla. Lisäksi opetussuunnitelmassa painotetaan oppimisen olevan seurausta oppilaan omasta toiminnasta, joten oppimisympäristön on otettava erilaiset oppijat huomioon.\nMusiikin perusopetuksen opetussuunnitelman mukaan musiikinopintojen tavoitteena\non, että oppilas perehtyy soittimensa perustekniikkaan, sen ohjelmistoon ja yhteissoit-\ntoon. Lisäksi oppilas oppii ”musiikin esittämiseen ja yhteismusisointiin tarvittavia instrumenttitaitoja” ja ”kehittää musiikillista ilmaisukykyään ja esiintymistaitoaan” (Opetushallitus 2002, 9–10). Musiikin perusteiden osalta oppilaan tulee oppia musiikin lukua ja\nkirjoitusta, musiikin hahmottamista sekä musiikin historiaa ja -tyylien tuntemusta. Vaikka opetussuunnitelmassa mainitaankin (2002, 10), että oppilaitos voi soveltaa opetusta, suositellaan siinä kuitenkin musiikin perusteiden sisältöalueiden toteuttamista vuorovaikutuksessa instrumenttiopetuksen kanssa.\nAlkeiskirjojen analyysissa tarkastelen kirjojen sisältöä taiteen perusopetuksen opetussuunnitelman näkökulmasta. Vaikka alkeiskirjojen sisällöt eivät itsessään riitä ensimmäisen tasosuorituksen suorittamiseen, ne antavat vankan pohjan klarinetinsoiton harrastamiselle. Analysoin kirjojen sisältöjä siitä näkökulmasta, kuinka niiden sisällöt soveltuvat taiteen perusopetuksen laajan oppimäärän opetussuunnitelman mukaiselle\nTässä osiossa analysoin valitsemiani klarinetinsoiton alkeisoppikirjoja. Analyysini pohjautuu havaintoihini luvussa kaksi Katsaus klarinetinsoiton alkeisiin ja musiikinopetuksen pedagogiikkaan klarinetin soittotekniikasta sekä klarinetin soittotekniikan ja musiikin perusteiden opetuksesta.\nAnalyysissani tarkastelen kirjoissa olevia kappaleita, harjoituksia ja ohjeita oppilaalle ja\nsoitonopettajalle koskien soittoasentoa, ansatsia, hengitystä, äänenlaatua, kielitystä,\nsormitekniikkaa ja clarino-rekisterin harjoittamista. Näiden lisäksi tarkastelen musiikinteorian osuutta ja musiikin perusteiden opettamisen osuutta kirjassa, sekä kirjan päätepistettä. Päätepisteellä tarkoitan niitä musiikillisia taitoja, jotka odotetaan oppilaan\nsaavuttaneen kun kirja päättyy. Otan analyysissani myös huomioon kirjojen antamat\nvälineet myönteisen musiikillisen minäkuvan rakentamiselle, niiden tapaa ottaa alakouluikäinen oppija huomioon sekä kirjojen antamat mahdollisuudet taiteen perusopetuksen opetussuunnitelman mukaisen opetukseen. Tarkastelen kirjojen lähestymistapaa\nmusiikillisen luovuuden, eli säveltämisen ja improvisaation opettamiseen. Lisäksi tarkastelen yhteissoittomahdollisuuksia ja vertaisten roolia kirjojen pedagogiikassa.\nVivo klarinetti on suomalaisten klarinetistien ja klarinettipedagogien Karipekka Eskelisen, Minna-Maria Pesosen ja Eija Särkimäen julkaisema klarinetinsoiton alkeisoppikirja. Kirjan alkusanoissa kirjoittajat painottavat kirjan olevan soveltuva klarinetinsoiton\nalkeiden opiskeluun sekä yksityis- että ryhmäopetuksessa ja, että kirjassa opetetaan\nklarinetinsoiton lisäksi myös omien kappaleiden säveltämistä ja musiikin perusteita.\nOhjelmisto on tekijöiden mukaan valittu monipuoliseksi, sisältäen niin improvisaatioharjoituksia, maailmanmusiikkia kuin yhteissoittoharjoituksiakin. Lisäksi kappaleissa on\nsointumerkit c-vireisille soittimille. Kirjan kappaleet ja harjoitukset ovat tekijöiden sävellyksiä, kansanlauluja sekä tuttuja lastenlauluja suomesta ja ulkomailta. Vivo-kirjaan ei\nole olemassa erillistä opettajan opasta.\nVivo klarinetti -kirja alkaa tutustumalla klarinettiin ja sen ääneen. Ensimmäisellä aukeamalla on klarinetin osien piirtämis- ja nimeämisharjoituksia, sekä äänenmuodostusharjoitus, johon kirja antaa selkeät ohjeet. Itse äänenmuodostusta tai opetusta ei kuitenkaan sen enempää ensimmäisissä harjoituksissa avusteta. Kirjan alussa harjoitukset etenevät hitaasti; ensiaukeamilla onkin paljon kuvia ja kirjallisia harjoituksia nuottikuvaharjoitusten sijasta.\nUudet asiat kirjassa esitellään tietoiskulaatikossa. Jokainen aukeama kirjassa alkaa\ntietoiskulaatikolla, johon on kerätty sillä aukeamalla esiin tulevat uudet asiat: uudet sävelet ja musiikkiteoreettiset käsitteet. Musiikkiteoreettisia ja klarinettiteknisiä ilmaisuja ei\nyleisesti tietoiskulaatikossa kuitenkaan sen enempää selitetä, vaan tietoiskulaatikko\ntoimii vain uusien asioiden esittelypaikkana. Esimerkiksi sivulla 54 on tietoiskulaatikko,\njossa kerrotaan neljä asiaa:\nRekisterin ylitys: b - c - b\nF-duuriasteikko ja kolmisointu alkaen f -sävelestä\nModerato - hillitysti, kohtuullisessa tempossa\n(Eskelinen et al. 2012, 54)\nVaikka klarinettitekniset asiat vain esitellään, joillekin ilmiöille (yleisesti ottaen musiikkisanastolle) annetaan tietoiskulaatikossa selitys. Uusien asioiden esitteleminen ennen\nkappaleiden soittoa valmistaa oppilasta uusien asioiden hahmottamiseen. Samalla\nuusien musiikkiteoreettisten ja klarinettiteknisten asioiden kerääminen tietoiskulaatikkoon auttaa opettajaa hahmottamaan kyseisen aukeaman haasteet ja opetukselliset\nasiat. Uudet sävelet esitetään tietoiskulaatikossa nuottiesimerkein ja klarinetin sormitustaulukkokuvalla. Voisiko olla niin, että tietoiskulaatikon tarkoitus on toimia muistutuksena ja työkaluna opettajalle eikä niinkään uusien asioiden esiintuomisena oppilaalle?\nKappaleiden ja tietoiskujen lisäksi kirjassa on rytminlukutehtäviä, musiikin teoriatehtäviä, sävellystehtäviä ja improvisaatioharjoituksia. Esimerkiksi sivun 31 tehtävässä on\nyhdistetty rytminlukua ja sävellystä samassa tehtävässä. Tehtävä on neljän tahdin neljäsosa- ja kahdeksasosanuotein kirjoitettu rytmi, jossa pyydetään oppilasta ensin lukemaan ja taputtamaan ja sen jälkeen soittamaan sama rytmi. Lopuksi pyydetään vielä\nkeksimään ”sävelet tähän rytmiin Käkösen kansioon. Keksi kappaleelle nimi ja soita\nse.” (Eskelinen et al. 2012, 31).\nKirjan suhtautuminen musiikin perusteiden opettamiseen tulee esille heti ensimmäisillä\naukeamilla, joissa musiikin perusteiden peruskäsitteet esitellään. Kirjan alussa käydään\nläpi jopa enemmän teoriasanastoa kuin klarinetinsoiton perusteisiin kuuluvia asioita.\nSen sijaan, että kirja alussa esittäisi oppilaalle soittoasennon, ansatsin, klarinetin osien\nnimet tai käsien asennon, siinä esitellään G-avain, tahti, tahtiviiva, kaksoisviiva ja nuottiviivasto, ja heti seuraavalla aukeamalla tahtiosoitus, kokonuotti, kokotauko ja kertausmerkit. Kirjan alussa teorian osuus on merkittävämpi, loppua kohden se alkaa vähentyä.\nMyös itsensä ilmaisu on vahvasti läsnä kirjojen tehtävissä. Se tulee esille runsaina improvisaatio- ja sävellystehtävinä, joihin oppilasta valmistellaan kirjan edetessä. Improvisaatioharjoituksiin ja sävellystehtäviin annetaan selkeät ohjeet. Ensimmäiseen improvisaatioharjoitukseen ohjeistetaan näin:\nImprovisoi säkeistöjen välissä: Soita annetun asteikon säveliä vapaassa järjestyksessä ja rytmissä esimerkiksi kahdeksan tahdin ajan. (Eskelinen, Karipekka\nHarjoituksessa annetaan myös opettajalle ehdotus säestyksestä pianolla improvisaation aikana. Myöhemmin kirjassa säveltämisharjoituksia ohjeistetaan näin: ”Keksi sävelet tähän rytmiin…” (Eskelinen et al 2012, 31) ja ”Tee kappale F-duurissa… ” (Eskelinen et al 2012, 27).\nKokonaisuudessaan kirjassa harjoitellaan koko ajan soiton ohella musiikin teorian perusteita. Kirjan lopussa on muutama sivu pelkkää tyhjää nuottiviivastoa, johon kannustetaan tekemään omia sävellyksiä sekä kirjan tehtäviä. Kappaleiden lomassa on harjoituksia ylennys-, alennusmerkkien sekä eri aika-arvoisten nuottien piirtämiseen, rytmien\nlukuun ja rytmitehtävien täydentämiseen, transponointiin ja säveltämiseen. Musiikin\nperusteet on kuitenkin monissa harjoituksissa liitetty soittoon. Esimerkiksi sivulla 34 on\nharjoitus, jossa pyydetään oppilasta laskemaan kuinka monta e -säveltä sormijumppa harjoituksessa on. Tämä tukee Asikaisen (2005, 31) näkemystä sävelnimien opettelusta, ja auttaa oppilasta liittämään musiikin perusteet klarinetin soittoon.\nKirjassa esitellään harmonisen, melodisen ja luonnollisen mollien kulku, mutta muuten\nmusiikin perusteita ei niinkään harjoiteta melodisesti. Laulu- tai solmisaatiotehtäviä ei\njuurikaan ole, mutta muutama sävelten tunnistustehtävä löytyy. Lisäksi, kuten aikaisemmin mainitsin, kirjassa on improvisaatio- ja sävellysharjoituksia. Yleisesti ottaen\nkuitenkin kirjan musiikin perusteiden esittäminen on hyvin rytmipainotteista. Johtuukohan tämä siitä, että rytmit ovat melodiaa ja sävelkorkeuksia vähemmän läsnä soitonopettelussa, ja siksi kirjassa halutaan rohkaista opettajaa opettamaan myös rytmejä\ntarkasti? Toisaalta, rytmit ovat osa musiikkia ja niitä on helpompi harjoittaa erikseen\nmelodiasta, kuten yleensä musiikin perusteiden kirjoissa tehdäänkin. Sävelnimien ja\nmelodian hahmottamisen opettaminen jää Vivo-kirjassa kuitenkin kokonaan opettajan\nVivo klarinetti -kirjassa ei ole erillisiä lukuja tai oppilaille esiteltyjä aihepiirejä, joiden\nympärillä harjoitukset rakentuvat. Kirja etenee kuitenkin niin, että tietoiskulaatikossa\nesillä olevat asiat harjoitellaan samalla aukeamalla olevissa kappaleissa. Jokainen aukeama alkaa sormijumpalla tai ääniharjoituksella, jota seuraa harjoituskappaleita, ja\naukeaman lopussa on yleensä joko kaanon tai duo. Näin ollen voisi tulkita, että yksi\naukeama on ikään kuin yksi luku, jossa uuden soittoteknisen asian lisäksi harjoitellaan\nKirjan etenemisessä huomionarvoista on se, että uusien asioiden lomassa harjoituskappaleet kertaavat paljolti aikaisemmin opittuja taitoja. Esimerkiksi sivujen 26–27 aukeamalla harjoitellaan F-duuriasteikkoa ja b-säveltä, mutta sivun 27 Pingispallo-duo on\nkuitenkin, sivujen muista kappaleista poiketen, sävelletty C-duurissa. Toisin sanoen,\nvaikka kirjassa esitellään uusia teknisiä asioita, palataan vielä teknisesti helpompiin\nteoksiin uusien kappaleiden harjoittelemisen aikana.\nKirjan loppuessa oppilas osaa soittaa sävelet e–a2 ja kromaattisesti c1–c2. Lisäksi hän\non monipuolisesti harjoitellut niin soittaen kuin lausuen rytmejä, tasa- ja kolmijakoisia\nmelodioita ja ymmärtää musiikinteorian perussanastoa. Oppilas on myös harjoitellut\nsekä kaanon- että duosoittamista ja yhteissoittoa säestyssoittimen kanssa, ja hän on\ntehnyt omia sävellyksiä ja improvisoinut musiikkia. Vaikka Vivo-kirja esitteleekin musiikin ja klarinetinsoiton perusteita, on oppilaan klarinetinsoiton ääniala kuitenkin melko\nrajoittunut vielä kirjan loppuessa. Esitysohjeita ei kirjassa vielä harjoitella, joskin muutamassa kappaleessa on tempollisia esitysohjeita, kuten accelerando. Kirjassa olevat\nkappaleet ovat sävelletty C-, F- ja G-duurissa sekä näiden rinnakkaismolleissa, eikä\nvarsinaisia asteikkoharjoituksia kirjassa ole. Vaikka mainitsinkin jonkun sormijumpan\nolevan asteikkoharjoitus, tulee opettajan tutustuttaa oppilasta muihin sävellajeihin kirjan\nulkopuolella. Toisaalta Vivo-kirja antaa vankan pohjan klarinetinsoiton aloitukselle sekä\nvalmiuksia jatkaa soittoa vaativammista kirjoista.\nMiten Vivo klarinetti -kirja käsittelee klarinettitekniikkaa? Kuten mainitsin luvussa 2.2\nKatsaus klarinettipedagogiikkaan, Harrisin ja Brymerin mielestä klarinetinsoiton perusteissa tulisi alussa kiinnittää erityistä huomiota äänenmuodostukseen ja äänenlaatuun.\nVivo-kirjassa äänenmuodostukseen ei anneta erillisiä ohjeita, eikä äänenmuodostuksen harjoitteita ole kuin ensimmäisillä sivuilla. Aika pian kirjassa edetään musiikinteoreettisiin asioihin, mutta uusia säveliä opetellaan alussa melko maltilliseen tahtiin. Äänenlaadun mielikuvan antamisessa kirjan sisältöä voi soveltaa niin, että opettaja soittaa\npaljon esimerkkejä harjoitteista. Opettaja voi sitten Steinin (1958, 33–34) ehdotuksen\nmukaan pyytää oppilasta keskittymään sävelten pituuksien erojen huomaamiseen ja\npuoli- ja kokosävelaskelten erojen kuuntelemiseen. Vaikka Vivossa ei ohjeisteta opettajaa äänenlaadun tarkasteluun, on se erittäin huomionarvosta alun harjoitteissa. Toisaalta ymmärrän Vivon tekijöiden ajatuksen: nuoren lapsen motivaatiota on vaikeata\nylläpitää ellei hän pääse soittamaan mukavia kappaleita heti alussa. Kirjan tekijöiden\najatus pienestä määrästä äänenmuodostusharjoituksia kirjan alussa ja nopea siirtyminen helppoihin kappaleisiin on varmaan ollut oppilaan motivaation ylläpito. Vaikka oppilas soittaakin heti kolmannella aukeamalla jo kappaleita, pitää ansatsia ja soittoasentoa\nkoko ajan tarkastella oikean soittotekniikan oppimiseksi. Opettajan kuuluu pitää huolta\nsiitä, etteivät uudet musiikkiteoreettiset asiat vie huomiota ansatsin löytämisestä ja äänenmuodostuksesta.\nNyanssisoiton merkitys puhalluksen hallitsemiselle ja äänenlaadun hallintaan on Steinin (1998, 33–34) mielestä merkittävä. Puhalluksen hallitsemiseen liittyviä harjoitteita\nVivossa on vasta sivulla 20, jossa harjoitellaan piano- ja fortenyanssin soittoa. Näin\npitkälle soitossa edenneellä oppilaalla on luultavasti jo oikein opittu ansatsi ja hän pystyy myös oikeaoppisesti muokkaamaan ilmanpainetta klarinetin lävitse.\nVivo-kirjassa kaikki alun kappaleet kielitetään. Näin ollen kirja ei noudata Brymerin\n(1976, 177) näkemystä kielityksen mukaan ottamisesta vasta äänentuoton ollessa laadukas. Opettaja voi toki halutessaan lisätä kaarituksia kappaleisiin keskittymisen lisäämiseksi kielityksen sijasta itse äänentuottoon ja sormittamiseen.\nKirjan alku keskittyy vasemman käden sormituksiin, kuten Brymer (1976, 174) ehdottaakin. Vaikka h-sävel esitelläänkin jo kolmannella aukeamalla, on harjoituksissa kertausmielessä paljolti vain vasemman käden sormia jopa kuudennelle aukeamalle asti,\njossa g- ja a-äänet esitellään. Myös Harrisin (1995, 130) neuvoa asteikkosoiton harjoittamiseen sormien koordinaation löytämiseksi on kirjassa hyödynnetty. Heti viidennellä\naukeamalla aloitetaan sormijumpalla, jossa laskeudutaan g1-sävelestä c1-säveleen ja\nsiitä takaisin g1-säveleen.\nClarino-rekisteriä aletaan harjoittaa kirjan keskiosassa. Sitä harjoitetaan duodesimiääniharjoituksen avulla, eli alemman äänen kautta. Ensimmäiset clarino-rekisterin sävelet, joita kirjassa harjoitellaan, ovat c2, d2 ja e2. Harjoituksissa käytetään niin legatoa\nkuin kielitystä. Vaikka ääniharjoituksissa ylemmän äänen sointia harjoitetaan duodesimin kautta, samaa tekniikkaa ei käytetä harjoituskappaleissa. Harjoituskappaleissa\nchalumeau- ja clarino-rekisterien säveliä harjoitellaan erilleen toisistaan. Oktaavin kautta leikittelyä on kuitenkin heti alkuun, jotta lapsi hahmottaisi yhteyden alemman ja\nylemmän sävelen välillä. Vaikka clarino-rekisteriä pääasiassa harjoitetaan kirjan keskiosasta alkaen, on loppuosassa kuitenkin edelleen kertausta myös chalumeaurekisterissä olevista kappaleista. Rekisterin ylitykseen liittyviä harjoitteita tulee vasta\nkun clarino-rekisteriä on harjoitettu pidemmän aikaa. Tämä tukee Brymerin (1976, 178–\n180) käsitystä siitä, että clarino-rekisteriä tulisi harjoittaa erikseen chalumeaurekisteristä ja nämä tulisi yhdistää vasta kun clarino-rekisteri on kunnolla hallussa.\nMusiikillisen minäkuvan rakentaminen on vahvasti läsnä Vivo-kirjassa. Sen lisäksi, että\nimprovisaatioharjoituksia on paljon, kirjassa kannustetaan yhteissoittoon duojen, kaanonien sekä c-vireisille soittimille sopivien säestyssointumerkkien avulla. Yhteissoitto\nluo oppilaalle positiivisen kuvan musisoinnista ja auttaa itsevarmuuden löytämisessä\nmusiikin luomisessa. Kirjan lopussa on Juhlasta juhlaan -osio, johon on kerätty perinteisiä lauluja erilaisiin juhlapyhiin, kuten onnittelulauluja, joululauluja ja kevääseen ja\nkesään sopivia lauluja. Osa loppuosion sävelmistä ovat helppoja ja sävelletty chalumeau-rekisteriin, jotta myös kirjan alkeita ja keskiosassa opiskeleva oppilas voi soittaa\nniitä. Lisäksi lopussa on koottuna lisää musiikin perusteiden harjoituksia sekä Esiintymässä ja Ilman nuotteja -sivut. Näille sivuille oppilas voi merkitä missä ja milloin on\nollut esiintymässä sekä merkitä kappaleita, jotka hän osaa soittaa ulkoa. Kaikki nämä\nasiat lisäävät positiivista mielikuvaa soittoharrastuksesta ja kannustavat oppilasta ja\nhänen vanhempiaan liittämään klarinetinsoiton jokapäiväiseen elämään.\nVivo-klarinetti: lapsen musiikilliset oppimisen tarpeet ja opetussuunnitelman\nVivo-klarinetti -kirja on suomalaisten tekijöiden tekemä, joten voi olettaa, että kirja noudattaa opetushallituksen laatimaa taiteen perusopetuksen opetussuunnitelmaa. Kirjan\nrikas sisältö, joka tukee niin klarinetinsoiton monipuolista ohjelmistoa kuin musiikin perusteiden opetusta, antaa oppilaalle valmiudet klarinetinsoiton ja perustekniikan hallintaan. Lisäksi kirjan duot ja monet tunnetut kappaleet ovat hyvää esitysmateriaalia. Nämä tukevat niin opetussuunnitelman kuin peruskouluikäisen lapsen musiikin oppimisen\nmukaista näkemystä yhteissoiton tärkeydestä vertaisten kanssa.\nKirja on mielikuvituksellisesti ja yhtenäisesti kuvitettu. Yleisasultaan kirja noudattaa\nleikkisää suhtautumista soitonopiskeluun: kappaleiden lomassa seikkailevat mielikuvitushahmot luovat tasapainoisen punaisen langan kirjan sisältöön. Leikkisä ote soveltuu\nkuitenkin parhaiten juuri klarinetinsoiton alkamisiässä oleville lapsille; alakoulun ylemmillä luokilla oleva lapsi saattaa jopa pitää leikkisyyttä liian lapsellisena. Leikkisyys näkyy myös kirjan tavassa käsitellä soittomateriaalia: mikään aukeama ei ole samanlainen ja tehtäviä ja kuvituksia on usein ripoteltu pitkin sivuja. Myös oppimateriaalia on\nripoteltu kuviin, kuten sivun 27 kuvitettu siili, joka lausuu ”Staccato = lyhyesti, terävästi”\n(Eskelinen et al. 2012, 27). Pitkin sivuja olevat kuvitukset ja epäsäännöllinen sivuasetelma saattavat aiheuttaa järjestelmällisyyttä kaipaavalle oppilaalle hämmennystä,\nmikä opettajan tulee yrittää korvata järjestelmällisellä opetuksella. Toisaalta mielikuvitusrikkaalle ja aktiiviselle oppilaalle mielikuvituksellinen ja kuvia runsaasti käyttävä kirja\nsaattaa tukea niin oppimista kuin motivaatiota.\nSääntöjen ja rutiinien luominen jää Vivo-kirjaa käyttäessä opettajan vastuulle. Vaikka\nkirja saattaa jättää epäjärjestelmällisen yleiskuvan itsestään, se voi kuitenkin tukea\nopetusta ja toimia vankkana turvana. Lapselle omalla äidinkielellä kirjoitettu kirja voi\nolla merkittävä tunnesiteen luoja, joka yhdistää soitonopiskelun oppimisen iloon. Mielikuvitusrikas ulkonäkö saattaa herättää niin oppilaassa kuin opettajassakin innokkuutta\nuusien asioiden luomiseen. Parhaimmassa tapauksessa Vivon sisältö auttaa opettajaa\nluomaan turvallisen opetustilanteen, jossa niin opettaja kuin oppilaskin uskaltavat kokeilla musiikin tekemisen ääripäitä.\nKlarinett.nu on Ruotsissa vuonna 2001 julkaistu klarinetinsoiton alkeisopetusmateriaali.\nKirjan alkusanoissa tekijät kertovat kirjan ottavan uutta tekniikkaa perinteisen soitonopetuksen rinnalle. Soittokirjan materiaalia tukee nimittäin sen mukana tuleva CD-levy,\njossa kaikkiin kappaleisiin on nauhoitettu säestys. Myös soittokirjan materiaalia tukee\nInternet-sivusto, www.klarinett.nu, jossa on materiaalia klarinetin historiasta, klarinetin\nhoito-ohjeista ja musiikinteoriasta sekä musiikinteoriaan liittyviä harjoitteita. Kirjan tekijät, Roger Norén, KG Johansson ja Anders Norén eivät alkusanoissa sen enempää\navaa kirjan sisältöä, vaan toivovat kirjan antavan ”monia musikaalisia kokemuksia” ja\ntoivovat kirjan kannustavan klarinetinsoitossa. Suomessa kirjaa käytetään varsinkin\nKlarinett.nu -kirja alkaa klarinetin osien esittelyllä. Osien esittelyn jälkeen kirja etenee\nheti harjoitteisiin, joissa kolmen ensimmäisen klarinetilla soitettavan sävelen lisäksi\nharjoitellaan ensimmäisiä rytmejä: neljäsosanuottia, puolinuottia, kertausmerkkiä ja 4/4\n-tahtiosoitusta. Kirja etenee uusien sävelten esittelyllä ja uusien rytmien ja musiikkiteo-\nreettisten ilmiöiden esittelyllä aina parin sivun välein. Kirjan nopeaa etenemistä selitetäänkin alkusanoissa (Norén et al 2001, 3), jossa tekijät kertovat, että ”voi olla hyvä\nopetella viisi ensimmäistä säveltä korvakuulolta ja tehdä rytmisiä ja melodisia toistoharjoituksia ennen soittokirjaan siirtymistä”. Tekijät eivät kuitenkaan kerro lukijalle, mitkä\nnämä ”viisi ensimmäistä säveltä” heidän mielestään ovat. Viisi ensimmäistä kirjassa\nkäytettyä säveltä ovat c1–g1. Kirjan lopussa on kaikki kirjassa läpikäydyt sävelet kerättynä sormitustaulukkoon ja lopussa on myös pari sivua tyhjää nuottiviivastoa, johon\nopettaja tai oppilas voi tehdä muistiinpanoja.\nUudet musiikinteoreettiset asiat esitellään kirjassa aina tietolaatikon sisällä. Tietolaatikossa olevia asioita ei sen enempää selitellä, vaan laatikko koostuu uuden teoreettisen\nasian kuvasta sekä sen nimestä. Esimerkiksi sivulla 24 on tietolaatikko, jossa esitellään\ntahtiosoitus ”C = 4/4” ja pisteellinen neljäsosanuotti (Norén et al 2001, 24). Uudet sävelet esitellään klarinetin sormitustaulukkokuvalla ja nuottiviivastolla. Yleensä klarinettikirjallisuudessa klarinetin sormitustaulukot on kuvitettu peilikuvana katsojaan, mutta klarinett.nu -kirjassa sormitustaulukot ovat kuvitettu ylösalaisin lukijaan nähden. Mitään\nääniharjoituksia tai sormiharjoituksia kirjassa ei ole, vaan niiden harjoittaminen jää\nKlarinett.nu -kirjassa olevat sävelmät on liitetty yhteen yhteiskuntaan ja ympäristöön\nantamalla kirjan käyttäjälle myös yleissivistävää tietoa kirjassa olevista kappaleista ja\nniiden ympärillä olevista ilmiöistä. Esimerkiksi sivulla 8 olevan Till Paris -kappaleen\nyhteydessä on kuva Eiffel-tornista ja muutama lause siitä:\nEiffel-torni Pariisissa on yksi maailman tunnetuimmista rakennuksista. Se on rakennettu kankiraudasta ja painaa yli 7300 tonnia. Torni rakennettiin alun perin\ntoimiakseen ilmalaivojen mastona. Se on 300 metriä korkea. (Norén et al. 2003,\nja sivulla 12 olevan When the Saints -kappaleen yhteydessä kerrotaan Louis Armstrongista.\n5 Oma käännös. Alkuperäisteksti: Eiffeltornet i Paris är en av världens mest berömda byggnader. Det är byggt i smidesjärn och väger över 7300 ton. Tornet byggdes från början för att fungera som angöringsmast för luftskepp. Det är 300\nKirjan mukana tulevalla CD-levyllä on kaikki kirjan kappaleet nauhoitettuna säestyksellisinä. Mitään erillistä pelkän säestyksen tai pelkän klarinettistemman raitaa ei ole, mutta kirjan tekijöiden mukaan on mahdollista kuunnella ainoastaan säestystä tai klarinettistemmaa poistamalla CD-soittimesta toinen kaiutin käytöstä. Pelkän säestyksen kuunteleminen CD-levyltä vaatii siis soittajalta laiteteknistä osaamista. Mukana tuleva CD\nauttaa oppilasta klarinetin äänen kuulokuvan saamisessa ja auttaa myös nuotinluvun ja\nsoittamisen yhdistämisessä. Mikäli oppilaan nuotin- tai rytminlukutaito on heikko, voi\nhän CD-levyltä kuunnella kappaletta ennen sen soittamista. Tämä voi olla sekä oppimista tukeva tai sitä häiritsevä metodi; joko oppilasta voi olla vaikeata motivoida nuotinlukutaitoon kun käytössä on aina kappaleen kuulokuva, tai sitten CD-levyn musiikki\nauttaa oppilasta motivoitumaan äänellisesti oikean klarinetillisen äänen saavuttamisessa. Klarinett.nu -kirjaa käyttäessään, opettajan tulee käyttää CD-levyä harkiten. Hänen\ntulee muistaa painottaa opetuksessaan myös nuotinlukutaitoa.\nMusiikinteorian opetus kirjassa lähtee rytmiopista: kirja alkaa neljäsosa- ja puolinuotin\nsekä 4/4 -tahtiosoituksen esittelyllä. Pian kirjassa uutena asiana esitellään kokonuotti,\nkertausmerkit, pisteellinen puolinuotti ja neljäsosatauko. Kaikki tietolaatikossa esiin\ntulevat uudet rytmit harjoitellaan saman sivun kappaleissa. Tietolaatikko toimii siten,\nettä siinä ei anneta musiikinteoreettisille ilmiöille selitystä, vaan tietolaatikossa ne vain\nnimetään. Opettajan tehtäväksi jää tietoiskujen opettaminen ja selityksen antaminen.\nVaikka kahdeksasosanuotti ja kolmijakoinen tahtiosoitus esitellään vasta sivulla 19, kun\nkirjasta on kulunut noin kolmasosa, kirjassa harjoitellaan haastavampia rytmejä jo ennen sitä.\nKlarinett.nu -kirja ei kerro olevansa joko länsimaisen taidemusiikin tai populaarimusiikin\nopetuksen edustaja. Kirjan harjoitteissa mielestäni molemmat suuntaukset ovat edustettuina. Nuotein kirjoitetut kappaleet ovat pääasiassa tuttuja lastenlauluja, mutta kirjassa on myös kirjan tekijöiden omia sävellyksiä ja helppoja populaarimusiikkikappaleita, kuten Elvis Presleyn Love me tender ja Gavin Sutherlandin I am sailing. Kiinnostava\nlisäys kappaleisiin ovat kevyen musiikin rytmiharjoitukset, jotka ovat myös eritelty erilliseen harjoituslaatikkoon (katso kuvio 2). Harjoitukset on nimetty siinä harjoitettavan\nrytmin mukaan, kuten Pop, Jazz, ja Shuffle. Ensimmäinen harjoitus, Pop, löytyy jo kirjan ensimmäiseltä aukeamalta, ja sen ohjeena on ”kuuntele ensin CD:ltä rytmiä ja toista sen jälkeen samalla lailla”6. Oppilasta kehotetaan olla katsomatta kirjan nuotinnusta.\n6 Oma käännös. Alkuperäisteksti: Lyssna på vad CD:n spelar och spela därefter likadant. Försök att inte titta i noterna!\nTämä, ja muut samalla tekniikalla olevat harjoitukset harjoittavat siis rytmien kuuntelua\nja niiden hahmottamista eli säveltapailua. Koska kirjan mukana tulevalla CD-levyllä\nkaikki harjoitteet on nauhoitettuna, voi oppilas myös kotonaan harjoitella säveltapailua,\neikä opiskelu näin ollen ole niin sidottua opettajan läsnäoloon. Opettajan tehtävänä on\nkuitenkin selittää harjoitteiden rytminkäsittely ja nuotinnuksen ulkoasu tarkemmin. Harjoitteiden ulkoasua on kuitenkin haastavaa selittää oppilaalle, jolle ei vielä ole opetettu\npisteellistä rytmiä. Näin ollen tämäntyyppiset kevyen musiikin puolelta tulevat rytmiset\nharjoitteet voisi ottaa opetukseen niin, että aloitteleva oppilas harjoittelee niitä vain kuulokuvalta, ja opettelee rytmien toistamisen. Myöhemmin, kun oppilaan rytminlukutaito\non kehittynyt, voisi samoihin harjoituksiin palata niin, että oppilas joutuu lukemaan rytmit ilman kuulokuvaa ja harjoittelee näin rytminlukua.\nKuvio 2. Esimerkki ”Latin”-rytmiharjoituksesta klarinett.nu -kirjassa. Tahdit 1–4. Johansson\n2001, 23; ks. Norén et al. 2001, 23.\nKlarinett.nu -kirjan puolivälissä harjoitellaan rytminluvun lisäksi improvisaatiota. Sivun\n23 improvisaatioharjoituksessa annetaan seuraavanlaiset ohjeet:\nSoita alla oleva melodia kerran. Improvisoi sen jälkeen näillä [valmiiksi annetut\nsävelet] sävelillä kaksi kertaa. (Norén et al. 2001, 23.)\nMyös improvisaatioharjoitukseen on CD-levyllä säestys, jonka kanssa improvisaatiota\nvoi harjoittaa. Valmiiksi annetut sävelet auttavat niin oppilasta kuin opettajaakin kyseisessä improvisaatioharjoituksessa, ja ennalta soitettu melodia antaa oppilaalle mielikuvan mahdollisesta improvisaatiomelodiasta. Myös levyllä oleva säestys tukee improvisaatiota. Improvisaatioharjoituksia on kirjassa vain kaksi, eikä muita sävellystehtäviä tai\n7 Oma käännös. Alkuperäisteksti: Spela nedanstående melodi en gång. Improvisera sedan med de här tonerna två\nKirjan kappaleille on annettu säestykseen tarvittavat soinnut. Soinnut on kirjoitettu klarinetille sopivaksi, b-vireiselle soittimelle, eikä kirjassa ole otettu huomioon sointusoitinten c-vireisyyttä. Pianolla säestettäessä säestäjän pitää siis transponoida kaikki soinnut. Ajatus b-vireisten sointujen kirjoittamiseen voisi olla se, että opettaja voi klarinetillaan säestää oppilasta murtosoinnuin tai improvisoida oppilaan soiton päälle omaa\nKirjassa käytetyt kappaleet ovat pääasiassa tunnettuja ruotsalaisia melodioita, kuten\nSjörövar-Fabbe ja Du käre lille snickerbo, sekä lastenlauluja, kuten Videvisan ja Teddybjörnen Fredriksson ja joitakin populaarimusiikin klassikoita, kuten Amazing Grace ja\nAll My Loving. Useimpiin kappaleisiin on kirjoitettu laulun sanat, mikä liittää soitetun\nmusiikin tuttuun kappaleeseen ja tukee oppilaan innostamisessa ja musiikin yhdistämisessä yhteiskuntaan. Kirjan lopussa on joulu- ja kesäosio, johon on kerätty jouluperinteisiin ja kesäperinteisiin sopivia tunnettuja lauluja. Kirjassa ei ole lainkaan yhteissoittokappaleita kahdelle klarinetille, eli kirja ei kannusta oppilaita soittamaan yhdessä opettajan tai muiden oppilaiden kanssa. Toisaalta kirjan mukana tuleva CD-levy tukee yhteissoittoa pianon kanssa.\nKlarinett.nu del 1 -kirja ei ollenkaan harjoita clarino-rekisteriä. Kirjan loputtua oppilas\nosaa soittaa sävelet e–b1, ja kromaattisista muunnesävelistä hän tuntee sävelet b, cis1,\nes1, fis1 ja b1. Oppilas osaa lukea nuotteja samalta sävelalueelta ja aika-arvot ovat hänelle tuttuja kokonuotista kahdeksasosanuottiin. Hän osaa pisteellisen neljäsosarytmin\nja on myös tutustunut eri populaarimusiikin rytmityksiin ainakin kuulokuvalta toistamisessa, ja mahdollisesti myös lukemalla. Oppilas ei vielä ole kirjan päätettyään harjoitellut musiikkisanastoa eikä sävellajien merkitystä ole käyty läpi.\nKlarinetin äänenmuodostukseen tai soittoasentoon kirjassa ei puututa, eikä opettajalle\nanneta neuvoja klarinetinsoiton opettamisessa. Klarinett.nu -kirja antaa opettajalle jonkin verran työkaluja, joiden ympärillä hän voi opetuksensa rakentaa. Kirja ei kuitenkaan\nole laaja-alainen klarinetinsoiton aloitusta tukeva kirja, johon oppilas ja opettaja voivat\ntukeutua kokonaan. Kirjan sisältämä CD-levy antaa lisäsisältöä kirjan sisällölle ja Internet-sivusto laajentaa musiikillista oppimista myös muualle kuin musiikkioppilaitoksen\nKirjan tukena toimivalla Internet-sivustolla www.klarinett.nu löytyy samat kuvat klarinetin osista ja sormitustaulukoista kuin kirjassa. Lisäksi sivuilla löytyy tietoa klarinetin hoidosta ja historiasta, sekä musiikin perusteiden tietopaketti, josta opettaja voi tulostaa\nvalmiita musiikin perusteiden harjoituksia ja kokeita. Musiikin perusteiden tietopaketissa on tietoa eri rytmien pituuksista, sävelkorkeuksien nimistä, sävellajeista, pieni osio\nmusiikkisanastoa sekä yksi tulostettavissa oleva laaja, kirjan tekijän KG Johanssonin\ntekemä harjoituskirja kuulokuvalta soittamiselle, säveltapailulle ja improvisaatiolle. Internet-sivuston materiaali ja improvisaatioharjoituskirja toimivat hyvänä lisänä muuten\naika suppealle kirjan sisällölle.\nKlarinett.nu -kirja ei opasta oppilasta tai opettajaa klarinettitekniikassa. Kuten aikaisemmin mainitsin, kirjan tekijät suosittelevat ääniharjoitusten tekemistä ja ensimmäisten sävelten opettelemista ennen kirjaan siirtymistä.\nVaikka kirjassa ei anneta neuvoja alkeiden opettamiseen, kirjan mukana tulevan CDlevyn ansiosta oppilaalle voi myös soittotuntien ulkopuolella muodostua mielikuva oikeaoppisesta klarinetin sointiäänestä. Opettajan tulisi siis kirjan alussa painottaa laadukkaan sointiäänen tärkeyttä, vaikka ensimmäisten kappaleiden tekninen haaste onkin sormituksellinen eikä äänenlaadullinen.\nKlarinett.nu -kirjassa ei ole sormiharjoituksia eikä kirjassa harjoiteta asteikkosoittoa.\nJopa ensimmäisessä kappaleessa on sävelhyppyjä asteikkoäänten sijasta. Harrisin\n(1995, 130) ehdottama monipuolinen asteikkosoitto soittoharrastuksen alussa, mikä\ntukee sormien koordinoinnin kypsymistä, ei siis toteudu klarinett.nu -kirjassa. Erilaiset\nsormiharjoitukset ja sormien liikkeiden koordinoinnin opettaminen jää siis kokonaan\nopettajan vastuulle. Toisaalta kirjan harjoitukset pyörivät pitkään c1–g1 -sävelten välillä,\njolloin Brymerin (1976, 174) näkemys vasemman käden aktivoimisesta ennen oikean\nkäden mukaan ottamista soittoon toteutuu.\nÄänenlaatuun liittyviä harjoituksia kirjassa ei ole. Sen sijaan aikaisemmin mainitsemani\nrytmiharjoitukset, joissa oppilaan tulee matkia CD-levyltä soitettua rytmiä, tukevat oppilaan säveltapailullista kehitystä. Kirjassa on selkeästi panostettu säveltapailun rytmipuoleen, ja soitonopettaja voisi niiden lisäksi luoda melodisia harjoituksia, joissa oppi-\nlas pääsee kuuntelemaan sävelkorkeuksien eroja. Myös nyanssien harjoittaminen on\nkirjassa jätetty pois, joten klarinettiteknisesti myös se jää opettajan vastuulle.\nKaikki klarinett.nu -kirjassa olevat kappaleet ovat kirjoitettu kielityksin, eikä legatossa\nolevaa melodiaa löydy kirjasta. Näin ollen myös kielityksen pitää olla toimiva kirjaan\nsiirtyessä, eikä kirjassa voida hyödyntää Harrisin (1995, 128) ja Brymerin (1976, 177)\nmielikuvaa siitä, että kielitys otetaan mukaan soittoon vasta kun hyvänlaatuinen ansatsi\non löytynyt. Tietenkin opettajalla on mahdollisuus lisätä kaarituksia kappaleisiin, oppilaan tasoa huomioiden.\nKlarinett.nu del 1 -kirja ei lainkaan käsittele clarino-rekisterissä olevia säveliä. Klarinett.nu del 2 ja del 3 -kirjoissa kappaleet yltävät c3-säveleen asti. Clarino- ja chalumeau-rekisterien jako erillisiin kirjoihin vahvistaa kirjoittajien näkemystä siitä, että chalumeau-rekisteri tulee olla tarpeeksi varma ennen clarino-rekisteriin siirtymistä. Näin clarino-rekisteri saadaan onnistuneesti soimaan ilman, että chalumeau-rekisteri kärsisi\nsiitä. Kirjan sisältämät kappaleet motivoivat oppilasta harjoittelemaan chalumeaurekisterissä. Kappaleiden tunnistettavuus on suuri, mikä motivoi varsinkin ruotsinkielisessä kulttuurissa kasvavaa lapsioppilasta harjoittelemaan kaikkia kappaleita. Tämä on\nhyvä tapa saada lapsen chalumeau-rekisteri vahvistumaan ennen clarino-rekisteriin\nVaikka klarinett.nu -kirjassa on paljon klarinettiteknisiä ja -pedagogisia puutteita, kappaleiden suuri tunnistettavuus motivoi varmasti lasta soittamaan ja esiintymään. Kirjan\nmukana tulevalla CD-levyllä oleva säestys auttaa myös musisoimista soittotunnin ulkopuolella ja mahdollistaa esiintymisen myös ilman opettajaa. Www.klarinett.nu -Internetsivusto, joissa on musiikinteoreettista materiaalia ja tietoa klarinetista, yhdistää soittoharrastuksen oppilaan arkeen ja auttaa vanhempia soittoharrastuksen yhdistämisessä\narkeen. Kirjassa ja Internet-sivustolla olevat improvisaatioharjoitukset ja kuunteluharjoitukset tukevat oppilaan musiikillisen minäkuvan rakentamista ja sen ylläpitämistä.\nKlarinett.nu -kirjan vahvuuksia ovat populaarimusiikin rytmimaailman lisääminen länsimaisen taidemusiikin lomaan, sekä soiton siirtäminen soittotunneilta Internetiin. Klarinett.nu -kirjan Internet-sivustolla on materiaalia teorianopiskelulle soiton ohella, jonka\ntehtäviä opettaja voi hyödyntää. Koska kirjan tekijät eivät ohjeista kirjan käytössä tai\nklarinettitekniikan opettamisessa, antaa kirja sitä käyttävälle opettajalle vastuuta klarinettitekniikan ja musiikin opettamiseen. Näin ollen klarinett.nu -kirja sopii mielestäni\nparhaiten opetusvälineenä, jota opettaja voi hyödyntää muun opetusmateriaalin ohella.\nKirja ei varsinaisesti tue länsimaisen taidemusiikin opettamista, mutta populaarimusiikin\nyhdistäminen taidemusiikkiin on oivallinen tapa luoda monipuolista opetusmateriaalia.\nKoen, että kirjan sisällön niukkuus tekee siitä aika työlään käytettäväksi yksinään alkeisopetusmateriaalina. Kirja voisi kuitenkin olla hyödyllinen muun alkeisopetuskirjallisuuden rinnalla.\nKlarinett.nu: lapsen musiikilliset oppimisen tarpeet ja opetussuunnitelman\nTaiteen perusopetuksen opetussuunnitelman mukainen sisältö ei kokonaisuudessaan\ntoteudu klarinett.nu -kirjassa. Kirjan kappaleet valmistavat monipuolisen musiikin oppimiseen, mutta klarinettiteknisen sisällön ja yhteissoittokappaleiden puuttuessa kirjan\nkokonaisuus tukee opetussuunnitelmaa melko niukasti. Myönteistä kirjassa on kappaleiden lomassa olevat tekstinpätkät, jotka yhdistävät kappaleet arkipäivään, sekä taidemusiikin yhdistäminen myös rytmimusiikin maailmaan. Lisäksi ajatus korvakuulolta\nsoittamisesta CD-levyn tahtiin on mukava lisä, ja musiikin perusteiden harjoittaminen\nInternet-sivustolla voi olla hyvinkin toimiva konsepti - vaikkakin se vaatii tietoteknisiä\nMyönteisen musiikillisen minäkäsityksen rakentuminen klarinett.nu -kirjaa käyttäessä\non mahdollista, mutta se vaatii opettajalta lisätyötä. Kirja itsessään on niukkasisältöinen\nyhteissoiton suhteen, eikä varsinaisia esityskappaleita löydy sointumerkkien ollessa bvireiselle soittimelle sävellettyjä. Toisaalta, lapsioppilas voi kirjaa käyttäessään esiintyä\nmyös kotioloissa CD-levyllä olevan säestyksen säestämänä. Minäkäsityksen luominen\nja motivaation löytäminen voi kuitenkin olla helposti tavoiteltavissa ruotsinkielisen oppilaan kanssa, sillä tutut melodiat helpottavat nuotinlukua, jolloin myös onnistumisen tunne on helposti saavutettavissa.\nYleiskuvaltaan kirja on melko sekava, joten säännöllisyyden ja järjestelmällisyyden\nluominen soitonopiskeluun jää opettajan vastuulle. Alakouluikäinen klarinetinsoittoa\naloitteleva oppilas tarvitsee tukea ja jatkuvuutta tekniikan harjoittelemiseen ja musiikin\noppimiseen, eivätkä nämä asiat mielestäni toteudu klarinett.nu -kirjassa. Kirja on kuitenkin varsinkin ruotsinkieliselle oppilaalle kielensä ansiosta helpoimmin lähestyttävissä\noleva klarinetinsoiton alkeisoppikirja. Uskon kirjan olevan toimiva toisen alkeiskirjan\nrinnalla, mutta yksinään tätä käyttäessä opettaja tarvitsee muuta soittotekniikkaa ja\nyhteissoittoa harjoittavaa soittomateriaalia klarinett.nu -kirjan rinnalle.\nPaul Harrisin vuonna 1998 julkaisema kirja Clarinet Basics koostuu oppilaan ja opettajan kirjasta. Oppilaskirjan alkusanoissa on erilliset osiot oppilaalle, ja opettajalle tai oppilaan vanhemmille. Oppilaalle suunnatussa tekstissä Harris kannustaa oppilasta soittamaan ystävien kanssa, äänittämään soitettua materiaalia, kysymään opettajalta epäselvistä asioista, harjoittelemaan seisten ja harjoittelemaan säännöllisesti. Opettajalle\ntai oppilaan vanhemmille suunnatussa tekstissä Harris kertoo kirjan etenevän hänen\nomiensa ja kollegoidensa kokemusten perusteella; eli painottuen siihen, että lapsioppilaat tarvitsevat järjestelmällistä opetusta, jossa positiivisia kokemuksia tuetaan. Hänen\nmukaansa lapset pitävät hauskoista kappaleiden nimistä, oppivat parhaiten kun heitä\nviihdytetään ja pitävät siitä, että helppo harjoitus soitetaan hauskan melodian säestämänä. Hän kirjoittaa antavansa Clarinet Basics -oppilaskirjassa soitto- ja opetusmateriaalia, joita sekä oppilas että opettaja voi nauttia; tulematta oppilaan ja opettajan väliin.\nOpettajan kirjan alkusanoissa Harris kertoo kirjan rakenteesta ja neuvoo opettajaa kirjassa oleviin harjoitteisiin ja klarinetinsoiton opettamiseen. Hän käy lyhyesti myös alkusanoissa läpi klarinetinsoittotekniikan alkeita ja painottaa klarinettiteknisiä asioita, joihin\nopettajan tulisi erityisesti kiinnittää huomiota. Opettajan kirja etenee samalla tavalla\nkuin oppilaan kirja, mutta opettajan kirjasta on jätetty pois oppilaalle suunnatut tehtävät\nja tietolaatikot. Sen sijaan opettajan kirjassa on lähes jokaiseen kappaleeseen joko\npianosäestys tai toinen klarinetille kirjoitettu ääni, jolla opettaja voi säestää oppilastaan.\nOpettajan kirjassa on myös teknisiä vihjeitä ja opastusta teknisten harjoitteiden opettamiseen. Esimerkiksi opettajan kirjan sivun 57 harjoitukseen annetaan seuraavanlainen ohje:\n”Seuraavia ääniä soittaessa, varsinkin kielittäessä niitä, on mahdollista, että tahaton alaääni, eli alemmalla sävelellä soiva sävel syttyy samaan aikaan ylemmän\näänen kanssa. Tämän voi yleensä korjata vakaalla ansatsilla ja kunnollisella puhalluksen hallinnalla. Tahattomia alaääniä saattaa myös syntyä mikäli suukappa8\nle on liian syvällä suussa.” (Harris 1998, 57.)\nKoska oppilaan ja opettajan kirjan musiikillinen materiaali on samanlainen, analysoin\nseuraavaksi oppilaan kirjan materiaalia.\nClarinet Basics -kirja alkaa oppilaalle suunnatuilla alkusanoilla. Kirjan lopussa on klarinetin sormitustaulukko, jossa kirja esittelee sormitukset kaikkiin kirjassa oleviin säveliin.\nLopussa on myös muistilista, kuinka klarinetti kootaan ja miten se puhdistetaan.\nClarinet Basics -kirjan sisältö on jaettu 22 osaan. Jokaisessa osassa, jotka kirjassa on\nnimetty stageksi, eli ”tasoksi” tai ”vaiheeksi”, harjoitellaan aina jotakin uutta asiaa. Yksi\ntaso on yleensä yhden aukeaman mittainen, ja tasoon kuuluvat warm up eli lämmitysharjoitus, sormiharjoitus, yleensä pari Harrisin itse säveltämää melodiaa, joissa kyseistä tekniikkaa harjoitetaan ja lopuksi yksi tai kaksi tunnettua kansan- tai taidemusiikin\nsävelmää. Kappaleisiin kuuluva pianosäestys on kirjoitettu opettajan kirjaan. Lisäksi\nuseisiin sormi- ja alkulämmittelyharjoituksiin on sävelletty klarinetilla tai pianolla soitettava toinen ääni, jota opettaja voi soittaa säestyksenä.\nUusi taso alkaa aina tietoiskulla, jossa kyseisen tason harjoitettava tekniikka esitellään.\nKirjassa harjoitellaan uusia säveliä, rytmejä, nyansseja, eri tahtiosoituksia ja musiikkisanastoa. Yhden tason aikana harjoitellaan joko yhtä tai useampaa asiaa, ja tason\nkappaleissa harjoitellaan näitä asioita, mutta kerrataan myös jo opittuja asioita. Joidenkin tasojen lopussa on quiz eli tietovisa, jossa on musiikin perusteisiin liittyviä tehtäviä,\njoissa oppilas voi testata omaa oppimistaan.\n8 Oma käännös. Alkuperäisteksti: When playing the following notes (especially when tonguing them) it is possible that\nan undertone may occur, that is, an unwanted splitting of the sound that results in a note of lower pitch sounding at the\nsame time as the upper note. A firm embouchure and sufficient breath control will usually solve this problem. Undertones may also occur if too much mouthpiece is in the mouth.\nKirjassa harjoitellaan perusteellisesti klarinettitekniikkaan ja musiikkiin liittyviä asioita.\nJokaisessa kappaleessa on esitysohjeet tempon suhteen, kappaleissa on selkeästi\nmerkityt nyanssit, ja oppilasta opastetaan kappaleiden ja tekniikan lisäksi myös harjoittelemisessa ja soiton ylläpitämisessä (katso kuvio 3). Esimerkiksi kahdeksannen tason\ntietolaatikossa oppilasta muistutetaan pitkiä ääniä soittaessa tarkastelemaan omaa\nsoittoasentoa sekä sormien ja käsien asentoa. Kirjan edetessä kappaleet vaikeutuvat,\nmutta ne eivät kuitenkaan huomattavasti pitene. Viimeisissä kappaleissa melodinen ja\nrytminen tietotaso ovat jo aika pitkällä, mutta kappaleet pysyvät kuitenkin vain muutaman rivin pituisina.\nKuvio 3. Esimerkki kirjan antamista nevoista oppilaalle sormijumpassa . Harris 1998, 33.\nMusiikin perusteiden opettaminen on vahvasti läsnä koko kirjan ajan. Sen lisäksi, että\nmusiikin perustermejä käydään läpi tietolaatikossa, ne ovat aktiivisesti käytössä kappaleissa ja kannustavat näin lasta oppimaan termien tarkoitukset. Musiikkitermistön lisäksi kappaleisiin on ujutettu myös englanninkielisiä esitysohjeita, kuten sivun 47 Rush\nhour -kappaleen esitysmerkintä: Moderato with frustration, mikä pedagogisessa mielessä aktivoi lapsen ymmärrystä esitysmerkkien tarkoituksesta. Myös erilaisten rytmien\nharjoittaminen on kirjassa aktiivista: sen lisäksi, että rytmit esitellään tietolaatikossa ja\nniitä harjoitellaan kappaleissa, rytmeistä on myös taputus- ja kirjoitustehtäviä tietovisaosiossa. Tietovisassa rytmien ymmärryksen harjoittamista ja musiikillisen ilmaisun\nhahmottamista harjoitellaan sävellystehtävissä, joissa oppilasta pyydetään säveltää\nkappale tiettyjä säveliä tai rytmejä käyttäen. Sävellystehtävissä kannustetaan oppilasta\nmyös keksimään kappaleelle nimi. Joissakin sävellystehtävissä on valmiiksi annettu\nkappaleen sävy, kuten sivun 32 sävellystehtävässä oppilasta pyydetään säveltää surullinen kappale.\n9 Oma käännös. Alkuperäisteksti: A tricky one! You'll probably have to practise this many times to perfect it.\nTietovisan tehtäville ei ole olemassa vastauksia. Niiden tarkistaminen on siis kokonaan\nopettajan vastuulla. Tietovisan tehtävät antavat opetukseen raamit ja auttavat opettajaa\nsoittotunnin rakentamisessa. Siinä käydään aina läpi asioita, joita tulisi osata ja tietovisassa on sen lisäksi teoriatehtävien lisäksi soittotehtäviä, joita opettaja voi soveltaa.\nOsittain tietovisatehtävät myös kertaavat vanhoja asioita; esimerkiksi tasossa 11 käydään läpi G-duuriasteikko, ja tason 12 tietovisassa pyydetään oppilasta soittamaan Gduuriasteikko ulkoa.\nClarinet Basics -oppikirja on esimerkillinen teos yksityiskohtaisesta soitonopiskelun\noppikirjasta, joka kädestä pitäen neuvoo oppilasta ja opettajaa soitonopiskelun etenemisessä. Sen lisäksi, että kirjassa opetellaan klarinetinsoiton alkeita ja musiikinteoriaa,\nantaa kirja myös materiaalia musiikillisen minäkuvan kehittämiselle. Opettajan oppaan\nalkusanoissa on ohjeita ryhmäopetukseen ja siihen, miten harjoituksia voi soveltaa\nryhmäopetuksessa. Harris ehdottaa ääniharjoitusten soittamista ryhmässä niin, että\npainotus olisi intonaatiossa. Kappaleiden soittamiseen Harris ehdottaa, että oppilaat\nvuorollaan soittavat kappaleen, ja muut oppilaat tehostavat kappaleen rytmiä rytmisoittimilla tai soittavat opettajan opastamana säestystä rytmisoittimilla. Lisäksi, helppoja\nkappaleita Harris kehottaa soittamaan kaksiäänisesti. Musiikin tekeminen yhdessä kehittää musiikillisen minäkuvan rakentumista. Kappaleiden lomassa olevat monet sävellys- ja improvisaatioharjoitukset tukevat myös musiikillisen minäkuvan rakentumista.\nVaikka sävellysharjoituksissa onkin usein tarkat ohjeet, Harris ei ole kirjassaan antanut\nneuvoja opettajalle sävellysten purkamiseen. Oppilaan omien sävellysten rooli soitonopiskelussa jää Clarinet Basics -kirjan käyttäjällä opettajan vastuulle. Sävellysharjoitusten ollessa läsnä koko kirjan ajan, niistä tulee luonnollinen osa soitonopiskelua ja ne\nkannustavat oppilasta oman musiikin luomiseen. Opettajan kirjassa olevat nuotein kirjoitetut säestykset kannustavat myös esiintymiseen. Oppilaan kirjassa kaikki kappaleet\novat kuitenkin vain yhdelle äänelle kirjoitetut, eli oppilaan kirjan rinnalla täytyy käyttää\nopettajan kirjaa, jotta säestyksiä ja duoja voisi soittaa.\nMusiikin perusteisiin kuuluvia asioita harjoitellaan kirjan jokaisessa tasossa. Kahden\nensimmäisen tason harjoitteet on kaikki sävelletty puolinuotein ja ilman tahtiosoitusta.\nVasta kolmannessa tasossa alkaa varsinainen rytminluvun opetteleminen. Rytmien\nharjoittaminen alkaa puolinuotista ja -tauosta. Sen jälkeen opetellaan neljäsosanuotti,\nja -tauko sekä kokonuotti. Tasoon 10 asti kappaleissa harjoitellaan näitä rytmejä tasatai kolmijakoisin tahtiosoituksin. Vasta tasossa 10 opetellaan kahdeksasosanuotti ja\npisteellinen puolinuotti. Rytminluvun suhteen uusia asioita opetellaan vasta tasossa 20,\njossa harjoitellaan 6/8-tahtiosoitusta ja sen myötä pisteellisen neljäsosan ja kahdeksasosien sijoittuminen 6/8-tahtiosoitukseen. Harrisin omien sanojen mukaan (Harris\n1998, 2) joidenkin kappaleiden nimi on valittu siten, että nimen rytmi äännettynä vastaa\nkappaleessa harjoitettavaa rytmiä. Lisäksi joitakin alun kappaleita on sanoitettu. Niitä\nlaulaessa rytminluku helpottuu Harrisin mukaan.\nRytmien lisäksi kirjassa harjoitellaan musiikkisanastoa musiikkitermien ja musiikillisten\nilmiöiden avulla. Näitä, kuten fermaattia ja kohotahtia, harjoitetaan aina tietoiskun jälkeisissä kappaleissa. Kirjassa ei sen syvemmin harjoitella sävellajeja muuten kuin esittelemällä sävellajien merkityksiä ja harjoittamalla muutamaa asteikkoa. Säveltapailua\ntai nuotista laulamista ei myöskään kirjassa harjoiteta. Mikäli opettaja pitää säveltapailun opiskelua tärkeänä taitona, tulee hänen itse ottaa säveltapailu mukaan osaksi klarinetinsoitonopiskelua.\nMusiikin perusteiden rooli kirjassa on siis iso, ja musiikin perusteiden opetus onkin Clarinet Basics -kirjassa nidottu tiiviisti soitonopiskelun yhteyteen. Clarinet Basics -kirjaa\nkäyttäessään oppilas oppii soitonopiskelun ohella musiikinteorian perusteita ja ymmärtää musiikinteorian yhteenkuuluvuuden soitonopiskeluun.\nClarinet Basicsin klarinettitekniikka noudattaa pitkälti Paul Harrisin Teaching the clarinet (1995) -artikkelissa esiin otettuja klarinettitekniikkaan ja sen opettamiseen liittyviä\nKuten Harris mainitsee Clarinet Basics -opettajan kirjan alkusanoissa, on kahden ensimmäisen tason harjoitukset kirjoitettu puolinuotein, jotta harjoitusten pääpaino olisi\noikeanlaisen ansatsin ja terveen äänenlaadun löytämisessä. Opettajan kirjassa Harris\nopastaa oikeanlaisen soittoasennon ja ansatsin löytämisessä, mutta ei neuvo mitään\nansatsiin tai soittoasentoon liittyen oppilaan kirjassa. Harrisin ajatus äänenlaadun tärkeydestä ja terveen äänentuoton mielikuvan antaminen oppilaalle on läsnä koko kirjassa sen useiden duokappaleiden ansiosta. Tästä syystä kirjan kahden ensimmäisen\ntason aikana oppilas soittaa puolinuotein, mutta opettajan kirjassa on jokaiseen harjoitukseen joko toinen ääni kirjoitettu klarinetille tai säestys pianolle.\nOpettajan kirjassa on uusien teknisten asioiden esiin tullessa ohjeita opettajalle, joissa\npainotetaan tiettyihin teknisiin asioihin keskittymiseen tai esimerkiksi painotetaan oikeanlaisen kädenasennon tärkeyttä. Kuitenkaan kirjan ohjeet eivät ohjaa opettajaa opettamaan klarinettitekniikkaa tietyllä tavalla, eikä kirja määrittele teknisten suoritusten\nolevan joko oikean- tai vääränlaisia. Opettajan kirjassa on myös ehdotuksia kappaleiden soveltamisesta ryhmäopetukseen, kuten rytmisoitinten lisääminen tai toisen äänen\nAlun harjoitteissa käytetään vasemmalla kädellä soitettavia säveliä, c 1, d1 ja e1. Tasossa viisi mukaan tulee oikea käsi: sävel h, minkä jälkeen taso tasolta mukaan tulee yksi\nuusi sävel aina e-sävelelle asti. Matalien sävelten jälkeen kirjassa harjoitetaan kromaattisia muunnesäveliä: b1, gis1 ja b, ennen kuin siirrytään clarino-rekisterin harjoittamiseen. Vaikka uusia säveliä tuleekin jokaisella uudella tasolla vastaan, palaavat harjoitteet kuitenkin vielä myös aikaisemmin opittujen taitojen pariin; eli kirja kertaa aikaisemmin opittuja taitoja samalla kuin uusia taitoja harjoitellaan.\nClarino-rekisteri otetaan käyttöön tasossa 15, eli soitettuaan kaikki tasoissa 1–14 olevat kappaleet, oppilas on harjoitellut chalumeau-rekisterin jo melko toimivaksi. Kuten\nmyös Stein mainitsee (1958, 38), clarino-rekisteriä harjoitellaan Clarinet Basics kirjassa chalumeau-rekisterin äänien ja duodesimi-intervallin kautta. Tosin clarinorekisteriä harjoittavissa kappaleissa kirja noudattaa niin Steinin kuin Brymerinkin (1976,\n178–180) mietteitä clarino-rekisterin harjoittamisesta. Osa kappaleista harjoittaa pelkkää clarino-rekisteriä, osa harjoittaa sitä duodesimi-intervallin kautta ja osa kokonaan\nerillään chalumeau-rekisteristä. Clarino-rekisterin yhdistäminen rekisterinvaihdokseen\ntapahtuu jo tasossa 16, jossa muun muassa C-duuriasteikkoa harjoitellaan.\nClarino-rekisterin harjoittamisen jälkeen myös muita kromaattisia muunnesäveliä esitellään oppilaalle, kuten es1 ja fis2. Tämä laajentaa oppilaan soittorepertuaaria ja auttaa\nmyös sävellajiajatuksen ja tonaliteetin ymmärtämisessä.\nHarris kirjoittaa (1995, 130) artikkelissaan Teaching the clarinet asteikkosoiton vahvistavan sormien koordinaatiota ja sen läsnäolon olevan tärkeätä heti soitonopiskelun\nalussa. Näin ollen sävelaskeleittain sävellettyjä harjoitteita on olemassa säännöllisesti\njo kirjan alusta lähtien, vaikka varsinainen asteikkosoitto ja asteikoiden ympärille rakennettu pedagogiikka ei Clarinet Basics -kirjassa ole läsnä.\nClarinet Basics -kirjan soitettuaan oppilas osaa soittaa sävelet e–c3, hän on harjoitellut\nniin tasa- kuin kolmijakoisia kappaleita ja hän hallitsee perusrytmit. Hänellä on melko\nlaaja musiikkisanasto, ja hänen ymmärryksensä musiikinteorian ja soitonopiskelun yhteydestä on laaja. Lisäksi oppilas on harjoitellut improvisoimista ja säveltämistä, ja hänellä on ollut monipuolisten kappaleiden ansioista mahdollisuuksia esiintyä.\nPaul Harrisin Clarinet Basics -kirjan vahvuuksia ovat monipuolinen sisältö, musiikinteorian yhdistyminen soittoon, järjestelmällinen eteneminen ja laadukkaat säestykset klarinetille tai pianolle. Kirjan harjoitteissa käydään läpi klarinetinsoiton perusteita, ja vaikka\nkirja opastaakin oppilasta ja opettajaa tarkasti, ei kaikkia asioita opeteta kirjasta käsin\nvaan opetukseen jää kuitenkin vastuuta soitonopettajalle. Kirjan näkemys klarinetinsoiton alkeiden opettamisen etenemisestä ja järjestyksestä on hyvin tarkka, eikä soitonopetuksen kulun muokkaamiselle jätetä opettajalle tilaa. Kuitenkin soitonopettajalla on\nmahdollisuus soveltaa kirjassa olevia harjoitteita oman mielensä mukaisesti. Lisäksi\ntekniikan opettamiseen kirja ei anna valmista pakettia, vaan jättää opetuksellisen vastuun opettajalle. Musiikillisen minäkuvan rakentuminen on Clarinet Basics -kirjassa\nläsnä useiden eri musiikillisten harjoitteiden avulla ja harjoitteiden veikeät melodiat ja\nhauskat nimet auttavat oppilaan motivoimisessa. Kirjaa käyttäessään opettajalla pitää\nkuitenkin olla selkeä mielikuva kirjan etenemisestä ja teknisten asioiden opettamisesta.\nKäyttämällä kirjaa määrätietoisesti sen vankka rakenne auttaa varmasti laadukkaan\nsoiton perusteiden oppimisessa.\nClarinet Basics: lapsen musiikilliset oppimisen tarpeet ja opetussuunnitelman\nClarinet Basics -alkeissoittokirja on järjestelmällisesti rakennettu klarinetinsoiton perustekniikkaa esittelevä kirja. Sen sisältö tukee taiteen perusopetuksen opetussuunnitelmaa tarkasti: kirjassa harjoitellaan klarinetinsoiton alkeita tekniikkaharjoituksin, erilaisin\nyksinsoittokappalein sekä yhteissoittokappalein. Lisäksi kirjassa on harjoituksia improvisointiin, säveltämiseen ja musiikin perusteiden hallitsemiseen. Käyttäessään tätä kirjaa kokonaisuudessaan, opettaja pystyy antamaan oppilaalleen vankan pohjan klarinetinsoiton jatkamiselle sekä myönteisen musiikillisen minäkuvan luomiselle.\nKirjan sisältö tukee monipuolisesti niin oppilasta kuin opettajaakin. Kuten Harris kirjoittaa alkusanoissa, opettajan tulee opetuksessaan korostaa onnistumista ja myönteisiä\nkehityksen hetkiä sekä luoda oppilaalle mahdollisuuksien mukaan yhteissoittoa. Kirjan\ntekijä, Paul Harris, kannustaa siis opettajaa myönteisen musiikillisen minäkuvan luomiseen heti alusta alkaen.\nKirja ottaa hyvin huomioon kohteensa eli klarinetinsoittoa aloittelevan, noin 9-vuotiaan\noppilaan. Pedagogisessa mielessä kirja on järjestelmällisesti rakennettu, mikä tukee\nlapsen ymmärrystä klarinetinsoiton peruselementeistä. Aloittelevalle klarinetistioppilaalle kirjan selkeä rakenne tukee myös opetuksen ja harjoittelun rutiinia sekä etenemistä\nhelpoista harjoituksista yhä vaativampiin harjoituksiin. Lisäksi kirja on kuvitettu mielikuvituksellisella tavalla, jolloin järjestelmällisyydestä huolimatta lapsen mielenkiinto pysyy\nyllä. Varsinkin englanninkielisellä lapsella kirja tukee oppimisen iloa; mielikuvitukselliset\nja hauskat kappaleiden nimet motivoivat musiikin luomisessa. Suomenkielisen oppilaan\nkanssa työskennellessä opettaja joutuu kääntämään kirjan sisällön suomeksi, jotta oppilas oppii klarinetti- ja musiikkitermit omalla äidinkielellään. Kääntäminen tukee myös\noppilaan motivaatiota; hauskat suomenkieliset kappaleiden nimet motivoivat lasta\nenemmän kuin vieraskieliset nimet.\nKlarinetinsoiton alkeiden oppikirjat Vivo klarinetti, klarinett.nu ja Clarinet Basics sisältävät klarinetinsoiton alkeisiin sopivaa materiaalia, mutta kirjojen lähestymistapa ja materiaalien laajuus on erilainen. Kuten jo mainitsin johdannossa, valitsin kirjat vertailtavaksi\nniiden erilaisten ominaisuuksien perusteella: Vivo klarinetti -kirjassa on paljon materiaalia ja se antaa melko vapaat kädet opettajalle, kun sen vastakohtana Clarinet Basics kirja noudattaa johdonmukaista klarinetinsoiton alkeiden opettamista, ja tukee opettajaa koko kirjan ajan. Näiden vastakohtana valitsin kirjan klarinett.nu, jossa soitonopetus\non yhdistetty tietotekniikan käyttämiseen. Opinnäytetyössäni olen tarkastellut kirjojen\netenemistapaa, klarinettitekniikan esittämistä, klarinettipedagogiikkaa, musiikinteorian\nosuutta kirjoissa, musiikillisen minäkuvan rakentamismahdollisuuksia sekä kirjojen tapaa noudattaa taiteen perusopetuksen opetussuunnitelmaa. Taulukkoon yksi olen kerännyt kirjojen sisällöt yhteenvetona.\nKlarinettipedagogisiin osa-alueisiin, joista kerroin luvussa kaksi, kuuluvat huolellisen\nsoittoasennon ja ansatsin löytämisen lisäksi oikeanlaisen puhalluksen paineen löytäminen sekä sormi- ja kielitystekniikka. Näiden oikeanlaiseen oppimiseen kuuluu keskittyä\nkoko alkeisopetuksen ajan. Näin ollen alkeisopetusmateriaalin rooli klarinettipedago-\ngisten osa-alueiden opettamisessa on merkittävä. Täydellistä tapaa näiden harjoittamiseen ei ole, mutta opetustilanteessa merkittävää ovat kirjan luomat mahdollisuudet\nLuvussa 2.2 Katsaus klarinettipedagogiikkaan tulee esille, että klarinettipedagogiikan\nalkeiden opettamisessa tärkeintä on keskittyminen alussa laadukkaan äänen ja oikeaoppisen ansatsin löytämiseen. Vivo klarinetti-kirjassa harjoitukset etenevät juuri näin,\nkeskittyen alussa laadukkaaseen äänentuottoon sormi- ja artikulaatiotekniikan vähitellen lisääntyessä. Kirja antaa monipuolisesti materiaalia tekniikan harjoittamiseen; jokainen aukeama alkaa sekä ääniharjoituksella että sormijumpalla. Myös Clarinet Basics -kirjan sisältö tukee laadukasta tekniikan harjoittamista. Jokainen kirjassa oleva\nosio alkaa lämmittelyharjoituksella, joka on yleensä joko ääniharjoitus tai sormijumppa.\nKirjan sisältö etenee muutenkin johdonmukaisesti koko ajan lisäten kappaleiden vaikeusastetta. Näistä poiketen klarinett.nu ei sisällä harjoituksia klarinetinsoiton perustekniikan harjoittamiseen ollenkaan. Kirjan tekijät suosittelevatkin soiton perusteiden opettamista ennen kirjaan siirtymistä, sillä kirjan ensimmäiset harjoitteet eivät sovellu ensimmäisiksi klarinetinsoiton harjoitteiksi. Lisäksi kirjasta puuttuu ääni- ja sormitekniikkaharjoitteita. Klarinett.nu -kirjaa käyttäessään opettaja joutuu käyttämään myös muuta\nmateriaalia, sillä kirjassa ei uusien sävelten ja niiden sormitusten lisäksi ole opetusmateriaalia muuhun klarinettitekniikkaan tai musiikinteoriaan. Kevyen musiikin puolen rytmi- ja soittoharjoituksia kirjassa sen sijaan on.\nKirjojen musiikillinen ja pedagoginen sisältö sekä niiden rakenne vaikuttavat kirjojen\nkäytettävyyteen. Vivo klarinetti -kirja etenee järjestelmällisesti: jokainen aukeama ja\nuuden asian esittely alkaa alkulämmittelyllä ja sormijumpalla ennen varsinaisten kappaleiden harjoittamista. Samalla tavalla myös Clarinet Basics on rakentunut: jokainen osa\neli stage alkaa alkulämmittelyllä, minkä jälkeen harjoitellaan kappaleita. Klarinett.nu kirjan rakennetta on sen sijaan vaikeata hahmottaa: kirja koostuu yksittäisistä kappaleista, joita ennen on vaihtelevasti tietolaatikossa uusi sävel tai musiikkiteoreettinen\nilmiö, joka esiintyy kappaleessa. Mitään selkeitä lukuja tai osioita kirjassa ei ole. Kirjojen pedagoginen rakenne on myös löydettävissä: Vivo klarinetti ja Clarinet Basics kirjojen pedagoginen ote on kerrata vanhoja asioita uusien asioiden rinnalla. Vaikka\nklarinett.nu -kirjassa ei paneuduta tekniikkaan, voi samanlaisen ajattelutavan asioiden\nkertaamisesta kuitenkin löytää kirjassa kappaleiden osalta.\nKirjoista Clarinet Basicsin materiaali tukee opettajaa eniten. Siinä on runsaasti teknisiä\nmuistutuksia oppilaalle, ja kirja tukee ja kannustaa myös esiintymiseen ja musiikin luomiseen. Oppilaan ja opettajan kirja toimivat käsi kädessä; oppilaan kirjassa on klarinettistemmat sekä oppilaalle suunnattuja musiikinteoreettisia tehtäviä ja tietoiskuja oppilaalle. Opettajan kirjassa on joko pianolle nuotein kirjoitettu säestys tai toinen ääni soitettavaksi klarinetilla. Lisäksi opettajan kirjassa on muistutuksia ja vinkkejä opettajalle\nkyseisessä kappaleessa harjoiteltavasta klarinettitekniikasta. Vivo klarinetti -kirja ei\nneuvo opettajaa uusien teknisten asioiden kanssa, eikä myöskään muistuta oppilasta\nsoittotekniikka-asioissa. Kirja antaa siis opettajalle vapaat kädet harjoitusten käyttämisessä. Opettaja voi siis Vivoa käyttäessään soveltaa sisältöä omaan opetuspedagogiikkaansa sopivaksi. Klarinett.nu -kirjassa ei ole ohjeita tai opastusta klarinettitekniikkaan liittyen ollenkaan. Improvisointiharjoituksiin tosin on ohjeet, ja kirjan mukana tulevalla CD-levyllä on opetuksen tueksi nauhoitettuna kaikki kappaleet säestyksellä. CDlevyn nauhoitukset auttavat kappaleiden hahmottamista ja antaa myös mahdollisuuksia\nesiintymiseen kotona ilman musiikillisesti osaavaa vanhempaa.\nMusiikillinen minäkuva rakentuu koko ajan lapsen musisoidessa. Minäkuvan rakentumiselle osana toimivat soittoharrastuksen mielekkyys, opetusmateriaalin käytettävyys\nlapselle, onnistumisen tunteet soittoharrastuksessa, musiikillinen luovuus ja musiikin\ntuomat reaktiot muilta; eli musiikin esittäminen muille. Vivo klarinetti -kirjassa on monipuolinen sisältö sisältäen niin teknisiä harjoituksia kuin yhteissoittokappaleitakin. Runsas määrä duoja sekä sointumerkein säestettävissä olevat tunnetut melodiat ja kansanlaulut kannustavat oppilasta esiintymään. Lisäksi kirjassa on paljon säveltämis- ja\nimprovisaatioharjoituksia, jotka edesauttavat positiivisen musiikillisen minäkuvan rakentamisessa. Klarinett.nu -kirjan kappaleet ovat tunnettuja lastenlauluja ja populaarimusiikin klassikoita, jotka varmasti ovat monille tunnettuja. Kirja ei etene clarino-rekisteriin,\njoten tunnettujen kappaleiden soittaminen chalumeau-rekisterissä rakentaa musiikillista\nminäkuvaa myönteisesti ja tukee positiivisen itsetunnon kasvamista soittaessa. Lisäksi\nmahdollisuudet CD-levyn kanssa soittamiseen mahdollistavat runsaan musisoimisen\nmyös soitonopetuksen ulkopuolella. Clarinet Basics -kirjan runsas materiaali, joka sisältää paljon säestyksellisiä ja kaksiäänisiä kappaleita, antaa hyvät valmiudet myönteisen\nmusiikillisen minäkuvan rakentumiselle. Kirjan kappaleet ovat pääosin kansanlauluja,\ntekijän omia sävellyksiä ja sovituksia taidemusiikin klassikoista. Kirjan monet säveltämistehtävät tukevat musiikin luomisen itsevarmuutta ja itseluottamusta musiikin alalla.\nKuten mainitsin luvussa 2.3 Katsaus musiikin perusteiden opettamiseen, musiikinteoriaopetuksen pedagogiikan mukaan lapsen soitonopetus tulisi yhdistää musiikinteoriaan mahdollisimman monipuolisesti, jotta lapselle muodostuisi sävellajeista asteikkoskeema ja ymmärrys sävelnimien yhteydestä toisiinsa niin soittimen kanssa kuin ilman\nsoitinta. Sävelkorkeuksien ja rytmien suhteiden ymmärtämiselle graafisen kuvan yhdistäminen nuottikuvaan saattaa helpottaa lapsella nuottikuvan ymmärrystä. Mikään kirjoista ei hyödynnä graafista kuvaa nuotintamisessa nuottikuvan sijasta. Sen sijaan musiikinteorian liittäminen soitonopiskeluun on vahvasti läsnä niin Vivo klarinetti -kirjassa\nkuin Clarinet Basics -kirjassakin. Molemmat kirjat antavat opettajalle työvälineitä musiikin perusteiden opettamiseen. Clarinet Basics on Vivo klarinetti -kirjaa hieman järjestelmällisempi musiikinteorian läpikäymisen suhteen ja se esitteleekin musiikkisanastoa\nrunsaasti. Molemmat kirjat antavat myönteisen kuvan musiikinteorian opiskelusta; esimerkiksi Vivo klarinetti -kirjassa teoriatehtävät on ripoteltu kirjaan kuvien ja hauskojen\nMestarietsivä Käkösen kysymysten kautta, jolloin lapsioppilaalle välittyy musiikinteoriasta positiivinen mielikuva. Klarinett.nu -kirjan yhteydessä on Internet-sivustolla laajasti\nmusiikinteorian tehtäviä ja tietoa, ja sivuston säveltapailutehtävät ovat varsin kattavia.\nItse kirjasta kuitenkin puuttuu niin asteikko- kuin eri sävellajeissa soittaminen ja musiikkisanaston läpikäynti.\nTaiteen perusopetuksen opetussuunnitelman mukainen materiaali löytyy niin Clarinet\nBasics- kuin Vivo klarinetti -kirjassakin, vaikka kummankaan kirjan sisältö ei vielä riitä\nensimmäisen perustason tasosuorituksen suorittamiseksi. Opetussuunnitelman tavoitteiden mukaisesti niin Clarinet Basics kuin Vivo klarinetti -kirjassa harjoitellaan järjestelmällisesti niin klarinetinsoiton perustekniikkaa, musiikin teoriaa kuin esiintymistä,\nitsensä ilmaisua, improvisointia ja säveltämistäkin. Varsinaisten tekniikkaharjoitusten\npuuttuessa, klarinett.nu -kirjan sisältöä ei voida kokonaan laskea opetussuunnitelmaan\nkuuluvaksi. Kuitenkin materiaali on muista kirjoista poiketen siirretty nykypäivään, Internetiin sekä äänitteenä CD-levylle, mikä on myönteistä. Opetussuunnitelmaa noudatettaessa kirja ei kuitenkaan sovellu käytettäväksi ainoana opetusmateriaalina, vaan\nkirja tarvitsee rinnalleen jonkun muun alkeisopetuskirjan tai opettajan itse luomaa materiaalia.\nKaikissa kolmessa kirjassa on omat erityispiirteensä. Vivo klarinetti -alkeissoittokirja on\nmonipuolinen suomenkielinen klarinetinsoiton alkeiskirja. Se tukee opettajan ja oppilaan välistä työskentelyä musiikillisen minäkuvan rakentamisessa turvallisessa ympäristössä. Lisäksi kirja sisältää runsaasti opetusmateriaalia, jota opettaja voi soveltaa\nomaan opetuspedagogiikkaan sopivaksi. Englanninkielinen Clarinet Basics -kirja noudattaa järjestelmällistä tapaa käsitellä klarinetinsoiton alkeita. Etenkin aloittelevalle soitonopettajalle Clarinet Basics antaa materiaalia rutiininomaiseen soitonopetukseen.\nKirjan runsas sisältö antaa oppilaalle hyvän perustan klarinetinsoiton ja länsimaisen\ntaidemusiikin perusteiden hallintaan ja se linkittää vahvasti musiikinteorian soitonopiskeluun. Klarinett.nu -kirja on tietotekniikkaa hyödyntävä ruotsinkielinen klarinetinsoiton\nalkeiskirja. Kirjan sisältö on melko suppea, mutta siinä olevat kevyen musiikin rytmiharjoitukset harjoittavat myös korvakuulolta soittamista, mitä muut kirjat eivät tee. Kirjan\nsuppea sisältö vaatii paljon lisätyötä opettajalta perusteiden opettamisessa, mutta kirja\nvoi sellaisenaan olla toimiva jonkun muun opetusmateriaalin rinnalla.\nYhteenveto kirjojen sisällöistä.\nrunsas kuvitus vihreällä värillä.\nPieniä mustia kuvia\nkuvia, joita on noin\njoka toisella sivulla.\nOnko sisältö taiteen perusopetuksen\nMahdollistaako kirjan sisältö klarinettipedagogisten osa-alueiden opettamista?\nKyllä. Kirjassa on\nääni- ja sormiharjoituksia.\nKyllä, mutta ääni- ja\nKirjan pedagoginen ote\nsormijumpalla, minkä jälkeen harjoitetaan\njoissa on samanlaisia teknisiä haasteita. Kirjan pedagoginen ote on kerrata vanhoja asioita\nKirjassa ei ole selkeätä\nKappaleiden lomassa on muutama\nasioita, mutta lukuja\nkirjassa ei ole. Pedagoginen ote on\nasioita uusien rinnalla.\ntaso alkaa ääniharjoituksella tai sormijumpalla, minkä\njoissa on samanlaisia\non kerrata vanhoja\nmaista, lastenlauluja, tekijöiden sävellyksiä.\nDuoja ja kaanonkappaleita.\nPaljon duoja ja\nääni ja säestykset\nCD-levyllä on nauhoitettuna kappaleet\nja niiden säestykset.\npianosäestys opettajan kirjassa.\nOhjeistaako kirja oppilasta?\nOhjeita on kirjan\nmutta ei soittamiseen.\nOhjeita on improvisointiin, mutta ei\nPaljon ohjeita soittamiseen.\nOhjeistaako kirja opettajaa?\nja runsaasti säveltapailumateriaalia.\nRytmi- ja termistötehtäviä,\nMiten kirja rakentaa musiikillista minäkuvaa?\nyhteissoittokappaleita ja Juhlasta\nImprovisaatioharjoituksia on runsaasti.\non liitetty yhteen\nPaljon sävellystehtäviä ja improvisaatiota. Kirja kannustaa esiintymiseen.\nKappaleiden ja harjoitteiden ääniala\nOppilas osaa perusrytmit tasa- ja\nOppilas osaa perusrytmit tasa- ja kolmijakoisissa\nkappaleissa, hän on har-\nTaidot, jotka oppilas osaa\non harjoitellut musiikkisanastoa,\nimprovisointia, sävellystä ja osaa\nhän osaa vähän\nmusiikkisanastonsa on laaja, ja hän\non improvisoinut ja\nOpinnäytetyössäni tarkastelin klarinettipedagogiikan alkeisopetuksen osa-alueita ja\nkartoitin kolmen Suomessa käytössä olevan klarinetinsoiton alkeisopetuskirjan suhtautumista niihin. Analysoin myös kirjojen yleiskuvaa, niiden pedagogista ajattelutapaa ja\nkäytettävyyttä klarinetinsoiton alkeisopetuksessa. Lisäksi tarkastelin kirjojen soveltuvuutta musiikin perusteiden opetukseen. Tarkastelun kohteena oli kolme pedagogisilta\nlähestymistavoiltaan erilaista oppikirjaa: Vivo klarinetti, klarinett.nu ja Clarinet Basics.\nVivo klarinetti on runsaasti soittomateriaalia sisältävä suomalainen oppikirja, jonka pedagogisena ajatuksena on tarjota opettajalle runsaasti vapaasti sovellettavissa olevaa\nopetusmateriaalia. Kirja etenee loogisesti alkeisoppilaan osaamistason mukaisesti ja\nse sisältää soittomateriaalin lisäksi myös paljon länsimaiseen taidemusiikkiin suuntautuvaa musiikinteorian materiaalia. Kirjan iloinen kuvitus ja hauskasti eri puolille ripotellut\ntietoiskut, teoriatehtävät, sävellys- ja improvisaatiotehtävät rakentavat soittotaidon lisäksi myös oppilaan musiikillista minäkuvaa ja laajaa ymmärrystä musiikin eri osaalueista. Kappaleet ovat sormi- ja ääniharjoituksia, kansanmusiikkia ja tuttuja taidemusiikki- ja lastensävelmiä sekä kirjan tekijöiden säveltämiä teoksia yhdelle tai kahdelle\nklarinetille. Kappaleisiin on myös kirjoitettu c-vireiselle soittimelle sopivat sointumerkit.\nRunsaasta opetusmateriaalista huolimatta Vivo klarinetti -kirja ei sisällä neuvoja opettajalle tai muistutuksia oppilaalle, vaan näiden ottaminen opetukseen on opettajan vastuulla.\nKlarinett.nu on ruotsalainen, tunnettuja sävelmiä sisältävä alkeisoppikirja, joka hyödyntää painetun kirjan lisäksi myös Internet-sivustolle ja CD-levylle koottua materiaalia.\nInternet-sivustolla www.klarinett.nu on tietoa klarinetista ja musiikin perusteiden opetukseen liittyvää materiaalia. Vaikka klarinett.nu -kirja onkin alkeisopetuskirja, kirjan\ntekijät suosittelevat äänentuoton harjoittelemista jo ennen kirjan aloittamista. Lisäksi\nkirjasta puuttuu klarinettitekniikkaan liittyviä ääni- tai sormiharjoituksia. Tästä huolimatta\nkirjan kappaleet etenevät oppilaan osaamistason mukaisesti ja soveltuvat siis klarinet-\ntipedagogisten osa-alueiden opettamiseen. Klarinett.nu -kirja soveltuu opettajalle, jolla\non käytössään myös muuta alkeisopetusmateriaalia kirjan rinnalla. Kirjan soitettuaan\noppilas ei vielä ole harjoitellut clarino-rekisterissä olevia säveliä. Kirjan kappaleet on\nsoinnutettu b-vireiselle soittimelle, mutta kirjan mukana tulevalla CD-levyllä jokainen\nkappale on nauhoitettuna säestyksineen. CD-levyn käyttö auttaa musisoimista myös\nkotiolosuhteista ja edistää säveltapailullista harjoittelemista. Kirja ei varsinaisesti painota länsimaisen taidemusiikin traditiota, vaan antaa mahdollisuuksia myös kevyemmän\nmusiikin rytmien opettamiseen.\nClarinet Basics on englantilainen klarinetinsoiton alkeisoppikirja, joka sisältää runsaasti\npedagogista ja musiikillista materiaalia. Vertailun kohteena olevista kirjoista Clarinet\nBasics on ainoa kirja, jossa on erillinen opettajan kirja tukemassa opetusta. Kirja etenee järjestelmällisesti ja se tukee ja neuvoo opettajaa opetuksen kulussa. Kirjan harjoitukset ja kappaleet etenevät loogisesti alkeisoppilaan osaamistason mukaisesti. Kirja\non jaettu 22 eri osioon, joista jokainen keskittyy tiettyyn klarinettitekniseen tai musiikinteoreettiseen asiaan. Uuteen osioon siirryttäessä kirja valmistaa oppilasta aiheeseen\ntietoiskulla, alkulämmittelyllä tai teknisillä harjoitteilla. Kirjan kappaleet ovat lähinnä\ntunnettuja länsimaisen taidemusiikin melodioita tai populaarimusiikin puolelta sovitettuja melodioita. Kirja sisältää myös paljon kirjan tekijän omia kappaleita. Yhteissoittomahdollisuuksia tuetaan tarjoamalla jokaiseen kappaleeseen myös pianosäestys tai\nklarinetille kirjoitettu toinen ääni. Monipuolinen materiaali ja opettajan kirjassa olevat\nneuvot klarinetinsoiton opettamiseen tukevat opettajaa. Kirja antaa valmiudet klarinetinsoiton ja musiikin perusteiden hallintaan.\nTarkastelussa olleet kirjat osoittivat, että klarinettipedagogiikan osa-alueet voi liittää\nopetusmateriaaliin monella eri tapaa. Järjestelmällisimmäksi kirjaksi osoittautui Clarinet\nBasics, jonka runsas soittomateriaali yhdistettynä selkeästi käsiteltyyn musiikin teoriaan samalla neuvoen opettajaa toimii vankkana tukipilarina opettaessa klarinetinsoiton\nalkeita. Vivo klarinetti -kirjan materiaali osoittautui toimivaksi, klarinettipedagogisten\nosa-alueiden mukaisesti eteneväksi, vahvaa musiikillista minäkuvaa rakentavaksi kirjaksi, joka tarjoaa runsaasti sovellettavissa olevaa materiaalia soitonopetukseen. Klarinett.nu -kirja ei muiden kirjojen tapaan yhdistä klarinettitekniikkaa musiikin harjoittamiseen, mutta kirjan vahvuudet ovat panostaminen korvakuulolta soittamiseen ja kevyen\nmusiikin rytmeihin tutustuttaminen sekä musiikinopetuksen siirtäminen Internetiin.\nOpetusmateriaalia valitessa opettajan tulee ottaa valitsemansa opetuskirjan edellytykset ja mahdollisuudet huomioon ja hänen tulee soveltaa oma opetuksensa kirjan pedagogiikkaan sopivaksi. Kaikissa kolmessa tarkastelun kohteena olevissa klarinetinsoiton\nalkeisoppikirjoissa on omanlaiset mahdollisuutensa, ja jokainen kirja avaa uusia ovia\nMielestäni alkeisopetuskirjoja voisi edelleen parantaa kehittämällä alkeissoitonopetuksen suhtautumista musiikinteorian opettamiseen. Kaikista kirjoista puuttui sävelaskelten suhteiden ja nuottien aika-arvojen yhdistäminen graafiseen kuvaan nuottikuvan\nsijasta. Graafisen kuvan yhdistäminen soitonopiskeluun on muun muassa Colourstrings-metodissa10 osoittautunut toimivaksi opetustavaksi jousisoitinten opetuksessa.\nSitä voisi myös soveltaa puhallinmusiikin puolelle. Opetusmateriaalin ollessa mahdollisimman yksinkertainen, opettaminen voi kokonaan keskittyä laadukkaan tekniikan\nopettamiseen. Tällöin musiikinteorian voisi liittää soitonopiskeluun vasta oppilaan ollessa valmis siihen. Voisin myös kuvitella itse laativani klarinetinsoiton alkeisopetukseen\nsopivaa opetusmateriaalia, jonka lähestymistapa musiikinteoriaan olisi graafinen, värejä käyttävä ja mahdollisimman yksinkertainen. Olen nähnyt Colourstrings-metodia\nmuistuttavaa opetusmateriaalia käytettävän Itä-Helsingin musiikkiopistossa klarinetinsoiton alkeisopetuksessa. Kyseisessä opetusmateriaalissa nuottien aika-arvoja opetellaan kuvitettuina, ja jokaiselle sävellajille on oma värinsä: C-duurin sävelet ovat punaisia, F-duurin sävelet vihreitä ja niin edelleen. Oppilaalla on kyseisestä opetusmateriaalista soittaessaan mahdollisuus laajentaa musiikillista osaamistaan myös väri- ja kuvamuistinsa kautta. Olen vasta päässyt tutustumaan tähän materiaaliin, mutta olisi mielestäni erittäin kiinnostavaa tutustua materiaaliin käytännön työssä pidemmällä aikavälillä. Tämäntyyppisen graafisen opetustavan liittäminen muihin, kaupallisiin opetusmateriaaleihin, olisi mielestäni toivottavaa.\nToinen mieleeni tullut kehitysidea liittyy sekä opetusmateriaaliin että omaan opetukseeni. Mielestäni parhaimmillaan soitonopetusmateriaali yhdistäisi musiikilliseen oppimiseen myös kehollista oppimista, kuten liikettä ja laulua. Varsinkin lapsioppilailla musiikin tahdissa liikkuminen ja laulaminen voisi merkittävästi tukea musiikillista ymmärrystä. Tällöin musiikillinen oppiminen ei olisi vain nuotin- ja rytminlukutaitoa ja sormien\noikea-aikaista liikuttamista, vaan musiikillinen oppiminen siirtyisi laaja-alaisemmaksi.\n10 Coulurstrings™ -metodi on Géza ja Csaba Szilvayn kehittämä Zoltán Kodályn pedagogiikalle perustuva opetusmateriaali lasten jousisoitinopiskelulle (Colourstrings 14.3.2016).\nVoin itse liittää kehon kautta oppimisen klarinetinsoiton- ja musiikin opetukseeni, mutta\nmiksi alkeisopetuskirjat eivät kannusta esimerkiksi laulamiseen?\nAlkeisopetuskirjoja analysoidessani ja tätä opinnäytetyötä kirjoittaessani olen saanut\nselkeän kuvan klarinettipedagogiikasta ja alkeisopetuksen eri osa-alueista. Analyysityöni on syventänyt näkemystäni klarinetinsoiton alkeisopetuksen etenemisestä ja antanut uusia ideoita oman pedagogiikkani kehittämiseen. Koen nyt tuntevani analyysini\nkohteena olevat kirjat, ja osaavani hyödyntää niitä tehokkaasti opetuksen työvälineinä.\nLähtökohtani tähän työhön oli saada mahdollisimman laaja kuva tarkasteltavissa olevista alkeisopetuskirjoista ja selvittää, mikä kirjoista on käytettävyydeltään paras ja mikä huonoin. Vastauksena tähän voin nyt todeta, että parasta tai huonointa kirjaa ei voi\nnimetä, eikä täydellistä soitonopetuskirjaa ole. Sen sijaan olen oppinut, että jokaisella\nalkeisopetuskirjalla on oma potentiaalinsa, ja jokaisella soitonopettajalla on oma näkemyksensä kirjan potentiaalin esiintuomiseen. Vaikka opetusmateriaalin osuus alkeisopetuksessa on tärkeä, opettajan vastuulla on opetusmateriaalin koko potentiaalin\nAgnestig, Carl-Bertig & Pettersson, Claes-Merithz 1963. Vi spelar klarinett 1. Stockholm: Carl Gehrmans Musikförlag.\nAhonen, Kari 2004. Johdatus musiikin oppimiseen. Tampere: Oy Finn Lectura Ab.\nAnttila, Mikko & Juvonen, Antti 2002. Kohti kolmannen vuosituhannen musiikkikasvatusta. Joensuu: Joensuu University Press Oy.\nAsikainen, Kaisu 2005. Säveljonon hallinta ja musiikin teoria-aineiden oppimisvaikeudet. Sibelius-Akatemian koulutusjulkaisuja 13. Helsinki: Multiprint Oy.\nAxelsson, Lars & Enberg, Jan 1992. Klarinetten och jag. Thore Ehrling Musik AB.\nBerger, Kathleen Stassen 2011. The developing person through the life span. 8. painos. Worth publishers.\nBrymer, Jack 1976/2011. Yehudi Menuhin Music Guides: Clarinet. London: Macdonald\n& Co Ltd, 61–72.\nColourstrings. Viitattu 14.3.2016. http://colourstrings.fi/the-method/.\nEskelinen, Karipekka; Pesonen, Minna-Maria & Särkimäki, Eija 2012. Vivo klarinetti. 1–\n3. painos. Keuruu: Otavan Kirjapaino Oy.\nHarris, Paul 1995/2003. Teaching the clarinet. Teoksessa C. Lawson (toim.) The Cambridge Companion to the Clarinet. Cambridge: Cambridge University Press, 123–133.\nHarris, Paul 1998. Clarinet Basics: A method for individual and group learning. Harlow:\nHarris, Paul 1998/2000. Clarinet Basics: A method for individual and group learning:\nTeacher’s book with clarinet and piano accompaniments. Harlow: Faber Music Ltd.\nItä-Helsingin musiikkiopisto. Viitattu 23.2.2016.\nKuusi, Tuire 1998. Säveltapailun ja teorian peruskurssi 1/3. Helsinki: Ostinato Oy.\nLeppäluoto, R.; Kettunen, R.; Rintamäki, H.; Vakkuri, O.; Vierimaa, H. & Lätti, S. 2013:\nAnatomia ja fysiologia: Rakenteesta toimintaan. Helsinki: Sanoma Pro Oy.\nLikitalo, Laura & Saarinen, Tiina 2007. Morris Monsterin karmivan kiva klarinettikoulu.\nNorén, Roger; Johansson, K G & Norén Anders 2001. Klarinett.nu. Warner/Chappell\nOpetushallitus 2002. Taiteen perusopetuksen musiikin laajan oppimäärän opetussuunnitelman perusteet 2002.\nPay, Antony 1995/2003. The mechanics of playing the clarinet. Teoksessa C. Lawson\n(toim.) The Cambridge Companion to the Clarinet. Cambridge: Cambridge University\nRaasakka, Mikko 2005. Aapelin uudet soitteet: Johdatus klarinetin soittoteknisiin mahdollisuuksiin. Helsinki: Fennica Gehrman Oy.\nRutland, Jonathan 1988/2008. Abracadabra Clarinet. London: A&C Black.\nStein, Keith 1958. The Art of Clarinet Playing. Miami, Florida: Warner Bros. Publications Inc.\nTuovila, Annu 2003. ”Mä soitan ihan omasta ilosta!” Pitkittäinen tutkimus 7–13 vuotiaiden lasten musiikin harjoittamisesta ja musiikkiopisto-opiskelusta. Studia Musica 18.\nValtasalmi, Juhani 2006. Miten klarinetinsoitto aloitetaan? Klarinettikoulujen sisältöjen\narvioinnista syntyneitä kehittämisideoita. Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia. Opinnäytetyö.\nA. KAMARIMUSIIKKIKONSERTTI B. KUULONVARAINEN SOITONOPISKELU TAIDEMUSIIKISSA\nIHAN OIKEITA PRINSESSOJA Satukonsertti porttina sadun ja musiikin maailmaan