Land of the Free and Home of the Brave?: syyskuuta 2009\nAmerikkalaisille syöminen on ennen kaikkea sosiaalinen tapahtuma. Paikallisten ateriatottumuksissa on jotain turvallisen fiksautunutta ja ne eroavat suomalaisista todella paljon (toisaalta olen huomannnut, että missään päin maailmaa ei syödä suomalaisten aikoihin, I wonder why that is..) ja aterioiden englanninkieliset nimet eivät mielestäni taivu kunnolla suomeksi vaan olen alkanut puhua täällä lunchista ja dinneristä, kuten kaikki kunnon amerikansuomalaiset (sitten kun palaan Suomeen, minua saa muistuttaa siitä, miten uskomattoman ärsyttävää se on, kun joka toinen sana on englantia, mutta for now, yrittäkää kestää). Uskaltaisin väittää, että Suomessa suurin osa ihmisistä syö päivässä yhden lämpimän aterian, jota tuttavallisesti päiväruuaksi kutsutaan, kun taas täällä päivän tärkein ateria syödään illalla ja sana päivällinen vain ei kuvaa sitä, mitä dinner parhaimmillaan on. Ennen kuin päästään dinneriin, käydään kuitenkin tuikitärkeät kaksi muuta ateriaa läpi. Niinpä, amerikkalaiset syövät periaatteessa kolme ateriaa päivässä (kuka jaksaa odottaa useita tunteja seuraavaa ateriaa kysyn minä??), mutta toisaalta välipaloja popsitaan joka välissä ja kädessä on jatkuvasti joko Starbucksin termosmuki tai vähintään litran kokoinen Big Gulp. Onkohan kukaan koskaan kuullut viidestä pienemmästä ateriasta? Epäilen, että ei.\nAamiainen on amerikkalaisille periaatteessa tärkeä ja perinteinen tapa aloittaa päivä, mutta useissa perheissä hotkaistaan kiireessä muroja tai paahtoleipää (jotkut jaksavat kai vääntää päivittäin pannukakkuja, mutta se, että ketä nämä ihmiset ovat, on jäänyt minulle hyvin epäselväksi, itse kun en ole sellaisia tavannut) ja kahvi juodaan autossa matkalla töihin. Täällä on muodikasta olla kiireinen, joten kukaan tärkeä ihminen ei ehdi koskaan lukea päivän sanomalehteä rauhassa, saati sitten nauttia kahvi- tai teekupillista ruokapöydässä. Keittiöissä on omat pienet pöydät aamiaista varten, kun taas useimmilla on ruokasali, jossa tärkeämmät ateriat syödään.\nLounas syödään puolenpäivän aikoihin ja täällä lounas voi tarkoittaa mitä vain voileivistä lämpimään ruokaan. Koululaiset syövät pakatun lounaan (miten muuten sanan packed lunch voi kääntää??) ja riippuen perheen ruokailutottumuksista se voi pitää sisällään mitä tahansa tuoreista hedelmistä ja täysjyväleivästä suklaapatukoihin ja pieniin sipsipusseihin. Kyllä, jotkut syövät pelkkää roskaruokaa päivästä toiseen ja useimmissa kouluissa tarjotaan ainakin kerran viikossa sekä pizzaa että hampurilaisia, tämän maan kansallisruokaa. Lounas on joka tapauksessa päivällistä pienempi ateria ja monet amerikkalaiset käyvät ulkona syömässä vähintään kerran päivässä, joko lounaalla tai dinnerilla (kieltäydyn edelleen kutsumasta sitä päivälliseksi, se vain kuulostaa liian hienolta!). Lounas voi olla myös edellisen päivän tähteitä - leftovereita otetaan töihin mukaan tupperware-rasiassa ja syödään ruokailuhuoneessa. Täällä puistoon tai mihin tahansa ulkoilmaan meneminen lounastunnilla ei ole läheskään niin yleistä kuin esim. Ranskassa, mutta kuitenkin huomattavasti yleisempää kuin Suomessa. Niinpä, kuka nyt Suomessa menisi ulos syömään, kun pakkasta on kaksikymmentä astetta ja aurinkoa ei ole näkynyt pariin kuukauteen? Taas yksi syy lisää rakastaa Suomen ilmastoa.\nSitten päästään vihdoin ja viimein siihen dinneriin. Päivällisaika vaihtelee kuuden ja kahdeksan välillä, mutta suurin osa syö ison lämpimän aterian seitsemän aikaan. Ja kun alussa mainitsin siitä, että amerikkalaisille syöminen on sosiaalinen tapahtuma, dinner on juuri sitä. Perheet kokoontuvat yhteen, ystäviä kutsutaan kylään tai sitten lähdetään ravintolaan koko porukalla. Ideana on se, että ruoan äärellä keskustellaan siitä, miten itse kunkin päivä meni ja automaattisesti se, joka kutsui päivälliselle, maksaa myös loppulaskun (jos siis ollaan ravintolassa). Koska amerikkalaiset rakastavat ruokaa, mutta ovat kuitenkin kiireisiä ja suhteellisen laiskoja kokkaamaan, take-out ja ravintolassa syöminen on yleistä eikä läheskään samalla tavalla luksusta kuin Suomessa. Täällä ulkona syöminen on myöskin huomattavasti halvempaa, mikä tekee siitä mukavan tavan tuoda arkeen hieman juhlaa ja päättää päivä iloisesti ystävien ja perheen parissa.\nNeedless to say, minä olen rakastunut amerikkalaiseen dinneriin, vaikkakin elimistöni on tottunut paremmin siihen, että päivän raskain ateria syödään lähempänä kahtatoista päivällä kuin kahtatoista yöllä. En ehkä niinkään itse ateriaan vaan ennemmin sen sosiaaliseen luonteeseen - siihen, miten se tuo ihmiset yhteen ja miten se on tapa päättää päivä rakkaiden parissa. Dinner on ehkä lähinnä sitä, miten kuvailisin amerikkalaista luonteenlaatua: se on sosiaalinen tapahtuma, joka on avoin kaikille, yleensä runsas ja jättää täyden olon, sekä fyysisesti että henkisesti. Kun päivänsä päättää key lime tai mud pie -piirakkapalalla, kuka kaipaa suomalaista marjajugurttia ja ruisleipää? (No, minä aika usein itse asiassa.) Joka tapauksessa, dinneristä on tullut minulle amerikkalaisuuden ydin ja niin kauan kuin odotan sitä hetkeä päivässä, kun pääsen nauttimaan hyvästä ruuasta hyvässä seurassa, pärjään ilman ruisleipääkin. Ainakin hetkellisesti.\nLähettänyt Hanna klo 21.24 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nAmerikassa kun ollaan, turvallisuus on aina issue, olipa sitten kyseessä kävely pimeän puiston halki tai kodin varustaminen uusimmilla hälytysjärjestelmillä. Täällä murtovarkaiden varalta varustautuminen on bisnestä ja lähes jokaisesta vähänkin rikkaammasta kodista löytyvät joko hälytyslaitteet tai rautaportit, parhaimmassa (vai pahimmassa?) tapauksessa molemmat. Vähemmän vaurailla alueilla kotien ensimmäisten kerrosten ikkunat ja ovet on varustettu kalterein, jotta hullut eivät pääse sisään keskellä yötä, vaikka luodeiltahan nämä kalterit eivät kyllä suojaa... Todellisuus siitä, miten pitkälle toisen ihmisen pelko voi mennä, iskee täällä vasten kasvoja ja suomalaisena pikkukaupungin tyttönä huomaan usein ajattelevani kiitollisena, miten suojatussa ympäristössä minä olen saanut kasvaa. Toisaalta liian vähän pahuuksia nähneenä (yhtä keskellä kirkasta päivää tapahtunutta käsilaukun anastusta lukuunottamatta en ole kohdannut täällä vielä todellista actionia) en aina myöskään osaa pelätä tarpeeksi ja joskus mietinkin, että missä menee sopivan varovaisuuden ja liiallisen pelon ja toisaalta tyhmän ja järkevän rohkeuden raja? Välillä kun vaan tekisi mieli oikaista puiston poikki, vaikka onkin jo pimeää, ihan vain sen takia, että reitti kotiin nyt vain on niin paljon lyhyempi sitä kautta. Mutta ei äiti, älä huoli, minua on varoiteltu moneen otteeseen, joten osaan kiertää pimeät puistoreitit kaukaa ja useimmiten liikun autolla kaikkien muiden turvallisuutensa puolesta pelkäävien amerikkalaisten tavoin.\nSain sopivan muistutuksen amerikkalaisten turvallisuusmaniasta tällä viikolla, kun paikallisesta moskeijasta oli löytynyt epäilyttävä paketti ja poliisi sulki kaksi tämän kaupungin pääväylää pariksi tunniksi juuri sopivasti aamuruuhkan aikaan. Autot jumittivat pahimmassa ruuhkassa, jonka olin ikinä nähnyt ja itse seurasin vierestä (turvallisesti jättimazdan ratissa), kun keltaisia poliisinauhoja vedettiin teiden sulkumerkeiksi ja poliisiautoja ilmestyi jatkuvasti jostain lisää. Ironista on se, että täällä jokaisen henkilökohtainen turvallisuus otetaan todella vakavasti, mutta samalla tässä maassa tapahtuu henkirikoksia (ja varmasti muitakin rikoksia) enemmän kuin missään muussa länsimaassa. Onko vika järjestelmässä, ihmisissä vai ehkä juuri siinä, miten big deal asiasta tehdään?\nEniten minua turvallisuusasioissa mietityttää pimeällä yksin käveleminen. Totuus nyt vain on se, että aina samaan suuntaan menijöitä ei löydy, joten joskus on vain uskallettava kävellä yksin metroasemalle ja sieltä pois. Sanotaanko niin, että ei se metrotunneliin laskeutuminen lauantai-iltana Dupont Circlen metroasemalla kaikkien niiden itsekseen puhuvien kodittomien kanssa niin kovin miellyttävää ole, mutta toisaalta niin kauan kuin ympärillä on muitakin suhteellisen selväpäisiltä näyttäviä ihmisiä, minä en osaa pelätä henkeni puolesta. Niin ja aina voi ottaa taksin, vaikka taksikuskikin voi viedä sinut vaikka minkälaisia kiertoteitä kotiin, kuten itse huomasin viikko sitten, kun löysin itseni Rock Creek Parkin puistotieltä pakistanilaisen taksikuskin kyydistä ja mietin, että en minä kyllä normaalisti tätä kautta ajaisi Georgetownista kotiin.... Ihminen ei loppujen lopuksi voi elää pelossa - siinä tapauksessa sitä jää neljän seinän sisälle eikä näe ja koe koskaan mitään. Vaikka Amerikassa ollaankin, minä ajattelen sen niin, että kyllä täällä asuu 300 miljoonaa muutakin ihmistä, jotka käyvät ulkona, pitävät hauskaa, elävät elämäänsä ja löytävät (ainakin suurin osa heistä) iltaisin tiensä turvallisesti kotiin.\nNiin ja onneksi voi aina alkaa puhumaan suomea mahdollisille hulluille, jotka yrittävät ottaa kontaktia. Sen jos minkä luulisi säikäyttävän tiehensä pahimmatkin stalkkerit.\nLähettänyt Hanna klo 11.56 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTänään puhutaan jostain niinkin mitättömästä kuin pakkauksista. Tai siis kun Amerikassa ollaan, sanat mitätön ja pakkaukoko eivät yksinkertaisesti sovi samaan lauseeseen. Yksi stereotypia lähes kuukauden kestäneellä tutkimusmatkallani on vahvistunut ja se on se, että tässä maassa mitään ei saa pienessä koossa, ei mitään. Jos puhutaan pelkästään annoskoosta, täytyy mennä todella, todella hinnakkaaseen gourmet-ravintolaan, jotta ruoka-annokset ovat inhimillisen kokoisia (ja silloinkin vaativat kunnon nälän), kun taas normaaleista amerikkalaisista ravintoloista suurin osa asiakkaista pyytää mukaansa doggie bagin. Myönnettäköön, että paheksuin ennen ihmisiä, jotka ottivat osan annoksestaan mukaan kotiin - hienostelijoita tai en-minä-laihduta-väitän-vaikka-oikeasti-lasken-kaloreita-24/7-tyyppisiä ihmisiä sanoin minä - mutta täällä koko idea siitä, että ruokaa otetaan kotiin mukaan on muuttunut. Täällä sinulla on kaksi vaihtoehtoa: a) jätät ruoan lautaselle sen jälkeen, kun olet ahtanut itseesi uskomattoman määrän ruokaa, mutta annos ei pienene ja alat vähitellen epäillä, että pöydässä on reikä ja pöydän alla on pieni haltija, joka koko ajan ahtaa lautasellesi lisää ruokaa (ja ei, minä en usko haltijoihin) tai b) nöyrryt ja pyydät tarjoilijalta vaahtomuovisen laatikon, johon siirrät 2/3 osaa annoksestasi ja kannat laatikon muovipussissa nöyrästi takaisin autoon, tunget sen kotona jääkaapin perukoille ja joko syöt sen seuraavana päivänä tai todennäköisemmin nakkaat sen roskiin huomatessassi, että se, mikä edellisenä päivänä oli mitä herkullisin pad thai -annos näyttää tänään enemmän joltakin, mikä olisi voinut tulla ulos koirastasi. Niin, Amerikassa ruokaa saa kyllä koko rahan edestä ja sitten mietitään, että mikähän siinä on, kun ihmiset lihovat räjähdysmäistä vauhtia...\nAnnoskokojen lisäksi huomattavasti huvittavampia ovat pakkauskoot. Pelkästään reissu ruokakauppaan on suomalaiselle pieni tutkimusmatka. Toisena päivänäni täällä lähdin ostamaan suihkusaippuaa, tiedättehän sellaista Doven ihanan kirsikantuoksuista kermamaista geeliä, joka tekee ihosta silkinpehmeän ja jumalaisen tuoksuisen? Niin, no minä kävelin suoraan kauneusosastolle ja järkytyin huomatessani, että etsimistäni noin puolen litran pulloista ei ollut jälkeäkään vaan tilalla oli jotakin, mikä näytti suomalaisten Dove-pakkausten isältä ja äidiltä yhdistettynä. Tämä jättikokoinen puteli oli nielaissut vähintään kolme suomalaista Dove-pakkausta ja nökötti siinä hyllyllä odottamassa minua, ikään kuin sanoen: "osta minut ja käytä minua koko seuraavan vuoden ja siitäkin huolimatta joudut heittämään osan minusta pois ja jos joskus haluaisitkin tuoksua jollekin muulle kuin kirsikalle, ei se ole mahdollista, koska minä tulen asumaan kylpyhuoneessasi ikuisuuden, katsos minä olen riittoisa". Kyllä, amerikkalaisten mielestä on sekä kätevää että säästäväistä valmistaa jättipakkauksia ja tätä periaatetta sovelletaan kaikkeen.\nMinä pääsen vielä yli jättimäisistä shampoo- ja suihkugeelipakkauksista (vaikka varmaan kilon painoinen Pantene Pro-v hirvitys aiheutti kyllä naurukohtauksen eräänä päivänä Safewayssä vierailleissani), mutta suklaapatukoiden pakkaamista 25-packeihin en enää ymmärrä. Mistään ei saa pelkästään yhtä patukkaa vaan jokainen ostaa tietysti 25, koska God forbid, sehän olisi ihan kamalaa, jos Snickersit pääsisivät yhtäkkiä loppumaan. Sinkun elämä tässä maassa on yhtä h****ttiä (anteeksi ruma kielenkäyttö), koska ruokakaupoista kaikkea saa ainoastaan isoissa säästöpakkauksissa. Tämän maan kaupat on suunniteltu perheenäideille, joilla on viisi suuta ruokittavana ja aikaa käydä vain kerran viikossa kaupassa. Tuolloin tavaraa ostetaan kärrykaupalla ja onhan se kätevää lastata kärryyn kuudenkymmenen kappaleen säästöpakkauksia sen sijaan, että poimisi jokaisen tuotteen yksitellen hyllyistä. Itse mietin vain, että mitä teen niillä neljällätoista jugurtilla, kun oikeasti halusin vain yhden ja päiväyskin menee umpeen parin päivän päästä... "Kyllä kaikelle sille ylimääräiselle on aina käyttöä" voisi olla amerikkalaisten motto mitä kaupassakäyntiin tulee. Tämä on kulutusyhteiskunta, siitä ei ole epäilystäkään.\nOlen alkanut tottua siihen, että täällä kaikki on superkokoista, kaikki on miljoonaan kertaan pakattu (ympäristöystävällistä? i don't think so) ja olen lakannut etsimästä yksittäisiä suklaapatukoita. Voihan se olla, että kun palaan Suomeen, ihmettelen sitä, miten pieneltä kaikki näyttää, miten karkkipusseistakin saa nykyään minipusseja ja miten shampoopullon nostaminen unenpöpperössä suihkussa ei ole samalla päivän ensimmäinen hauistreeni. Siihen asti nautin oikeastaan siitä, että minun ei tarvitse ravata kaupassa päivittäin ostamassa uusia kauneustuotteita - yksi kunnon reissu kauppaan ja kosmetiikkavarastot on turvattu jouluun asti. Ja mitä annoskokoihin tulee, minä en edelleenkään usko doggie bageihin vaan jätän suomalaisten perheenäitien kultaisen neuvon käyttämättä ja jätän osan ruoastani lautaselle, senkin uhalla että olen maksanut siitä. Rajansa kaikella sanon minä.\nLähettänyt Hanna klo 11.05 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nWashington on vastakohtien kaupunki. Tässä Yhdysvaltain pääkaupungissa 60 prosenttia asukkaista on tummaihoisia, mutta täällä luoteis-Washingtonissa sitä ei huomaa. Rikostilastot kertovat karua kieltään: DC on Yhdysvaltain kaupungeista se, jossa tehdään eniten murhia väkilukua kohden ja täällä joka kahdeskymmenes kadulla kävelevä ihminen kantaa HI-virusta (kyllä, luin juuri mainoksen metrossa, joka mainosti sitä, miten pahaksi HIV on päässyt täällä).\nSamalla DC on Yhdysvaltain käyntikortti muulle maailmalle ja sen huomaa etenkin Northwestin alueella (joka joidenkin paikallisten mielestä on ainoa asuinkelvollinen alue täällä). Pelkästään Union Stationille saavuttaessa klassisen arkkitehtuurin ja eurooppalaisen vaikutuksen huomaa, patsaat ja kaaret huimaavat päätä ja missään ei näy roskan roskaa. Luoteis-Washington on juuri sitä: kliinisen puhdas, mutta samalla uskomattoman vihreä, eurooppalaistyyppinen arkkitehtuuriltaan (eli ei pilvenpiirtäjiä!) ja kuitenkin viehättävän amerikkalainen. Monikulttuurisuus näkyy ja kuuluu katukuvassa, eri valtioiden virkamiehet kävelevät sidewalkeilla ja mustat diplomaattiautot odottavat vuoroaan liikennevaloissa. En ole koskaan nähnyt missään niin paljon eri maiden lippuja kuin täällä ja kaikesta huolimatta iloiset, hyvinhoidetut ja uskomattoman rikkaat amerikkalaiset tervehtivät minua päivittäin. Tällä alueella toinen puoli Amerikasta jää kokonaan kokematta ja mietin monesti, miten etuoikeutettu olen saadessani asua täällä, mutta samalla koen suurta syyllisyyttä ja ahdistusta siitä, miten epätasaisesti tämän maan rikkaudet ovat jakautuneet.\nMinä olen kuin huomaamattani sujahtanut maailmaan, johon en aina tunne kuuluvani. Illallistan seurassa, jossa puhutaan kiihkeästi ilmastonmuutoksesta ja siitä, miten amerikkalaisten pitäisi asiaan suhtautua, tapaan tärkeitä valtion virkamiehiä, pukeudun korkokenkiin ja suoriin housuihin ja tilaan ruokaa listalta, joka luultavasti on tehty aidosta nahasta (ei tietenkään niitä osia, missä ruoat on lueteltu haha). Katson, kun valet parking guy (en minä tiedä, millä nimellä kutsua sitä miekkosta, joka tuo auton paikalle...) tuo minulle auton ja kiitän nätisti. Koko ajan mietin, että vaikka näytän kuinka siltä, että kuulun tähän joukkoon - olenhan minäkin valkoinen, pukeutunut hienoihin vaatteisiin ja osaan keskustella aiheesta kuin aiheesta minulle vieraalla kielellä (jopa niistä, joista Washington Postissa juuri aamulla kirjoitettiin) - olen joka tapauksessa ulkopuolinen, en tänne syntynyt enkä missään nimessä samaa joukkoa kuin nämä muut. Minä olen se, joka haluaa ajaa gettoihin, nähdä kalterit alimman kerroksen ikkunoissa (murtojen varalta) ja joka on sitä mieltä, että valtionverotus on erinomainen asia, yksityiskoulut turhaa hienostelua ja terveydenhoidon pitäisi kuulua jokaiselle, sosiaalisesta statuksesta huolimatta. Niin, välillä koen olevani kuin vakooja - näytän siltä kuin muutkin, mutta kukaan muu ei tiedä totuutta minusta kuin minä itse (ja hyvä ystäväni, joka kehotti minua leikkimään mukana ja sanoi, että niin kauan kun pidättäydyn poliittisesti korrekteissa aiheissa, kukaan ei tiedä, mitä oikeasti ajattelen). For all they know, you could be the princess of Sweden.\nMinua yhteiskunnan epäkohdat kiinnostavat enkä missään nimessä halua viettää koko vuottani täällä, missä köyhyydestä ei ole tietoakaan ja missä ihmiset ovat snobeja jo syntyessään. Minä seuraan tätä Gossip Girl -elämäntyyliä sivusta, otan ilon irti kokemuksistani ja kuka tietää, ehkäpä jonakin päivänä kirjoitan tästä kaikesta kirjan. Vietettyäni kolme viikkoa yhdellä Amerikan rikkaimmista alueista, voin kuitenkin sanoa, että rikkaus ja hienostelu ei takaa rakkautta ja onnellisuutta. Todellisen ystävän tunnistaa, oli hän sitten pukeutunut Gucciin tai Wal-Martista ostettuihin vaatteisiin, tärkeintä on se, mitä sisältä löytyy. Enkä missään nimessä sano, että Washingtonin eliitti on läpeensä mätää, ehei. Olen tavannut täällä aidosti ystävällisiä ja toisista ihmisistä välittäviä ihmisiä, jotka ovat kiitollisia kaikesta, mitä ovat saaneet ja ovat valmiita jakamaan omastaan. Minulle näiden ihmisten kohtaaminen on ollut elämäämullistava kokemus ja jos amerikkalaiset ovat opettaneet minulle jotakin, on se varmasti kiitollisuutta siitä, miten hyvin elämä on loppujen lopuksi kohdellut ja miten at the end of the day, läheiset ympärillä ovat se, mitä ihminen oikeasti tarvitsee. Love is never up for sale.\nLähettänyt Hanna klo 14.26 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nWashington on siitä erikoinen kaupunki, että täällä pukumiehiä kävelee vastaan päivittäin (ei, en minä valita, itse asiassa jokaisen tytön pitäisi saada asua alueella, missä Armaniin ja Hugo Bossiin pukeutuneet miehet kävelevät kodin ohi joka aamu). Se ei ole mikään yllätys, kun miettii, että luultavasti noin 80% kaupungin väestöstä työskentelee Capitol Hillillä (tai joissain muissa poliittisissa/juridisissa viroissa), mutta toisaalta jos tulee mistä tahansa muusta suomalaisesta kaupungista kuin Helsingistä, tähän ei ehkä ole tottunut ja muutos ympäristön pukeutumistavoissa herättää alussa mielenkiintoa, to say the least. Muutaman kerran olen jäänyt kiinni suoranaisesta tuijottamisesta, kun ohi on kävellyt pari erityisen hyvinpukeutunutta valtion virkamiestä (kyllä, myös puvuissa on eroja!). Jotta te rakkaat lukijat ette kuitenkaan pääsisi syyttämään minua suoranaisesta seksuaalisesta syrjinnästä, voin kertoa, että samaan tapaan vastaan kävelee naisia jakkupuvuissa ja korkokengissä ja minä katselen näitä naisia vähintään yhtä ihaillen - kuka koskaan sanoi, että amerikkalaiset eivät osaa pukeutua??\nKuten aina, tästäkin kolikosta löytyy kuitenkin toinen puoli. Siinä missä pukumiehet ja -naiset täyttävät luoteisen Washingtonin kadut maanantaista perjantaihin virastoaikoina (eli vähintään 8.00-19.00 - jep, täällä tehdään pitkää päivää), viikonloput ovat täysin toisenlaisen pukeutumisen aikaa. Diisiiläiset tuntuvat olevan ääripäiden ihmisiä mitä pukeutumiseen tulee: viikonloppuisin perinteinen amerikkalainen farkut/shortsit-lenkkarit-t-paita-huppari linja pitää pintansa, oli kyseessä sitten dinner, elokuva tai ostosreissu mallille. Amerikkalaiset rakastavat rentoja vaatteita (ehkä juuri sen takia, että töissä heidän oletetaan pukeutuvan parhaimpiinsa?) ja mukavuudesta ei olla koskaan valmiita tinkimään - muodikkuuden kustannuksella. Mietipäs hetki sitä, minkälainen käsitys sinulla on siitä, miten amerikkalaiset - vapaa-aikaansa viettävät amerikkalaiset - pukeutuvat? Niinpä, enough said. Reppu, lenkkarit, t-paita, sortsit ja englanniksi kuuluvalla äänellä kailottaminen ja siinä on prototyyppi amerikkalaisesta turistista. Kuvitelkaapas sitten hetki, millaista on asua puolen miljoonan sellaisen ihmisen kanssa?\nVastaus tähän on: ihanaa. Minä rakastan amerikkalaisten rentoutta, varsinkin pukeutumisen suhteen. Ehkä en ole koskaan tuntenut itseäni maailman muodikkaimmaksi Suomessa, mutta täällä saan kuulla jatkuvasti kommentteja kovin "eurooppalaistyylisistä" vaatteistani (whatever that means...), hiuksistani, jotka ovat monivärjätyt (sitä ei kai täällä harrasteta?) ja ylipäänsä eurooppalaisten sense of fashionistä, jota amerikkalaisilla ei kuulemma ole ollenkaan. Voisin ehkä yhtyä tähän, jos en olisi sitä mieltä, että minusta on vain ihanaa, että jokainen saa näyttää siltä, miltä haluaa, baariin voi lähteä hupparissa jos huvittaa ja meikata voi jos jaksaa/siltä tuntuu. Ja tottahan se on: amerikkalaiset kaupat ovat täynnä ehkä ei-niin-muodikkaita mutta sitäkin mukavampia vaatteita, jotka sopivat kaikenlaisille vartaloille, näyttävät ihan tarpeeksi siisteiltä päällä ja kestävät kaikenlaisen menon.\nKoska Amerikka on suuri maa ja Washington DC vain yksi keskikokoista suurempi kaupunki itärannikolla, kahden valtameren väliin mahtuu jos jonkinlaista pukeutujaa. Täällä voi kyllä kipsutella korkeissa koroissa ja jakkupuvuissa kaikki päivät, jos haluaa (ja jotkut varmasti harrastavat sitä), mutta minulle huppari-farkut linja sopii paremmin kuin hyvin. Ja jos koti-ikävä iskee, Georgetownista löytyy joka tapauksessa H&M. Ehkä en ole ihan vielä valmis luopumaan eurooppalaiseta lookistani (en voi edes kirjoittaa tätä vakavalla naamalla, kertokaa joku minulle, että mikä on eurooppalainen tyyli - jokin muu paita kuin yliopiston printillä varustettu huppari??) ja joka tapauksessa kohtaan mieluummin Ralph Laureniin pukeutuneet virkamiehet jalkakäytävällä pukeutuneena johonkin vähän hienompaan kuin cut-offseihin ja t-paitaan, jonka rintamuksessa lukee I <3 DC or something equally lame.\nLähettänyt Hanna klo 10.37 3 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: pukeutuminen, washington dc\nMinä tykkään katsoa televisiota ja kenellekään, joka minut tuntee, se ei tule yllätyksenä. Siksipä ajattelinkin, että Amerikka, tuo Frendien ja Sinkkuelämän kotimaa, ei vaan yksinkertaisesti voi tuottaa pettymystä. I hate to break the bubble folks, mutta siltä pahasti näyttää, että suomalainen amerikkalainen televisio peittoaa alkuperäisen kymmenen-nolla. Amerikkalaiset keksivät hyviä (ja todella huonoja) sarjaideoita, joista suomalaiset sitten poimivat parhaat päältä, kun taas täällä yhtä hyvää sarjaa vastaa sata niin huonoa, että usko laatusarjoihin hiipuu heti kättelyssä. Amerikkalaiset vaativat laajaa tarjontaa ja sitä he myös saavat - laadusta viis. Täällä on kyllä jokaiselle jotakin: löytyy uutisia, urheilua, uskontoa, sarjoja, elokuvia, saippuasarjoja, realityä, sen sataa sorttia mainoskanavia ja jopa oma kanava joogalle ja astrologialle. Jokaisella alueella on omat kanavansa, on tiettyjä kanavia naisille ja tiettyjä miehille, tiettyjä historiasta kiinnostuneille, tiettyjä science geekeille. Kaikkina vuorokaudenaikoina amerikkalaiset tv-kanavat syytävät kaikkea päivänpolttavista poliittisista kysymyksistä "ota jeesus sydämeesi jo tänään" -tyyppisiin hurmoksellisiin käännytysohjelmiin, mutta juuri silloin, kun televisiota haluaisi katsoa, sieltä ei tunnu tulevan mitään. I wonder why that is ja uskon löytäneeni kysymykseeni vastauksen.\nAmerikkalainen televisio on ennen kaikkea väylä mainostaa tämän maan 300 miljoonalle pikkukuluttajalle kaikkea moottoriöljystä botox-ruiskeisiin. Mainostettavaa on paljon, joten mainostaukoja on JATKUVASTI. Ja kun sanon jatkuvasti, tarkoitan kirjaimellisesti sitä, että kun eräänä päivänä Frendien mainostauolla poistuin joksikin aikaa television äärestä (kuvitellen, että mainostauko kestäisi ikuisuuden niinkuin täällä on tapana), palatessani takaisin sarja oli ehtinyt jo seuraavalle mainoskatkolle. Mistäkö tiedän, että kyseessä ei ollut sama mainostauko? No, olen nähnyt kyseisen sarjan kaikki jaksot niin monta kertaa, että huomasin kyllä, että välistä puuttui pari kohtausta, jotka oli siis näytetty kahden mainostauon välissä. Laskin kerran huvikseni montako mainostaukoa noin 22 minuuttia kestävän sitcomin aikana tulee ja kokonaismääräksi muodostui neljä. Siis NELJÄ???!!! Suomessa me valitamme sitä, että puolen tunnin sarjan aikana tulee yksi mainostauko, mutta en suinkaan liioitellut, kun sanoin, että täällä mainostaukoja on JATKUVASTI. Yleensä ensimmäinen tulee heti alkutekstien jälkeen, seuraava viiden minuutin päästä, sitä seuraava siitä viiden minuutin päästä ja viimeinen ennen viimeistä vitsiä. Kyllä, luit oikein. Arvatkaa vaan turhauttaako katsella mainoksia ihmemopeista, Macy's-tavarataloketjun alennusmyynneistä ja laajakuvatelevisioista usean minuutin ajan vain saadakseen huomata, että sarjaa oli jäljellä vajaa minuutti ja lopputekstit. Great. Niin ja by the way, sama pätee elokuviin - mainoksia tulee viiden-kymmenen minuutin välein, minkä takia olen lakannut katsomasta elokuvia televisiosta ja tyytynyt katsomaan niitä laittomasti netistä niin kuin kaikki muutkin järkevät ihmiset.\nKanavia on tosiaan ainakin se viisisataa, monissa kaapelitalouksissa enemmän. Alussa minä, tyhmä pieni suomalainen ajattelin, että ah ihanaa, niin monta kanavaa, kuinka ehdin ikinä tehdä mitään muuta kuin katsoa televisiota. Voi kuule, oikein hyvin. Voisin vaikka lyödä vetoa, että viidestäsadasta amerikkalaisesta kanavasta ehkä kolmelta tulee ohjelmaa, jota jaksaa edes joten kuten seurata ja hyvässä lykyssä yksi niistä on jopa ihan mukiinmenevä. Löytääksesi tämän yhden hyvän ohjelman sinun on kuitenkin kahlattava kaikkien noiden viidensadan kanavan läpi (olen lakannut tarkistamasta, että sattuisikohan televisiosta tulemaan tänään jotain hyvää, liian työlästä) ja loppujen lopuksi mainostauot turhauttavat niin nopeasti, että televisio menee kiinni sen yhden kohtalaisen ohjelman jälkeen ja jokainen järkevä amerikkalainen kävelee blockbustersiin (videovuokraamo) tai vielä parempaa, elokuvateatteriin ja ostaa dvd-bokseina lempiohjelmansa kaikki tuotantokaudet. Toisaalta en yhtään ihmettele, että amerikkalaiset katsovat keskimäärin 4-5 tuntia televisiota päivässä - pelkästään kanavien selaamiseen saisi kulumaan aikaa tuntikausia. Kyllä me suomalaiset sittenkin pääsemme helpolla.\nToisaalta, on amerikkalaisessa televisiossa hyvätkin puolensa. Greyn anatomian uusi tuotantokausi pyörähtää käyntiin vajaan parin viikon päästä, kun sitä Suomessa saadaan odotella pitkälle syksylle (hahaa, käännetäänhän vähän veistä haavassa!) ja täällä näytetään paljon hyviäkin ohjelmia, jotka eivät koskaan edes yllä kaukaiseen Skandinaviaan asti. Ja kai kaikkeen tottuu, mainoksiin ja kanavien ylitarjontaankin, kunhan vain pääsen sinuiksi paikallisen töllöttimen kanssa. Ja siihen voi aina luottaa, että jos televisiosta ei tule mitään, niin aikaa voi tappaa pelkästään etsimällä jotain katsottavaa. Kuka tietää, joskus voi törmätä johonkin elämäämullistavaan katsomiskokemukseen tai sitten ei. Ja siihen saakka, jostain pyörähtää aina kuuluviin "I'll be there for you" ja heti tulee kotoisa olo.\nLähettänyt Hanna klo 17.12 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: mainokset, televisio, usa\nSillä alueella, missä minä asun, myytti amerikkalaisista maailman lihavimpana kansana on todellakin myytti eikä voisi olla kauempana totuudesta (see, anglismit alkavat jo nyt!). Täällä DC:n vauraimmalla seudulla kipsuttelevat perheenäidit ja työssäkäyvät naiset ovat toinen toistaan hoikempia, kaikki tilaavat Starbucksissa rasvattoman, soijamaitoon tehdyn laten ja kaikki - I mean KAIKKI - joko joogaavat, käyvät pilateksessa tai ainakin puhuvat siitä. Tämän alueen nuoret ja vähän vanhemmat naiset eivät missään nimessä näytä kuitenkaan nälkiintyneiltä, ehei, vaan kaikilla on kauniin lihaksikkaat käsivarret, hoikkaakin hoikempi vyötärö ja täydellisesti muotoiltu takapuoli (too much information ehkä, mutta sitäkin tärkeämpää tietoa kaikille meille suomalaisille naisille, jotka ehkä kuvittelimme, että no Amerikassa me ainakin olemme hoikkia - not a chance!). Olen miettinyt tässä viimeisen kahden viikon aikana, että mistä nämä tehotykit saavat energiansa ja ehtivät perheestä huolehtimisen lomassa vielä huolehtimaan omasta hyvinvoinnistaan. Olen tullut siihen tulokseen, että ainoa keino on se, että he eivät yksinkertaisesti ehdi tai halua syödä koskaan mitään. He tekevät elämästään niin kiireistä, että heillä ei ole aikaa syödä tai ajatella ruokaa ja heikkoina hetkinään he valitsevat kuntosalin keksipaketin sijaan. Kyllähän siinä väkisinkin laihtuu, kun tekee omasta elämästä paikasta toiseen juoksemista aina herätyskellon piippauksesta iltauutisiin saakka.\nEnsimmäisen viikon katselin tämän alueen naisia ihaillen ja ajattelin, että voi kunpa minustakin tulisi joskus tuollainen. Nyt kun kaksi viikkoa alkaa olla täynnä, voin sanoa, että en haluaisi KOSKAAN tulla rikkaan amerikkalaisen perheen koti- tai työssäkäyväksi äidiksi. Näiden naisten paineet jokaisella elämänalueella ovat niin suuret, että en vaihtaisi elämiä heidän kanssaan mistään hinnasta. Mieti, jos sinä et voisi pahana päivänä hotkaistakaan suklaalevyä vain sen takia, että naapurin Maija on vielä niin paljon laihempi, hänen lapsensa niin paljon viisaampia, hänen miehensä niin paljon paremmassa työssä ja heidän koiransakin parempikäytöksisempi, että sinun olisi suklaan sijaan vietettävä kaikki illat lukien elämäntaito-oppaita etsien vastausta elämäsi tarkoitukseen. Ainakin suomalaisen twentysomething-ikäisen näkökulmasta nämä naiset ovat loukussa omassa elämässään: naapurusto määrittää sen, mitä he pukevat, millä autolla he ajavat, mitä he syövät (tai siis mitä eivät syö), mitä he katsovat televisiosta, millaista musiikkia he kuuntelevat ja minkälaisista asioista he keskustelevat koulun pihalla lapsia kotiin hakiessaan. Omalle mielikuvitukselle tai tarpeelle repäistä ja nauttia välillä elämästä ei ole jäänyt sijaa ja jos joku joskus miettiikin kanankäristyksen lomassa, että voisihan sitä elämänsä viettää eri tavallakin, paluuta entiseen ei ole. Nämä naiset ehkä kuvittelevat saaneensa kaiken, mutta todellisuudessa he elävät umpiossa, jossa on tiukkaan määritellyt rajat.\nKun olen huomannut, etten ajattelumaailmani enkä ulkonäköni puolesta istu tähän kotirouvien suljettuun kerhoon millään tavalla, olen tyytyväisenä jättäytynyt sen ulkopuolelle ja seuraan sitä mielenkiinnolla sivusta. Tämä vuosi, jos mikä tulee olemaan minulle eräänlainen psykologinen koe, jossa tutkin sitä, miten ihmiset laumautuvat ja matkivat toisiaan, oli kyseessä sitten kolmevuotias ja kolmekymmentäviisivuotias. Siinä, missä katson hengästyneenä vierestä, kun pitkää päivää tehneet perheenäidit raahaavat vastahakoisia lapsiaan pyöräretkelle tai uimaan, minä istahdan alas, luen päivän lehden ja nautin suklaapatukan jos parikin hyvällä omallatunnolla. Minulla on jotain, mitä näillä naisilla ei ole: ymmärrys siitä, että elämä on muutakin kuin suorittamista ja että oma hyvinvointi tarkoittaa muutakin kuin langanlaihaa runkoa ja 100 000 dollaria käyttötilillä. Minä rakennan oman elämäni, en anna muiden ohjailla sitä.\nJa kun kerran Amerikassa ollaan, tilaan Starbucksista rasvaisimman kahvin, johon tulee miljoonaa eri makusiirappia, loraus suklaakastiketta ja kermavaahtoa ja ajattelen, että kyllä elämä sittenkin koostuu pienistä nautinnoista, ei niistä kieltäytymisestä.\nLähettänyt Hanna klo 17.21 4 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: elämän tarkoitus, perheenäidit, usa\nAmerikassa kaikki on kuulemma suurempaa ja autojen kohdalla tämä pitää täysin paikkaansa. Ensinnäkin, miettikääpä hetki sitä, miten te nousette autoon Suomessa. Nii-in, autoon pikemminkin laskeudutaan kuin noustaan, kun taas täällä autoihin kiivetään ja useimmissa autoissa on askelma, joka auttaa kapuamisessa. Suomessa pää on aina vaarassa kolahtaa, kun autosta nousee pois, mutta täällä saa pikemminkin pelätä sitä, että tipahtaa korkealta penkiltä ja katkaisee nilkkansa, mikä puolestaan johtaisi lähes poikkeuksetta useiden tuhansien dollareiden lääkärilaskuun. Varovaisuutta siis liikenteessä!\nKaikki tietävät sen, että Amerikassa ajetaan automaattivaihteisilla autoilla. Kyllä, se pitää paikkansa ja sanotaanko niin, että once you go automatic, you can't go back. On se vaan niin helppoa, kun vasen jalka on täysin turha koko ajoprosessissa, D vain silmään ja vaihteiden vaihtamisesta ei tarvitse huolehtia koko aikana! Kun kytkin puuttuu, kaasujalka saa helposti liikaa painoa ja mikäs se on huristellessa, kun alla on Suomessa raskaampaan kuljetukseen varatun kulkuneuvon kokoinen menopeli. Jokaisella soccer momilla on tottakai minivan, vaikka lapsia olisi vain yksi ja sekin jo seniori high schoolissa. Takakontti on täynnä urheilu- ja retkeilytavaraa, jota kukaan ei käytä, mutta tärkeintä on, että edes näyttää siltä, että meidän perhe kuuluu samaan sarjaan muiden perheiden kanssa. Urheiluautot ovat asia erikseen, mutta niillä ajavat vain yksinäiset ja säälittävät sinkut tai keski-iän kriisiin ehtineet perheenisät, jotka ovat päättäneet, että Range Roverin lisäksi on vain yksinkertaisesti saatava Mustang tai kunnon Porsche.\nMinua suuret autot pelottavat. Luultavasti siksi, että olen tottunut kävelemään joka paikkaan ja onhan se paljon pelottavampaa kohdata pieni pakettiauto tiukassa mutkassa kuin tavallinen eurooppalaisittain normaalinkokoinen henkilöauto. Vielä enemmän minua kuitenkin pelottaa olla järkäleen kokoisen auton ratissa. Valitettavasti (vai onnekseni?) ajan työni puolesta tällaisen joka perheenäidin unelma-auton ratissa päivittäin ja sanotaanko niin, että DC:n kadut eivät ole tehty näitä minilaivoja varten. Täällä kaupungin kadut ovat lähes poikkeuksetta kapeampia kuin Suomessa ja kadunvarret ovat AINA täynnä parkkeerattuja autoja, jotka näyttävät nielaisseen ainakin pari perussuomalaista volkkaria tai volvoa. Siellä minä sitten yritän löytää tieni perille GPS:n avustuksella, löytää parkkipaikan (jonka löytymiseen voi joskus mennä tunnista kahteen tuntia ja silloin vain kierretään korttelia ympäri ja toivotaan, että joku älypää keksisi luopua maailman parhaasta parkkipaikasta), joka pahimmassa tapauksessa on juuri niin pieni, että siihen mahtuu kun kääntää rattia sen seitsemänsataa kertaa ja koko ajan toivon vain, etten naarmuta omaa tai muiden autoa ja että löytämäni parkkipaikka on laillinen. Pahimmassa tapauksessa tuulilasissa odottaa joko 100 dollarin sakko tai auto on hinattu pois, jos olen parkkeerannut väärin ja tässä kaupungissa laittomasti parkkeeraaminen tuntuu välillä olevan ainoa vaihtoehto parkkipaikkojen puutteessa. Hassua kyllä - amerikkalaiset kulkevat autolla pienimmätkin matkat, mutta parkkipaikkoja on aina liian vähän, autot ovat aina liian suuria pienille kaduille ja liikennesäännöt ovat välillä vähän niin ja näin.\nOnneksi on sentään GPS. Toimiessaan (mikä ei ole itsestäänselvyys!) navigaattori on jokatytön paras ystävä, ihana mekaaninen vehje, joka pelastaa pulasta kuin pulasta ja estää minua joutumasta pahalle puolelle - niihin gettoihin, joissa hopeanharmaa Mazdani ammuttaisi heti seulaksi oikeiden jengivärien puuuttuessa. Kyllä, GPS on maailman paras keksintö ja todellinen välttämättömyys tässä kaupungissa, jossa kadut eivät suinkaan kulje pysty- ja vaakasuoraan ja sääntö "käänny vain kolme kertaa oikealle" ei suinkaan aina saata sinua lähtöpisteeseen vaan jonnekin aivan uuteen paikkaan. Toisaalta, elämä on seikkailu ja autoilu DC:ssä on juuri sitä.\nEn minä valita. Auringonlaskussa Connecticut Avenueta alas ajaessa ja Washington Monumentin siintäessä horisontissa muistaa taas olla kiitollinen siitä, että saa asua tässä kaupungissa, tällä alueella ja alla on turvallistakin turvallisempi supersize minivan.\nLähettänyt Hanna klo 21.26 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nLähettänyt Hanna klo 17.40 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nSyyskuun ensimmäinen maanantai on Jenkeissä aina Labor Day, vähän niinkuin Suomen vappu, mutta ei sinne päinkään. Amerikkalaisille se tarkoittaa kesän loppumista, vaikka oikeasti päivän tarkoituksena on kai juhlia raskaan työn raatajia. Niitähän tässä maassa riittää, mutta enemmän vaikuttaa kuitenkin siltä, että se on viimeinen tekosyy painua rannalle, vetää kunnon kännit ja puhua Labor Day -viikonloppuna sattuneista kommelluksista työpaikalla koko syyskuun (kunnes tulee lokakuu, Columbus Day ja Halloween ja sama ruljanssi voi alkaa alusta). Ei pidä kuitenkaan tuomita amerikkalaisia ystäviämme - kyllähän suomalaisetkin juhlivat vappua ja niinhän se menee, että rankka työ, rankat huvit.\nAmerikkalaisille Labor Day on viimeinen mahdollisuus kävellä flipflopeissa, pulahtaa uima-altaaseen (koska lämpötilan kivutessa vain vaivaiseen 28 asteeseen näin syyskuun alun päivinä, on tietysti mahdotonta pitää enää uima-altaita auki, vaikka näin suomalaisen näkökulmasta tuntuu, että täällä voisi uida altaassa vielä marraskuussakin) ja viettää kunnon BBQ-juhlia. Jokainen itseäänkunnioittava amerikkalainen hakeutuu mielellään rannalle ja merihän sen olla pitää, joko Atlantti tai Tyynimeri. Allekirjoittanut vietti Labor Day -viikonloppua Virginia Beachilla, jota myös junttirannaksi paikallisten keskuudessa kutsutaan ja hauskaa oli. Virginia Beach on kuin amerikkalaisten Kanarian Saaret: ei niin hieno kuin Kalifornian turkoosinsininen Tyynimeri, mutta tarpeeksi välttävä hotellirivistöineen ja Atlantin kuohuvine aaltoineen. Voipahan ainakin sanoa seuraavana päivänä työkavereille, että kyllä minäkin olin siellä, kaikkien muiden joukossa katselemassa Labor Dayn kunniaksi järjestettyä ilotulitusspektaakkelia ja vetämässä Pina Coladoja kaksin käsin paikallisessa pubissa. Täytyy myös muistaa, että amerikkalaiset ovat vaativia kansallisten vapaapäivien vietossa: he haluavat viihdykettä ja sitähän löytyy erilaisten konserttien, ruokapaikkojen ja turistikauppojen muodossa. Merenrantakohteisiin menevät valtatiet ovat tietenkin tukossa Labor Day -viikonloppuna sekä perjantaina (menoliikenne) että maanantaina (paluuliikenne). Mikäpäs siinä ilmastoidussa autossa on istuessa, kun poppi pauhaa radiossa ja sadat tuhannet muut autot matelevat 3 mailin tuntivauhdilla kohti täpötäyttä uimarantaa ja maanantaina taas takaisin kaupunkiin. Pienten lasten vanhemmat tietävät jo valmiiksi, että muutamaan yöhön ei saa taas nukutuksi, kun motellin seinät ovat paperia ja ilmastointi huutaa vieressä, opiskelijat nauttivat viimeisestä vapaasta viikonlopusta ennen uuden fall semesterin alkua ja fiksuimmat jäävät kotiin katsomaan koko härdelliä televisiosta.\nTärkeänä osana Labor Daytä ovat myös alennusmyynnit kaupoissa ja outlet-myymälöissä. Kesävaatteita lähtee pilkkahintaan ja koska kaupat ovat esimerkiksi sunnuntaina pitkälle iltaan asti auki, ihmiset lähtevät ostoskeskuksiin ostamaan seuraavan kesän vaatteita. Kyllähän sadannet uudet (ja lähes kaikkia edellisiä muistuttavat) sortsit on saatava, koska hintalapussa lukee 40% off. Näin suomalaisen näkökulmasta Työn päivän alet tulevat erinomaiseen saumaan: ainakin D.C.:ssä lämmintä on vielä reilusti yli 25 astetta eli lämpimämpää kuin Suomessa normaalisti kuumimpaan aikaan, joten kesävaatteille on käyttöä varmasti pitkälle lokakuuhun saakka. Amerikkalaiset varmaankin sullovat uudet kesävaatteensa vaatekaappien uumeniin ja sinne ne jäävät seuraavana keväänäkin, koska no, nehän ovat varmaan seuraavan vuoden toukokuussa jo "so last season". Vaikea sanoa, että onko lama tehnyt amerikkalaisista säästäväisempiä, kun vertailukohteita ei ole, mutta kulutusjuhla Labor Daystäkin on osattu tehdä, se on varma.\nHuolimatta siitä, että suurimmalla osalla amerikkalaisista ei varmasti ole hajuakaan siitä, miksi syyskuun ensimmäinen maanantai on aina vapaa, Labor Day istuu amerikkalaiseen elämänmenoon joka tapauksessa samalla tavalla kuin vappu suomalaiseen: ilman sitä ei voi olla, mutta loppujen lopuksi tiistaina harmittaa, kun arki alkaa, syysvaatteet ilmestyvät kauppoihin ja kesälle on sanottu virallisesti hyvästi. Hyväksyttävä se on, seuraavaa kesää voi alkaa jo odottaa. Sniff, vaikka todellisuudessa tämä tyttö vain odottaa säiden viilenemistä ja puiden väriloistoa. Makunsa kullakin I guess.\nLähettänyt Hanna klo 22.06 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: kesä, labor day, loma, usa\nMitä Valkoisen Talon portugalilaiselle vesikoiralle kuuluu?\nMiten Arnold Schwarzeneggeristä tuli Kalifornian kuvernööri?\nMistä löytyy lähin Wal-Mart?\nJa mitä ihmettä on Marshmallow Fluff ja PopTartsit?\nJokaikisellä suomalaisella on käsityksensä siitä, mitä Jenkeissä tehdään, ketä amerikkalaiset ovat, mitä siellä syödään ja minkälaisia TV-sarjoja ja elokuvia sieltä tulee. Suomen on sanottu olevan Euroopan amerikkalaisin maa, mutta missä määrin suomalaisten stereotypiat pitävät paikkansa ja mitä yksi maailman suurimmista ja vaikutusvaltaisimmista maista todella pitää sisällään? Kyseinen blogi pureutuu amerikkalaisen yhteiskunnan ja kulttuurin syvimpään olemukseen allekirjoittaneen Amerikan-vuoden aikana, joka alkoi viikko sitten ja päättyy näillä näkymin heinäkuussa 2010. Tulevana vuonna tulen kirjoittamaan kaikesta, mitä näen/koen/kuulen/haistan/maistan/tunnen tässä suurten autojen, luottokorttien ja lakimiesten luvatussa maassa. Koska vietän vuoteni Washington D.C.:ssä, tulen käsittelemään blogissani pääasiassa itärannikon ja Yhdysvaltain pääkaupungin ihmetyksen aiheita, mutta älkää huoliko, osansa saavat varmasti amerikkalaiset asiat, ihmiset ja ilmiöt ympäri tätä valtavaa mannerta. Minkäänlaista loogista järjestystä blogini ei tule pitämään sisällään vaan tulen kirjoittamaan aiheista, joita minä kohtaan ja jotka ovat herättäneet minussa ihmetystä. Jos onnistun samalla rikkomaan muutamia suomalaiseen ajattelutapaan syväänjuurtuneita stereotypioita amerikkalaisista ja Yhdysvalloista yleensä, tunnen onnistuneeni tehtävässäni.\nTervetuloa siis mukaan, minulle saa jättää kommentteja ja kysymyksiä liittyen mihin tahansa, mikä amerikkalaisessa elämäntyylissä kiinnostaa tai ihmetyttää ja pyrin parhaani mukaan vastaamaan kysymyksiin. Muistakaa kuitenkin, että blogini on täysin subjektiivinen, pitää sisällään hyvin vähän oikeata faktatietoa ja perustuu vain minun näkemyksiini asioista. Ensimmäisen viikon perusteella voin kuitenkin sanoa, että ihmettelemisen aiheita riittää ja Amerikka on juuri niin ihmeellinen, monimuotoinen, monimutkainen ja käsittämätön kuin pienet suomalaiset pohjoisessa maassa vain voivat kuvitella. Enjoy the ride, I know I will!\nLähettänyt Hanna klo 21.44 1 kommentti: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: amerikkalainen kulttuuri, usa


(Maanantai 8.4.2013) Puhdas uusi lumi peitti jo likaantuneet nietokset. Aamuaurinko kauniisti sädehti tuhansin timantein hangen pinnasta. Oikein soma maaliskuun alun sää, mutta huhtikuun puolivälin lähestyessä arvostaisin enemmän hieman vihreämpiä näkymiä. Minulla on valokuva vuodelta 1980, jolloin krookukset olivat täydessä kukassa 19.3.1980. Muotoilin löytämästäni lumesta kuvaan päivämäärän kukkien eteen.\nSen verran olen kuitenkin optimisti, että en lähtenyt tekemään lumitöitä, vaan uskon auringon voimaan. Jätin ne siis pihaan niine hyvineen, kun lähdimme töihin. Työpäivä sujui ilman sen suurempia ihmeitä. Mukavan rauhallinen olo jäi, koska olin aikataulussa koko päivän.\nVaatteiden vaihdon jälkeen suuntasimme Korson kirkolle, jossa LC Vantaa / Komeetat kokoontuvat. Olin pyytänyt ja saanut luvan tulla epäviralliselle vierailulle tähän Itä-Vantaan voimaklubiin. Myös lohkon puheenjohtaja Calle Träskman oli saapunut virallisemmalle visiitille.\nVirallisen piirin puheenvuoron saikin esittää Calle, joka toi tuliaisena kaulaliinan lahjoitettavaksi syöpäpotilaille. Omatekemäksi hän sitä väitti, mutta toisin uskon asian olevan. Oli se niin tasaista jälkeä, ja että olisi sen yhdessä päivässä tehnyt. Epäilen vahvasti.\nOlin valmistanut klubivisan viihdytykseksi virallisen kokouksen jälkeen pidettäväksi. Väittivät vaikeaksi, mutta kuitenkin voittajalla oli seitsemän oikeaa vastausta kymmenestä.\nMuut liioittelivat tai sitten hän oli oikea tietoviisas tai tuleva lottovoittaja. Asiaan kuuluvan palkkion sain luovuttaa voittajalle.\nKiitos Komeettojen upeille leijonille viihtyisästä illasta, jonka saimme jakaa heidän kanssaan.\nTalvi on taas.


Opettajakorkeakoulun opiskelijan mietteitä tiimityöskentelystä - Oamkin blogi\nAloitin opettajankoulutuksen verkko-opintoryhmässä kesäkuussa 2018. Opintoni starttasivat hyvinkin nopealla tahdilla. Heti ensimmäisinä lähipäivinä muodostimme tiimin, jonka kanssa opiskelen ammattipedagogiikan osaamista opetuksen ja ohjauksen suunnittelussa, toteutuksessa ja arvioinnissa. Jotta tiimi muodostuu, tarvitaan siihen vähintään kaksi henkilöä. Tiimiytymiseen, niin kuin tykkään sanoa, tarvitaan oikeanlaiset henkilökemiat. Tiimityöskentelyn aiheella ei niinkään ole suurta merkitystä vielä alkuvaiheessa.\nOmalta osalta voin todeta, että meidän tiimin muodostuminen onnistui nappiin. Tiimissä on neljä jäsentä ja olemme kaikki hyvin erilaisilta aloilta – IT-alalta, sosiaali- ja terveysalalta ja maatalousalalta. Hyvin erilaiset taustamme ja persoonamme täydentävät erinomaisesti toisiamme, kun työstämme opintoja eteenpäin. Meidän tiimiin onkin sattunut moniammatilliset osaajat. Olemme todenneet useamman kerran, että verkko-opetusta suunnitellessa näytämme usein lähtevän hieman soitellen sotaan, kun kokeilemme erilaisia oppimisteorioita ja pedagogisia malleja.\nHyvä tiimityöskentely vaatii kaikilta sen jäseniltä toistensa tukemista ja myös tarvittaessa ristiriitojen sietämiskykyä. Tiimityöskentelyssä oppii varsin nopeasti tuntemaan tiimiläisensä melkein kuin omat taskunsa. Ihanteellisessa tilanteessa tiimiläiset täydentävät toistensa osaamista keskustelujen ja osaamisen jakamisen myötä tukien näin kunkin jäsenen osaamisen kehittymistä.\nTiimin sisällä toimiessa yhdeksi tärkeimmäksi vaiheeksi nousee joustaminen. Kuinka saada ajat sopimaan yksiin, kun kaikilla jäsenillä on omanlainen elämä ja elämäntilanne tämän prosessin aikana? Se ei ole helppoa: se on sumplimista, organisointia ja kalentereiden sovittamista. Mutta, mikäli kaikille tiimiläisille on muodostunut sama tavoite eli kompromissiin pääseminen ja toisten tukeminen sekä ymmärtäminen, niin asiat järjestyvät kuin itsestään.\nJotta tiimi voi toimia, on kullakin tiimillä oltava samat tavoitteet ja päämäärä työskentelyn suhteen. Meidän tiimissä se on onnistuneiden webinaarien suunnittelu ja niiden toteuttaminen verkossa. Jokainen tiimi tarvitsee aina johtajansa. Meillä se on ratkaistu niin, että jokainen tiimiläisistä saa vuorollaan olla vastuuopettaja. Vastuuopettajan tehtävänä on pääasiallisesti webinaarien materiaalien luominen yhdessä muiden tiimin jäsenten kanssa, vastuutehtävien jako, hyvän tsempin luominen, luottaminen tiimiinsä ja webinaarien kulun mahdollistaminen sekä aikataulutus. Jokaiselle tiimiläiselle määräytyy myös aina oma rooli kunkin tehtävän opiskelemiseen.\nTiimin muodostumisessa on viisi vaihetta (Terävä, K. & Mäkelä-Pusa, P., 2011):\nMuodostumisvaihe (orientoidutaan tiimiin ja sen jäseniin, luodaan yhteiset pelisäännöt)\nKuohuntavaihe (konfliktien minimointi, ihmisiin luottaminen, perustyössä pysyminen).\nNormien luomisvaihe (positiivisten/negatiivisten jännitteiden voimistuminen, yhteiset normit, vastuun ottaminen/jakaminen, sitoutuminen ja sosiaalistuminen).\nToiminnan vaihe (joustavat roolit, erilaisuuden ja yksilöllisyyden hyväksyminen, työrauhan ylläpitäminen).\nLoppumisvaihe/hajoamisvaihe (tiimistä irtautuminen, uskallus luopua, uudet tavoitteet).\nMeidän tiimi toimii tällä hetkellä ehkäpä kolmen vaiheen alueella – olemme kuohuntavaiheessa, normien luomisvaiheessa ja toiminnan vaiheessa. Uskallan sanoa, että näissä olemme vielä aika pitkään ja vasta ihan loppumetreillä tulee loppumis- ja hajoamisvaihe, kun siirrymme opetusharjoitteluun ja vähitellen opinnot kunkin osalta joko päättyvät valmistumiseen tai jatkuvat henkilökohtaisen opintosuunnitelman mukaisesti.\nParhaimmillaan tiimi on läheinen ja tiivis, monen eri alan osaajien yhdistelmä, josta jokainen tiimin jäsen antaa toisille ja saa jotain itselleen.\nOpettajaopiskelija Karoliina Hulkko, Amokin opiskelijalähettiläs\nTerävä, K & Mäkelä-pusa, P. (2011) Esimies työhyvinvointia rakentamassa. Kuntoutussäätiö. https://kuntoutussaatio.fi/files/575/punk_esimiesopas_www.pdf


Tokavikan päivän fiiliksiä – yksi yö ravintolapäivään | Toinen Luku\nTokavikan päivän fiiliksiä – yksi yö ravintolapäivään\nKirjoittaja Anu | toukokuu 19, 2017 at 9:20 pm\nKello on 21.00 ja vielä yksi asia on päivän listalta viivaamatta yli: antikvariaatin siivous. Ääh, se on pikkujuttu, koska siistiä siitä ei saa oikeasti ikinä. Kuopus imuroi tilan tänään ja itse käyn enää nostamassa muutaman laatikon pois käytävältä. Käytännössä tehty tämäkin homma siis!\nTapahtuman/juhlan/muun tilaisuuden järjestämisessä on omat vaiheensa. Toiseksi viimeisessä päivässä ennen H-hetkeä on oma tunnelmansa. Valtaosa valmisteluista on tehty ja seuraava päivä alkaa olla jotenkin hahmollaan. On sellainen olo, että kaikki on tehty mitä voidaan tehdä ja pian katsotaan mihin se riittää. Urheilijan fiilikset siis, ennen arvokisoja =)\nPäivän yliviivauksia ovat: pöytien järjestely, kakkujen täyttö, kukkien istutus, hedelmäkakkujen viipalointi ja sandwichien reunojen leikkaus. Harjoitusleipien reunoista tehtiin kolme viikkoa sitten krutonkeja, nyt meillä on loppuelämän tarpeiksi uunissa kuivatettuja leipätikkuja… Tässä sandwich-ohje:\n8 viipaletta vaaleaa tai tummaa vuokaleipää\nLeikkaa leipäviipaleista reunat pois ja sipaise leivät majoneesilla. Majoneesin tilalla voit käyttää voileipäpikkelsiä tai hampurilaiskastiketta.\nLeikkaa kurkku ohuiksi viipaleiksi. Levitä puolelle leipäviipaleista kurkkuviipaleita ja paina kurkuttomat leivät kevyesti kanneksi. Leikkaa leivät kolmioiksi tai “sormiksi” eli “sotilaiksi”.\nMuita klassisia täytteitä:\n– paahtopaistia ja hiven piparjuuritahnaa\n– kylmäsavulohta ja tuorejuustoa\nTämäkin ohje on taas lainattu Marttojen “Teen kiehtova maailma” -esitteestä.\nKuvassa Toisen Luvun pihamaata takana kohoavan harjun rinteeltä kuvattuna. Pöydät ovat tässä vielä vailla liinoja ja pyykitkin roikkuvat narulla. Huomenna ravintolapäivänä nämäkin epäkohdat on korjattu =D


Miten ostan? | Lennot. Parhain hinnoin | SKY24.FI\nEtusivu » Miten ostan edulliset lentoliput SKY24.FI:stä?\nMiten ostan edullisia lentolippuja SKY24.FI:stä?\nLentolippujen verkkokaupasta SKY24.FI voit ostaa edullisia lentolippuja nopeasti, turvallisesti ja helposti.\n1. Syötä lennon lähtö- ja kohdekaupunki, päivämäärät ja matkustajien lukumäärä.\nKlikkaa ”Etsi lentoja”. Valitse taulukosta sopivat lennot ja klikkaa ”Valitse”.\n2. Syötä matkustajien tiedot.\n3. Valitse maksutapa.\na) heti verkkopankissa;\nb) heti PayPalin kautta.\nJos haluat maksaa verkkopankissa, sitten valitse itseellesi sopiva pankki (Nordea, Osuuspankki, POP, Nooa, SP, Aktia, S-Pankki, Handelsbanken, Alandsbanken tai LähiTapiola Pankki). Tärkeä on, että maksun suoritettuaan palaat takaisin SKY24.FI verkkokauppaan, jossa varasit lentolipun.\nJos haluat maksaa PayPalin kautta, sitten sinut ohjataan PayPalin turvalliseen ympäristöön. PayPal ennakkomaksutilin lisäksi voit maksaa myös Visa, Mastercard ja American Express luottokorteilla. Siellä odottaa Sinua esitäytetty pankkisiirtolomake, johon on merkitty maksettava summa. Kun olet syöttänyt korttisi numeron, turvakoodin (kolminumeroinen koodi kortin takasivulla) ja kortin voimassaoloajan, PayPal hyväksyy suorituksen pankissasi. Jos maksat lentolipun PayPalin kautta, sitten lentolipun hinnalle lisätään 2.4% lentolipun kokonaishinnasta.\nHenkilökohtaisia tietoja ei luovuteta kolmansille osapuolille.\n4. Kun olet valinnut maksutavan, tarkista varauksen tiedot ja tutustu SKY24.FI:n käyttöehtoihin ja varattavan lentolipun hintaehtoihin. Kun kaikki on oikein ja olet lukenut ehdot, vahvista tilaus ja klikkaa „Maksa”.\n5. Suorita maksu. Tilausvahvistus tulee sähköpostiisi.\nKatso ostetuimpia edullisia lentolippuja.


Se_perinteinen: One, two, three\nJuben jälkeen meni muutama kuukausi "hiljaiseloo" kunnes aloin epäillä yhen vuotta nuoremman kaverin tunteita mua kohtaan. Asia varmistukin lopulta, kun uskalsin ottaa sen puheeks. Sovittiin, ett ollaan kumminkin vaan kavereita, tutustutaan rauhassa ennen suhdetta. Heh, se lupaus kesti alle viikon...\nEn muista meiän nähneen suhteen aikan kauheesti sen useemmin kun ennenkään (lopetin päiväkirjan pitämisen niihin aikoihin...). Pari kertaa viikolla ja viikonloppusin leffaillan merkeissä. Kaipasin suhteeseen jotakin enemmän ja about kolmen viikon päästä mulle riitti. Varsinainen salamasuhde siis...\nNykyään ollaan ihan hyviä kavereita, nähään pari kertaa vuodessa ja muuten pidetään yhteyttä facebookissa/tekstaritse. Tais olla eilen, kun luin facesta ko. pojan löytäneen (lopultakin...) tyttöystävän rinnalleen-pelkäsin jo aiheuttaaneeni traumoja tai jotain.\nKirjoitellut Se_perinteinen klo 8.5.12\nSe kesä siis oli viimeinen...\nBees or peace\nOisko mut sillon hyväksytty?\nMinne katosivat nämä?\nMun maailma katos jalkojen alta...\nKaikki inkkarit ei nyt kyllä oo kanootissa\nMaailma lasien läpi\nI love remontti


Something different: SOME SNAPSHOTS\nLauantai, taitaa olla viikon kohokohta. Tänään on suunnitelmissa lähteä illalla kummitytön luokse, joka on tänään jo tasan 1kk vanha, miten aika meneekään näin nopeesti. Taidan olla oikeasti maailman onnellisin noista mun ihanista kummilapsista, miten ne onkaan niin rakkaita ♥ muistan vieläkin muutama vuosi takaperin sen päivän kuinka toivoin, että musta tulisi edes joskus kummi ja nyt minä olen; ihanan pienen pojan ja ihanan tytön onnellinen täti ! Okei, saatte tästä varmasti tarpeeksi kunhan tyttösen ristiäiset on saatu juhlittua ja kameran sisältöä aletaan purkamaan ;D\nTänään myös mun isä täyttää vuosia, mutta tuo mun toinen perheeni on kaukana Thaimaan auringon alla juhlimassa, joten kai niitä juhlitaan täällä Suomessa sitten kun he palaavat... en taida olla yhtään kateellinen kun facebookin etusivu täyttyy ihanista rantakuvista, hyvistä ruuista ja juomista ja siitä rusketuksesta... ois kyllä aika unelma nyt istua aurinkotuolissa bikinit päällä eikä kylmästä ilmasta tietookaan ! Monissa blogeissa pyörii myös ihania matkakuvia; en tiedä pitäiskö ne postaukset skipata vai lukea :D\nTässä aikani kuluksi tänään selailin oikein kunnolla mun omaa instagramia ja musta tuntuu, että siihen ei voi olla koskaan täysin tyytyväinen :D vaalin valoisia ja raikkaita kuvia mutta en saa niitä ite tehtyä oikein millään ohjelmalla, jolla yritän vähän muokata. Onko kellään tälläseen ongelmaan mitään ratkaisua ? Mulle saa muuten linkkailla teidän instagram tunnuksia, koska on aina ihana seurata myös tuolla teidän lukijoiden kuulumisia :)\nHuomenna vietellään vapaapäivää ilman suunnitelmia. Tää on aika erikoista mulle, koska yleensä tuputan kalenterin täyteen ohjelmaa. Saan kuitenkin ihanat veljet hoitoon illaksi huomenna, niitäkin murusia alkaa olla kauhea ikävä. Taidan tästä valmistautua ja lähteä lievittään tätä "mulla taitaa olla ikävä kaikkia"- oloani nyt sinne pikku prinsessan luokse. Ihanaa lauantaita teille !\nPieni Lintu 10 tammikuuta, 2015\nOn kyllä haasteellista kuvaaminen! Mälsän pimeetä..\nMut löytää Instasta: pienilintublog\nEmilia 11 tammikuuta, 2015\nNo älä muuta sano, tuo pimeys on kyllä aika haastavaa... onneksi kohta kuitenkin se valo sieltä alkaa kohta tulla, joten eiköhän päästä sitten kunnolla kuvailemaan :)\nElla 10 tammikuuta, 2015\nIhanaa kunntulit pikkusen kummiks♥♡♥ Meidän pirpanalla on nyt niin parhaat kummit. Parempia ei vois olla :)♥♡♥\nOi että, oli suuri kunnia saada tulla tytsyn kummiks ♥ me kummit hoidetaan kyllä velvollisuutemme parhaalla mahdollisella tavalla :)\nEmilia Aleksandra 11 tammikuuta, 2015\nVitsi määkin haluun kummilapsen :( Mullakin on just nyt sellanen "ikävä kaikkia"-fiilis, mistäköhän johtuu... :-| mutta btw, ikävä myös sua bebe<3 Ihania kuvia :-)\nMä oon kans sellanen, että en oo koskaan täysin tyytyväinen omaan instaani!! :D\nVoi että, etköhän sä joku päivä saa :/ toi ikävä fiilis taitaa olla siis aika yleistä tällä hetkellä... suakin on myös ihan kamala ikävä ♥ insta on kyllä sellanen paikka, että siellä ei kai voi olla koskaan tyytyväinen :D


Siirtynyt kevätkokous pidetään ke 3.6.2020 klo 18.30. | laukkosken nuorisoseura\nSiirtynyt kevätkokous pidetään ke 3.6.2020 klo 18.30.\nLaukkosken nuorisoseuran kevätkokous pidetään keskiviikkona 3.6.2020 klo 18.30 Laukkosken seuratalolla. Kevätkokous siirrettiin korona-epidemian vuoksi maaliskuulta myöhempään aikaan. Kokouksessa esillä myös sääntöjen muuttaminen (jatkossa viralliseen kokoukseen osallistumisen mahdollistetaan sääntöjen mukaan myös etäyhteydellä).\nYhdistysten kokoontumiseen liittyvän poikkeuslain mukaan, virallisiin kokouksiin saa osallistua etäyhteyksillä 30.9.2020 asti ilman, että tämä on erikseen määrätty säännöissä. Tästä syystä kokoukseen voi osallistua etäyhteydellä. Jos haluat osallistua etäyhteydellä, niin ota yhteys viimeistään ti 2.6.2020 mariknuuttila@gmail.com. Saat sähköpostitse linkin, jonka kautta pääset mukaan kokoukseen.\nKokouksessa noudatamme annettuja määräyksiä mm. turvaväleistä.


Johtava musteet vuonna 2017: Seuraava isoja - Uutiset - Guangdong Nanhai ETEB Technology Co, Ltd\nJohtava musteet vuonna 2017: Tulevan isoja\nJohtava painovärin teollisuus on vielä etsimään seuraava iso juttu. Sukua kilpailupaineita määrä ydinmarkkinoilla on johtanut useimmat toimittajat etsiä uusia orastava mahdollisuuksia. Yleistä strategiaa on nyt laaja tuotevalikoima kylvö useita taas pitkälle kehittyneillä markkinoilla, keräämään mahdollisimman paljon asiakaspalautetta ja luoda arvoa verkot varhain.\nToimittajat myös nyt voimakkaasti katsella, nopeasti käynnistää vastaavia tuotteita, joka johtaa eriyttäminen mureneminen. Tämä asettaa toimittajat pulassa: toisaalta, he haluavat pitää teknologian salassa kauan on täydellinen niille talon, mutta toisaalta, heidän on otettava se markkinoille aikaisin koska he haluta asiakaspalautetta uusilla markkinoilla jossa ole luvut ansiota eikä asiakkaiden tarpeet tunnettu.\nKaikesta huolimatta on todettu useita sovelluksia lupaaviin kaudella 2013 – 2016 yrittää elvyttää itse. Siksi nyt saatto vaiheen monella rintamalla. Tässä artikkelissa me lyhyesti käynnissä useita kehittyvien aloilla samalla myös tunnistaa uusimman trendikäs orastava sovellusalueilla. Huomaa, että hakemukset on lueteltu ei järjestyksessä merkitys.\nOppia tarkempia tietoja johtava painovärin teollisuuden myös kaikki uusimmat tekniikat sekä arviointi yli 24 nykyisten ja uusien sovellusten viitataan mietintömme johtava muste markkinoilla 2017-2027: ennusteet, teknologia, pelaajat. Tämä mietintö on meidän arvovaltainen ja kattavasta mietinnöstä, josta on tullut alan viittaus uusinta versiota.\nAurinkosähkö (PV): PV teollisuuden pysyy suurin tilavuus/tulot ohjain ampumisen-tyyppinen pastat. Teollisuus ei vapauttaa itse pitkäaikaisia trendejä: alhaiset kustannukset per Kg ja vähittäisiä innovaatioita alentaa hopea kulutus per kiekkojen. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi, että todistaja alkupuoliskolla puomin ansiosta odotettu loppuun rehu-in-tariffit Kiinassa; Kun suuntaus kohti monipuolista jauhe toimittaa base vuoden edelleen, vaikka ylivoima japanilainen maker(s) eivät katkea; ja vuosi, kun ilmoitti 140 miljardia dollaria Kiinan investointeja solar Industry hälventää huolia toinen nurin.\nKosketa näytön reunan elektroniikka: tällä alalla ohjaavat kustannukset ja paine kapea kehys. Tällä alalla kahden viime vuoden aikana kokenut muutosta musteen valokuva parannettavissa ja laserleikattu alkanut korvata standardin polymeeri paksu elokuvia (PTFs) jotta 20um tai alla linewidth yli välit (L/S) suhde. Tämä suuntaus jatkuu ja etsaus ja tulostuksen ratkaisut kilpailua tiivistävät entisestään. Kaiken kaikkiaan odotamme, että 2017 on vuosi, kun toimittaja catch-up valokuva parannettavissa ja laserleikattu täydellinen, mikä johtaa marginaali ympäri, ja vuosi, kun uusia prosesseja kuin näytön tulostaminen suhtaudutaan vakavammin.\nMulta elektroniikka (IME): IME behind-the-scenes kiinnostus säilyi vahvana. Ensimmäisen aallon tuotteet ovat lähellä kaupallistamista, arvo-verkkojen parannettu, valmistajia ovat enemmän mukana kuin koskaan ja materiaalin set on vaihtamassa sitä johtava musteet ovat avoimia johtava elokuvia, anturit ja toimilaitteet. Kaiken kaikkiaan odotamme kun IME sovelluksia lopulta kasvaa vuosien ajan päälle ja pois päältä alkaa vuonna 2017.\nEMI suojaus: EMI suojaus on nousemassa uusi alueen etua. Määrä pelimerkkejä suoraan EMI suojaus suojaa odotetaan nopeasti kasvaa tulevina vuosina. Kilpailu on sputtering ja muste ruiskutus välillä ja sisällä musteet kilpailu on partikkelikoko nano musteet tarjoavat ohuus, kun taas toiset tarjoavat alhaisemmat kustannukset. Kaiken kaikkiaan odotamme kun toimittajat kokoontuvat lisää tietoa markkinoiden on, luoda mahdollisten asiakassuhteita ja aloittaa uuden tutkinnon prosessien vuonna 2017.\nMukautuva tulostus: aerosoli ja muut ei-yhteyttä painaminen prosessia ovat nyt suurimmista suosikeista tulostus antennit ja muut johtavat Jäljet 3D-objektien. Tuotantokapasiteettia on olemassa teollisuusalalla, etenkin Aasiassa. Monet ainetoimittajien ovat myös päteviä nämä prosessi tuotteitaan, vaikka käyttäjät vielä kertoa meille, että useimmat yli lupaus liikoja ja petä odotuksia erityisesti johtavuus tasoilla alhainen lämpötila hehkutus. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 edelleen lisäävän merkittävästi ja lisääntyessä myynnistä huolimatta mahdolliset haasteet lopulta kuluttaja elektroninen kauppa.\nPainettu avoin johtava elokuvia: tekniset parannukset ovat kärki mahdollistaa korkean suorituskyvyn painettu metalliverkosta elokuvien linewidths alla 5um. Tätä kehitystä ovat edelleen kokeiluvaiheessa kapea web koot tai suuria kustannuksia, mutta kuitenkin ovat pitkällä aikavälillä riski muita metalliverkosta prosesseja yhä kustannukset teollisuudenalalla. Useita hopea nanohiukkasten TCF tekniikoita on hidastunut kaupallinen yritys konkurssien ja kassavirta kysymyksiä, mutta romaani uusia ongelmia ilmenee ottaa oman paikkansa. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi kun painettu metallia mesh ratkaisuja eteenpäin tekniikka maturiteettitaulukkoa mutta ei tee kaupallista vaikutusta.\nAutomotive: Autoteollisuuden pysyy Liitä toimittajien pitkällä aikavälillä ennustettavissa tulot linjat houkutteleva markkina-alue. Sovelluksia, kuten painettu istuin käyttöaste antureita, painettu kapasitiiviset anturit infotainments moduulit tai istuimen lämmittimet jatkaa pitkälti niiden edistymistä. Tehostaa pyrkimyksiä kehittää ja painettavassa ikkunan de frosters polykarbonaatti alustan. Kaiken kaikkiaan odotamme myös 2017 kun IME sovelluksia autoteollisuuden sisustuksia ilmoitti vuoden ja vuoden kun painettu metalliverkosta ikkunan de frosters ilmestyy alkuvaiheessa teknologian etenemissuunnitelmat suurimpien laitevalmistajien.\nVenyvän musteet kuin sähköisen tekstiilit: venyvän musteet voidaan myös sovelluksia kuin e-tekstiileillä kuten joustavan ja venyvän piirilevyjä tai lääkinnällisiä laitteita. Joustava, erittäin joustava ja venyvän piirejä painettuja piirejä voi tarjota toimintoja vaikka ne kärsivät edelleenkin tavallista puutteista rajoitettu johtavuus, piki ja juotettavuutta. Lääketieteelliseen, erityisesti silloin, kun pitkä ja joustava yhdistää mittalaitteita käytetään mukavuussyistä, painettu lines voi olla etu. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi kun olemassa ei-painetut FPCBs tulee edelleenkin dominoimaan.\n3D painettu elektroniikka (3DPE): 3DPE todettu innovoinnin mahdollisuudet edessä johtava painovärin alueella. 3DPE ideana on yhdistää 3D-tulostus muovia painatus johtava musteet luoda räätälöityjä 3D-muotojen upotettu piiri. Näin suunnittelu ja 3D tulostus ja #39, smartand #39; esineitä. Mahdollisuudet innovaatioihin on pienempi johtavuus musteet ja hyvä tarttuvuus eri muovi substraatteja. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi, kun näemme enemmän 3DPE laitteita markkinoille ja kun näemme ilmoitus muste tuotteita, joilla nimenomaan näillä markkinoilla vuoden.\nPainettu PCB: Tulostamista PCB sai uutta kiinnostusta 2016. Tämä noin inkjet tulostaa yhden, kahden ja monikerroksinen PCB loppukirin ansiosta tarkoitus oli sekä harrastajien että ammatillinen päissä markkinoille. Monet yritykset, erityisesti Japanissa ja Koreassa hienosäätää myös edelleen käyttää tulosta ja levy ratkaisua tehdä PCB. Tekniikka on kypsempi kuin ennen, mutta kustannus-ja kilpailuetuja eivät ole vielä riittävän mukaansatempaava vaihtoehto kypsä, luotettava ja suurempi määrä vakiintuneen teknologian. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuoden kun hype noin harrastajien/DIY PCB tulostimet rauhoittuu, vaikka ammatillinen monikerroksinen PCB tulostimet jatkaa heidän hitaasti ja pienimuotoista markkinaosuuden. Teknologian kehitys tulosta ja levy jatkaa taustalla suurelta osin Aasian labs ilman merkittäviä kaupallisia aloittaa.\nTransistorit ja muisti: painettu transistori ja muisti ovat jotenkin vanha sovellus idea. Painettu transistorit ovat epäonnistuneet lupauksiaan. Nyt kuitenkin teknologian kehitys erityisesti Japanista on lupaava tarpeeksi verestää kiinnostusta aiheeseen. Tässäkin hieno painatus kapeat viivat tulee. Painettu muisti on myös puoli-kaupallinen tuotanto vuosia ja nyt tuotto liittyviä kysymyksiä käsitellään paremmin. Kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi ainutlaatuisia sovelluksia painettu transistorit ja muistin haku jatkuu, jolloin vuoden kun muste toimittajien tulee harjoittaa tulostimia paremmin mukauttaa tarjontaansa.\nLarge-alueen LED valaistus paneelit: kaupallista toimintaa ympäri tulostus suuren alueen LED paneelit alkaa poimia. Teknologisen ollut päätöksentekoa viime 4-5 vuotta. Nyt on enemmän käyttäjän kiinnostusta ja luovempia ponnistuksia yritysten ainetoimittajien ylös ketju korkeampi. Tekniset vaatimukset ovat yksinkertaisia, mutta painamattoman ratkaisuja ovat myös asennus haaste suuren johtavuuden ja alentaa eksponentti keuhkotauti. Siksi kaiken kaikkiaan odotamme 2017 vuosi kun myynti kasvaa tänä vuonna tosin kovin pieni perusta.\nOn olemassa lukuisia sovelluksia, jotka ovat kehitetään johtava tahna, joka on mielestämme mietinnössä yksityiskohtaisesti. Esimerkkeinä suuren alueen sensing taulukot/järjestelmien, akku ahtaa ja kasvien lämmittimet, taajuus valikoiva Akkuna ja usea enemmän. Tutustu mietinnössämme johtava muste markkinoilla 2017-2027: ennusteet, teknologia, pelaajat Lisätietoja näillä markkinoilla. Lisätietoja on seuraavan johtava tapahtuma aiheesta: painettu elektroniikka Euroopan 2017 alkaen 10-11 May 2017, Berliini isännöi IDTechEx.\nPari: Tulostettava elektroniikkamarkkinoilla odotetaan nousevan 65,0 miljardin dollarin 2024; Kysyntä fiksu pakkaus muutoksia pelin kilpailijoiden | TMR\nSeuraava: Uusi hybridi musteet lupaa painettu, joustava elektroniikka ilman sintrauslaitokset\nSeulonta rihmamaisessa sienet antim...\nTutkijat W.Va. korkeakouluissa tulo...\nTMDC Nanoflakes merkki Uudet tyyppi...\nJohtavat musteet ja liitä Busi...


Hey Baby & 4 In the Morning - Wasting Lifestyle\n22 tammikuun, 2014 30 kommenttia\nJuuri ja juuri pari päivää maltoin edellistä Gwen Stefani -lakkaa kynsillä pitää, kun piti jo päästä kokeilemaan seuraavia. Tiesin jo ennen lakkojen saapumista että haluan yhdistää pinkin Hey Babyn ja mustan 4 in the Morning -lakan, koska musta ja pinkki nyt vaan on niin ilahduttava teinirokkiyhdistelmä ja siksi se mun mieltä aina jaksaa lämmittää.\nOPI Hey Baby & 4 in the Morning\nSen sijaan mun mieltä ei lämmittänyt kynsiteippien kanssa pelaaminen. Ajattelin, että totta mä nyt yhdet suorat viivat jaksan teipeillä kynsiin väkertää, mutta hiki päässä sitä taas joutui tuhertamaan. ”ÄlätartusiihenälämenevinoonnytrauhassahengitäjospatääeimenisvinoonEEEEIIIIII!!” Aina sama juttu.\nLakkasin kynnet ensin pinkillä Hey Babylla poislukien nimettömän, jossa on 4 In the Morning. Hey Baby on varsin pigmenttistä (toimii leimauksessakin, testasin), mutta ensimmäinen kerros levittyi sen verran epätasaisesti, että toisen kerroksen jälkeen osassa kynsistä kuulsi läpi ekan kerroksen virheet. Osassa kynsistä siis on kolme kerrosta, osassa kaksi. Hey Baby on hyvälaatuinen ja helppo levittää, mutta suosittelen paksuhkoja lakkakerroksia ja tarkkaa levitystekniikkaa, niin säästyy kolmelta lakkakerrokselta. Hey Baby oli kyllä muuten oikein kiitollinen lakattava, jämäkkä koostumus pysyi siellä missä oli tarkoituskin, tasoittui nätisti itsestään ja kiilsi kuin mikäkin.\nSatiinipintaiseksi kuivuva 4 In the Morning on aivan ihastuttava, niin laadultaan kuin ulkonäöltäänkin. Ensimmäinen kerros näyttää epätasaiselta, mutta toisella kerroksella saa jo täyden peittävyyden eikä lakka edes jämähdä kynsinauhoille sen kummemmin, vaikka onkin musta. Kertakaikkiaan mainio tapaus. Hienojakoinen hopeinen shimmer tuo vähän pehmeyttä ja hentoa kiiltoa lakkaan, ja satiinipinta on aivan yhtä siliteltävä kuin Love.Angel.Music.Babyssakin.\nLakkojen kuivuttua alkoi vihanpito teippien kanssa. Laitoin (= tuhersin hikisin ja tärisevin käsin) kaksi soiroa teippiä kynnelle (vinoon), lakkasin niiden väliin (…ja päälle ja viereen ja yli…) värilakalla ja poistin teipit samantien (hengittämättä). Pari havaintoa: OPI:n leveä sivellin ei varsinaisesti oo omiaan tuollaisen ohuen raidan lakkaamiseen, eikä nanomillin levyinen kynsiteippi ole omiaan rajaamaan lakattavaa aluetta. Nii joo ja yltäpäältä lakassa oleva teippi tarttuu kaikkialle ihan silkkaa v-mäisyyttään ja sotkee kaiken talossa ja puutarhassa. Hieno kokemus taas kaikinpuolin.\nLopputulos oli sitten onneksi kuitenkin ihan mieluisa vaikka sainkin puolivillaisen hermoromahduksen tekovaiheessa. Tein lakkauksen sunnuntaina ja lakat on mulla kynsillä edelleen, kärkikulumaa toki on, mutta lohkeamia tai muuta vikaa ei. Uskallan suositella :)\nTulen aina jotenkin hyvälle tuulelle kun katselen noita pulloja, korkitkin on niin hauskat…pienet on ilot pöljällä :)\nHei ai niin asiaan liittymätön vinkki: muistatteko kun mainitsin ostaneeni MoYoulta sellaisen suorakulmion mallisen löllöstamperin? Se on aivan sairaan hyvä enkä käytä enää mitään muuta kuin sitä – ja nyt niitä samoja on tullut myyntiin Adeninalle! Onnea Suomi. Suosittelen :)\nTranslation: I knew I would want to combine OPI Hey Baby and 4 In the Morning even before I had them, they are a perfect match! I like the way different finishes compliment each other, the glossy creme against satin matte…subtle but interesting. Hey Baby is a pigmented creme (works on stamping btw) but on some nails I had to use three coats because I couldn’t get an even result with two. Black satin 4 in the Morning was outstanding in terms of quality. It’s fully opaque with two coats and has really pretty silver shimmer running throughout. I did the stripes with striping tape and it was a horrible experience as always. Tape is really not my cup of tea but I like the result nevertheless :)\nEssien uusi päällyslakka Speed Setter\n22 tammikuun, 2014 7:30 am\nKynsiteipit yh, omiaan aiheuttamaan kolmannen maailman sodan, perhekriisin ja mitähän muuta :D\nMutta nätit kynnet oot saanut aikaiseksi, tulee omat teinirock-ajat mieleen :D\nJos mulla on pinkkejä jo enemmän kun yhden ihmisen on järkee omistaa, niin tarviisinkohan mä ton hey babyn. Vähän vaikuttais siltä :D\n22 tammikuun, 2014 9:14 pm\nMullakin on aika läjä pinkkejä, mutta en silti löytänyt omista valikoimista tälle dupea. Essencen Ultimate Pink on tosi lähellä. Mut tää on niin kiiltävä ja mehukas että se jo oikeuttaa ostamaan :D\n22 tammikuun, 2014 8:28 am\nKynsiteipit ja minä. Ei olla kavereita. Pitäisi ehkä joskus kokeilla uudemman kerran… Ehkä.\n22 tammikuun, 2014 9:15 pm\nMulla on kans sellanen vahva viha-viha -suhde noitten teippien kans..\n22 tammikuun, 2014 9:12 am\nNäin sähäkät kynnet vaatii sitten vähintään nahkahousut kaveriksi! Jos ei nahkaa ni niittejä edes. Odotan kuvia koko asusta. ;)Teippimanikyyrit näyttää aina niin upeilta, mutta on ihan hirveitä tehdä =( Jos ei muuta ni se teippi tarttuu vähintään siihen kynteen mikä on jo tehty (hyvin) ja pilaa senkin. Ja muuten sorruin eilen kaupan vispipuuroon..\n22 tammikuun, 2014 9:21 pm\nNahkaa ja niittejä löytyy kyllä, vaikken enää mikään rokkari olekaan :)) kuvia sen sijaan ei oo tulossa ihan heti :D\nJoo, ne ON hirveitä tehdä. Pure hate. Yhden teippilakkauksen jälkeen joudun lepuuttamaan hermojani aina kuukausia :D Oliko siitä kaupan puurosta mihinkään?\n23 tammikuun, 2014 9:52 am\nNo.. Olihan se puuro parempi ku ei mitään, mutta vähän mautonta se kyllä oli. Jos oikein hyvää puurokokemusta haluaa ni parempi tehdä itse =P (Tai laittaa mies tekemään niin kuin meillä toimii)\n23 tammikuun, 2014 7:46 pm\nHmm…pitääpä kysyä osaako IT-tuki lappapuuron salat :D\n22 tammikuun, 2014 9:39 am\nOooooooi jummi miten upeat kynnet! IHAN mun näköset. Vielä ku ite jaksais noiden teippien kanssa pelata. Aikoinaan muutaman kerran kokeillu, hermot joka kerta menettäny, ja teipit eteenpäin myyny. :D\nMISSÄ mun Gwen-lakat on?! Ei pysty enää oottaa!\n22 tammikuun, 2014 4:56 pm\nOlin hätähousu. Netulinetulinetulinetuli! *^____^*\n22 tammikuun, 2014 9:24 pm\nKiitos! :) Haha ymmärrän, kauheetahan tää tuhertaminen on :D ei mikään nautinto varsinaisesti mutta lopputulos palkitsee aina joskus. Onnea omista Gweneistä :)\n22 tammikuun, 2014 11:19 am\nNää on ihanat! Mutta nyt kaikki vois vaikka lopettaa näistä lakoista postaamisen tai sorrun tilaamaan tuon 4 In the Morningin. Se näyttää ihan liian kivalta kaikissa nail art jutuissa. Joku vois puhua miulla vaikka vähän järkeä ja kertoa, että oon ostanu ihan liikaa lakkoja viime aikoina muutenkin.\n22 tammikuun, 2014 9:25 pm\nKiitos! haha, luulen että postaaminen on vasta lähössä vauhtiin kun lakat alkaa rantautua Suomeen – sinuna ostaisin ton ihan suosiolla :D\nLiiallinen ostaminen? mitä se on? tä? Koskaan en oo liikaa ostanu.\n24 tammikuun, 2014 11:16 am\nKait siinä niin vielä käy, mutta yritän vastustaa kiusausta vaikka edes sinne asti kun se Opin kevätkokoelma julkaistaan, jos siinä vaikka olis jotain kivaa :D\n24 tammikuun, 2014 8:44 pm\nSe kiinnostaa kyllä muakin!\n22 tammikuun, 2014 12:51 pm\nOn nämä vaan niin ihanat! 4 in the morning jäi mulla alkuhypessä L.A.M.B:in jalkoihin, mutta nyt sekin on alkanut houkuttaa…\nJa ah, noi korkit!\n22 tammikuun, 2014 9:27 pm\nKiitos :) Minäkin aluksi kuvittelin sivuuttavani sen koska ”sehän nyt on vaan musta” mutta livenä se ihastuttikin :)\n22 tammikuun, 2014 1:33 pm\nKommentoinkin tuolla toisaalla että ihastuttavan tarkkarajaista jälkeä! Vasta sen jälkeen tulin lukemaan postauksen:D\nMulla ralliteipit pölyttyy taas laatikossa, pitäisi ihan aktivoitua pitkästä aikaa.\n22 tammikuun, 2014 9:28 pm\nJoo ei tää ilmaseks tullu :D Mulla se parempien teippien tilaaminen on jääny ihan ajatuksen asteelle. Seuraavaks haluan niitä vinyylejä!\n22 tammikuun, 2014 2:19 pm\nKummasti alkaa houkutteleen nää Gwenit vaikka luulin että pärjäis ilmanki :D\nKuinka pehmeä muuten on se MoYoun suorakulmaleimasin verrattuna xl-löllöön? Tilasin tohkeissani sen Adeninan suorakulmaisen ja petyin kun se ei ollut löllö vaan enemmän Konadin leimasimen tapainen.\n22 tammikuun, 2014 9:32 pm\nIlman?? höpö höpö :D\nKyllä se MoYoun pehmeä on, kiinteämpi kyllä kuin kaikista pehmeimmät xl-löllöt (niitäkin on erilaisia) mutta jonkin verran näyttää antavan periksi käytössä koska on alun kokeiluista jo vähän pehmentynyt. Mutta ei se kyllä missään vaiheessa ole niin kova ollut kuin Konadin oma! Adeninan leimasin on kyllä ihan sama kuin toi MoYoun, ulkonäkö ja mitat täsmää, samanlainen scraperkin tuli mukana MoYoun tilauksessa.\n23 tammikuun, 2014 9:15 am\nEi se sentäs ehkä yhtä kova oo ku se Konadin. Vertailua en voi tehä ku Konad on muuttanu autuaammille leimausmaille. :D Löllöksi en kumminkaan sanos. Mutta jos se kerran käytössä pehmenee niin ehkä mun kannattaa jatkossa purkaa kaikki aggressiot siihen :D\nJoo pura menemään vaan :D tuu kertoon sitten sujuuko :)\n22 tammikuun, 2014 8:37 pm\nMä en edes yritä laittaa teippejä oikeaan käteen itse, vaan huudan aina miehen avuksi (tähän asti se ihme kyllä on tullutkin). :D Hyvinhän nämä onnistui ja värit sopii mielettömän hyvin yhteen! :)\n22 tammikuun, 2014 9:33 pm\nEikä, vähänkö hyvää palvelua! uskomatonta :D Kiitos :)\n22 tammikuun, 2014 9:26 pm\nKynnet on kyllä kivannäköiset ja tunnistan itseni noista mainitsemistasi ”pöljän iloista”… Kattelin tänään onnessani näitä Stefani-lakkoja Kicksissä, vaikka samat löytyy kotoakin. :D\n22 tammikuun, 2014 9:41 pm\nKiitos :) Heh, kuulostaa tutulta, voin samaistua :D\n22 tammikuun, 2014 9:58 pm\nAi vitsit että nämä on makeet! Ja olen samaa mieltä kuin tuolla ylempänä joku: nää kyllä vaatis nahkaa ja niittejä asukokonaisuuteen :D Teippien asettelu on hanurista mutta vielä enemmän hanurista on se kun se lakkaus ei sitten onnistukaan vaan sitä lakkaa pääseekin vääriin paikkoihin ja AARGGHHHH verenpaine alkoi just kohota pelkästä ajatuksestakin.\n(Ja nyt funtsin sitä paitsi että tarvitsenko SITTENKIN ehkä tuon Hey Babyn… kolme kerrosta on kyllä liikaa, mutta jos kahdella reilulla pärjäis niin… hmmm…)\n23 tammikuun, 2014 7:44 pm\nKiitos :) no sepä juuri, hengitystä pidätellen nyit teippiä pois jaaaaaaa lakka leviää. Stana.\nPaluuviite: Lisää teippailuja ja OPI-alea


Setan järjestöuutiskirje 3/2019\nSateenkaarisuojatie kaipaa apuasi!\nBlogi: Uudessa translaissa tulee ottaa alle 18-vuotiaat huomioon\nSateenkaarinuori, kirjoita kirje uusille kansanedustajille\nVuorovaikutus rakkaussuhteessa -kurssi sateenkaareville pareille\nSateenkaariperheiden ajankohtaisia kursseja:\nKiire! Kokemusasiantuntijaa ja hänen omaistaan tarvitaan haastatteluun: "Kun seksuaalinen suuntautuminen selkenee vasta aikuisiällä"\nKiire! Naisparia etsitään valokuvaajan projektiin moninaisista äideistä\n2. PREACT-hanke etsii haastateltaviksi 13–18-v. sukupuoli- tai seksuaalivähemmistöön kuuluvia nuoria. Ota yhteyttä: paivi.i.berg@jyu.fi\n3. Naispareja etsitään tutkimukseen, joka käsittelee\nkumppania kohtaan ilmeneviä tunteita ja asenteita liittyen jaettuun vanhemmuuteen naisparisuhteessa. Vastaa kyselyyn suomeksi tai ruotsiksi.\nAuta Liethuanian Gay Leagueta eli LGL:llää korjaamaan Liettuan tärkeä sateenkaarisymboli, The Rainbow Crosswalk eli Sateenkaarisuojatie!\nVoit auttaa sisarjärjestöämme lahjoittamalla oheisen linkin kautta tai Facebookissa Setan sivuilla.\nNaisparin hedelmöityshoidoilla alkunsa saaneen lapsen oikeusturvaa edistävä äitiyslaki astuu voimaan huhtikuun alusta. Äitiyslaki säädettiin tasa-arvoisen avioliittolain tapaan kansalaisaloitteen pohjalta.\nÄitiyslaki on askel oikeaan suuntaan sateenkaariperheiden oikeuksien parantamisessa. Äitiyslaki mahdollistaa sen, että naisparille hedelmöityshoidoilla syntyvän lapsen juridinen suhde molempiin vanhempiinsa voidaan vahvistaa tunnustamalla lapsi neuvolassa, ilman tarvetta perheen sisäiseen adoptioon. Äitiyden tunnustaminen perustuu hedelmöityshoitoklinikalla annettuun yhteiseen suostumukseen ja vastaa isyyden tunnustamisen prosessia.\nSateenkaariperhepoliittista vaikuttamistyötä tekevän Sateenkaariperheet ry:n mukaan seuraavana tavoitteena on äitiys- ja isyyslain yhdistävä vanhemmuuslaki, joka mahdollistaa sukupuolen moninaisuuden huomioimisen, useamman kuin kahden vanhemman vahvistamisen ja vanhempien väliset sopimukset vanhemmuudesta.\n”Äitiyslaki koskee vain osaa sateenkaariperheiden lapsista. Ainoastaan naisparien hedelmöityshoitoklinikalla alkunsa saaneiden lasten oikeusturva paranee”, toteaa Sateenkaariperheiden toiminnanjohtaja Juha Jämsä.\n”Seuraavaksi meidän on huolehdittava niistä sateenkaariperheiden lapsista, joilla on useampia kuin kaksi vanhempaa tai joiden vanhemmat ovat trans-, muun- tai intersukupuolisia. Tähän tarvitsemme vanhemmuuslakia.”\nVanhemmuuslaki yhdistää nykyiset isyys- ja äitiyslait.\nVanhemmuuslaki mahdollistaa lapsen syntymää edeltämät sopimukset vanhemmuudesta, esimerkiksi tapauksissa, joissa käytetään tunnetun luovuttajan sukusoluja.\nSetan perhepoliittiset painopistealueet\nSateenkaariperheet ry:n perhepoliittinen ohjelma\nLisätietoa äitiyslaista perheille Sateenkaariperheet ry:n kotisivuilta\nFIBSi:n, Setan, IBM:n ja Accenturen tuottama uusi tietopaketti ”Sateenkaariväki työelämässä ja asiakkaina” tarjoaa yrityksille tietoa sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksista ja yhdenvertaisista johtamiskäytänteistä.\nTietopaketti on seitsemäs FIBSin julkaisusarjasta, jossa käsitellään yritysten vaikutuksia haavoittuvassa asemassa olevien ryhmien ihmisoikeuksiin.\nSetan pääsihteeri Kerttu Tarjamo on samoilla linjoilla tuoreimmassa blogikirjoituksessaan: "Työnantajan ja organisaation intressinä on, ettei kenenkään työntekijän tarvitse pelätä omana itsenään olemista työpaikalla. Sateenkaari-ihmiset on tehtävä näkyviksi, koska heidät on yhteiskunnassamme piilotettu ja vaiettu pitkään. Ei riitä, että puhutaan kaikkien työntekijöiden yhdenvertaisuudesta, työnantajien ja organisaatioiden pitää varta vasten tehdä selväksi, että seksuaali- ja sukupuolivähemmistöön kuuluvat ovat osa työyhteisöä ja kertoa, minkälaisin toimin organisaatiossa yhdenvertaisuutta edistetään."\nTyöelämässä vapautuisi valtavasti energiaa, jos työnhakijoiden ja työntekijöiden ei tarvitsisi käyttää aikaansa sen pohtimiseen, voiko työpaikalla olla oma itsensä. Tämän aikaansaamiseksi tarvitaan sitoutumista, sanoja ja tekoja.\nVoit itse aloittaa lukemalla Sateenkaariväki työelämässä ja asiakkaina -oppaan ja tilata yritykseesi Setan koulutuksen.\nLue koko uutinen tietopaketista täältä:\nSetan Transtukipisteen nimi muuttuu 4.4. alkaen Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskukseksi. Palvelut ja resurssit pysyvät samana kuin aiemmin.\nNimi on ruotsiksi Kompetenscentrum för könsmångfald ja englanniksi Gender Diversity & Intersex Centre of Expertise. Vuonna 1994 käyttöön otettu nimi muuttuu, jotta se vastaisi nykyajan käsitystä sukupuolen moninaisuudesta.\nSukupuolen moninaisuuden osaamiskeskuksessa työskentelevät johtava sosiaalityöntekijä Maarit Huuska, palveluohjaaja Miska Salakka, sosiaalipsykologi Kuura Autere ja yhteisöpedagogi Sasu Mattila. Osaamiskeskuksen yhteydessä toteutetaan myös Tukea intersukupuolisille, keinoja ammattilaisille TIKA-hankkeen toimintoja. Hankkeen koordinaattorina työskentelee Jaana Pirskanen. Vuoteen 2020 jatkuva hanke kehittää työtä intersukupuolisten ja heidän läheistensä hyvinvoinnin vahvistamiseksi.\nSukupuolen moninaisuuden osaamiskeskuksen palveluihin kuuluvat ammatilliset tukipalvelut yksilöille ja heidän läheisilleen, asiantuntija- ja koulutuspalvelut ammattilaisille ja yhteisöille sekä tiedon tuotanto ja jakaminen sukupuolen moninaisuudesta. Osaamiskeskus ylläpitää useita vertaistukiryhmiä eri ikäisille ja eri elämäntilanteessa oleville. Palvelut ovat pääosin maksuttomia ja niitä saa suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi sekä tulkkiavusteisesti.\nSukupuolen moninaisuuden osaamiskeskusta rahoittaa STEA veikkausvoittovaroilla.\nAvajaiset ammattilaisille ja sidosryhmille järjestetään 4.4. os. Pasilanraitio 5, 2 krs. Tilaisuus on avoin ja siihen voi ilmoittautua täällä:\nAvajaiset ja kiitosjuhla vapaaehtoisille myös 4.4.:\nHaastattelusarja on osa Tukea intersukupuolisille, keinoja ammattilaisille -hankkeen toimintaa. Haastatelijana Jaana Pirskanen, TIKA-hankkeen koordinaattori.\nSateenkaarinuori, kirjoita kirje uusille kansanedustajille!\nSetan nuorisotoimikunta kerää sateenkaarinuorilta kirjeitä tuleville kansanedustajille. Uusi eduskunta valitaan sunnuntaina 14.4.2019. Kirjoituskutsu on julkaistu suomeksi, ruotsiksi tai englanniksi.\n”Usein tuntuu siltä, etteivät poliitikot ymmärrä tarpeeksi sateenkaarinuorten elämästä eivätkä oikein osaa ottaa meitä huomioon päätöksenteossa. Jotta sateenkaarinuorten ääni saataisiin kuuluviin eduskunnassa, on tärkeää nostaa esiin omia tarinoitamme ja ajatuksiamme”, nuorisotoimikunnasta visioidaan.\nSetan nuorisotoimikunta haluaa kampanjassaan kannustaa sateenkaarinuoria kirjoittamaan pienen kirjeen muodossa omasta elämästään, ongelmistaan sekä siitä, mitä on aina halunnut kansanedustajien tietävän.\n”Voit kirjoittaa siitä tai millaiset yhteiskunnalliset muutokset, kuten vaikka uusi translaki, voisivat helpottaa elämääsi.”\nKirjeet ovat tapa saada tuoda sateenkaarinuorten tarinoita päättäjien tietoisuuteen ja auttaa heitä ottamaan sateenkaarinuoret huomioon ja siten tekemään parempia päätöksiä. Nuorisotoimikunnan on määrä luovuttaa kirjeet vaalien jälkeen eduskuntaryhmien puheenjohtajille ja niille eduskunnan valiokunnille, joissa sateenkaarinuorten elämään liittyvää politiikkaa valmistellaan.\nEdellisellä hallituskaudella eduskunnassa on toiminut HLBTI-verkosto, jonka sihteerinä on toiminut Setan pääsihteeri. Kirjeet luovutetaan myös verkoston kansanedustajille, mikäli se perustetaan uudelleen. Kirjeitä voidaan myös kirjottajan luvalla julkaista nuorisotoimikunnan somekanavissa.\nSeta kampanjoi eduskuntavaaleissa neljällä kärkiteemalla ja on kutsunut ehdokkaita sitoutumaan sateenkaarikansanedustajiksi. Sitoumuksia on tullut 450 eri puolueista. Sitoumuksen voi tehdä vaalipäivään saakka.\nTällä hetkellä sateenkaarikansanedustajaksi on ilmoittautunut 450 ihmistä.\n25.-26.5. Helsingissä, HeSetan tiloissa\n3. Vuorovaikutus on avain läheisiin ihmissuhteisiin. Kurssilla keskitytään rakkaussuhteen vuorovaikutuksen syventämiseen. Kurssille voivat osallistua sateenkaarevissa pari- ja monisuhteissa elävät ihmiset yhdessä yhden kumppaninsa kanssa. Ohjaajina toimivat Perhesuhdekeskuksen kouluttamat vapaaehtoiset vertaisparit.\n4. Järjestäjä: Sateenkaarijärjestöjen Perhesuhdekeskus\n5. Lisätietoja ja ilmoittautumisohjeet: https://perhesuhdekeskus.fi/tapahtumat/vuorovaikutus-rakkaussuhteessa-kurssi-helsingissa/\nOlen tekemässä Suomen mielenterveyden keskusliiton Tunne ja Mieli-lehteen juttua aiheesta "Kun seksuaalinen suuntautuminen selkenee vasta aikuisiällä".\nTätä varten haen haastatteluun kokemusasiantuntijaa ja hänen omaistaan (esim. vanhempi, entinen puoliso, lapsi) kertomaan kokemuksistaan.\nYhteydenotot suoraan: annakpitkan@gmail.com\nHei, olen helsinkiläinen valokuvaaja ja etsin nyt kameran eteen erilaisia äitejä.\nKuvat lyhyine haastatteluineen julkaistaan äitienpäivän tienoilla ison suomalaisen lehden sivuilla. Jutun tarkoituksena on juhlistaa äitejä ja kaikenlaista äitiyttä.\nOlen löytänyt jo suurimman osan kuvattavista, mutta edelleen hakusessa olisi pääkaupunkiseudulta naispari, jotka ovat suhteellisen tuoreita äitejä (lapsi max. 2-vuotias). Lapsen ei tarvitse esiintyä tunnistettavasti kuvassa mikäli näin toivotaan. Kuvaukset tapahtuvat huhtikuun ensimmäisillä viikoilla.\nJos kiinnostuit ja koet että vastaat jollain tapaa etsimääni, niin älä epäröi ottaa yhteyttä! Sähköpostiosoitteeni on sabrina.bqain@gmail.com.\nKerron mielelläni lisää projektista ja kuvauksista.\nQueer Bodies -oppimateriaalipaketti löytyy AV-arkin ylläpitämässä Mediataide kasvattaa! -verkkopalvelusta.\nKokonaisuuteen kuuluu viisi sukupuolen ja kehon moninaisuutta käsittelevää teosta, teoksiin Seta ry:n kanssa yhteistyössä toteutetut tehtäväpaketit sekä asiantuntija-artikkeleita. Oppimateriaalin kohderyhmänä ovat yläkouluikäiset ja toisen asteen opiskelijat.\nQueer Bodies -oppimateriaalin teokset haastavat sukupuoliin, seksuaalisuuksiin ja kehoihin liittyviä normeja ja oletuksia ja piirtävät samalla esiin näiden määrittelyn poliittisuutta. Queer Bodies -teoskokonaisuuden kesto on noin 30 minuuttia. Materiaalit löytyvät myös ruotsiksi.\nOppimateriaalin taiteilijat ovat suomalaisia eturivin mediataiteilijoita: Hinni Huttunen, Artor Jesus Inkerö, J. A. Juvani, Teemu Keisteri ja Aurora Reinhard.\nQueer Bodies -oppimateriaali julkaistaan osana AV-arkin juhlavuoden 2019 ohjelmaa. Juhlavuotena koulujen lisäksi myös aluetaidemuseot sekä Setan jäsenjärjestöt voivat esittää teoskokonaisuutta osana tasa-arvokasvatusta ja pedagogista toimintaansa.\nPalvelu on maksuton, eikä vaadi erillistä kirjautumista. Lisätietoa Mediataide kasvattaa! -palvelusta ja uusista oppimateriaaleista saa tilaamalla uutiskirjeen. Tutustu myös palvelun käyttöehtoihin. Hanketta tuottaa suomalaisen mediataiteen keskus AV-arkki.\n7/2019: aineistodeadline 27.7., julkaisuaika viikolla 30


Kamalaa ja ihanaa julistusta – Kotimaa24\nKamalaa ja ihanaa julistusta\n23.09.2016 10:08 - Manu Ryösö\nMitkä ovat kaksi Raamattu-tunnustuksellisen julistustyön keskeistä elementtiä, joita ilman koko rakennuksemme kaatuu kuin korttitalo (tai se surullisen kuuluisa hiekalle rakennettu talo, Matt.7:26). Mitä tarkoittaa Raamattu-tunnustuksellinen julistustyö?\nEnsin täytyy luonnollisesti ja ehdottomasti uskoa Jumalan olemassaoloon. Raamatun mukaan tämä ei kuitenkaan vielä yksin riitä. Raamatun mukaan jopa riivaajat uskovat Jumalan olemassaoloon, mutta pysyvät silti Jumalan vihollisina (Jaak.2:19). Jumala on olemassa, mutta so what? Uskossamme on kyse jostakin paljon suuremmasta kuin vain Jumalan olemassaolon totena pitämisestä.\nKriittinen kysymys kuuluu: Mikä on minun ja sinun suhteesi Jumalaan? Olenko hänen puolellaan vai häntä vastaan?\nMe tunnustaudumme kristityiksi, koska haluamme olla hänen puolellaan. Mistä voimme tietää, että olemme Jumalan ystäviä? Moni haluaa olla Jumalan puolella, mutta elää silti piinaavassa epävarmuudessa. Tällaista on esim. muslimien ja rabbiinisten juutalaisten elämä! - Minulla on kristittyjä ystäviä, jotka tulevat muslimimaista. Nämä ihmiset tietävät, että on ratkaisevan suuri ero uskooko Jumalaan Jeesuksen kanssa tai ilman. Tämä saattoi kuulostaa vähän kepeältä. - Vähän kuin olisin sanonut: ”Otatko lihapiirakan ketsupilla vai ilman?” Todellisuudessa Jeesus Kristus on koko Jumala-uskon ydin. Ilman Jeesusta sinä olet vielä Jumalan vihollinen (Ef.2:12-13). Ilman Jeesusta sinulla ja minulla ei ole kestäviä perusteita, joiden vuoksi voisimme kutsua Jumalaa Isäksemme. Ilman Jeesusta Jumala on vain meidän Tuomarimme.\nKun sanon tämän, astumme aivan konkreettisesti tunnustuksellisen julistustyön ytimeen. Olen nähnyt omin silmin, miten moni pahastuu, kun julistetaan ’Yksin Kristusta’. Kun julistetaan ’Yksin Kristusta’, silloin julistuksemme riisuu sekä julistajan itsensä että kuulijan ensin kaikesta omasta hyvyydestä ja erinomaisuudesta. Moni pahastuu, kun omatekoinen uskonnonharjoitus onkin Jumalan edessä kuin saastainen vaate (Jes.64:6). – Voit toki kertoa (ja sinun tuleekin yrittää kertoa) tämä radikaali realiteetti mahdollisimman kunnioittavasti, MUTTA…\nKaikesta huolimatta Jumalan lain saarna on jokaiselle syntiselle ihmiselle loukkaus (siis loukkaus minun ”hyvyyttäni” kohtaan). Jumalan sanan totuuden esillä pitäminen nimenomaan lain ja moraalin periaatteiden osalta on luovuttamaton osa Raamattu-tunnustuksellista julistustyötä. Jumalan laki on Raamatun totuuden ”toinen puoli”. Vaikka totuus tekee joskus kipeää, se on silti tarpeellista. Raamatun mukaan Jeesus Kristus oli täynnä armoa ja totuutta (Joh.1:14). Siksi Jumalan sanan aito julistus on aina lain ja evankeliumin saarnaa. Katsomme tätä hieman tarkemmin…\nRaamatusta löydämme monia esikuvia, jotka julistivat Jumala lakia varsin shokeeraavalla tavalla. Ensimmäiseksi tulevat varmasti mieleen monet Vanhan testamentin miehet kuten Mooses ja profeetat, sitten ehkä Johannes Kastaja. Lain saarna ei kuitenkaan pääty näihin vanhatestamentillisiin ja vähän kuin vakavailmeistä lännensankari Clint Eastwoodia muistuttaviin hahmoihin. On tärkeää muistaa, että myös Jeesus julistaa hyvin ehdotonta Jumalan lakia. Esimerkiksi Jeesuksen vuorisaarna on vahvaa lakia (Matt.5-7), samoin hänen sanansa lasten viettelemisestä (Matt.18:6), aviorikoksesta (Matt.5:28) ja temppelin tuotteistamisesta markkinahenkisen uskonnollisuuden käyttöön (Mark.11:17). Jeesuksen jalanjäljissä astelevat Pietari, Stefanus, sekä apostoli Paavali, jonka lainjulistus sivaltaa milloin seksuaalisesti leväperäisiin korinttilaisiin, milloin lakihenkisiin galatialaisiin.\nMietitäänpä lain tauluja, jotka Mooses sai Jumalan vuorella. Tämä Jumalan laki oli hakattu kivitauluihin. Mitä tämä tarkoittaa? Eikö se tarkoitakin kahta eri asiaa? Ensiksikin kivi on varsin pysyvää materiaalia. Jumalan 10-käskyn lakia ei tehty ajan myötä muuttuvaksi. Se on tarkoitettu kaikkina aikoina pysymään sellaisenaan. Sen on tarkoitus olla kuin kirkas peili, joka näyttää meille kaikille yhtä lahjomattoman kuvan.\nJeesus sanoo Jumalan laista:\n17.Älkää luulko, että minä olen tullut lakia tai profeettoja kumoamaan; en minä ole tullut kumoamaan, vaan täyttämään. 18.Sillä totisesti minä sanon teille: kunnes taivas ja maa katoavat, ei laista katoa pieninkään kirjain, ei ainoakaan piirto, ennenkuin kaikki on tapahtunut. 19.Sentähden, joka purkaa yhdenkään näistä pienimmistä käskyistä ja sillä tavalla opettaa ihmisiä, se pitää pienimmäksi taivasten valtakunnassa kutsuttaman; mutta joka niitä noudattaa ja niin opettaa, se pitää kutsuttaman suureksi taivasten valtakunnassa. (Matt. 5:17-19).\nRaamattu-tunnustuksellinen julistustyö sitoutuu aina tähän periaatteeseen. Ihmisen syntisyys hakee eri aikakausina erilaisia muotoa. Minun lapsuudessani ei kirkon työntekijöiden toimesta juuri puolustettu abortteja, eutanasiaa tai homoseksuaalista elämäntapaa. – Silloin olivat osittain toiset synnit, joita yritettiin selittää luvallisiksi.\nJumala on antanut muuttumattoman lakinsa siksi, että tunnistaisimme itsemme kaikkina aikoina ja kaikissa kulttuureissa syntisiksi ja Jumalan armoa tarvitseviksi. Jumalan laki ei suosi ketään. Se on täysin tasapuolinen. Tämä on lain tehtävä. Tällä tavalla Jumalan laki ajaa meidät Kristuksen luo. Jos vaikenemme Jumalan laista, tai vielä pahempaa tuomme lain rikkomisen osaksi julistustyössä hyväksyttyjä käytäntöjä, silloin otamme ihmisiltä pois myös Kristuksen armon. Armo on näet aina vastaus ihmisen hätätilaan. Kukaan ei mene Kristuksen luo, jos ei ensin näe itseään syntiseksi.\nJos laki on ensiksikin pysyvä kuin 10-käskyn kivitaulu, mitä se sitten on toiseksi? Toiseksi se on luonteeltaan ilmoitettua tietoa. Lähetystyössä me viemme Jumalan viestiä tälle maailmalla. Tämä ilmoitus koostuu kahdesta asiasta. Laista ja evankeliumista. Tämä näkyy myös Jeesuksen antamassa lähetyskäskyssä (Matt.28:19-20): ”kastamalla.. ja opettamalla heitä pitämään kaikki…” - Jumala ei ilmoittanut meille vain armoansa, vaan myös pyhän tahtonsa, lakinsa. Laki ilmoitetaan meille kahdella tavalla. Jokaiselle (vakaumuksesta riippumatta) se annetaan luonnollisena ilmoituksena, moraalitajuna, jota kutsumme omaksitunnoksi. – Mistä sitten johtuu, että ihmiset päätyvät joskus hyvinkin erilaisiin johtopäätöksiin, kun toimivat ”kuten sydän sanoo”…? - Tämä johtuu syntisyydestämme!!! Omatuntomme tarvitsee näet varman, pysyvän ja ulkopuolellamme olevan kiintopisteen, jotta se voi toimia oikein. Siksi omatunto täytyy kalibroida Raamatussa aivan erityisellä tavalla ilmoitetun moraalisen ilmoituksen kautta. Vain tällä tavalla näemme itsemme totuudenmukaisesti. Tämä kuulostaa helpolta ja fiksulta, mutta juuri tämä on syntisen ihmisen silmissä maailman hirvein asia. Tämä kalibrointi näet paljastaa, että olemme läpeensä itsekkäitä. Eikä sydämessämme asu mitään sellaista hyvää, mitä syntimme ei olisi jollakin tavalla turmellut ja vääristänyt (Room.7:18).\nTällainen kalibrointi on kuitenkin välttämätöntä. Se on vähän samanlainen, mutta vielä tärkeämpi kuin lääkärin diagnoosi vakavasti sairaalle ihmiselle. Meidän täytyy paikallistaa ongelmamme, jotta osaamme etsiä oikeanlaista apua. - Pelkkä oikea diagnoosi ei kuitenkaan riitä. Tarvitaan myös lääkettä…\nKamalan jälkeen se ihana…\nRaamattu-tunnustuksellisen julistustyön aarre on Kristuksen armon Evankeliumi. Evankeliumi on ainoa lääke, joka nostaa meidät kuolemasta elämään, kadotuksen alta Taivaan perilliseksi.\nYksin ilosanoma Jeesuksen anteeksiantamuksesta antaa meille uuden elämän. Yksin hyvä sanoma Jeesuksesta synnyttää sydämessämme uskon.\nTunnustuksellisen julistustyön keskeinen aarre on Jeesuksessa Kristuksessa. Tunnustuksessa kiinni pysymisellä tarkoitetaan Jeesuksen armoon turvautumista: Kun meillä siis on suuri ylimmäinen pappi, läpi taivasten kulkenut, Jeesus, Jumalan Poika, niin pitäkäämme kiinni tunnustuksesta. Sillä ei meillä ole sellainen ylimmäinen pappi, joka ei voi sääliä meidän heikkouksiamme, vaan joka on ollut kaikessa kiusattu samalla lailla kuin mekin, kuitenkin ilman syntiä. Käykäämme sentähden uskalluksella armon istuimen eteen, että saisimme laupeuden ja löytäisimme armon, avuksemme oikeaan aikaan. (Hepr. 4:14-16)\nTällaiseen tunnustuksellisuuteen voi liittyä ihan jokainen. Ei tarvitse tuntea itseään vahvaksi ja onnistuneeksi. Riittää, kun Jeesus osaa olla sinulle juuri sitä, mitä Raamattu ilmoittaa Hänen olevan!\nHuomasitko muuten, mistä oli peräisin sanamuoto: ”kuolemasta elämään, kadotuksen alta Taivaan perilliseksi”?\nTämä on suoraan luterilaisten seurakuntiemme käyttämästä synnintunnustuksesta. Laajemmin lausumme näin:\n”Taivaallinen Isä. Sain kasteen sinun lapseksesi. Sinä siirsit minut pimeydestä valoon, kadotuksen alta taivaan perilliseksi. En ole kuitenkaan elänyt niin kuin lapsellesi sopii. En ole kuunnellut ääntäsi enkä totellut tahtoasi. Jumala, armahda minua Poikasi Jeesuksen Kristuksen tähden. Pese minut puhtaaksi ja anna kaikki syntini anteeksi.”\nTämä on hieno synnintunnustus. Siinä on samaan aikaan läsnä laki ja evankeliumi. Kasteemme kautta meidät on haudattu Jeesuksen Kristuksen kuolemaan ja ylösnousemukseen (Room.6:5). Tämä tarkoittaa sitä, että meidät on kätketty Kristuksen armon suojaan. Erityisen hienoa tässä kaikessa on se, että kaikesta syntisyydestämme huolimatta Kristuksen armon evankeliumi kannattelee kaikkea. Kristuksen armoon turvautuminen on läsnä jo silloin, kun käymme vasta tunnustamaan syntejämme. Tämä on tunnustuksellisen julistustyön lohdullinen sanoma.\nKristityn elämä ei ole jatkuvaa Jumalan lepyttelemistä ja velan maksua. Velkamme on jo maksettu. Emme myöskään vie maailmalle omaa osaamistamme ja erinomaisuuttamme. Meidän ei (onneksi!) tarvitse julistaa itseämme. Meillä on hyvä uutinen. Me saamme julistaa kuoleman voittajaa ja syntiemme sovittajaa, ristiinnaulittua ja ylösnoussutta Jeesus Kristusta.\nSiinä on rakkaus - ei siinä, että me rakastimme Jumalaa, vaan siinä, että hän rakasti meitä ja lähetti Poikansa meidän syntiemme sovitukseksi. (1. Joh. 4:10)\nKreikka tai Suomi eivät ole varsinainen ongelma. Sinä vain syytit VT:n ajan uskovia sellaisesta, jota he eivät kielellisestikään oikein voi edustaa. Siinä pointti. – Miksi minusta tuntuu nyt siltä, että sinulla on koko ajan tarve edustaa blogieni oppositiota?\nSinusta tuntuu siltä, koska sinä asennoidut keskusteluun kuin väittelyyn oikean ja väärän välillä? Ei tämä ole mikään oikeussali, jossa syytetään ja puolustetaan.\nMinä varmaan sitten vain kuvittelin tällaisen asetelman…