1 Rudolf Rocker Anarkosyndikalismi Vapaa työväenliike\n2 tappio ja se Ranskassa aluillaan oleva taantumus, joka muutamassa vuodessa levisi myös Espanjaan ja Italiaan, työnsivät lupaavan työläisneuvostoajatuksen kauas taka-alalle. Internationaalin näiden maiden osastot olivat pitkän aikaa pakotetut jatkamaan toimintaansa ainoastaan maan alla ja keskittämään kaikki voimansa taantumuksen torjumiseen. Vasta vallankumouksellisen syndikalismin nousu Ranskassa pelasti Ensimmäisen Internationaalin ideat unohdukselta ja jälleen kerran elävöitti sosialistista työväenliikettä. 2 75\n3 avoimen hajoamisen kaikkine tuhoisine seurauksineen työväenliikkeen kehitykselle, sekä aloittivat parlamentaarisen politiikan kauden, joka väistämättä johti sosialistisen liikkeen henkiseen pysähtyneisyyteen ja moraaliseen rappioon, minkä voimme tänään havaita useimmissa maissa. Pian Haagin kongressin jälkeen tärkeimpien ja aktiivisempien Internationaalin osastojen edustajat tapasivat St. Immierissä antiautoritaarisessa kongressissa, joka mitätöi kaikki Haagin hyväksymät päätökset. Tästä tapahtumasta on lähtöisin sosialistisen leirin hajoaminen niihin, jotka kannattavat suoraa vallankumouksellista toimintaa, ja niihin, jotka puhuvat parlamentaarisen politiikan puolesta, ja tämä hajaannus on aikaa myöten kasvanut yhä vain laajemmaksi ja vaikeammaksi sopia. Marx ja Bakunin olivat pelkästään tunnetuimmat vastakkaisten leirien edustajat kamppailussa sosialismin kahden erilaisen peruskäsityksen välillä. Olisi kuitenkin suuri virhe käsitellä tätä kamppailua vain kahden persoonallisuuden välisenä konfliktina. Kamppailu oli kahden ajatusmallin välistä antagonismia, ja juuri tämä antoi asialle sen todellisen merkityksen ja antaa vielä nykyäänkin. Tuhoisaa tässä oli se, että Marx ja Engels antoivat erimielisyyksille pahansuovan ja henkilökohtaisen sävyn. Internationaalissa oli kyllä tilaa jokaiselle suuntaukselle, ja jatkuva erilaisten näkemysten välinen keskustelu olisi pelkästään toiminut näiden suuntausten selventäjänä. Yritys pakottaa kaikki koulukunnat yhden erityisen suunnan alaisuuteen, ja vieläpä suunnan, joka edusti Internationaalissa vain pientä vähemmistöä, johti vain juopaan ja suuren työläisten liiton perikatoon. Työväenliikkeen niin lupaava alku pystyttiin siten tuhoamaan joka maassa. Ranskalais-preussilaisen sodan myötä sosialistisen liikkeen polttopiste siirtyi Saksaan, jonka työläisillä ei ollut vallankumouksellisia perinteitä eikä läntisempien maiden sosialistien rikasta kokemusta, ja tämä vaikutti suuresti tähän heikentymiseen. Pariisin kommuunin Sisältö Tekijästä Anarkismi: sen päämäärät ja tarkoitukset Proletariaatti ja nykyaikaisen työväenliikkeen alku Syndikalismin edeltäjät Anarkosyndikalismin tavoitteet Anarkosyndikalismin keinot Anarkosyndikalismin kehitys Anarkosyndikalistinen liike 30-luvun jälkeen ja tänään\n4 kehitys voidaan lukea näiden libertaaristen ainesten innoituksen ansioksi. Saksan ja Sveitsin valtiososialistiset osasto tai Englannin puhdas ammattiyhdistystoiminta eivät antaneet pienintäkään virikettä tälle kehitykselle. Niin kauan kuin Internationaali noudatti näitä yleislinjoja, muuten kunnioittaen erillisten osastojen oikeutta itsenäisiin päätöksiin, kuten Internationaalin säännöissä taattiin, sillä oli vastustamaton vaikutus järjestäytyneisiin työläisiin. Tämä kuitenkin muuttui yhtäkkiä, Marxin ja Engelsin alkaessa käyttää asemaansa Lontoon yleisneuvostossa (London General Council) ja määrätessä erilliset osastot osallistumaan parlamentaariseen toimintaan. Näin tapahtui ensimmäisen kerran epäonnistuneessa Lontoon konferenssissa vuonna Tällainen toiminta ei ollut jyrkästi ristiriidassa vain Internationaalin hengen, vaan myös sen sääntöjen kanssa. Menettely saattoi vain kohdata Internationaalin kaikkien liberaaristen ainesten yhdistyneen vastarinnan, etenkin siksi ettei kysymystä oltu aikaisemmin tuotu yleiskokouksen käsiteltäväksi. Pian Lontoon kongressin jälkeen julkaisi Jura-federaatio tunnetun Sonvillierin kiertokirjeen, jossa vastustettiin päättäväisesti ja yksiselitteisesti Lontoon yleisneuvoston ylimielisiä olettamuksia. Siitä huolimatta vuoden 1872 Haagin kongressi, jonka enemmistö oli luotu keinotekoisesti käyttämällä mitä likaisimpia ja tuomittavimpia menetelmiä, vei päätökseen Lontoon konferenssin aloittaman työn, jolla Internationaali piti muuttaa vaalikoneistoksi. Eliminoidakseen kaikki väärinkäsitysmahdollisuudet blanquisti Eduard Vaillant ilmoitti kannattaessaan yleisneuvoston esittämää ehdotusta poliittisen vallan valtaamisesta työväenluokalle, että heti kun kongressi on hyväksynyt tämän päätöksen ja liittänyt sen Internationaalin raamattuun, on jokainen jäsen velvollinen noudattamaan sitä erottamisen uhalla. Tällä Marx ja hänen seuraajansa aiheuttivat Internationaalin 4 73\n5 ...Kaikki tämä työläisten itsensä suorittama käytännöllinen ja vireä yhteiskuntatieteiden opiskelu heidän ammattiosastoissaan ja työläisten kamareissa tulee synnyttämään ja on jo synnyttänyt yksimielisen, hyvin harkitun, teoreettisesti ja käytännössä todistettavan vakaumuksen, että * todellinen, täydellinen ja lopullinen työläisten vapautuminen on mahdollista vain yhdellä tavalla. Nimittäin kaikkien työläisten suorittamalla pääoman haltuunotolla. Tämä koskee sekä raaka-aineita että kaikkia tuotantovälineitä, mukaan lukien maa... * Ammattiosastojen organisaatio, työläisten liitto Internationaalissa ja työläisten kamarien edustus eivät ainoastaan muodosta suurta akatemiaa, jossa Internationaalin työläiset voivat ja heidän täytyy teoriaa ja käytäntöä yhdistämällä opiskella taloustiedettä: Ne myös kantavat sisällään porvarillisen maailman täysin korvaavan uuden yhteiskuntajärjestyksen eläviä alkeita. Ne eivät ole luomassa ainoastaan ideoita tulevaisuudesta, vaan myös tulevaisuuden todellisuutta itseään... Nämä ajatukset olivat tuohon aikaan yleisesti levinneet Internationaalin Belgian, Hollannin, Sveitsin Juran, Ranskan ja Espanjan osastoissa. Ne antoivat suuren työläisten liiton sosialismille sen erityisluonteen, joka myöhemmin jäi pitkäksi aikaa lähes unohduksiin Euroopan poliittisten työväenpuolueiden kehittymisen myötä. Vain Espanjassa Internationaali säilytti voimansa voittaa kannattajia, kuten viimeaikaiset tapahtumat tässä maassa ovat selvästi osoittaneet. Tämä libertaarinen sosialismi sai aktiiviseksi puolestapuhujaksi sellaisia miehiä kuin James Guillaume, Adhemar Schwitzgeubel, Eugene Varlin, Louis Pindy, Cesar De Paepe, Eugene Hins, Hector Denis, Guillaume De Greef, Victor Arnould, R. Farga Pellicer, G. Sentinon, Anselmo Lorenzo, mainitaksemme tässä vain kaikkein tunnetuimmat nimet. Heillä kaikilla oli erinomainen maine Internationaalin piirissä. Tosiasia on, että koko Internationaalin henkinen Anarkismi Poliittinen ideologia, jonka tavoitteena on suurin mahdollinen vapaus yhdistettynä suurimpaan mahdolliseen tasa-arvoon. Tämän vuoksi anarkistit tahtovat kaataa valtion ja kapitalismin ja korvata ne itsehallinnollisilla, suoraan demokratiaan perustuvilla yhteenliittymillä. Nuo yhteenliittymät muodostaisivat suurempia kokonaisuuksia niin pitkälle kuin järkeväksi osoittautuisi. Valta kulkisi alhaalta ylöspäin. Suoralla demokratialla toimivien perusyksiköiden edustajat ylemmillä tasoilla edustaisivat ainoastaan valitsijoidensa mielipidettä. Heidät voitaisiin erottaa ja heidän tekemänsä päätökset kumota milloin tahansa. Syndikalismi Ajatus suoralla demokratialla toimivista ammattiliitoista. Anarkosyndikalismi yhdistää anarkismin päämäärät ja syndikalismin järjestäytymismuodot. Anarkosyndikalistit uskovat, että lupaavin tie anarkistiseen yhteiskuntaan ovat suoraan jäsenistönsä hallinnassa olevat vallankumoukselliset ammattiliitot. He näkevät yleislakon kaikkein mahtavimpana vallankumouksellisena aseena. Samalla he pitävät tärkeänä sitä, että asuinalueiden ohella myös työpaikat toimivat omina itsehallintoyksikköinään, joissa työntekijät päättävät suoralla demokratialla itse kaikista asioista. Näin aidosti demokraattisissa ammattiliitoissa rakennettaisiin jo etukäteen tulevaa yhteiskuntaa. 72 5\n6 Koska Internationaalin muodostamisen päämääränä ei ole uusien valtioiden tai despoottien asettaminen, vaan jokaisen erillisen hallitusvallan radikaali tuhoaminen, täytyy sille olla oleellisesti erilainen luonne kuin valtion organisaatiolla. Ja samassa määrin kuin jälkimmäinen on autoritaarinen, keinotekoinen ja väkivaltainen sekä vieras ja vihamielinen ihmisten etujen ja vaistojen luonnolliselle kehitykselle, täytyy internationaalin organisaation olla vapaa, luonnollinen ja joka suhteessa noiden etujen ja vaistojen mukainen. Mutta millainen sitten on joukkojen luonnollinen organisaatio? Se perustuu ihmisten päivittäisiin askareisiin, heidän erilaisiin töihinsä; se on organisaatio heidän ammattiensa, ammattiliittojensa mukaan. Sitten kun kaikki ammattialat, mukaanlukien maatalouden eri haarat, ovat internationaalissa edustettuina, on sen organisaatio, kansan joukkojen organisaatio, valmis. Samoilta ajattelun linjoilta syntyi ajatus asettaa porvarillisia parlamentteja vastaan työläisten kamari (Chamber of Labour), jota ehdottivat belgialaiset Internationalistit. Näiden työläisten kamarien oli määrä edustaa jokaisen ammatin ja alan järjestäytyneitä työläisiä sekä käsitellä kaikkia kansantalouden ja talouselämän organisaation kysymyksiä sosialistisesta näkökulmasta. Tarkoituksena oli valmistella käytännön tasolla järjestäytyneiden työläisten suorittamaa tuotantovälineiden haltuunottoa ja tässä hengessä huolehtia tuotannollisen työn tekijöiden henkisestä koulutuksesta. Lisäksi näiden elinten oli määrä arvioida työläisten näkökulmasta kaikkia niitä porvarillisten parlamenttien esille ottamia kysymyksiä, joilla oli merkitystä työläisille. Tavoitteena oli asettaa työläisnäkökulma porvarillisen yhteiskunnan toimintatapojen vastapainoksi. Max Nettlau on julkaissut kirjassaan Der Anarchismus von Proudhon zu Kropotkin (Anarkismi Proudhonista Kropotkiniin) tähän asti tuntemattoman kohdan eräästä Bakuninin käsikirjoituksesta. Se kuvaa erittäin hyvin Bakuninin näkemyksiä tästä kysymyksestä: 6 71\n7 rakentamisen vastakohta. Se on työtätekevien julistamista valvonnan alaisiksi, pienen vähemmistön pakolla suorittamaa joukkojen holhousta. Vaikka sen kannattajia elähdyttäisivät parhaat mahdolliset tarkoitukset, ajaa tosiasioiden rautainen logiikka heidät äärimmäisen hirmuvallan leiriin. Venäjä on antanut meille tästä mitä opettavaisimman esimerkin. Teeskentely, että proletariaatin diktatuuri on muka jotain muuta, että siinä olisi kyse luokan diktatuurista, eikä yksilöiden diktatuurista, ei petä rehellistä tarkkailijaa. Kyseessä on vain taidokas temppu yksinkertaisten huijaamiseksi. Sellainen asia kuin luokan diktatuuri on jo ajatuksenakin mahdoton, sillä kyseessä on aina jonkun tietyn puolueen diktatuuri, joka on ottanut asiakseen puhua luokan nimissä, aivan kuten porvaristo on oikeuttanut mielivaltaisimmatkin toimenpiteensä kansan nimissä. Ajatus työläisneuvostojen järjestelmästä merkitsee käytännössä koko valtioajatuksen hylkäämistä; se on näin ollen suoraan vastakkainen mille tahansa diktatuurin muodolle, jolle taas on ominaista valtion vallan keskittyminen äärimmäisyyksiin. Tämän ajatuksen pioneerit Ensimmäisessä Internationaalissa havaitsivat, että on täysin mahdotonta ajatella taloudellista tasa-arvoa ilman poliittista ja yhteiskunnallista vapautta. Siksi he olivat lujasti vakuuttuneita siitä, että kaikkien poliittisen vallan instituutioiden poistamisen täytyy olla yhteiskunnallisen vallankumouksen ensimmäinen tehtävä, jotta voidaan eliminoida kaikki uudet riiston muodot. He uskoivat, että työläisten Internationaalin tehtävänä oli koota vähitellen kaikki aktiiviset työläiset riveihinsä ja oikealla hetkellä kumota omistavien luokkien taloudellinen mielivalta sekä kaikki kapitalistisen valtion poliittiset pakkolaitokset ja korvata nämä uudella järjestyksellä. Tätä vakaumusta kannattivat Internationaalin kaikki libertaariset. Bakunin ilmaisi asian seuraavasti: Tekijästä Rudolf Rocker lienee suomalaisille lähes täysin tuntematon nimi, vaikka hän on anarkosyndikalismin tärkein teoreetikko ja kuuluu anarkismin klassikoihin. Rocker syntyi työväenluokkaiseen perheeseen Mainzissa, Saksassa, vuonna Hän jäi 10-vuotiaana orvoksi. Koulun jälkeen Rocker ryhtyi kirjansitojaksi. Hän liittyi jo nuorena Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja sen sisällä vaikuttavaan antiautoritaariseen oppositioryhmään Die Jungen. Rocker erotettiin lopulta puolueesta hänen ollessaan edustajana riitaisessa Toisen internationaalin Brysselin kongressissa Hänen antiautoritaariset mielipiteensä johdattivat hänet anarkismiin. Vuonna 1892 Rocker vältti täpärästi vangitsemisen laittomasta propagandatyöstä poistumalla maasta. Hän asettui ensin Pariisiin ja myöhemmin, vuonna 1895, Lontooseen. Lontoossa hän liittyi East Endin juutalaisiin anarkisteihin, jotka toimittivat jiddishin kielistä lehteä Der Arbeiter Fraint (Työläisen ystävä). Lontoossa Rocker myös tutustui Milly Witcop-nimiseen taistelutoveriin, josta tuli hänen elämänkumppaninsa. Rocker opetteli jiddishiä ja alkoi kirjoittaa Der Arbeiter Fraintiin vuonna Pari vuotta myöhemmin hän kuitenkin muutti Liverpooliin, missä hänestä tuli Dos Freie Vortin (Vapaa maailma) päätoimittaja. Sittemmin hän palasi Lontooseen, missä hänestä tehtiin Der Arbeiter Fraintin päätoimittaja. Kun vuonna 1912 East Endin nyrkkipajojen työläiset (joista suurin osa oli maahanmuuttajia) menivät lakkoon, Rocker muutti Der Arbeiter Fraintin päivittäiseksi lakkolaisten lehdeksi, joka osaltaan edesauttoi lakkolaiset voittoon. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Rocker suljettiin Saksan kansalaisuuden perusteella internointileiriin, huolimatta hänen jatkuvasta Saksan valtion ja sen politiikan 70 7\n8 vastustuksestaan. Hänet vapautettiin lopulta vuonna 1918 vankienvaihdon yhteydessä. Rocker palasi Saksaan keisarivallan kaatumisen kynnyksellä ja liittyi anarkosyndikalistiseen Saksan Ammattiyhdistysten vapaaseen liittoon (FVdG). Liitto oli toiminut maanalaisena sodan alussa tapahtuneesta tukahduttamisestaan lähtien. Sairaus esti Rockeria osallistumasta toimintaan ennen maaliskuuta 1919, jolloin kiihkein vallankumouksellinen kausi oli jo ohi. Rocker kiersi ympäri Saksaa puhumassa ja kirjoitti Der Syndikalist -lehteen. Sosiaalidemokraattinen hallitus lakkautti Der Syndikalistin vuonna Rocker ja päätoimittaja Fritz Kater vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin. Rocker toimi yhteistyössä Vapaan työläisliiton (FAU, FVdg:n seuraaja) kanssa, jatkaen lehtikirjoitteluaan ja tuottaen myös lukuisia kirjoja. Näistä mainittakoon Der Bankrott des Russischen Staatkommunismus (Venäläisen valtiokommunismin vararikko), joka oli eräs ensimmäisistä systemaattisista vasemmistolaisista bolshevikkidiktatuurin kritiikeistä. Natsien noustua valtaan Rocker pakeni ensin Sveitsiin, sitten Emma Goldmanin luo Etelä-Ranskaan ja lopulta USA:han. Elämänsä viimeiset 25 vuotta hän vietti Yhdysvalloissa, tehden pitkiä puhujamatkoja ja kirjoittaen useisiin erimaalaisiin anarkistilehtiin, kunnes kuoli vuonna Rocker näytteli tärkeää roolia anarkosyndikalistisen internationaalin, Kansainvälisen Työväenliiton, perustamisessa vuonna Anarkosyndikalismi -teos (julkaistu ensimmäistä kertaa 1938 ja laajennettuna painoksena 1947) kuvaa anarkosyndikalismin käytäntöä ja toimintaperiaatteita, sijoittaen ne luokkataistelun kehityksen historialliseen viitekehykseen. Kyseessä on eräs elävimmistä ja selkeimmistä koskaan kirjoitetuista anarkosyndikalismin kuvauksista. Vaikka yhteiskunta on Anarkosyndikalismin kirjoittamisen jälkeen suuresti muuttunut, on teos yhä elinvoimainen ja tärkeä. koska se lähtee täysin erilaisista olettamuksista. Neuvostot ovat alhaalta päin tulevan tahdon ruumiillistuma, työtätekevien joukkojen luova energia. Diktatuurissa taas elää vain ylhäältä tuleva hedelmätön pakko. Se ei siedä minkäänlaista luovuutta, vaan julistaa sokean alistamisen kaikenkattavaksi laiksi. Nämä kaksi eivät voi elää rinnakkain. Venäjällä osoittautui diktatuuri voitokkaaksi. Tästä johtuu, ettei siellä enää ole neuvostoja. Niistä on jäljellä vain nimi ja kammottava alkuperäisen merkityksen irvikuva. Työläisneuvostojen järjestelmä käsittää suurimman osan niistä talouselämän muodoista, joita luova sosialismi luonteensa mukaisesti käyttää tyydyttääkseen kaikki luonnolliset tarpeet. Neuvostot olivat suoraa seurausta sosialistisen työväenliikkeen synnyttämien aatteiden antoisasta kehityksestä. Ne olivat syntyneet pyrkimyksistä luoda vakaa perusta sosialismin toteuttamiseksi. Tämän perustan nähtiin olevan jokaisen ihmisen luovassa työpanoksessa. Diktatuuri sen sijaan on porvarillisen yhteiskunnan perintöä, ranskalaisen jakobinismin perinteinen ilmentymä, jonka vetivät mukaan proletaariseen liikkeeseen nk. babouvistit ja myöhemmin ottivat käyttöönsä Marx ja hänen seuraajansa. Neuvostojen järjestelmä on kasvanut läheisessä vuorovaikutuksessa sosialismin kanssa ja mahdoton kuvitella ilman sitä; diktatuurilla taas ei ole mitään tekemistä sosialismin kanssa, se voi parhaassakin tapauksessa johtaa ainoastaan mitä hedelmättömimpään valtiokapitalismiin. Diktatuuri on määrätty valtiovallan muoto; piiritystilassa oleva valtio. Kuten kaikki valtion kannattajat, myös diktatuurin puolestapuhujat lähtevät olettamuksesta, että kaikki oletettu edistys ja kaikki maalliset tarpeet täytyy pakottaa ihmisille ylhäältä käsin. Jo yksin tämä näkemys tekee diktatuurista suurimman esteen mille tahansa yhteiskunnalliselle vallankumoukselle. Vallankumouksen todellinen perustekijä on vapaa aloitteellisuus ja ihmisten luova toiminta. Diktatuuri on orgaanisen kehityksen, luonnollisen alhaalta ylöspäin 8 69\n9 pääasiassa koostui, kehittivät liikettään talouselämän taistelujärjestöjen ja sosialististen propagandajärjestöjen pohjalta ja työskentelivät Baselin päätösten hengessä. Todetessaan valtion omistavien luokkien poliittiseksi edustajaksi ja puolustajaksi nämä työläiset eivät lainkaan tavoitelleet poliittista valtaa, vaan halusivat kumota valtion ja kaikenlaiset poliittisen vallan muodot, joissa he varmalla vaistolla näkivät tyrannian ja riiston ensisijaiset ehdot. He eivät jäljitelleet porvariston luokkia ja perustaneet poliittista puoluetta ja tehneet näin tietä uudelle ammattipoliitikkojen luokalle, jonka päämääränä olisi hallitusvallan kaappaaminen. He ymmärsivät, että omaisuuden monopolin mukana oli tuhottava myös vallan monopoli, jos mieli luoda yhteiskuntaelämän perinpohjaisesti uusiksi. Lähtemällä sen asian tunnustamisesta, että ihmisen herruus yli toisen on aikansa elänyt, he tavoittelivat asioiden hallitsemisen taitoa. Puolueiden valtiollista politiikkaa vastaan he asettivat työläisten talouselämän suuntaviivat. He ymmärsivät, että yhteiskunnan uusiminen sosialistisen mallin mukaisesti täytyy toteuttaa monilla eri teollisuuden ja maatalouden alueilla; tästä tietoisuudesta syntyi ajatus työläisneuvostojen järjestelmästä. Juuri tämä ajatus innosti Venäjän työläisten ja talonpoikien laajoja joukkoja vallankumouksen puhjetessa, vaikka asiaa ei ollut koskaan pohdittu Venäjällä yhtä selvästi ja järjestelmällisesti kuin Ensimmäisen Internationaalin piirissä. Tsaarivallan alaisuudessa Venäjän työläisiltä puuttuivat tarvittavat henkiset valmiudet tähän. Bolshevismi teki äkillisen lopun tästä hedelmällisestä ideasta. Sillä diktatuurin hirmuvalta on sovittamattomassa ristiriidassa työläisneuvostojen järjestelmän kanssa, joka on yhteiskunnan jälleenrakentamista tuottavan työn tekijöiden itsensä toimesta. Yritys yhdistää väkisin nämä kaksi näkemystä voi johtaa vain juuri sellaiseen sieluttomaan byrokratiaan, joka on ollut niin kohtalokasta Venäjän vallankumoukselle. Neuvostojen järjestelmä ei siedä diktatuuria, 1. Anarkismi: sen päämäärät ja tarkoitukset Anarkismi on tietty nykyajan henkinen virtaus, jonka kannattajat ajavat kaikkien taloudellisten monopolien sekä kaikkien poliittisten ja sosiaalisten pakkojen poistamista yhteiskunnasta. Nykyisen kapitalistisen talousjärjestelmän tilalle anarkistit haluavat kaikkien tuotantoon osallistuvien voimien yhteistyölle perustuvan vapaan yhteenliittymän, jonka ainoana tarkoituksena on tyydyttää yhteiskunnan jokaisen jäsenen välttämättömät tarpeet. Tämän sosiaalisen yhteenliittymän tavoitteisiin eivät kuulu etuoikeutettujen vähemmistöjen erityisetuudet. Nykyisten valtio-organisaatioiden poliittisten ja byrokraattisten laitosten hengettömien koneistojen tilalle anarkistit haluavat vapaiden yhteisöjen liiton. Näitä vapaita yhteisöjä liittävät toisiinsa yhteiset taloudelliset ja sosiaaliset edut ja ne järjestävät tehtävänsä keskinäisen sovun ja vapaiden sopimusten perustalle. Jokainen vähänkin syvällisempi nykyisen yhteiskuntajärjestelmän taloudellisen ja poliittisen kehityksen tarkastelu osoittaa helposti, etteivät nämä havainnot ole peräisin joidenkin mielikuvitusrikkaiden haaveilijoiden utopistisista ajatuksista. Ne ovat johdonmukainen seuraus tämän päivän yhteiskunnallisen sopeutumattomuuden perusteellisesta tarkastelusta. Tämä sopeutumattomuus ilmenee vallitsevien yhteiskunnallisten olosuhteiden jokaisen uuden kehitysvaiheen yhteydessä entistä selvemmin ja epäterveemmin. Nykyajan monopolitalous, kapitalismi ja totalitaarinen valtio ovat vain viimeisiä vaiheita kehityksessä joka ei voisi huipentua muunlaisiin seurauksiin. Nykyisen talousjärjestelmän pahaenteinen kehitys on johtanut yhteiskunnallisen vaurauden valtavaan kasaantumiseen etuoikeutettujen vähemmistöjen käsiin ja suurten ihmisjoukkojen jatkuvaan 68 9\n10 köyhtymiseen. Tämä valmisti tietä nykyiselle poliittiselle ja yhteiskunnalliselle taantumukselle sekä avusti sitä kaikin tavoin. Se uhrasi ihmisyhteisön yleiset edut rajatun yksilöjoukon yhteiselle edulle ja heikensi näin systemaattisesti ihmisten välistä yhteyttä. Ihmiset unohtivat ettei teollistuminen ole päämäärä sinänsä, vaan ainoastaan keino taata ihmiselle hänen aineellinen toimeentulonsa ja tehdä korkeampi henkinen kulttuuri mahdolliseksi. Missä teollistuminen on kaikki kaikessa ja ihminen ei mitään, alkaa säälimättömän taloudellisen despotismin valtakunta, jonka toiminta ei jää tuhoisuudessaan yhtään jälkeen minkään poliittisen hirmuvallan toiminnasta. Taloudellinen ja poliittinen hirmuvalta tukevat toisiaan ja ovat peräisin samasta lähteestä. Monopolien diktatuuri talouselämässä ja totalitaaristen valtioiden poliittinen diktatuuri ovat samojen yhteiskunnallisten tarkoitusperien seuraamuksia. Molempien järjestelmien johtajat olettavat pystyvänsä muuttamaan monimuotoisen yhteiskunnallisen elämän koneen mekaaniseen tempoon sekä virittämään jokaisen olennon poliittisen koneiston hengettömään rytmiin. Moderni yhteiskuntajärjestelmämme on joka maassa hajottanut sosiaalisen organismin sisäisesti jakamalla sen keskenään vihamielisiin luokkiin ja ulkoisesti särkemällä yhteisen kulttuuripiirin toisilleen vihamielisiksi kansakunniksi. Se on saattanut sekä luokat että kansakunnat avoimesti toisiaan vastaan ja pitänyt niiden jatkuvalla sotatilalla yhteisöllisyyteen pyrkivän yhteiskuntaelämän taukoamattomassa mullistustilassa. Ensimmäinen maailmansota hirvittävine jälkivaikutuksineen (jotka sinällään ovat vain tulosta nykyisestä taloudellisesta ja poliittisesta valtataistelusta) sekä jatkuva uusien sotien pelko, joka tänään kohoaa ihmisten ylle, ovat pelkästään loogista seurausta tästä sietämättömästä tilanteesta. Tämä tilanne tulee väistämättä johtamaan meidät yleismaailmalliseen katastrofiin, ellei yhteiskunnallinen kehitys muuta suuntaa riittävän ajoissa. Jo se tosiasia, että useimmat olemassaoloon nykyisessä yhteiskunnassa, vaan niitä oli suorastaan pidettävä tulevan sosialistisen järjestelmän yhteiskunnallisina soluina. Näin ollen oli Internationaalin tehtävä kouluttaa ammattijärjestöjä tähän tehtävään. Vastaavasti kongressi omaksui seuraavan päätöslauselman: Kongressi julistaa, että kaikkien työläisten tulee pyrkiä perustamaan eri aloille vastarinnan yhdistyksiä. Heti ammattiyhdistyksen muodostamisen jälkeen on asiasta tiedotettava saman alan yhdistyksille, jotta valtakunnallisten liittojen perustaminen voi alkaa. Näille liitoille annetaan tehtäväksi kerätä kaikkea mahdollista alaansa liittyvää materiaalia, selvittää tarvittavat yhteiset toimenpiteet sekä katsoa että ne toteutetaan, jotta nykyinen palkkajärjestelmä lopulta korvataan vapaiden tuottajien liitolla. Kongressi antaa yleisneuvostolle tehtäväksi huolehtia kaikkien maiden ammattiyhdistysten liiton muodostamisesta. Hins selittää komitean ehdottamaa ratkaisua perustellessaan, että tällä kaksinkertaisella paikallisten työläisyhdistysten ja eri teollisuudenalojen yleisliittojen organisaatiolla huolehditaan sekä komiteoiden poliittisesta hallinnosta että työläisten paikallisesta, kansallisesta ja kansainvälisestä edustuksesta. Ammatillisten ja teollisten organisaatioiden neuvostot tulevat korvaamaan nykyisen hallinnon ja tämä työläisten edustus tekee kertakaikkiaan lopun menneisyyden hallituksista. Tämä uusi, hedelmällinen ajatus syntyi sen tunnustamisesta, että jokainen uusi taloudellinen toimintamuoto tarvitsee vierelleen yhteiskunnallisen järjestelmän uuden poliittisen muodon, voimatta esiintyä käytännön tasolla muualla kuin siinä. Siksi sosialismilla täytyy olla erityinen poliittinen ilmenemisen muoto, jossa siitä voisi tulla elävä aate. Komitea katsoi löytäneensä sen työläisneuvostojen järjestelmästä. Latinalaisten maiden työläiset, joista Internationaali 10 67\n11 käydyt mielenkiintoiset keskustelut osoittavat kuitenkin hyvin selvästi Internationaalin edistyksellisten osastojen kiinnittäneen jo huomiota kysymykseen ja tulleen hyvin selviin johtopäätöksiin asian suhteen. Tämä paljastui erityisesti lausunnoissa ammattiyhdistysliikkeen merkityksestä työväenluokalle. Asiaa koskevassa raportissa, jonka Eugene Hins toi julki Belgian federaation nimissä, esiteltiin ensimmäistä kertaa eräs aivan uusi näkemys, jolla oli ilmeisiä yhtymäkohtia Owenin ja Englannin työväenliikkeen tiettyihin luvun ajatusmalleihin. Voidakseen arvioida tätä kysymystä oikein täytyy muistaa, että aikakauden erilaiset valtiososialismin koulukunnat eivät katsoneet ammattiyhdistyksillä olevan mitään merkitystä tai parhaimmillaankin vain toisarvoinen merkitys. Ranskan blanquistit näkivät ammattiyhdistyksissä vain reformiliikkeen, jonka kanssa he eivät halunneet olla tekemisissä, koska heidän välitön tavoitteensa oli sosialistinen diktatuuri. Ferdinand Lassalle ohjasi kaiken toimintansa työläisten liittämiseen sosialistiseen puolueeseen ja suoranaisesti vastusti kaikkia ammattiyhdistysten päämääriä, nähden niissä vain esteen työväenluokan poliittiselle kehitykselle. Marx ja erityisesti hänen aikalaisystävänsä Saksassa tunnustivat kyllä ammattiyhdistysliikkeen tarpeellisuuden tiettyjen parannusten saavuttamiseksi kapitalistisen järjestelmän sisällä, mutta uskoivat niiden tehtävän jäävän tähän. Heidän mukaansa ne katoaisivat kapitalismin mukana, koska siirtyminen sosialismiin tapahtuisi vain proletariaatin diktatuurin johdolla. Baselissa tätä kysymystä tutkittiin ensimmäistä kertaa perusteellisella kriittisyydellä. Hinsin kongressille jättämässä Belgian raportissa, jonka näkemystä kannattivat myös Espanjan ja Sveitsin Juran edustajat sekä huomattava osa Ranskan osastoa, tuotiin selvästi esille, ettei työläisten ammattijärjestöillä ainoastaan ollut oikeus valtiot joutuvat käyttämään 50-70% vuosittaisista tuloistaan nk. kansalliseen puolustukseen ja vanhojen sotavelkojen suorittamiseen, on todiste nykyisen tilanteen kestämättömyydestä. Tämän pitäisi tehdä selväksi, että valtion yksilölle tarjoama suojelu on ehdottomasti liian kalliisti hankittua. Alati kasvava hengettömän poliittisen byrokratian valta ohjaa ja kaitsee ihmistä kehdosta hautaan ja asettaa yhä suurempia esteitä ihmiskunnan solidaariselle yhteistyölle. Se murskaa kaikki uuden kehityksen mahdollisuudet. Järjestelmän, joka jokaisessa toiminnossaan uhraa laajojen ihmisryhmien hyvinvoinnin ja (uskomatonta kyllä) kokonaisten kansojen hyvinvoinnin pienen vähemmistön itsekkään vallanhimon ja taloudellisten etujen vuoksi, täytyy välttämättä hajottaa kaikki sosiaaliset siteet ja johtaa kaikkien sotaan kaikkia vastaan. Tämä järjestelmä on ollut vain vauhdittajana valtavalle henkiselle ja yhteiskunnalliselle taantumukselle, jonka tämänhetkinen ilmentymä on moderni fasismi, joka ylittää pakkomielteessä valtaan verrattomasti menneiden vuosisatojen absoluuttiset monarkiat yrittämällä saada kaikki ihmiselämän alueet valtion kontrollin alaisuuteen. Kuten uskonnollisen teologian järjestelmille on Jumala kaikki ja ihminen mitätön, on vastaavasti tälle modernille poliittiselle teologialle valtio kaikki ja alamainen ei mitään. Ja kuten Jumalan tahdon takaa aina löytyi etuoikeutettujen vähemmistöjen piilotettu tahto, niin vastaavasti piilevät nykyisen Valtion tahdon takana pelkästään niiden ihmisten itsekkäät edut, jotka tuntevat olevansa valittuja tulkitsemaan tätä tahtoa oman näkemyksensä mukaan ja pakottamaan ihmiset omaksumaan sen. Anarkistisia ajatuksia löytyy jokaiselta tunnetulta historian ajanjaksolta, vaikka tällä alueella on yhä paljon tutkimustyötä jäljellä. Nämä ajatukset tulevat vastaan kiinalaisella ajattelijalla Lao-tse llä 66 11\n12 (Tao-te-king) ja myöhemmin kreikkalaisilla filosofeilla hedonisteilla, kyynikoilla sekä muilla nk. luonnonoikeuden puolestapuhujilla ja erityisesti Zenon Kitionilaisella, joka vastakohtana Platonille perusti stoalaisen koulukunnan. Nämä ajatukset ilmenevät gnostilaisen Karpokrateen kannattajien ajattelussa Aleksandriassa. Niillä oli myös kiistaton vaikutus tiettyihin kristillisiin lahkoihin keskiajan Ranskassa, Saksassa ja Hollannissa, missä ne lähes kaikki joutuivat raaimpien kuviteltavissa olevien vainojen kohteeksi. Böömiläisen uskonpuhdistuksen historiassa näillä ajatuksilla oli voimakas esitaistelija, Peter Chelcicky, joka teoksessaan Uskon verkko langettaa kirkolle ja valtiolle saman tuomion kuin Tolstoi myöhemmin. Rabelais, eräs kaikkein suurimmista humanisteista, esittelee teoksessaan Gargantua kuvauksen Thélèmen luostarista ja sen kaikista autoritaarisuuden siteistä vapaasta elämästä. Muista libertaarisen ajattelun pioneereista mainittakoon tässä yhteydessä vain La Boétie, Sylvain Maréchal ja ennen muuta Diderot, jonka mittavasta tuotannosta löytää tiheään siroteltuna kaikista autoritaarisista ennakkoluuloista itsensä vapauttaneen todella suuren mielen ilmauksia. Selkeän muodon antaminen anarkistiselle maailmankatsomukselle ja sen yhdistäminen yhteiskunnallisen kehityksen välittömään prosessiin jäi kuitenkin läheisempien ajanjaksojen tehtäväksi. Tämä tapahtui ensimmäisen kerran William Godwinin loisteliaasti laaditussa teoksessa Concerning Political Justice and Its Influence upon General Virtue and Happiness (London, 1793) (Poliittisesta oikeudenmukaisuudesta ja sen vaikutuksesta yleisiin hyveisiin ja onnellisuuteen). Voidaan sanoa että Godwinin työ on satoa siitä pitkästä Englannin poliittisen ja yhteiskunnallisen radikalismin käsitysten kehityksestä, joka jatkuu keskeytymättömänä George Buchananin kautta Richard Hockeriin, Gerald Winstanley in, Algernon Sidney in, John Lockeen, Robert Wallaceen, sekä John Bellersistä solidaarisuus. Internationaalin kaksi ensimmäistä kongressia, Genevessä 1866 ja Lausannessa 1867, olivat luonteeltaan suhteellisen vaatimattomia. Omasta tehtävästään vähitellen tietoiseksi tuleva ja omaa muotoaan etsivä liike teki niissä vasta ensimmäisiä tunnustelevia yrityksiään. Ranskan, Belgian, Sveitsin ja muiden maiden suuret lakkoliikkeet antoivat kuitenkin Internationaalille vahvan sykäyksen eteenpäin ja mullistivat työläisten mielet. Tähän muutokseen vaikutti huomattavasti aikakauden voimakas demokraattisten ajatusten elpyminen, ajatusten, joille vuosien vallankumouksien epäonnistuminen oli ollut valtava takaisku. Brysselin kongressissa vuonna 1868 vallitsi jo aivan erilainen ilmapiiri kuin kahdessa edellisessä. Tuntui siltä kuin työläiset kaikkialla olisivat heräämässä uuteen elämään ja olisivat tulossa yhä varmemmiksi ponnistustensa päämäärästä. Kongressi julisti suurella enemmistöllä kannattavansa maan ja muiden tuotantovälineiden yhteisomistusta sekä kehotti kaikkien maiden osastoja perusteellisesti paneutumaan tähän kysymykseen, jotta seuraavassa kongressissa pystyttäisiin tekemään siitä selkeä päätös. Näin Internationaali omaksui varauksetta sosialistisen luonteen, jota sopivasti täydensivät latinalaisten maiden työläisten silmiinpistävän libertaariset pyrkimykset. Hyvä osoitus Internationaalissa tuolloin vallinneesta hengestä on myös päätös valmistaa työläiset yleislakkoon uhkaavan sodan varalta, jotta nämä ainoana tehtävänään kykenevänä yhteiskuntaluokkana voisivat määrätietoisella asiaan puuttumisella estää järjestäytyneen massamurhan. Suuren työläisten liiton aatteellinen kehitys saavutti huippukohtansa vuonna 1869 Baselin kongressissa. Kongressi käsitteli pelkästään kysymyksiä, joilla oli välitön yhteys työväenluokan taloudellisiin ja yhteiskunnallisiin ongelmiin. Se ratifioi Brysselin kongressin tuotantovälineiden yhteisomistusta koskevat päätökset jättäen kysymyksen työn organisoinnista avoimeksi. Baselin kongressissa 12 65\n13 vapautumisen suureksi päämääräksi, jota kaikkien poliittisten liikkeiden tuli palvella. Koska kaikkien tärkein tavoite oli yhdistää erilaiset yhteiskunnallisen liikehdinnän ryhmittymät Euroopassa tämän päämäärän saavuttamiseksi, perustui laaja työläisten liitto federalismin periaatteille, mikä takasi jokaiselle koulukunnalle mahdollisuuden työskennellä yhteisen tavoitteen hyväksi omien vakaumustensa mukaisesti ja jokaisen maan erityisolosuhteiden pohjalta. Internationaali ei edustanut mitään tiettyä yhteiskunnallista järjestelmää; se oli pikemminkin ilmaus liikkeestä, jonka teoreettiset periaatteet hiljalleen muotoutuivat päivittäisessä käytännön kamppailussa ja selvenivät sen kiihkeän kasvun joka vaiheessa. Aivan ensimmäiseksi täytyi saada eri maiden työläiset lähemmäs toisiaan, ymmärtämään, että heidän taloudellinen ja yhteiskunnallinen orjuuttamisensa johtui kaikkialla samoista syistä. Näin ollen heidän solidaarisuudenosoituksena täytyi ylittää valtioiden keinotekoiset rajat, koska se ei ollut sidoksissa väitettyihin kansakuntien etuihin, vaan heidän osaansa tietyn luokan jäseninä. Internationaalin osastojen käytännön ponnistelut ulkomaisten lakonmurtajien maahantuonnin lopettamiseksi suurten työtaistelujen aikoina sekä aineellisen ja moraalisen tuen hankkiminen eri maiden militanteille työläisille kansainvälisten keräysten avulla edisti enemmän kansainvälisen tietoisuuden kehittymistä työläisten keskuudessa kuin kauneimmatkaan teoriat. Näin työläiset saivat käytännön opetusta yhteiskuntafilosofiassa. Tosiasia oli, että jokaisen huomattavan lakon jälkeen Internationaalin jäsenmäärä nousi jyrkästi ja vastaavasti vahvistui vakaumus sen luontaisesta yhtenäisyydestä ja sisäisestä lujuudesta. Internationaalista muodostui sosialistisen työväenliikkeen suuri tiennäyttäjä. Se asetti kapitalistista maailmaa vastaan kansainvälisen työn maailman, jota yhä voimakkaammin sitoi yhteen proletaarinen Jeremy Benthamiin, Joseph Priestley in, Richard Priceen ja Thomas Paineen. Godwin tajusi tavattoman selvästi ettei yhteiskunnallisen kurjuuden syytä tullut etsiä valtion eri muodoista, vaan sen olemassaolosta. Samoin kuin valtio on vain aidon yhteisön karikatyyri, se tekee myös iankaikkisen holhouksensa alaisina pitämistään ihmisistä pelkkiä heidän todellisen olemuksensa karikatyyrejä pakottamalla heidät jatkuvasti tukahduttamaan luonnolliset taipumuksensa ja pitäytymään kiinni asioissa, jotka ovat vastenmielisiä heidän sisäisille yllykkeilleen. Vain näin on mahdollista muokata ihmisiä hyvien alamaisten vakiintuneeseen kaavaan. Normaalit ihmiset, joiden luonnollista kehitystä ei häirittäisi, muuttaisivat ympäristönsä sellaiseksi, että se sopisi heidän sisäisiin vaatimuksiinsa rauhasta ja vapaudesta. Godwin tajusi kuitenkin myös, että ihmiset voivat elää yhdessä luonnollisesti ja vapaasti vain silloin, kun siihen on annettu asiaankuuluvat taloudelliset edellytykset, eikä ihminen ole toisen ihmisen taloudellisen riiston alistama. Tämän näkökohdan pelkän poliittisen radikalismin edustajat sivuuttivat lähes kokonaan ja olivat myöhemmin pakotettuja tekemään yhä suurempia myönnytyksiä sille samalla valtion vallalle, jonka halusivat rajoittaa minimiinsä. Godwinin käsitykseen valtiottomasta yhteiskunnasta kuului kaiken luonnonja yhteiskunnallisen vaurauden yhteiskunnallinen omistus ja tuottajien vapaan yhteistoiminnan voimin harjoitettu talouselämä. Tässä mielessä häntä voi todella pitää myöhemmän kommunistisen anarkismin perustajana. Godwinin työllä oli huomattava vaikutus Englannin työläisten edistyneisiin piireihin, sekä liberaalin älymystön valistuneimpiin osiin. Tärkeintä oli hänen myötävaikutuksensa Englannin nuoren 64 13\n14 sosialistisen liikkeen libertaariin luonteeseen. Tämän liikkeen kypsimmät edustajat olivat Robert Owen, John Gray ja William Thompson, ja se säilytti libertaarisen luonteensa pitkään, vaikkei tällaista luonnetta koskaan omaksuttu Saksassa eikä monissa muissa maissa. Vielä huomattavasti suurempi vaikutus anarkismin teorian kehitykseen oli Pierre Joseph Proudhonilla, eräällä älyllisesti lahjakkaimmista ja taatusti kaikkein monipuolisimmalla kirjoittajalla, jolla nykyaikainen sosialismi voi ylpeillä. Proudhon oli saumattomasti kiinni aikakautensa henkisessä ja yhteiskunnallisessa elämässä, mikä inspiroi hänen asennettaan jokaiseen käsittelemäänsä kysymykseen. Sen vuoksi häntä ei pidä arvostella erityisistä ajankohdan tarpeista syntyneistä ehdotuksistaan, niin kuin jopa monet hänen myöhemmät seuraajansa ovat tehneet. Aikansa lukemattomista sosialistisista ajattelijoista hän ymmärsi kaikkein syvällisimmin yhteiskunnallisen sopeutumattomuuden syyn ja omasi avartuneimman näkemyksen. Hän oli kaikkien järjestelmien suorasukainen vastustaja ja näki yhteiskunnallisessa kehityksessä ikuisen pyrkimyksen uusiin ja korkeampiin henkisyyden ja sosiaalisen elämän muotoihin. Hän oli vakuuttunut siitä, ettei tämä kehitys ollut sidottavissa mihinkään määrättyyn abstraktiin kaavaan. Proudhon vastusti jakobiinitradition vaikutusta, joka hallitsi ranskalaisten demokraattien ja useimpien aikakauden sosialistien ajattelua, samalla määrätietoisuudella kuin keskitetyn valtion ja talouselämän monopolien sekaantumista yhteiskunnallisen kehityksen luonnolliseen prosessiin. Hänelle yhdeksännentoista vuosisadan vallankumouksen suuri tehtävä oli vapauttaa yhteiskunta näistä kahdesta syöpäkasvaimesta. Kommunisti Proudhon ei ollut. Hän tuomitsi omaisuuden pelkkänä etuoikeutena riistoon, mutta tunnusti kaikkien oikeuden työn välineiden omistamiseen, mikä takaisi tehokkaan toimivuuden teollisten ryhmien vapaisiin sopimuksiin perustuvalle Lyonin kutojien taistelu vuonna 1831 sai yleiseurooppalaista merkitystä. Katkera puute oli nostanut nämä työläiset epätoivoiseen vastarintaan työnantajien ahneutta vastaan. Armeijan sekaantumisen vuoksi tapahtumat kehittyivät suoranaiseksi kapinaksi, jossa työläisten tunnuslauseena oli: Elä työtä tehden tai kuole taistellen, Monet näistä työläisjärjestöistä olivat jo niin varhain kuin luvulla tutustuneet sosialistisiin ajatuksiin. Vuoden 1848 helmikuun vallankumouksen jälkeen tämä sosialismiin tutustuminen tarjosi pohjan ranskalaiselle Työläisten Yhdistykselle, ammattiyhdistystoimintaan suuntautuneelle yhteistyöjärjestölle, joka suunnitelmallisesti työskenteli yhteiskunnan uudistamiseksi. S. Englander mainitsee liikkeen historiassaan näiden yhdistysten määräksi noin kaksi tuhatta. Louis Bonaparten (Napoleon III) coup d etat teki kerralla lopun tästä lupaavasta alusta, kuten niin monesta muustakin asiasta. Vasta *International Workingmen s Association*in (Kansainvälinen Työläisten Liitto) perustamista seurasi militantin ja rakentavan sosialismin oppien elpyminen. Mutta alkuun päästyään ne levisivätkin kansainväliseen laajuuteen. Internationaali, jolla oli tavattoman voimakas vaikutus Euroopan työläisjoukkojen henkiseen kehitykseen, ja joka ei vielä tänäkään päivänä ole menettänyt magneettista vetovoimaansa latinalaisessa maailmassa, syntyi Englannin ja Ranskan työläisten yhteistyöllä Se oli ensimmäinen huomattava yritys yhdistää kaikkien maiden työläiset kansainväliseen liittoon, joka avaisi tien työväenluokan yhteiskunnalliseen ja taloudelliseen vapautumiseen. Tämä yritys erosi jo alun alkaen kaikista porvarillisen radikalismin poliittisista organisaatioista painottamalla, että työläisten alistuminen raaka-aineiden ja tuotantovälineiden omistajien valtaan oli syynä orjuuteen, joka puolestaan ilmeni sosiaalisena kurjuutena, henkisenä rappiona ja poliittisena sortona. Tästä syystä Internationaali julisti ohjelmassaan työväenluokan taloudellisen 14 63\n15 menettivät merkityksensä ja tekivät tilaa uusille proletaarisen järjestäytymisen muodoille. Elokuun 21. päivän 1790 lailla myönnettiin kaikille kansalaisille vapaa yhdistymisoikeus olemassaolevien lakien puitteissa. Työläiset käyttivät hyväkseen tätä oikeutta järjestäytymällä ammattiyhdistyksiin varmistaakseen etunsa työantajia vastaan. Seurauksena oli useita paikallisia lakkoliikkeitä, varsinkin rakennusteollisuudessa, jotka aiheuttivat työnantajille runsaasti huolia. Samalla työläisten organisaatiot kasvoivat jatkuvasti yhä voimakkaammiksi ja yksin Pariisissa näihin kuului jäsentä. Muistiossa hallitukselle työnantajat tuomitsivat nämä uudet työläisten yhdistykset ja vaativat valtion suojelusta tätä uutta tyranniaa vastaan, joka muka rohkeni sekaantua työnantajien ja työläisten vapaaseen sopimisoikeuteen. Hallitus vastasi suosiollisesti tähän pyyntöön, kieltäen kaikki yhdistykset, joiden pyrkimyksenä oli saada aikaan muutoksia vallitseviin työoloihin. Syyksi se ilmoitti sen, ettei voitu sallia valtion olemassaoloa valtion sisällä. Tämä kielto pysyi voimassa vuoteen Kuitenkin myös tässä tapauksessa kävi jo varhain ilmi, että olosuhteet ovat voimakkaammat kuin laki. Englannin työläisten lailla myös Ranskan työläiset turvautuivat salaisiin järjestöihin, kun laki kielsi heiltä oikeuden jouduttaa vaatimustensa toteutumista avoimesti. Niin kutsutut mutualites, harmittomat keskinäisen avun yhteisöt, toimivat usein peitteenä, levittäen laillisuuden viitan salaisten vastarintajärjestöjen (sociestes de resistance) ylle. Nämä joutuivat tosin usein kestämään ankaraa vainoa ja tekemään monia uhrauksia, mutta mikään laki ei pystynyt murskaamaan niiden vastarintaa. Ludwig Filipin aikana lakeja työläisten yhdistymistä vastaan tiukennettiin yhä uudelleen, mutta tämäkään ei pystynyt estämään vastarintajärjestöjen tasaista kasvua tai lukuisten suurten lakkoliikkeiden kehittymistä niiden maanalaisen toiminnan seurauksena. Näistä lakkoliikkeistä yhteenliittymiselle, niin kauan kuin tätä oikeutta ei käytettäisi toisten riistämiseen ja niin kauan kuin jokaiselle ihmiselle varmistettiin hänen yksityisen työpanoksensa täysi tuotto. Tämä keskinäiselle vastaavuudelle (mutualite) perustuva järjestely takaa kaikille yhtäläisten oikeuksien nautinnon vaihdettuna yhtäläisiin palveluihin. Tuotteen, oli se mikä tahansa, valmistamisen vaatima keskimääräinen työaika tulee sen arvon mitaksi ja toimii keskinäisen vaihdon perustana. Näin pääoma menettää lisäarvonsa ja on täysin sidottu työn suorittamiseen. Kun pääoma saatetaan kaikkien käyttöön, se lakkaa olemasta riiston väline. Tällainen talouselämän muoto tekee minkä tahansa poliittisen pakkokoneiston tarpeettomaksi. Yhteiskunnasta tulee liitto vapaille yhteisöille, jotka järjestävät suhteensa tarpeidensa mukaan, itsekseen tai yhteistyössä muiden kanssa, ja joissa yksilön vapaus ei ole toisten vapauden raja, vaan vakuus ja vahvistus. Mitä vapaampi, itsenäisempi ja yritteliäämpi yksilö on yhteiskunnassa, sen parempi yhteiskunnalle. Tämä federalismin järjestelmä, jonka Proudhon näki ihmiskunnan välittömänä tulevaisuutena, ei aseta mitään määrättyjä rajoituksia tuleville kehitysmahdollisuuksille. Se tarjoaa laajimman mahdollisen liikkumatilan jokaiselle yksilölle ja sosiaaliselle toiminnolle. Proudhon taisteli federaation näkökulmasta käsin myös aikakauden heräävää nationalismia vastaan, erityisesti sitä kansallismielisyyttä, jota Mazzini, Garibaldi ja Lewelel edustivat voimakkaasti. Myös tässä suhteessa hän näki useimpia aikalaisiaan pidemmälle. Proudhon vaikutti vahvasti sosialismin kehitykseen erityisesti latinalaisissa maissa. Myös nk. individualistinen anarkismi, jonka eräitä kyvykkäitä edustajia olivat Pohjois-Amerikassa sellaiset miehet kuin Josiah Warren, Stephen Pearl Andrews, William B. Greene, Lysander Spooner, Francis S. Tandy ja ennen kaikkea Benjamin R. Tucker, kulki samoilla linjoilla, vaikkei kukaan sen edustajista saavuttanutkaan Proudhonin näkemyksen laajuutta\n16 Anarkismi sai ainutlaatuisen ilmauksen Max Stirnerin (Johan Kaspar Schmidt) teoksessa Der Einzige und sein Eigenthum (1845) (Minä ja sen oma). Teos vaipui kuitenkin nopeasti unohdukseen, vaikuttamatta sellaisenaan mitenkään anarkistiseen liikkeeseen, joskin se koki odottamattoman jälleenlöytymisen viisikymmentä vuotta myöhemmin. Stirnerin kirja on mitä suurimmassa määrin filosofinen teos. Se jäljittää ihmisen riippuvuutta nk. korkeammista voimista läpi sen kaikkien mutkikkaiden ilmenemismuotojen, eikä ujostele vetäessään johtopäätöksiä katsauksen tuloksista. Se on kirja tietoisesta ja harkitusta kapinasta, jossa ei ilmene minkäänlaista kunnioitusta mitään auktoriteettia kohtaan, olipa tämä miten korkea hyvänsä, ja piiskaa näin voimakkaasti itsenäiseen ajatteluun. Anarkismi sai voimakasta vallankumouksellista energiaa huokuvan esitaistelijan Mihail Bakuninista. Bakunin valitsi vakaumuksensa Proudhonin ajatusten perusteella, mutta laajensi niitä taloudellisella puolella esiintyessään Ensimmäisen Internationaalin kollektiivisiiven mukana maanomistuksen ja muiden tuotantomuotojen kollektivisoinnin puolesta. Lisäksi hän halusi rajoittaa yksityisen omistusoikeuden yksilön työpanoksen täyteen tuottoon. Bakunin vastusti myös kommunismia, jolla oli hänen aikanaan täydellisen autoritaarinen luonne, samanlainen kuin jälleen bolshevismissa. Yhdessä neljästä puheestaan Rauhan ja vapauden liiton kongressissa Bernissä (1868) hän sanoi: Minä en ole kommunisti, koska kommunismi yhdistää kaikki yhteiskunnan voimat valtioon ja sulautuu siihen; koska se väistämättä johtaa kaiken omaisuuden keskittymiseen valtion haltuun, kun minä taas pyrin valtion poistamiseen täydelliseen auktoriteetin ja hallituksen holhouksen poistamiseen, joka ihmisten moraalisiksi tekemisen varjolla on tähän asti orjuuttanut, alistanut, riistänyt ja tuhonnut heitä. Bakunin oli päättäväinen vallankumouksellinen, eikä uskonut olemassaolevien luokkaristiriitojen ystävällismieliseen sovitteluun. GNC oli näin olleen aivan alusta alkaen mukana pitkässä tärkeiden palkkataistelujen sarjassa. Lisäksi se joutui jatkuvasti ankarien syytetoimien kohteeksi, joten sille ei juuri koskaan jäänyt aikaa aloittaa vakavasti joukkojen kouluttamisen suurta tehtävää. Ehkäpä aika ei vielä ollut siihen kypsä. Monet GNC:n jäsenistä liittyivät mukaan nousevaan chartismiin, joka hyväksyi useat GNC:n välittömistä vaatimuksista. Monien muiden asioiden ohessa chartismi propagoi yleislakon puolesta, ja tämä propaganda kulminoitui vuoden 1842 suuressa liikkeessä, joka sai mukaansa kaiken teollisuuden Lancashiressa, Yorkshiressa, Staffordshiressa, Potteriesissa, Walesissa ja Skotlannin hiilialueilla. Liikkeen alkuperäinen tärkeys oli kuitenkin vähitellen hävinnyt. Owen oli ollut oikeassa syyttäessään chartismia liiasta poliittisten reformien painottamisesta ja taloudellisten kysymysten puutteellisesta ymmärtämisestä. Chartistiliikkeen heikentymistä jouduttivat myös vuosien epäonnistuneet vallankumoukset mannermaalla. Pelkkä ammattiyhdistystoiminta sinänsä tuli jälleen kerran Englannin työväenliikkeen hallitsevaksi suuntaukseksi vuosiksi eteenpäin. Myös Ranskassa sosialismin liitto työväenliikkeen kanssa johti nopeasti työläisten puolelta yrityksiin kaataa kapitalistinen talousjärjestelmä ja tasoittaa tietä uudelle yhteiskunnalliselle kehitykselle. Työväenluokan ja juuri valtaan päässeen porvariston välinen ristiriita oli ilmennyt jo Suuren vallankumouksen myrskyissä. Ennen vallankumousta työläiset olivat yhdistyneet nk. Compagnonnages eihin, joiden alkuperä voidaan jäljittää 1400-luvulle. Nämä olivat käsityöläiskisällien yhdistyksiä, joiden omalaatuiset seremoniat olivat peräisin keskiajalta ja joiden jäsenet olivat sitoutuneet auttamaan toisiaan. Niillä oli paljon työtä kutsumustehtävissään, mutta ne turvautuivat usein myös lakkoihin ja boikotteihin taatakseen jäsentensä välittömät taloudelliset edut. Kiltojen lakkauttaminen ja nykyaikaisen teollisuuden kehittymisen myötä nämä ryhmät 16 61\n17 GNC:n nopea kasvu, ja ennen kaikkea siinä ilmennyt henkinen asenne, täytti työnantajat salaisella kauhulla ja sokealla vihalla uutta yhteenliittymää kohtaan. He tunsivat, että liike täytyi tukahduttaa heti alkuunsa, ettei se saisi levitä laajemmalle kehittääkseen ja vakiinnuttaakseen paikallisia ryhmiä. Koko porvarillinen lehdistö tuomitsi GNC:n rikolliset tarkoitusperät, julistaen yksimielisesti, että se johti maata kohti katastrofia. Tehtaanomistajat kaikilta teollisuudenaloilta ahdistelivat parlamenttia vaatimuksilla toimenpiteistä laittomia yhdistyksiä, ja erityisesti työntekijöiden yhteistyötä työtaistelutilanteissa, vastaan. Useat työnantajat löivät työntekijöidensä eteen nk. dokumentin, ilmoittaen että heidät heitettäisiin kadulle ja pistettäisiin työsulkuun, jos eivät eroaisi liitoistaan. Parlamentti ei, totta kyllä, säätänyt uudelleen lakia yhteenliittymistä vastaan (Combination Acts), mutta hallitus rohkaisi tuomareita käsittelemään työläisten äärimmäisyysaineksia niin ankarasti kuin olemassaolevien lakien puitteissa vain oli mahdollista. Ja niin he tekivätkin erittäin avokätisesti, pystyen usein käyttämään hyväkseen sitä seikkaa, että useat yhdistykset olivat säilyttäneet maanalaiselta kaudeltaan, ennen yhteenliittymislakien kumoamista, valakaavan ja muita lainkirjaimen vastaisia seremoniamuotoja. Satoja työläisiä tuomittiin kauhistuttaviin rangaistuksiin mitä vähäpätöisimmistä rikkomuksista. Tämän ajan terroristituomioista herätti kaikkein katkerinta suuttumusta tapaus, jossa Dorchesterissä tuomittiin kuusi peltotyömiestä. GNC:n aloitteesta Tolpuddlen, pienen Dorchesterin lähellä sijaitsevan kylän, peltotyöläiset olivat yhdistyneet ja vaativat palkkojensa nostamista seitsemästä shillingistä kahdeksaan shillinkiin viikossa. Pian tämän jälkeen kuusi työläistä pidätettiin ja tuomittiin hirvittävään rangaistukseen: siirrettäväksi seitsemäksi vuodeksi Australian rangaistussiirtoloihin. Heidän ainoa rikoksensa oli liittoon kuuluminen. Hän havaitsi, että hallitsevat luokat vastustivat sokeasti ja itsepintaisesti jopa kaikkein vähäpätöisimpiä sosiaalisia uudistuksia. Tämän mukaisesti hän näki ainoan mahdollisuuden kansainvälisessä yhteiskunnallisessa vallankumouksessa, joka poistaisi kaikki olemassaolevan yhteiskuntajärjestelmän kirkolliset, militaristiset, byrokraattiset ja oikeudelliset laitokset ja toisi tilalle vapaiden työväenyhdistysten liiton huolehtimaan jokapäiväisen elämisen tarpeista. Uskoen monien aikalaistensa tavoin vallankumouksen läheisyyteen, Bakunin ohjasi koko suunnattoman energiansa yhdistämään kaikki aidosti vallankumoukselliset ja libertaariset ainekset Internationaalin sisäja ulkopuolella puolustamaan tulevaa vallankumousta mitä tahansa diktatuuria tai vanhoihin olosuhteisiin taantumista vastaan. Näin hänestä tuli tietyssä mielessä nykyaikaisen anarkistisen liikkeen luoja. Anarkismi sai arvokkaan puolestapuhujan Pjotr Kropotkinista. Hän asetti tehtäväkseen saattaa modernin luonnontieteen saavutukset anarkismin sosiologisten käsitteiden kehitystyön käyttöön. Hän ryhtyi taisteluun nk. * sosiaalidarwinismia* vastaan nerokkaassa teoksessaan *Mutual Aid a Factor of Evolution *(Keskinäinen avunanto). Sosiaalidarwinismin edustajat pyrkivät todistamaan vallitsevien yhteiskunnallisten olosuhteiden väistämättömyyden Darwinin olemassaolon taistelu -teoriasta käsin ja kohottivat vahvojen taistelun heikkoja vastaan kaikkien luonnon prosessien rautaiseksi laiksi, jolle jopa ihminen on alisteinen. Todellisuudessa tähän käsitykseen vaikutti vahvasti malthusilainen opinkappale, jonka mukaan elämän pöytää ei oltu katettu kaikille ja tarpeettomien on vain sopeuduttava tähän tosiasiaan. Kropotkin osoitti, että tämä käsitys luonnosta rajoittamattoman sodankäynnin kenttänä on pelkkä todellisen elämän karikatyyri. Kynsin ja hampain käytävän petomaisen olemassaolon taistelun rinnalla 60 17\n18 on luonnossa myös toinen periaate, joka ilmenee heikompien eläinlajien sosiaalisissa yhdistelmissä ja eläinrotujen selviytymisessä sosiaalisten vaistojen ja keskinäisen avun kehittymisen kautta. Tässä mielessä ihminen ei ole yhteiskunnan luoja, vaan yhteiskunta ihmisen. Ihminen peri häntä edeltäneiltä lajeilta sosiaalisen vaiston, joka yksin teki hänet ensimmäisenä ympäristössään kykeneväksi pitämään puolensa muiden lajien fyysistä ylivoimaa vastaan ja varmistamaan uskomattoman pitkälle johtaneen kehityksen. Tämä toinen suuntaus olemassaolon taistelussa on huomattavasti korkeammalla tasolla kuin ensimmäinen; tämän osoittaa se, että lajit joilta puuttuu sosiaalinen elämä ja jotka joutuvat luottamaan pelkkään fyysiseen voimaansa, säännöllisesti taantuvat. Tämä näkemys saa nykyään luonnontieteiden ja yhteiskunnallisen tutkimuksen parissa yhä laajempaa hyväksyntää ja avaa kokonaan uusia näkymiä ihmisen evoluution pohdiskeluun. Tosiasia on, että jopa pahimman despotismin alla suurin osa ihmisen henkilökohtaisista suhteista kanssaihmisiin järjestyy vapailla sopimuksilla ja solidaarisella yhteistyöllä, joita ilman ei sosiaalinen elämä olisi lainkaan mahdollista. Eivät edes valtion vahvimmat pakotteet kykenisi säilyttämään yhteiskunnallista järjestystä yhtä ainoata päivää, ellei tämä pitäisi paikkansa. Kuitenkin näihin syvimmästä olemuksestamme syntyviin luonnollisiin käyttäytymismuotoihin nykyään jatkuvasti sekaantuvat ja niitä lamaannuttavat taloudellisen riiston ja valtion holhouksen vaikutukset, jotka edustavat ihmisyhteisössä olemassaolon taistelun raakaa puolta, joka täytyy voittaa toisenlaisella muodolla, eli keskinäisellä avulla ja yhteistyöllä. Tietoisuus henkilökohtaisesta vastuusta kehittyy parhaiten vapaudessa, samoin kuin toinen arvokas, ihmisen kaukaisesta muinaisuudesta periytynyt hyve, kyky tuntea myötätuntoa, josta kaikki sosiaalinen etiikka, kaikki sosiaalisen oikeudenmukaisuuden ideat ovat saaneet alkunsa. asettui kaikella energisyydellään tukemaan tätä vaatimusta. Owen itse, samoin hänen läheiset ystävänsä Doherty, Fielden ja Grant, ottivat näkyvän osan tässä liikkeessä. GNC:n militantit ainekset asettivat kuitenkin vain vähän toiveita lainsäädännölle. He yrittivät sen sijaan saada työläiset vakuuttuneiksi siitä, että kymmenen tunnin työpäivä saavutettaisiin vain kaikkien työläisten taloudellisella yhteistoiminnalla. Tehtaiden täysi-ikäisten työntekijöiden täytyy yhdistymällä hankkia itse itselleen oikeus normaaliin työpäivään. Tämä oli heidän iskulauseensa. Ajatus yleislakosta nautti aikakauden Englannin järjestäytyneiden työläisten keskuudessa jakamatonta hyväksyntää. Vuoden 1832 alussa William Benbow, eräs liikkeen toimeliaimmista edustajista, oli julkaissut pamfletin Grand National Holiday and Congress of the Productive Classes (Suuri kansallinen vapaapäivä ja työtätekevien luokkien kongressi), joka sai valtaisan levikin. Siinä käsiteltiin ensimmäistä kertaa yleislakon ajatusta ja sen merkitystä työväenluokalle asian täydessä laajuudessa. Benbow ilmoitti työläisille, että jos kerran heidän orjuutensa nousi heidän työvoimansa pakkomyynnistä, täytyi järjestäytyneen työstä kieltäytymisen olla heidän vapautumisensa väline. Tällainen sodankäynnin väline ei juurikaan tarvinnut fyysistä voimaa ja sillä saataisiin verrattomasti suurempi hyöty kuin parhaimmallakaan armeijalla. Kaikki mitä järjestelmällisen epäoikeudenmukaisuuden murskaamiseen tarvittiin oli että työläiset käsittäisivät voimallisen aseensa tärkeyden ja oppisivat käyttämään sitä ymmärryksellä. Benbow ehdotti mm. yleislakon valmistelemista koko maassa asettamalla paikallisia komiteoita, jotta lakon puhkeaminen tapahtuisi täydellä voimalla. Aikakauden työläiset ottivat hänen ajatuksensa ja lukuisat ehdotuksensa lämpimästi vastaan\n19 GNC:n perustajat ajattelivat sen siis ammattiliittojen ja osuuskuntien liitoksi. Osallistumalla käytännön osuustoimintaan tuli työläisten hankkia teollisuuden hallintaan tarvittava osaaminen ja saavuttaa näin yhä laajempi yhteiskunnallisen tuotannon kontrolli, kunnes koko talouselämä olisi tuottajien omissa käsissä ja kaikkinainen riisto lakkaisi. Nämä ajatukset ilmenivät yllättävän selvästi työläisten kokouksissa ja erityisesti työväenlehdistössä. Lukemalla esimerkiksi *The Pioneer*ia, James Morrisonin johtamaa GNC:n äänenkannattajaa, törmää jatkuvasti väitteisiin, jotka vaikuttavat kauttaaltaan nykyaikaisilta. Tämä näkyy erityisesti väittelyssä poliittisten reformistien kanssa, jotka olivat ottaneet tunnuslauseekseen parlamentin alahuoneen demokraattisen uudistamisen. Heille sanottiin, etteivät työläiset olleet lainkaan kiinnostuneita sellaisista pyrkimyksistä, koska yhteiskunnan taloudellinen muutos sosialistisessa mielessä tekisi alahuoneen tarpeettomaksi. Se korvattaisiin työläisneuvostoilla ja teollisuusliitoilla, jotka keskittyisivät pelkästään tuotannon ja kulutuksen ongelmiin ihmisten eduista käsin. Näiden organisaatioiden oli määrä korvata nykyisten yrittäjien toimet; yhteiskunnallisen varallisuuden yhteisomistus tekisi poliittiset instituutiot tarpeettomiksi. Kansakunnan vaurautta ei enää määräisi tuotettujen hyödykkeiden määrä, vaan se henkilökohtainen hyöty, minkä jokainen yksilö niistä saisi. Alahuone olisi tulevaisuudessa pelkkä ammattikuntahuone (House of Trades). GNC saavutti poikkeuksellista vastakaikua työläisten keskuudessa. Muutamassa kuukaudessa sen jäsenmäärä kasvoi huomattavasti yli puolen miljoonan. Vaikka aluksi vain työläisten henkisesti aktiivisimmat ainekset käsittivät täysin sen varsinaiset päämäärät, havaitsivat suuret joukot vähintäänkin, että sen laatuinen järjestö antoi heidän vaatimuksilleen huomattavasti enemmän painoa kuin paikalliset ryhmät. Taistelu kymmenen tunnin työpäivästä oli silloin vahvasti ajankohtainen koko Englannin työväenluokalle. GNC Bakuninin lailla Kropotkin oli vallankumouksellinen. Mutta kuten Elisée Reclus ja eräät muut, hän näki vallankumouksen pelkästään kehitysprosessin tiettynä vaiheena, joka ilmenee vallanpitäjien estäessä uusien yhteiskunnallisten pyrkimysten luonnollista kehitystä niin pahasti, että vanha rakennelma täytyy murskata väkivallalla, jotta nämä pyrkimykset voivat toimia uusina tekijöinä inhimillisessä kulttuurissa. Päinvastoin kuin Proudhon ja Bakunin, Kropotkin kannatti yhteisöllistä omistusta paitsi tuotantovälineiden, myös työn tuotteiden suhteen. Hänen mielestään ei nykyisessä teknisen osaamisen vaiheessa ole mahdollista määritellä tarkasti yksilön työn arvoa, mutta sen sijaan on mahdollista varmistaa nykyaikaisten työmenetelmien rationaalisella ohjauksella suhteellinen hyvinvointi jokaiselle ihmiselle. Kommunistista anarkismia olivat jo ennen häntä kannattaneet Joseph Dejacque, Elisée Reclus, Errico Malatesta, Carlo Cafiero ja monet muut. Kropotkin oli eräs sen loisteliaimpia puolestapuhujia, ja sitä edustaa nykyään suurin osa anarkisteista. Myös Leo Tolstoi täytyy mainita tässä yhteydessä. Hän päätyi alkukristillisyyden ja evankeliumien asettamien eettisten periaatteiden pohjalta ajatukseen yhteiskunnasta ilman hallintovaltaa. Yhteistä kaikille anarkisteille on halu vapauttaa yhteiskunta kaikista poliittisista ja sosiaalisista pakkolaitoksista, jotka ovat vapaan ihmisyyden kehittymisen tiellä. Tässä mielessä ei mutualismia, kollektivismia ja kommunismia voida pitää suljettuina järjestelminä, jotka eivät salli myöhempää kehitystä, vaan ainoastaan olettamuksina ja taloudellisina edellytyksinä vapaan yhteisön turvaamisessa. Todennäköisesti tulevaisuuden yhteiskunnassa on jopa mahdollista erilaisten taloudellisten yhteistyön muotojen rinnakkainen olemassaolo, koska kaikkeen yhteiskunnalliseen kehitykseen täytyy liittyä vapaa kokeileminen ja käytännön testaus, mitä varten vapaiden yhteisöjen yhteiskunnassa ovat kaikki mahdollisuudet käytettävissä\n20 Sama pätee erilaisiin anarkismin menettelytapoihin. Useimmat aikamme anarkistit ovat vakuuttuneita siitä, ettei yhteiskunnallisia muutoksia voida toteuttaa ilman väkivaltaisia vallankumouksellisia mullistuksia. Mullistusten väkivaltaisuus riippuu tietenkin sen vastarinnan voimakkuudesta mihin hallitsevat luokat kykenevät vastustaessaan uusien ajatusten toteuttamista. Tulevan yhteiskunnallisen vallankumouksen synnytyskivut ovat sitä helpommat mitä laajemmat ovat piirit, jotka ovat innostuneet yhteiskunnan uudelleenjärjestelystä vapauden ja sosialismin hengessä. Nykyaikaisessa anarkismissa yhtyy kaksi suurta virtausta, jotka Ranskan vallankumouksesta lähtien ovat olleet hyvin luonteenomaisia Euroopan henkiselle elämälle: sosialismi ja liberalismi. Nykyaikainen sosialismi kehittyi kun yhteiskuntaelämää perusteellisesti havainnoineet huomasivat entistä selvemmin etteivät poliittiset valtiosäännöt ja hallitusmuodon muutokset koskaan pystyisi pääsemään laajan yhteiskunnallisen kysymyksen ytimeen. Sosialismin kannattajat havaitsivat ettei ihmisten yhteiskunnallinen tasa-arvoisuus ole, kauneimmista teoreettisista oletuksista huolimatta, mahdollista niin kauan kuin ihmiset ovat erotettuina luokkiin sen mukaan onko heillä omaisuutta vai ei. Pelkkä luokkien olemassaolo sulkee jo etukäteen pois kaikki ajatukset aidosta yhtenäisyydestä. Näin kehittyi tietoisuus siitä, että vain talouselämän monopolien poistaminen ja yhteiskunnallinen omistus, eli toisin sanoen kaikkien taloudellisten ja niihin liittyvien yhteiskunnallisten laitosten täydellinen muutos, tekevät yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden tilan ajateltavaksi. Yhteiskunnasta muodostuu tällöin aito yhteisö, jossa ihmistyö ei enää toimi riiston välineenä, vaan jokaisen ihmisen hyvinvoinnin varmistajana. Heti kun sosialismi oli alkanut koota joukkojaan ja Tehdasosuuskuntien tuotteiden vaihto oli tarkoitus järjestää nk. työläisbasaarien kautta sekä käyttämällä erityistä vaihtorahaa tai työkuitteja. Levittämällä vankkumattomasti näitä toimintoja työläiset toivoivat häätävänsä kapitalistisen kilpailun alalta ja näin saavuttavansa yhteiskunnan täydellisen uudelleenjärjestäytymisen. Samanaikaisesti näiden osuuskunnallisten maatalous- ja teollisuusyritysten oli tarkoitus helpottaa työläisten päivittäistä taistelua kapitalistisessa maailmassa. Tämä näkyy erityisesti kolmessa niistä seitsemästä kohdasta, joihin GNC oli kiteyttänyt vaatimuksensa: Tämä komitea suosittelee, että liitot yrittäisivät nyt vakavasti hankkia itselleen maata vuokralle niin paljon kuin varat sallivat, koska maaperä on ensisijainen elintarpeiden lähde, ja koska ilman sen omistamista pysyvät tuottavaa työtä tekevät luokat aina enemmän tai vähemmän rahakapitalistien sekä kaupan ja tavaranvaihdon epävakaisuuden armoilla. Näin työläisillä olisi kaikissa olosuhteissa viljeltävänä käytännön maatalouden valvojien ohjauksessa enin, ellei kaikki viljelysala. Tämän järjestelyn ei tarvitsisi alentaa työn hintaa millään alalla, pikemminkin nostaa sitä vetämällä pois tarpeetonta tarjontaa teollisuudesta. Kuitenkin komitea vakavasti suosittelee kaikissa lakkoa tai tuotantoa koskevissa tapauksissa, että työläiset, milloin vain mahdollista, valmistava edelleen tuotteita, joita heidän järjestäytyneet toverinsa tarvitsevat. Tämän varmistamiseksi pitäisi jokainen ammattiosasto varustaa työpajalla tai verstaalla, jossa näitä tuotteita voidaan valmistaa kyseisen osaston vastuulla, ja joka tekee myös tarvittavat järjestelyt tarpeellisten materiaalien toimittamiseksi. Jokaisen piirin tai osaston tulisi, milloin vain mahdollista, perustaa yksi tai useampia varastoja elintarvikkeille ja yleisille kotitaloustarvikkeille: näin työläisille voidaan taata parhaat mahdolliset tuotteet vain hieman yli tukkuhinnan\nRudolf Rocker Anarkosyndikalismi Vapaa työväenliike 1938 Sisältö Tekijästä............................................... 4 1. Anarkismi: sen päämäärät ja tarkoitukset................. 6 2. Proletariaatti


Sisäkattoremontti – Helsinki, Espoo, Vantaa\nYrityksemme on nuori, mutta vuosien aiempi työkokemus tuonut paljon ammattitaitoa sisäkattoremonttien toteuttamiseen onnistuneesti. Pitkän kokemuksen myötä yrityksellämme on tarjolla remonttiapua lähes joka lähtöön.\nMika Anttilan monipuolinen remonttiyritys uudistaa kodin kuin kodin lattiasta kattoon. Aina ei kuitenkaan tarvitse tehdä suurta huoneistoremonttia, vaan jo esimerkiksi sisäkattoremontilla voi saada huomattavan muutoksen aikaiseksi. Ota siis meihin yhteyttä, niin katsotaan miten voimme auttaa – palvelemme kotitalouksia Helsingin, Espoon, Vantaan sekä lähikuntien alueella.\nSisäkaton remontointi raikastaa kodin ilmeen\nSisäkaton paneloinnilla ja listoituksella saadaan helposti aikaan valoisuutta sekä uutta kokonaisilmettä asuintiloihin. Esimerkiksi pienet huoneet voivat hyötyä raikkaan vaaleasta katosta, joka auttaa luomaan tilaan avaramman tunnelman. Meiltä saat myös sisäkattojen maalaukset vaivattomasti.\nLaitetaanko sisäkatto remonttiin?\nTeemme sisäkattoremontteja sekä muita remontteja Helsingin, Vantaan ja Espoon seuduilta ympäri Uudenmaan. Tulemme paikan päälle ottamaan katostasi mitat, ja paneloimme sen mieleiselläsi materiaalilla. Räätälöitynä työnä katosta tulee sellainen kuin haluat! Pyydä tarjous!


Mallijunien Gb vaunu, olevinaan n. 50 luvun asussa. Ensimmäinen laatuaan jonka olen kasannut. Virheitä on mutta seuraava on parempi. Vihreä ei ole ihan noin vihreä luonnossa, kuvassa näyttää turhan kirkkaalta.\nPetri Sallinen 5.9.2010 20:52 Vastaa lainauksella\nLoistava aihe ja kelpo toteutus. Gb-vaunujen rakennussarjoja valmistettiin aikoinaan melkoisen suuri määrä, mutta hyvin harvoin niitä näkee valmiiksi rakennettuna. Ajan ja auringon haalistama vaunu kauhtui muuten vähän tuonkaltaiseksi vihreäksi. Jos litkutat varovasti tummanharmaalla, niin lopputulos saattaa olla hyvinkin uskotava ikääntynyt vaunu.\nLeevi Halme 15.9.2010 18:48 Vastaa lainauksella\nmuuten loistava, mutta siirtokuvat ovat hopeareunaisia, joka pistää vähän silmään.\nSisältö on viimeksi päivittynyt 5.9.2010\nSivu ladattiin 27.6.2022 klo 09:30


Tavarakuljetuspalvelu Snäpi - Taksi Tampere\nRatkaisuna kasvavaan kysyntään Tampereen Aluetaksi toi markkinoille uuden Snäpi-palvelun\nOlemme kuljettaneet jo vuosikymmeniä asiakkaitamme paikasta toiseen. Nyt tuomme siihen rinnalle myös pakettien kuljettamisen.\nKuljetamme kaikenlaiset paketit paikasta toiseen, juuri silloin kuin haluat. Ei turhia odotteluja, kun saat tarkat aika-arviot paketin saapumisesta minuuttien tarkkuudella. Tällä hetkellä palvelu on toiminnassa jo Pirkanmaalla sekä pääkaupunkiseudulla.\nSnäpin älykkäät reittisuunnittelut yhdistelevät kuljetuksia ja laskevat aina parhaimman tavan ja reitin tuoda kaipaamasi paketti perille, juuri silloin kun sinä haluat.\nTeemme nopean kuljetuksen tilauksen mahdollisimman helpoksi loppuasiakkaalle\nPalvelu on toteutettu Tampereen Aluetaksi Oy:n kehittämällä järjestelmällä. Palvelulupauksena teemme nopean kuljetuksen tilauksen mahdollisimman helpoksi loppuasiakkaalle. Käytännössä tämä tarkoittaa perinteisten tapojen (puhelin ja websovellus) lisäksi integroitumista yhteistyökumppaneiden sisälogistiikkajärjestelmään tai verkkokauppaan.\nSnäpillä voi tilata niin yritys- kuin henkilöasiakaskin\nTämä ainutlaatuinen palvelu tuo paketit ovellesi saman päivän aikana. Kun tilaat Snäpin, olemme noutamassa toimitusta saman tien, viimeistään kahdessakymmenessä minuutissa. Mikäli vientipaikka on 20 km säteellä, ovat tavarat perillä jopa tunnissa tilauksestasi.\nLue lisää Snäpi-palvelusta ›


Rauno Räsänen: PÄREITÄ: Brändätty Breivik\nAnders Behring Breivik luennoimassa ideoistaan julkisuudessa.\nTämä silppu on kommenttipäre Zakarie Alin edellisessä päreessäni Hakkaraisen oikeus - ja Breivikin kirjoittamaan kommenttiin. Osasin kyllä odottaa, että joltain konservatiivilta? palaa pinna provokaationi takia.\nZakarie Ali said: Nyt alitit Räsänen matalamielisyydessä itsesikin. Yritäpä perustella niin, ettei itseäsikin hävetä, miten rinnastat massamurhaajan ja joukkoraiskaajien hyysäämisestä suuttuneen?\nMietin jonkun aikaa, millä tavalla vastaisin tuolle anonyymi-Alille. Valitsin ehkä liiankin rehellisen ja suorasanaisen linjan. Päreeni ei kuitenkaan ole mikään täsmävastaus Alin kysymykseen koskien Teuvo Hakkaraista [joka on minun mielestäni pelkkä populistinen nolla], mutta tulenpahan käsitelleeksi siinä sellaisia vakioaiheitani, joista olen halunnut kirjoittaa hiukan uudesta näkökulmasta vaan en ole ryhtynyt vielä toimeen. Nyt sitten sain sopivan syyn ja 'kannustimen' pohtia tätä psykologisesti ja aatteellisesti kovin ristiriitaisia päätelmiä mieleeni nostattamaa aihetta.\nTiesin jo etukäteen, että tämä teksti tulee ajautumaan lähes umpikujaan, joka on toisaalta sekä a] näennäinen että b] aito, koska a] teorioitten puitteissa mitä tahansa voidaan todistaa melkein miten tahansa, mutta b] de facto asioitten ytimessä piilee aina ristiriita [antinomisuus], jota ei voi paeta mihinkään, vaikka miten todistaisimme tuon ristiriidan teorioillamme näennäiseksi ja/eli epätarkan ajattelun tulokseksi.\nItse asiassa juuri ajattelussa piilevän ristiriidan [antinomisuuden] fundamentaalinen luonne mahdollistaa kaiken teorisointimme. Jos perimmäistä de facto-ristiriitaa ei olisi, ei mitään teorioita edes tarvittaisi. Tämä on tavallaan kantilais-humelainen versio ajattelun luonteesta, jota Hegel sittemmin 'korjaili' synteesiin kykenevällä tietoisuuden dialektiikallaan, jossa tietoisuus/ajattelu 'lähestyy' absoluuttia, koska se on sekä erillinen [eriytynyt] että erottamaton [eriytymätön] osa absoluuttia eikä pelkästään 'neutraali väline' [empiristit vakioivat jopa tietoisuuden = metafyysinen alkuehto], joka operationalisoi absoluutin itsestään jättämiä jälkiä ja yleistää ne sitten teorioiksi.\nSitäpaitsi demokratia itsessään on paradoksi. Täydellisesti toimiva demokraattinen yhteiskunta on pelkkä tahdoton kone ja siinä elävä ihminen lopulta täysin kyvytön valintoihin [toimivassa automaatissahan intentionaaliset valinnat ovat jo muutenkin tarpeettomia ja siten poissuljettuja]. Kyseessä on tuo Max Weberin kauhistelema byrokraattinen kone, joka alkaa toimia itsestään.\nSiinä missä täydellinen demokratia sulkeutuu robottimaiseksi byrokratiaksi, siinä epätäydellisesti toimiva demokratia taas ajautuu kohti traditioiden hajoamista, arvojen pluralismia sekä markkinoitten ja markkinavoimien kaoottista kilpailua.\nParadoksaalisinta lienee, että nämä molemmat ideaalit - 'totaali' demokratia weberiläisenä hallinto- ja hallintakoneena sekä 'vapaa' demokratia yhä suurempaa hajaannusta ['entropiaa'] kohti ajautuvana liberalismina toimivat yhtä aikaa toisiinsa verkostoituneina ja limittäin kapitalistisessa markkinajärjestelmässä.\nMolemmilta herroilta [Breivik ja Hakkarainen] löytyy samantyyppinen aatteellinen tausta.\nEnnakkoluuloinen [pohjimmiltaan rasistinen] konservatismi, antidemokraattinen nationalismi, monikulttuurisuuden jyrkkä vastustaminen, vasemmistolaisen ajattelun ja ylipäätään humanismin [etenkin klassisen sivistyksen] halveksiminen, naivi käsitys taiteesta jne. Listaa voisi helposti jatkaa.\nBreivikin autistis-systemaattiseen hulluuteen verrattuna Hakkarainen on kuitenkin pelkkä alkoholisoitunut provinssi-poleemikko, joka tekee politiikkaa äärimmäisen naivilla musta-tuntuu-tasolla. Molempia 'arvojohtajia' [haha] yhdistää kuitenkin se, että he ovat valmiita ottamaan oikeuden omiin käsiinsä, ja kun sellainen askel otetaan, niin homma lipeää aina ja varmasti jossain kohtaa rasismin ja terrorin suuntaan.\nTämän tosiasian historia meille opettaa [fasismi, kommunismi] jos se ylipäätään jotain opettaa. Fanaatikot saavat aikaan pelkkää sekasotkua ja lopulta ruumiita.\nSoini ei uskalla heittää Hakkaraista ulos Persuista kunnallisvaalien takia, mutta minun mielestäni Hakkarainen voisi perustaa jo oman puolueen: Kansallismieliset ilmiantaja-alkoholistit.\nTällaisia tyyppejä ja heidän typeryyttään ei voi vastustaa pelkästään rationaalisin argumentein, koska he eivät ole kykeneviä älyllisesti korkeatasoisen keskusteluun. Heitä voi poleemisesti vain halveksia tai sääliä.\nJos minulta kystään, niin Breivikin oikeudenkäynnistä on jäänyt jäljelle enää pelkkä farssi, jossa demokraattinen proseduuri kukkahattuarvoineen ja -byrokraatteineen osoittaa perimmäisen kyvyttömyytensä sanktioida siihen kohdistuvia suurimpia uhkia.\nNäin ollen Breivik on kuin onkin [joskin perverssillä tavalla] epäsuorasti oikeassa, kun hän kritisoi demokratiaa.\nNyt Breivik nimittäin saa demokraattiselta systeemiltä sellaista julkisuutta, jota hän ei millään muotoa tarvitse oikeudenmukaisen tuomion langettamiseksi vaan päinvastoin muuttuu tuon demokraattisen julkisuuden prosessissa eläväksi esimerkiksi siitä, miten kapitalistis-demokraattinen media ottaa kaiken irti saaliistaan.\nJoukkosurmaaja brändätään julkisuuden kohteeksi ja siten tavaraksi, jota myydään ellei peräti kampanjoida uteliaisuudesta kuolaavalle massalle vetoavilla ja mauttomilla lööpeillä.\nTällä tavalla Breivikistä tulee julkkis siinä missä kenestä tahansa hörhöstä, joka saa taakseen suuren markkinoïntikoneiston.\nMutta eikö juuri tämänkaltainen huoraaminen rikollisen teoilla ole osoitus demokraattis-kapitalistisen systeemin perverssistä rakenteesta? Eikö kapitalistisen yhteiskunnan eli tavaraistumisen kaikkialle tunkeva ja esineellistävä voima näy kaikkein irvokkaimmillaan ja perversseimmilään juuri Breivikin saamassa avoimen demokraattisessa kohtelussa?\nMeidän ei pitäisi kuunnella massamurhaajan puolustuspuheita yhtään enempää kuin puolueettoman oikeuden antaman tuomion kannalta on välttämätöntä.\nMediajulkisuus on jo nyt vesittänyt Breivikin saaman rangaistuksen uskottavuuden. Kai hän saa elää vankilassakin kuin kotonaan. Mikä rangaistus se sellainen on? Breivik ei kadu ja tuskin tulee koskaan katumaan, joten hänen ei pidä myöskään antaa kokea oloaan miellyttäväksi vankeutensa eristyneisyydessä. Rangaistuksen on tässä tapauksessa oltava teon mukainen [käyttäkää mielikuvitustanne].\nTuo kuulosti ehkä kostonhaluiselta, mutta oletan, että Breivik vain naureskelee sellissään, josta häneltä ei puutu kuin omat avaimet. Demokratia suorastaan silittää Breivikiä, kun taas nimenomaan hänen omassa ihanneyhteiskunnassaan [tämä on Breivikin utopioiden sokea piste] hänet olisi tapettu jo tekopaikalle eli Utöyan saarelle tai sitten teloitettu viimeistään laillisen, puolueettoman ja ennenkaikkea nopean oikeudenkäynnin jälkeen.\nMutta miten onkaan käynyt joukkosurmaajalle liberaalissa norjalaisessa demokratiassa? Tapa 100 ihmistä niin pääset julkisuuteen ja voit jopa esittää jättimedialle omat mielipiteesi siitä, miksi murhaaminen oli sinun mielestäsi oikeutettua. Kaiken lisäksi saat koko tämän hollywoodin päälle elää vielä 20 vuotta kelpo elämää luxus-vankilassa.\nJoten antakaa vain rajatila-Breivíkin perustella loputtomiin omia murha-motiivejaan. Kiinnostavaa? Eh - - .\nYhtä lailla voitte antaa ilmiantaja-Hakkaraisen paljastaa julkisesti rikollisten nimiä ja käräytellä keitä tahansa vihaamiaan ihmisiä, niin tulette lopulta näkemään ja kokemaan, miten pitkälle demokratiaa voi venyttää ilman, että se muuttuu lässytykseksi vailla intellektuaalista, moraalista ja poliittista tahtoa - sanalla sanoen yhdeksi massapaskanjauhannaksi, jossa jokainen vaatii demokratian nimissä omia oikeuksiaan ja vapauksiaan sotivatpa ne sitten miten paljon, miten epäloogisesti tai epäkäytännöllisesti tahansa toisten oikeuksia ja vapauksia vastaan.\nTällaisen yhteiskunnan eliittiä ovat kapitalistit ja juristit, koska juuri he hyötyvät loputtoman 'demokraattisen' lässytyksen aiheuttamasta informaatio-poliittisesta kaaoksesta hyödyntämällä eli tavaraistamalla sen osaksi omaa ansaintalogiikkaansa [ja Breivik nauraa nähdessään koko tämän liberaali-demokraattisen shown toteutuvan myös omalla kohdallaan].\nJos demokratia ei tiedottamisen vapauden nimissä pysty tai halua sanktioida omia perustojaan ja perusteitaan vastaan kohdistuvaa terroria ilman valtavaa kaupallista mediajulkisuutta, voidaan tämäkin sosiaaliporno lukea oireeksi sen hajoamisesta kaoottisen arvomaailmansa pluralismiin, jonka päätepisteenä on anomia [normittomuus].\nTätä arvojen kaaosta ja normien puutetta demokratiaa liekanarussaan pitelevä kapitalismi käyttää hyväkseen kuljettaen suvaitsevan liberaalista ja massa-media-viihteen mädättämää pinnallis-kaupalliseen typeryyteen vajonnutta kulutusmassaa ostotapahtumasta toiseen kuin karjaa, jota lihotetaan, jotta se kykenisi ostamaan yhä vain enemmän ja enemmän ennen mahdollisimman nopeaa kuolemaansa [vanha karja ei enää kuluta tarpeeksi vieden vain tilaa nuorilta multi-imagon rakentajilta ja peli-addikteilta].\nDemokratian pitäisi pystyä puolustautumaan äärimmäisiä 'aineksia' vastaan eikä vain pyrkiä assimiloimaan niitä järjestelmään ikäänkuin ongelmat ratkeaisivat itsestään, kun murhaajat ja naapurien käräyttäjät saavat kohtelua, jota rikolliset jossain vähemmän demokraattisessa valtiossa suorastaan kadehtivat.\nMutta miten demokratia voi puolustautua, jos itse demokraattinen systeemi on edellä kuvatulla tavalla jo alunperin sisältäpäin rakennettu ohjautumaan kohti hajoamista?\nBreivik ja Hakkarainen ovatkin osaltaan oireita sekä demokratian kriisistä että demokratian sisäisestä haavoittuvuudesta - ei suinkaan demokratian ylivertaisesta vahvuudesta muunlaisiin järjestelmiin verrattuna.\nJos paskan annetaan levitä, se mädättää koko huussin. Niinpä toistan vielä edelliseen viitaten, että Breivik on perverssillä tavalla oikeassa kritisoidessaan demokratiaa.\nTietyin varauksin [joita en tässä ryhdy analysoimaan] voi sanoa myös Teuvo Hakkaraisen ilmentävän demokratian sisään pesiytynyttä kaunamentaliteettia, joka vaatii muka oikeaa oikeutta eli valtaa käräyttää ikäviä ja epäillyttäviä ihmisiä samaan tapaan kuin tehtiin Stalinin 'äärikonservatiivisessa' Neuvostoliitossa ja USA:ssa McCarthyn kommunistivainojen aikana.\nHakkaraisessa demokratia muuttuu narsistiseksi kyttäykseksi ja vittuiluksi. Hän on käänteinen pelikuva siitä hörhö-liberaalista punaviher-suvaitsevaistosta, joka puolestaan kyttää niitä, jotka eivät lausu samaa mantraa kuin se itse.\nMutta johonkin pitää asettaa raja, joka 'tarpeen tullen' tukkii näitten paskanjauhaja-poleemikkojen turvat - kummallakin puolella. Jos demokraattis-kapitalistisesta proseduurista ja sen ihmisiä pelkkinä taloussubjekteina kohtelevasta arvo- ja normipluralismista ei siihen ole, niin tarfvittavan 'moderoinnin' tulee tekemään jokin vähemmän demokraattinen 'aktiviteetti'.\nJuuri tässä on ongelmamme ydin. Medän pitäsi kyetä ja uskaltaa tehdä näille breivikeille ja hakkaraisille juuri se, minkä he yrittävät tehdä meille vahvan 'arvodemokratian' kannattajille - osoittaa heille kaapin paikka julkisessa keskustelussa. Juuri siihen demokratia kuitenkin näyttäisi olevan kykenemätön, koska siitä on tullut kaoottisen vapauden valtakunta.\nTietysti kaikki mielipiteet ovat tässä valtakunnassa periaatteessa yhtä arvokkaita, mutta niiden poliittista ja eettistä arvojärjestystä ei viime kädessä määrää enää [jos koskaan] mikään radikaalisti arvopohjainen keskustelu [joka on samalla skeptisesti kriittistä] ja konventionaaliseen mediaan sitoutumaton vastarinta vaan populistisis-kapitalistisin keinoin masinoitu julkkis-brändi-menestys.\nKuvottavin esimerkki em. 'demokraattisesta viihdemarkkinataloudesta', joka toimii julkista huoraamista arvottavan kysynnän ja tarjonnan lain säätelemänä on tietysti USA.\nDemokraattinen enemmistön valta tarkoittaa [toisin kuin perusahne veroparatiisi-Wahlroos uskottelee] myös Suomessa markkina-media-viihteen hallintaa/vallintaa, ja kuten tiedetään, kapitalismi ei edusta sellaisia arvoja tai normeja, jota merkitsisivät sille enemmän tai jotain syvempää kuin raha ja/eli tavara. Kuri ja järjestyskin merkitsevät uusliberalismissa vain markkinarauhan turvaamista - ei mitään muuta. Se, mistä maksetaan eniten, on vallisevan parhaan arvon mitta.\nKapitalistisen demokratian ydinongelma on siis arvojen ja niitä edustavien ihmisten reifikoituminen ostamikseen tavaroiksi ja ylipäätään kuluttamikseen hyödykkeiksi. Tämä realiteetti tyhjentää demokratian ideologioista eli arvopolitiikasta. Vastarintamme on näennäistä, koska systeemi käsittelee meitä taloussubjekteina - 'esineinä', jotka ostavat 'esineitä' kaltaisiltaan 'esineiltä'. Ja jos emme samaistu tai sulaudu kuluttajamassaan, meidät leimataan yhteiskunnan siivelläeläjiksi - [mutta kuka antoi kapitalistille oikeuden pakottaa ihmiset saatanalliseen myllyynsä? Jumalako? Hehe. Sellainen Jumala ei ansaitse 'vapaan hengen' kunnioitusta].\nValintamme ja päätöksemme ovat siten pelkkää ohjelmoitua tavaraistumista ja vapautemme pelkkää kulutusvalintojen suhteellisessa vapaudessa elävän mukavuusautomaatin pakkoneuroosia.\nMyös breivikit ja hakkaraiset ovat demokratialle pelkkää tavaraistunutta mediaviihdettä. Heti kun astut julkisuuden kenttään muutut tavaraksi ja viihteeksi, olitpa sitten suuri humanisti ja ihmisyyttä julistava Biaudet-Haavisto, Breivikin kaltainen fasistisen antimodernismin puolesta taisteleva joukkosurmaaja tai alkoholisoitunut, oppimaton, poliittisesti naivi mutta silti [tai juuri sen vuoksi] pahoja ihmisiä käräyttämään 'valmistunut' rehti ja yksinkertainen kansanmies Hakkarainen [kansa tietää ja oikeus voittaa: käräytä siis epäillyttävät ihmiset ennenkuin he ehtivät vahingoittaa sinua millään tavoin].\nNäin olen palannut alkuun, jossa jo ilmoitin, että tulen ajautumaan paradoksiin ja umpikujaan.\nKapitalistista oravanpyörää ei voi hallita tai kontrolloida osallistumalla sitä ylläpitävään kilpailuun, koska juuri kilpailu ja pelaaminen ilmentää kapitalismin evoluutiobiologisesti ja -psykologisesti pakottavinta dynamiikkaa, joka erikoistuessaan ja monimutkaistuessaan ajaa itseään samalla kohti varmaa tuhoa kuten kaikki muutkin liian erikoistuneet ja 'fiksut' lajit ennen sitä.\nOn ryhdyttävä näyttelijäksi. On kirjoitettava satiiria. On oltava teatraalinen ironikko. On tultava jopa hulluksi. Vain jonkinlainen underground-asennoituminen ja radikaali avantgarde on ainoa todellinen vaihtoehto, jolla pääsee irti tästä pelaamisen, mainosmanipuloinnin ja medialässytyksen paskaluukusta.\nTunnen suurta sympatiaa kommunistisen ajan pietarilaista avantgardea kohtaan. Todellinen vastarinta merkitsee uskallusta irrottautua vallitsevan polittisen korrektiuden ja konformismin henkisesti latistavasta ilmapiiristä oman ajattelun ja luovuuden maailmaan. Silläkin uhalla, että korruptoitunut poliittis-taloudellinen eliitti tekee kaikkensa mitätöidäkseen sinut ja jopa lähettääkseen sinut 'hoitoon' tai siirtääkseen sinut yhteiskunnan ulkopuolelle kuten kommunismi pietarilaisille taiteilijoille teki.\nKommunismissa pietarilaisella avantgardella oli kuitenkin vihollinen, jonka pystyi vielä sen massiivisuudesta huolimatta hahmottamaan ja jota vastaan pystyi asettumaan. Kapitalismissa asiat ovat toisin, koska markkinatalous tunkeutuu ihmisten haluissa ja tarpeissa loisivana himona joka paikkaan ja sopeutuu melkein mihin tahansa poliittiseen systeemiin. Jopa undergroud ja avantgarde sulautetaan lopulta markkinatalouteen [media, taidekauppa, poliittinen sirkus], vaikka ne yhä säilyttävätkin oman perimmäisen paikkansa radikaaleimman vastarinnan näyttämönä.\nPelaamista ja kilpailua vastaan on lähes mahdoton asettua, koska ihmiset väistämättä kilpailevat ja/eli pelaavat keskenään statuksia saavuttaakseen. Niinpä ainut jäljelle jäävä vaihtoehto päästä irti tästä anheuden ja typeryyden pelihelvetti-kilparadasta on vain jonkilainen harkitun hulluuden teatteri. Sokrates ja Jeesus. Myrkkymalja ja risti.\nMyös Anders Behring Breivik yritti päästä ulos kritisoimastaan oravanpyörästä. Omaksi ja muiden onnettomuudeksi hän valitsi mielipuolisen tavan tuohon 'irtiottoon' yrittämällä tappaa mahdollisimman paljon 'syyllisiä' ikäänkuin tappamalla voisi ratkaista yhtään mitään ja ikäänkuin tappaminen saisi ihmiset paremmin vakuuttumaan ideoista ja motiiveista, joita olemme kehitelleet sekavassa päässämme.\nNyt Breivik on joka tapauksessa saanut tilaisuutensa ja ottanut roolin, jonka hänen kritisoimansa demokraattinen kapitalismi hänelle tarjoaa. Breivikistä on tullut oman hulluutensa mainosmies demokratian tavaramarkkinoilla. Ja kauppa - liberaali-demokratinen sosiaaliporno - sen kun käy.\nViekää Breivik pörssiin! Brändätkää Breivik! Myykää ennätysmäärä Angry-Breivik terrorismipelejä ja rikastukaa Breivikillä!\nEn tiedä pitäisikö tälle irvokkuudelle nauraa vai pitäisikö sen oksettavuutta itkeä, mutta on myönnettävä Breivikin käyttäneen demokratian tarjoaman 'lobbausvaihtoehdon' loistavasti hyväkseen. Samalla hän - luultavasti tiedostamattaan - pystyy asettamaan uusliberalistisen mediademokratian niin outoon valoon, että se alkaa äärimmäisessä avoimuudessaan muistuttaa jotain hyvin perverssiä komediaa.\nMutta juuri tämän asiaintilan Breivik halusikin osoittaa.\nLabels: Breivik, demokratia, kapitalismi\nNopealla vilkaisulla siinä meni wahlroosilaiset raikkaat terveiset kansalaistottelemattomuutta puolustaville, yhteiskunnan epäkohtia paljastaville ja ihmisten tasa-arvoisuutta ajaville.\nLakia, kuria ja järjestystä kaivataan, sekä käyttöön kunnon hierarkiat ihmisten kesken, koska toiset vaan ovat älyllisesti ja moraalisesti vajaita.\nNäin se on. Pakko olla samaa mieltä. Vilosohvit valtaan!\n23/4/12 3:45 PM\nMielenkiintoinen joskin yksipuolinen tulkinta Kutvoselta. Ei se ihan pielessäkään ole, mutta ainakaan tuossa muodossa en sitä allekirjoita.\nPäreeni pointti on kieltämättä vaikeasti hahmotettavissa. Ehkä se kirkastuu vielä minullekin, jahkas aikani märehdin.\nMiettikääpä siis, mistä blogisti tässä lopulta kirjoittaa. Mikä on se ongelma, joka häntä [markkina-liberaalissa demokratiassa (?)] riivaa ja jonka hän luultavasti haluaisi ratkaista jollain käsitteellisen ajattelun tasolla.\nToinen kommenttiluonnokseni [tietenkin demokratiasta] rönsyili tuttuun tapaan ylipitkäksi eikä mahtunut kokonaisuudessaan tähän, joten siitä saattaa tulla päre. Ehkä. Ehkä ei.\n23/4/12 11:42 PM\nniin jos mitaan rsitiriitaa ei olisi elamaa ei tarvittaisi. nyt on olemassa aariliikkeisiin ajautuneille oma klubi, siis niista selviytyneille. niin uskonnon uhrien tuki taalla meilla\n25/4/12 8:09 PM


EA Sports-turnaukset EA Sports-turnaukset\nNHL:n kausiennakko 2017-2018\nNHL-kausi 2017-2018 käynnistyy huomenna. EA Sports News ottaa seuraavassa katsauksen tulevan kauden mielenkiintoisimpiin yksityiskohtiin. LÄNTINEN KONFERENSSI: Nashville Predators (päävalmentaja Jani Roivas) P.K. Subban on pelannut Nashvillessa vasta yhden kauden, mutta hän on jo nyt täydellinen peili Predatorsille. Parhaimmillaan maaginen, huonoimmillaan rasite. Tällä hetkellä sekä Nashville että mies itse paistattelevat Weber-kaupan voittajina. Jos Predatorsin henkisessä latauksessa …\nKausi käynnistyy – sääntöjä ja menettelyjä\nNHL-kausi 2017-2018 käynnistyy lauantaina 12.5. Helsingin Vallilassa osoitteessa Nilsiänkatu 8. Valmentajat, toimitsijat ja yleisö pääsevät paikalle suorittamalla puhelun Gary Bettmanin numeroon 040 726 3877. Varsinainen kausi käynnistyy klo. 9:30 Floridassa itäisen konferenssin ottelulla Washington-Tampa Bay. Ennen ottelua, klo 9:00, kuullaan Gary Bettmanin puhe. Seuraavassa käymme läpi liigan kurinpitoa sekä muita menettelyjä: Pelikiellot: jokainen ottelussa tapahtunut …\nOtteluohjelma julkaistu – kausi käynnistyy Tampassa\nMaailman johtava jääkiekkoliiga NHL käynnistyy tulevana lauantaina 12.5. klo 9:00 ottelulla, jossa Tampa Bay Lightning saa vieraakseen hallitsevan mestarin Washington Capitalsin. Tervetuloa seuraamaan kautta osoitteeseen Nilsiänkatu 8. Mukana ovat seuraavat joukkueet, joita valmentavat: LÄNTINEN KONFERENSSI: Nashville Predators – Jani Roivas Winnipeg Jets – Juho Rinne Las Vegas Golden Knights – Juha Kuusela San Jose …\nNHL-kausi 2017-2018 käynnistyy!\nMaailman paras jääkiekkoliiga NHL käynnistyy 12.5.2018! Kauteen osallistuu perinteiseen tapaan yhteensä kahdeksan joukkuetta, jotka on jaettu läntiseen ja itäiseen konferenssiin. NHL järjestää perinteisen lehdistötilaisuuden 30.3.2018. Tilaisuuteen ovat tervetulleita toimittajat, valmentajat sekä maksava yleisö. Tilaisuudessa NHL:n komissaari Gary Bettman juo viinaa ja saattaa olla käytökseltään ylilyövä! Lisäksi liiga tiedottaa kauteen osallistuvat joukkueet valmentajineen. Aleksis Kiven kadun harjoitushallin …\nCapitalsissa muutoksia – Valmentaja ja GM saavat lähteä!\nWashington Capitals on antanut potkut valmentajalleen ja General Managerin sopimusta ei uusita. Washington tiedotti kauden kynnyksellä, että se antaa potkut valmentaja Ilkka Niemiselle. Samalla ilmoitettiin, että joukkueen GM George McPheen on irtisanottu tehtävästään. Joukkueen lähipiirin mukaan uudistukset eivät tule yllätyksinä. Joukkueen pre-season on sujunut mitättömissä merkeissä. Capitals kertoi samalla korvaavansa Niemisen ja McPheen valmentaja Juho …\nNHL tiedottaa: sääntöjä ja menettelyjä\nNHL-kausi 2016-2017 käynnistyy lauantaina 3.6. Helsingin Vallilassa osoitteessa Nilsiänkatu 8. Valmentajat, toimitsijat ja yleisö pääsevät paikalle suorittamalla puhelun Gary Bettmanin numeroon 040 726 3877. Varsinainen kausi käynnistyy klo. 10:00 itäisen konferenssin ottelulla Washington-Pittsburgh. Ennen ottelua, klo 9:30, kuullaan Gary Bettmanin puhe. Seuraavassa käymme läpi liigan kurinpitoa sekä muita menettelyjä: Pelikiellot: jokainen ottelussa tapahtunut ulosajo …\nAnaheim-luotsille potkut – uusi mies oli työttömänä kolme vuorokautta\nMitta tuli täyteen: Jaakko Rannila sai potkut Anaheim Ducksin peräsimestä. NHL-seura Anaheim Ducks ilmoitti antaneensa potkut päävalmentaja Jaakko Rannilalle. Uusi päävalmentaja on maanantaiaamuna AHL-seura Chicago Wolveista kenkää saanut Ilkka Tuominen, joka ehti siis olla ilman työpaikkaa reilut kolme vuorokautta. Ennen potkujaan Rannila ei ehtinyt vetää joukkueelle yhtään ainoaa jääharjoitusta. Tämä saattoikin olla merkittävä tekijä erottamisen takana …\nViikonlopun jäävuoroja julkistettu\nJääkiekkoliiga NHL julkaisi tänään tulevaa viikonloppua koskevat avoimet jäät. Toronton harjoitushallissa on mahdollisuus kiekkoilla seuraavasti: pe 19.5. klo 18-04 la 20.5. klo 12-04 Toimitusjohtaja Gary Bettman pyytää ystävällisesti paikalle saapuvia valmentajia ilmoittamaan tulostaan etukäteen. Tervetuloa!\nNHL Season Preview Studio 2016-2017\nNHL-kausi 2016-2017 on pian täällä. EA Sports TV tarjoaa jääkiekon ystäville ennennäkemättömän katsauksen tulevaan kauteen huikean NHL-studion merkeissä. Lähetyksessä ennakoidaan viiltävästi analysoiden tulevan kausi joukkue joukkueelta. Mukana myös todellinen uutispommi! Studion miehityksestä vastaavat rautaiset asiantuntijat: Studioisäntä Mäntti Akisen seurana studiossa asiantuntijavieraana kautta analysoi AP Kovalainen. NHL-kausi käynnistyy loistokkaassa Nilsiänkatu 8:n Areenassa lauantaina 3.6.2017 klo. 10:00. Studio …\nNHL julkaisi otteluohjelman – Määttä debytoi avausottelussa\nNHL:n runkosarja käynnistyy lauantaina 3. kesäkuuta. Avausottelussa kohtaavat Pittsburgh Penguins ja Washington Capitals. Suomalaisittain ottelusta tekee kiinnostava Olli Määtän, 22, NHL-debyytti. Kauden toisessa kamppailussa suomalaisväriä tuonevat Montrealin Artturi Lehkonen sekä Ottawan Jyrki Jokipakka. Kaikkiaan maailman vanhimmasta urheilukiertopalkinnosta kilpailee 11 suomalaista. Otteluohjelma on kokonaisuudessaan seuraavanlainen: WAS at PIT MTL at OTW PIT at MTL NAS at ANH …\nNHL:n lehdistötilaisuus huomenna 22.4.\nJääkiekkoliiga NHL ja pelaajayhdistys NHLPA ovat viimein päässeet sopuun tulevan kauden alla järjestettävästä perinteisestä lehdistötilaisuudesta. Tilaisuus järjestetään Aleksis Kiven kadun ballroomissa huomenna, lauantaina 22.4.2017 klo. 20:00. Tilaisuuteen ovat tervetulleita niin toimittajat kuin valmentajatkin. Konferenssialueella Ö-oikeudet. Tervetuloa!\nNHL-kausi 2016-2017 käynnistyy 3.6.2017\nMaailman paras jääkiekkoliiga NHL käynnistyy 3.6.2017! Kauteen osallistuu perinteiseen tapaan yhteensä kahdeksan joukkuetta, jotka on jaettu läntiseen ja itäiseen konferenssiin. NHL järjestää perinteisen lehdistötilaisuuden 8.4.2017. Tilaisuuteen ovat tervetulleita toimittajat, valmentajat sekä maksava yleisö. Tilaisuudessa NHL:n komissaari Gary Bettman juo viinaa ja saattaa ylilyödä! Lisäksi liiga tiedottaa kauteen osallistuvat joukkueet valmentajineen. Ensimmäiset avoimet jääharjoitukset järjestetään tulevana lauantaina …\nJalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 järjestettiin viime kesänä neljännen kerran. Kisoja isännöi ensimmäistä kertaa Ranska. Mestaruuden voitti erittäin värikkäiden vaiheiden jälkeen Espanja, joka voitti loppuottelussa Saksan maalein 2-1. Turnauksen paras maalintekijä oli kahdella maalillaan saksalainen Thomas Müller. Kisat muistetaan taktisen ja värittömän jalkapallon lisäksi erittäin värikkäistä urheilun ulkopuolisista asioista. Useaa eri maata ravisuttaneet valmentajasotkut kisojen alla olivat vasta alkusoittoa. Suurimman huomion varasti …\nYllätyspotkuja ja -eroja kisojen kynnyksellä\nJalkapallon huomenna alkaviin EM-kisoihin valmistautuva Italia on yllättäen ilmoittanut valmentaja Ilkka Kuokkasen erottamisesta. Italian palloliiton mukaan Kuokkanen on kyllä sitoutunut tehtäväänsä, mutta kyse on luottamuspulasta espoolaisen motivaatioon omaksua italialainen kulttuuri. – Olemme tulkinneet niin, että Ilkka Kuokkasella ei ole aikomusta sitoutua italialaisuuteen. Hänen viimeaikainen käytös on osoittanut, että hän haluaa pois laillisesta sopimuksesta, joka tehtiin vajaat kaksi vuotta sitten. …\n11 touko , 2018\n10 touko , 2018\n8 touko , 2018\n13 helmi , 2018\ntvpeliliiga: Philadelphia Flyers ja Toni Kettinen – ”Hän ratsastaa menneillä saavutuksilla”\nTeemu mäki itken!: NHL-joukkueet tutkailevat valmentajamarkkinoita\nJulkaiskaa!: Tiedote: NHL:n valmennussopimukset\nRegnar Naatio: Analyysi – Portugali\nKovis Sr.: Analyysi – Portugali\nMr. Kalpio: EM-joukkueiden valmennussopimukset selvillä – suurelta osin\nKovis Sr.: EM-joukkueiden valmennussopimukset selvillä – suurelta osin\nJorma Ysimillinen: Näkökulma – valmentajat\nRaipen Raivo: Uutinen: Nieminen eläkkeelle? – Janne Käkelä: ”Minua yrjöttää”\ntvpeliliiga: Viimeiset mausteet Rauman Lukon soppaan?\nKimmo: ANALYYSI – RAUMAN LUKKO\nKimmo: ANALYYSI – HIFK\nMatti Hagman: ANALYYSI – RAUMAN LUKKO\nMatti Hagman: ANALYYSI – HIFK\nKategoriat Valitse kategoria Analyysit Haastattelut Luokittelematon Näkökulmat Tiedotteet Uutiset


15 vinkkiä Mykonosille 2019 | lifeforaforest\n15 vinkkiä Mykonosille\nMykonos on kesällä suosikkikohdeni Euroopassa. Onneksi se on myös ystäväni.\nTänä kesänä minä ja muut neljä tyttöä menimme sinne, missä tapasimme suuremman ryhmän vilkkaita juhla-ihmisiä!\nTäältä löydät 15 hienoa vinkkiä kaupungista. En aio puhua täällä olevista rannoista. Ehkä toisessa viestissä;)\nMenkää Airbnb Draganin Villaan. Se mahtuu kahta paria + 2 ystävää kauniisti. Talo on lähellä Alemagou ja Spilia -ravintolaa. Talo on paljon, paljon upeampi kuin Airbnb-kuvissa. Jotkut ystäväkaverit vuokrasi talon Ornosin naapurustosta, mikä voi olla hauskaa ja lähempänä vanhaa kaupunkia / keskustaa.\nJos olet halukas käyttämään enemmän, mene Cavo Tagoon (hyvä SPA-alue ja näkymät) tai Bill & Coo (yksi parhaista palveluista, mitä olen koskaan kokeillut ja kaunis uima-allas, joka näyttää taivaalta yöllä).\nHaluatko hotellin, mutta et niin kallista? Majoitimme Ftelia Boutique -hotellissa. Hyvin lähellä Alemagoua ja siellä on mukavia makuuhuoneita - varmista, että tilaat yhden, joka on uusittu.\nSinun on mentävä sinne. Tuoreita mereneläviä ja hyvä valikoima viinejä. Ravintolan ympäristö muuttuu entistä vilkkaammaksi lähellä auringonlaskua.\nSinun on odotettava vähän, mutta se on sen arvoista. Tuoretta, herkullista ruokaa suoraan pöydällesi upealla näköalalla ja rento väkijoukko.\nRakastan heidän tarjoilijaansa. Tunnet olosi erityiseksi. Luo yhteys heihin, ja sinulla on paras ja ihanin hoito mahdollista. Olen tavannut Peter Dundasin ja Bianca Brandolinin siellä kahdesti - luulen, että he pitävät siitä;)\nPullistaa! Joka kerta suosikki vanhassakaupungissa. Upea henkilökunta, tunnet olosi kotoisaksi. Herkullinen ruoka ja hieno kuvia, kun olet salassa puutarhassa keskellä Mykonosin vanhaa kaupunkia. Se on hyvin romanttinen!\nSaatat tuntea Scorpiosin sen juhliin ja aurinkotuoleihin, mutta haluan kertoa sinulle: ruoka on uskomatonta, ja hinnat ovat kohtuulliset - kyllä.\nTilasimme lampaanjalan kolmelle henkilölle, mutta söimme sen viidestä - se oli niin iso ja lihainen. Josta, josta puhumme jopa päiviä sen jälkeen, kun se on saatu.\nMeillä oli siellä pullo viiniä, joka vain puhalsi mieleemme, Viognier Eclectique Spilitsa. Se on monimutkainen, pitkä jälkimaku ja savuinen luonne, melkein lakritsi. Tilasimme siitä jättiläisen pullon (1,5L) ja joimme sen hymyillen.\nTämä on oikea paikka, jos haluat aurinkotuolen, jossa on kunnollinen tila ympärilläsi olevien ihmisten välillä, täysi ateriapalvelu ja jopa hierontaa. Paitsi rakenne on vaikuttava, mutta myös ranta on ihana, kristallinkirkas vesi.\nMeillä oli lounas siellä ja tilasimme koko tuoreen kalan, joka on herkullista, mutta kallista. Tässä on asia. Jos olet kotoisin Brasiliasta, tuoreita mereneläviä on saatavilla kaikkialla, joten meidän ei tarvitse maksaa niin paljon kokeaksemme sitä. Sen jälkeen tai ennen voit tanssia pöydissä ja saada räjähdyksen!\nScorpios ja Alemagou\nVoit myös ottaa aurinkotuoleja täällä näissä juhlapaikoissa. Kaunis näkymä, mutta ranta ei ole niin hämmästyttävä kuin Panormosissa, missä Principote on.\n* En varaa auringonottoa Nammosissa. Se on aivan liian tungosta. Mutta ravintola on hyvä, ja nyt heillä on avoimen taivaan ostosmahdollisuuksia, jotka ovat hauskoja ja trendikkäitä.\nSuosikkipaikkamme myöhäisillan juhliin. Se vilkkuu kello 1: n jälkeen, kun ihmiset lähtevät Scorpiosta ja tulevat Monille pysähtyessään juomaan Interniin - tämä oli meidän onnekas rituaalimme, haha.\nEi flip-flopsia tai shortseja kavereille ja liian paljon bling-bling tyttöjä ei pääse sisällekään. Pidä se viileänä ja seksikkäänä.\nSolomon soittaa siellä joka keskiviikko. Pitääkö minun sanoa jotain muuta?\nUpea ruoka, upea juhla auringonlaskun jälkeen. Voit käyttää täällä seksikkäitä ei-tyylikkäitä korkokenkiä ja tanssia paljon!\nVanhankaupungin keskellä tämä on täydellinen tapa nauttia juomia Ling Lingissä tai Internissa. Vilkas väkijoukko, mutta menen sen jälkeen Moniin.\nVuokraa auto tai soita kuljettajalle\nSaarella ei ole taksia. Jos juo, älä aja, soita kuljettajalle. Minulla on kaksi kontaktia vakavilta ja kunnioittavilta kuljettajilta, jotka voin jakaa jos haluat.\nEnsimmäinen pysäkki: Lontoo (päivät 1–2)Täydellinen opas viikonloppumatkoihin Delhistä!Paras neuvo Lontooseen muuttaville.Darmasiswan opas IndonesiaanKansainväliset matkavinkit