Booking it some more: lokakuuta 2011\nLokakuussa on myös kudottu ahkerasti. Kuoppainen kantapää, toivottavasti myös kestävä!\nLokakuun huipennus oli tietenkin kirjamessuviikonloppu. Jotain voimaannuttavaa on tuollaisessa massakokoontumisessa kirjojen ääreen. Kirjallisuuden surkeasta tilasta on jo vuosia voihkittu, mutta Messukeskuksen tungoksessa puikkelehtiessaan ei tunne osallistuvansa saattohoitoon. Ei silti, markkinakojujen välissä kiertely aiheuttaa kumman kaksijakoisia värinöitä. Haluaisin kaikki ne ihanat kirjat heti tänne mulle kiitos nyt - mutta haluaisin myös juosta karkuun pöriseviltä väkijoukoilta ja piiloutua omaan lukutoukkanurkkaani 'vain' lukemaan.\nHauskinta oli tänä vuonna kirjabloggaajakamujen tapaaminen, vaikka tykkäsin myös niistä muutamasta esityksestä, joita menin seuraamaan. Kävin lähinnä kuuntelemassa kirjailijoita, joiden kirjoja olen lukenut. Ihan täysin tuntemattoman kirjailijan jutuista en yleensä saa paljoakaan irti. Kirjat ovat minusta kiinnostavampia kuin kirjailijat - anteeksi kirjailijat! - ja joskus on melkein parempi, jos ei kirjailijasta liikaa tiedä.\n(Heh, hyvin epäloogisesti menin kumminkin moikkaamaan Pekka Hiltusta. Piti vielä erikseen käydä kehaisemassa hänen jännäriään. Minusta se on piristävä poikkeus valtavirtatrillereiden joukossa.)\nShoppailinko messuilla? Kyllä. Pahasti. Auts. En kehtaa listata koko satsia, mutta sanotaan vaikka näin: ostokset painoivat 9.3 kiloa. Enimmäkseen piehtaroin kuitenkin divarikirjoissa ja pokkareissa ja pikkuisen sarjakuvapuolella. Kovakantisten uutuuksien suhteen onnistuin rajoittamaan saldoni vain kolmeen kirjaan. Niistäkin kaksi oli vakaasti etukäteen päätettyjä hankintoja. Hillitsin siis itseni suorastaan erinomaisesti.\nEntäs lukemiset? Lokakuussa on tullut luettua 21 kirjaa, 7 sarjakuvaa ja yksi runokokoelma. Jään oikein miettimään mitähän tuokin tarkoittaa. Kun kirjat ja sarjakuvat ja runoteoksetkin ovat kaikki keskenään niin erilaisia, ei laskeminen aina tunnu mielekkäältä. Hämäläisen Säädyllisen murhenäytelmän tai Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen lukeminen tuntuu kuuluvan eri kategoriaan kuin vaikkapa Gagen Kuoleman huokauksen lukeminen, mutta numeroina ne kutistuvat yhdeksi ja samaksi.\nEi voi mitään. Jotenkin näitä on laskettava, jos haluaa pysytellä kärryillä oman yleisen lukutahtinsa ja esimerkiksi sukupuolittuneen lukemisen kanssa. Sukupuolten sodan rintamalla kannattaakin laskea Maameren tarinat vain yhdeksi kirjaksi, sillä näin pääsen ensimmäistä kertaa aikoihin osapuilleen tasapeliin: kaksitoista naisten kirjoittamaa kirjaa ja yhdeksän kirjaa plus yksi runokokoelma miehiltä.\nsekä sarjakuvat Hautuukoti ja Näkymättömät kädet\nRaili Mikkanen (2005). Runokirje: Kertomus nuoresta Katri Valasta. Kirjastossa käydessäni muistin, että minun piti lukea Raili Mikkasen kirja Ida Aalbergista. Sitä ei ollut hyllyssä, mutta nappasin tämän. Sopii runoihin tutustumisen teemavuoteeni! Joskus kauan sitten asuin Katri Valan puiston reunalla; on jo aikakin tutustua runoilijaan. Itse kirja on hyvin samantyylinen kuin Mikkasen Aino Kallaksesta kirjoittama. Pidin. Katri Valasta syntyi kiinnostava kuva ja hänen runojaan on runsaasti mukana. Myös Olavi Paavolaiseen oli hauska tutustua lähemmin. Näytelmässä Siniväriset hänestä sai, öh, erikoisen kuvan. Pitäisi kai lukea joskus jotain Paavolaisen kirjoittamaa - mutta se olisi luultavasti sellaista väkisin sivistymistä. Huoh. Ehkä ei.\nHugleikur Dagsson (2010). Saako tälle edes nauraa? Tämä eriskummallinen mutta koukuttava sarjakuva löytyi omasta hyllystä kun etsin jotain ihan muuta. Ei kyllä ole mitään mielikuvaa tämän ostamisesta... olisikohan Neiti A hankkinut ja hylännyt muutossa olohuoneen hyllyyn? Otin puolivahingossa pienen kirjan käteeni ja ennen kuin huomasinkaan, istuin lattialla lukemassa koko opuksen. Sairasta, häiritsevää - ajoittain turkasen osuvaa. Lempparini taisi olla kuva, jossa lottovoittaja kuolee onnellisena. Tai ehkä se jossa lapsi tahtoo joululahjaksi vapauden. Tai ehkä ne älyttömät kengät... No, Googlen kuvahaulla löytyy esimerkkejä. Ei herkille sieluille.\nJuan Díaz Canales & Juanjo Guarnido. Blacksad-albumit 1 - 4. Vastustamaton pakettitarjous messuilla. Ostin sarjan lahjaksi Neiti A:lle ja logistisista syistä löhösin sitten koko messulauantain illan anoppilassa näitä lukemassa. Huikean hyviä noir-henkisiä sarjakuvia. Juonet ovat perusdekkarijuonia, mutta sävy on juuri sopivasti vinkeä ja piirrosjälki huikeaa... suosittelen! Vaikka päähenkilö on kissa, nämä eivät ole mitään lastensarjiksia. Kuvia voi käydä bongailemassa täältä.\nJuhani Aho (alkuperäinen 1911) Juha. Luin e-kirjana, Lukupiiri-blogin valinta. Kiinnostavaa naiskuvaa, erityisesti ajan ja taustan huomioiden. Keskustelua kirjasta löytyy täältä.\nJoel Haahtela (2010). Katoamispiste. Elenasta äänikirjana tykättyäni halusin kokeilla toimisiko Haahtelan tyyli minulle oikein kirjakirjana. Ööö... ei toimi. Ei yhtä hyvin. Kun vähän pähkäilen, näen tässä kaikenlaisia symbolisia ulottuvuuksia kyllä, mutta silti... Liian usvaista ja unteloa, taas kerran kirjailijaelämää, ja loppuratkaisukin oli mielestäni heppoinen. Tiivistetysti voisi sanoa, että tämän lukeminen on esteettinen elämys, mutta muuta siitä ei jää käteen. Lauseiden kaunis pinta on niin liukas, että koko kirja luiskahtaa tiehensä.\nDelle Jacobs (2010, alkuperäinen 2001). Loki's Daughters. Tämä on ollut kuukauden kännykkäkirjani, ehkä vähän viime kuunkin. Nyt kun olen keksinyt kännykästä lukemisen, pitää aina olla jokin kirja myös kännykässä pikaisen lukemishetken varalta. E-kirja kännykässä ei kuitenkaan voi olla mikä vain romaani; rakenteellisesti haastavaa tekstiä en pikkuruudulta jaksaisi. Parasta kännykkälukemistoa olisivat varmaan novellit, mutta tämä historiallinen romanssi sopi myös tarkoitukseensa erinomaisesti. Viihdyttävä muttei vaativa. Juoni on simppeli. Kelttien maille muuttavat pohjanmiehet kohtaavat härkäpäisen naisjoukon vastarinnan ja murtavat sen miehekkään hellästi ja päättäväisesti molemminpuoliseksi tyydytykseksi. Povien kohoillessa ja lihasten värähdellessä kulttuurit kohtaavat niin että kanervikko kohisee.\nMargaret Atwood (2010, alkuperäinen 2003). Oryx ja Crake. Ostin tämän pokkarina pian Herran tarhurit luettuani. Nyt harmittaa, ettei ole Tarhureitakin omana, sillä tämän luettuani olisi tehnyt mieli lukea Tarhurit uudestaan ja tutkia sitä tarkemmin. Nämä kirjat olisi ehkä pitänyt lukea päinvastaisessa järjestyksessä.\nOryxin ja Craken, kahden äärimmäiseen ratkaisuun päätyvän ekoterroristin tarina, kerrotaan heidän ystävänsä Jimmyn kautta. Se ajoittuu aikaan ennen ja jälkeen virusten aiheuttaman ihmiskunnan tuhon kuten Tarhuritkin, mutta on minusta helpommin lähestyttävä, yksioikoisempi. Tämän jälkeen Tarhurit olisi ollut helpompi. Molemmat ovat hyviä kirjoja, Atwood vain ei ole maailman kepeintä luettavaa. Palkitsevaa - muttei yleensä 'helppoa'. Ai niin - ja tämä on muuten 101 naisten kirjan listalla! Harmi etten ehtinyt kirjoittaa kunnon juttua tästä, mutta joskus käy niin.\nAnnelies Verbeke (2011, alkuperäinen 2003). Nuku!. Annelies Verbeke kiinnosti, koska hän oli yhtenä puhujana Avaimen järkkäämässä bloggaajatapaamisessa (kurkkaa vaikka Lumiomenan raportti täältä). Nappasin tämän pokkarina ja luin vähän hätäisestikin, tuli nimittäin kummallinen fiilis mennä tapaamaan kahta kirjailijaa, joista kumpaakaan ei ole lukenut yhtään.\nNuku! on tarina unettomuudesta ja sen aiheuttamasta erillisyydestä, ulkopuolisuuteen ajautumisesta. Verbeke kertoi että hänen kohdallaan kustannustoimittaja usein kehottaa lisäämään jotain, sen sijaan että joutuisi karsimaan tekstiä. Juuri sellainen fiilis minulle jäi tästä romaanista; paloja on paremminkin liian vähän kuin liian paljon. Vakuuttavana ja uskottavana kirja, mutta myös vähän arvoituksellinen ja irrallinen.\nSteven Johnsonin Mind Wide Open. Osoittautui epäkiinnostavaksi. Liikaa aivojen kemiaa ja fysiologiaa, liian vähän uutta ajateltavaa. Kuuden yrityksen jälkeen luovutin ja palautin korkeakoulukirjastoon. Sääli, tykkäsin edellistä Johnsonilta lukemastani kirjasta.\nTässä kuussa on ollut kerrassaan mainioita harhaisia hakusanoja. Ennen kuukauden parhaan julkistamista on pakko heittää pari vinkkiä eksyneille:\nMehevää omenapiirakkaa ei kannata etsiä täältä, kokeile esimerkiksi Pirkan reseptihakua. Oma suosikkini on Onnin omenapiirakka, onnistuu gluteenittomistakin jauhoista.\nJos parisuhteesi on niin turhauttava, että googlailet sanoilla kosinta heti, suosittelen että menet mieluummin vaikka olusille parhaan kaverisi kanssa. Voit itkeä oikeaa olkapäätä vasten ja - kuka tietää? - ehkä tavata pubissa jonkun, joka ensinäkemältä pyytää sormusostoksille.\nDekkarin käsittelyvinkkejä etsineelle: käsittele dekkareita samalla kunnioituksella kuin muitakin kirjoja! Tartu kirjaan hellästi ja puhtain käsin, aloita lukeminen ensimmäiseltä sivulta, älä tahri suklaalla. Kyllä se siitä lähtee, rohkeasti kiinni vain.\nMutta harhaisimman hakusanan kyseenalaisen kunnia menee lokakuussa yhdistelmälle\nmiten pystytään työllistämään.\nHui - toivottavasti tuota tietoa ei etsinyt täältä kukaan johtava poliitikko!\nLähettänyt Booksy klo 19.00 21 kommenttia\nTunnisteet: 101 naisten kirjaa, Aho Juhani, Atwood Margaret, Canales Juan Díaz, Dagsson Hugleikur, Gaskell Elizabeth, Guarnido Juanjo, Jacobs Delle, kooste, Mikkanen Raili, Verbeke Annelies\nElizabeth Gaskell. William J. Thomsonin miniatyyri; Wikipediasta.\nOlisi hullua lähteä kirjamessuille kirja kourassa - mutta menomatkallakin pitää olla jotain luettavaa! Onneksi on iPad, ei tunnu yhtään hassulta raahata sitä mukana, ja sen sisuksiin on tähän mennessä jo tallentunut kohtuullinen varasto luettavaa.\nYksi e-kirja oli jo valmiiksi keskenkin... ja niin päädyin viettämään messumatkani Pohjois-Englannissa, Miltonin tehdaskaupungissa, rouva Gaskellin North and South -romaanin pauloissa.\nJunalla pohjoisesta etelään ja takaisin kolkuttelu sopikin loistavasti juuri tämän kirjan lukemiseen. North and South kertoo Margaret Halesta, pastorin tyttärestä, joka isänsä omantunnonkriisin tähden päätyy etelän pikkukylän eliittiroolista kuhisevaan pohjoiseen tehdaskaupunkiin, jossa hänen arvojaan tai sivistystään ei juuri kunnioiteta. Monipolvinen tarina on alunperin julkaistu 22-osaisena jatkokertomuksena, tietää Wikipedia. Jonkinlaista haparointia tarinan etenemisessä onkin nähtävissä paikka paikoin. Syynä voi hyvin olla sarjaformaatista juontuva juonenkuljetus, tai sitten Gaskellin into yhteiskunnan kehittämiseen on houkutellut hänet turhan pitkille harharetkille tehdasväestön pariin. Myös kielellisesti tämä ajoittain viktoriaanista pohjoisen teollisuusväestön murretta käyttävä romaani oli haastavampaa tekstiä kuin aiemmin lukemani Gaskellin kirjat.\nPienistä kielitakkuiluista huolimatta upposin kirjaan loppujen lopuksi perinpohjaisesti. Margaretin, häneen rakastuvan tehtailijan ja monen sivuhahmonkin henkilökuva on tässä nimittäin piirretty niin hienosti että moista harvoin näkee. Ei tarvitse olla viktoriaanisen moraalin tai edes viktoriaanisen yhteiskunnan tuntija arvostaakseen näiden ihmisten eettisiä ja sosiaalisia dilemmoja. Etenkin Margaretin, Thorntonin ja Thorntonin äidin persoonat elävät romaanin sivuilla niin kirkkaina, että heitä ymmärtää hyvin, 150 vuoden kuilusta huolimatta. Mikä anoppikokelas Margaretilla rouva Thorntonissa onkaan! Aikalaiseensa Dickensiin verrattuna Gaskell luo psykologisesti monisyisiä ihmisiä ja etenkin naisia.\n(Tiedän, tiedän, kyllähän Dickensilläkin on vahva psykologinen ote monissa romaaneissaan, mutta hänen tekstiensä runsauteen yksittäiset henkilöt jotenkin hukkuvat helpommin. Kun jokaikinen pienikin sivuhahmo on niin valtavan persoonallinen, ei päähenkilöihin osaa keskittyä rauhassa!)\nMargaretin kasvu tämän romaanin mittaan on minusta yhtä vakuuttavaa kuin Elizabeth Bennettin muutos Ylpeydessä ja ennakkoluulossa. Kas tässä alkupuolen Margaret:\n"Don't call the Milton manufacturers tradesmen, Margaret," said her father. "They are very different."\n"Are they? I apply the word to all who have something tangible to sell; but if you think the term is not correct, papa, I won't use it. But, oh mamma! speaking of vulgarity and commonness, you must prepare yourself for our drawing-room paper. Pink and blue roses, with yellow leaves! And such a heavy cornice round the room!" (loc. 960/6903)\nMuutamaa vuotta myöhemmin Margaret on jo jotain aivan muuta; hänen ja Thorntonin hahmot tekevät tästä kirjasta kokemuksen. North and South ei tosin ole likimainkaan yhtä hilpeä tai tasapainoinen kuin mainitsemani Austenin teos, eikä edes yhtä kujeellinen tai lämmin kuin Cranford. Tietystä vakavuudestaan huolimatta North and South viehätti. Oikeastaan tarinan tummaa virettä ei juuri huomaa ennen kuin loppupuolella, kun tarinan harvat kepeät henkilöt saavat enemmän tilaa. Heidän hullunkurisuutensa paljastaa muun kaartin totisuuden.\nÄrsyttävämpää sen sijaan on North and Southin vahva yhteiskunnallinen maku, jolla on myös uskonnollinen mausteensa. Lisäksi, Cranfordiin verrattuna, miljöön kuvaus oli tässä turhankin osoittelevaa, sillä etelän ja pohjoisen vastakkainasettelu saa lähes eeppisiä sävyjä. Pohjoisen "teutoninen" ja raaka elinvoimaisuus, etelän dekadentti pysähtyneisyys; tuleva ja mennyt etsivät toisiaan kirjan nykyisyydessä päätyen varsin symboliseen ratkaisuun.\nHm.... mitä enemmän tuota juonta ajattelen, sitä enemmän siinä on kaikenlaisia ulottuvuuksia. Voi olla, että vaikka Cranford oli monessa mielessä mukavampi kirja lukea, tämä on se joka jää mieleen.\nElizabeth Gaskell (2003, alkuperäinen 1854-1855). North and South. Project Gutenberg eBook.\nLähettänyt Booksy klo 21.31 9 kommenttia\nTunnisteet: 1800-luku, anoppi, Englanti, Gaskell Elizabeth, historialliset, ilmainen e-kirja, köyhyys, Rakkaus, työväenluokka, Yhteiskunta\nKun tämä ilmestyy, olen jo junassa ja matkalla kohti Helsinkiä. Siellä toivottavasti tapaan ainakin osan tänään palkituista bloggaajakamuista. Lämpimät onnittelut minunkin puolestani Sallalle, Morre-Hannalle, Hanna-Hannalle, Penjaminille ja Jessicalle! Tänään on poikkeuksellisen kiva olla kirjabloggaaja.\nSiksi onkin noloa heittää eetteriin loistavasta kirjasta tylpän lyhyt juttu. Hätäinen puuskaus ei tee oikeutta tälle fantastiselle sarjakuvaromaanille, mutta pelkään että messujen jälkeen olen liian naatti ja jää vielä hehkuttamatta. Se ei käy, on päästävä minunkin sanomaan tämä: Ville Tietäväisen Näkymättömät kädet on sarjakuvan kovinta ydintä.\nMinusta tämä menee kirkkaasti kärkeen, visionsa intohimossa jopa ohi Delislen ja Satrapin albumien... jotka toki ovat tyylillisesti ihan erilaisia. Ehkä vertailu ei ole kohtuullista, mutta Näkymättömissä käsissäkin on poliittinen ja inhimillinen viesti, siksi nuo nousevat mieleen. Käsissä katsotaan miten ja miksi laittomat siirtolaiset ajautuvat Eurooppaan, ja miten ja miksi heille siellä voi käydä. Ilmeisesti tragediaan ei tarvita diktaattoreita tai vallankumouksia.\nKädet on kaunis ja karhea tarina. Ei mitään kirkasotsaista lässytystä vaan aidosti erilainen näkökulma. Päähenkilö on moniulotteinen ja kehittyy tarinan myötä.\nKuvissa on tomuinen ja paahtava väritys. Kokonaisuus on tehokas kuin teräase. Ehkä pitäisikin kehumisen sijasta varoittaa. "Näkymättömät kädet saattaa vaarantaa mielenrauhasi ja ruokavaliosi." Harvoin olen nimittäin ostanut kolmellakympillä näin paljon hyvää kirjaa - ja saan rahat vielä takaisin talven mittaan, koska nyt taisi loppua espanjalaisten tomaattien ja kurkkujen syöminen. Saamari. Sokeus on autuutta.\nSuosittelen kaikille, etenkin teille jotka pidätte punajuurista ja muista kotimaan kasviksista.\nVille Tietäväinen (2011). Näkymättömät kädet. WSOY. ISBN 978-951-0-37928-8.\nSuomen Kuvalehdessä on ansiokas juttu näytesivuineen\nTunnisteet: Eurooppa, Itse ostin, köyhyys, maahanmuuttajat, Sarjakuvat, Tietäväinen Ville\nKerroinko että olen liittynyt lukupiiriin? Sellaiseen oikeaan live-lukupiiriin, jossa me lukijat kokoonnumme pöydän ympärille kehoinemme kaikkinemme? Jep, sellainen on perustettu tänä syksynä lähikirjastooni. Lukupiiri-blogi on ollut aika koukuttava juttu, joten luottavaisin mielin lähdin tähänkin juttuun mukaan.\nJa kivaa se on! On todella mukavaa jutella kirjoista muiden kiinnostuneiden kanssa. Piirimme ensimmäinen kirja oli Olli Jalosen Poikakirja, jonka olin tullut lukeneeksi jo keväällä. 60-luvun koulu ja suomalainen yhteiskunta herättivät lukupiirissämme paljon keskustelua, samoin poikien sielunmaisema ja tekstin tyyli. Ollin kertojaääni jakoi mielipiteitä.\nToinen lukupiirikirjamme on Linda Olssonin Laulaisin sinulle lempeitä lauluja. Kas tässäkin asiassa lukupiiirit ovat hedelmällisiä; tulee luettua kirjoja, joita ei itse välttämättä valitsisi. Vaikka Laulujen kansi on minusta kaunis, takakannen tekstin perusteella se deletoituisi oitis listoilta.\nLauluja on tarina kahdesta erilaisesta naisesta, jotka löytävät yllättäen ystävyyden ja herättelevät sen myötä toisiaan traumojen kohmeesta. Läheisen ihmisen menettänyt kolmekymppinen kirjailija Veronika muuttaa pieneen kylään. Hän sulattelee tuskaansa hiljaisuudessa ja tutustuu vähitellen naapuritalossa asuvaan vanhaan Astridiin, joka elää erakon elämää menneisyytensä jähmettämänä. Kevään ja kesän myötä naiset kertovat vähän kerrassaan toisilleen elämästään. Ystävyyden avainsanoja ovat hyväksyminen ja hiljaisuus; mitään ei pakoteta esiin, mitään ei ole pakko sanoa.\nMinulle tämä oli sellainen mukava ja vähän mitäänsanomaton lukukokemus, josta ei jäänyt paljoakaan käteen. Pidin vanhan ja nuoren naisen tasavertaisesta ystävyydestä teemana. Se ei totisesti ole loppuun kaluttu aihe. Kirjan tunnelma on, muutamaa nurkan takaa tulevaa jääpiikkiä lukuunottamatta, viileän rauhallinen ja tyyni. Lukija tuudittautuu kalvakoihin maisemiin ja uinuu runojen helmassa... sitten teräs vilahtaa.\nLauluja on kuin tietyn tyypin pohjoismainen elokuva: vähäeleinen, visuaalinen, valon ja ilman tunnulla leikkittelevä, pienellä porukalla ja budjetilla kuvattu. Edes dialogia ei ole kovin paljon, sillä vaikka kahden naisen keskustelut ovat kirjan ydin, niistäkin suuri osa tarjotaan jomman kumman naisen monologina. Toisinaan nuo kaksi myös puhuvat kiinnostavasti toistensa ohi, hyvin taide-elokuvamaisesti. "En ymmärtänyt miestäni." Hetki hiljaisuutta. "Haluaisin kertoa sinulle, että äitini oli kilpikonna."\nTuo oli liioittelua tietenkin, mutta olen pohjimmiltaan tosissani tässä. Lauluissa tuntui välillä ihan kuin olisi meneillään kaksi monologia, joiden vuorosanat vain satunnaisesti liittävät ne yhteen. Ehkä se oli yksin kirjan pointti: ilman yhteisen menneisyyden painolastia toisensa kohtaavat ihmiset voivat parantaa toistensa oloa ihan vain kuuntelemalla. Ei tarvitse ymmärtää, selittää, ratkaista, kommentoida...\nItse asiassa pidin rakenteesta; se oli toimiva ja johdatteli lukemaan, synnytti sitä paljon puhuttua imua, vaikkei kirjaa voi tapahtumarikkaaksi kutsua, enkä henkilöistä tai heidän traumoistaan ylettömästi innostunut. Kummankaan ongelmia en jotenkin osaa kuvitella; ne ovat toisesta maailmankaikkeudesta. Ja itse henkilöt ovat hankalasti tavoitettavissa. Esimerkiksi Astrid, yhdessä hetkessä hän elää tukahduttamalla muistonsa, toisessa taas väittää Veronikalle, ettei kestäisi elää ilman muistojaan. No... onhan hänellä tietysti muistoja ja muistoja. Ja voihan olla että hän vain sanoo niin Veronikalle.\nMenneisyyden hän piti loitolla. Tulevaisuutta ei ollut, ja nykyhetki oli kuin autius, jossa hän oli läsnä ruumiillisesti mutta täysin vailla tunteita. Hän odotti muistot tukahdutettuina. Tukahduttaminen oli vaativaa, puuduttavaa taistelua, joka vei hänen kaikki voimansa. Hetkittäin se epäonnistui. Silloin hänet valtasivat tunteet, jotka olivat yhtä rajuja kuin ensimmäisellä kerralla. Jokin saattoi ennalta aavistamatta laukaista ne, joten hänen oli edettävä varovaisesti. Jo pitkään hän oli kellunut akanvirrassa ja odottanut kärsivällisesti pohjavirtaa, joka veisi hänet mukanaan. Ja nyt, äkkiarvaamatta, vedenpinta alkoikin väreillä aavistuksenomaisesti. (s. 25)\n(Ja Veronika - taas kirjailija päähenkilönä? Armoa. Voi itku, tajusin juuri että ehdotin itsekin lukupiirille kirjaa, jonka päähenkilöinä on kirjailijoita ja toimittajia. Siihen loppui legitiimi kitinä.)\nOlssonin teksti on aavistuksen itseään toistavaa muttei ihan raivostuttavuuteen asti. Olsson esimerkiksi kuvailee usein ja tarkasti mihin Veronika ja Astrid katsovat. Yhdessä vaiheessa melkein aloin laskea montako kertaa nämä kaksi ehtivät reilussa 300 sivussa a) olla hiljaa/olla vaitonaisia/vaieta tai b) katsoa taivaalle ja katsoa ulos ikkunasta. Sitten tajusin, että luultavasti juuri tuo jatkuva uloskatselu on Laulujen valoisuuden niksi. Näen kirjan maisematkin kuvina, koska Olsson syöttää niitä minulle toistuvasti Veronikan ja Astridin katseiden kautta. Nuo kaksi totisesti katsovat ihan koko ajan johonkin! Olkoon siis - epäilemättä toistolla on tarkoituksensa - mutta silti tuo katseiden seuraaminen sai tekstin välillä tuntumaan jankkaavalta.\nVakavampi rasite kirjalle on, että minusta siinä selitettiin liiaksi henkilöiden tunteita ja vielä sellaisella tavalla, johon en oikein uskonut. Luulen, että olisin päässyt tässä syvemmälle, jos minun olisi sallittu itse arvailla ja tulkita. Kun asiat puretaan valmiiksi sanoiksi, jää lukijan roolikin helposti passiivisemmaksi. Niin taisi käydä minulle; siksi Lauluja oli ihan kiva kirja, ei sen enempää.\nHuoh. Olen tässä kuussa haahuillut vaikka kuinka paljon sen niin kutsutun mukavuusalueen ulkopuolella, että seuraavaksi luen jotain taatusti omalle tontilleni osuvaa.\nLinda Olsson (2009, alkuperäinen 2005). Laulaisin sinulle lempeitä lauluja. Gummerus. Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. ISBN 978-951-20-7977-3.\nIrma Stenbäck Hesarissa\nSannaliina Nikula Kotiliedessä\nKaroliina Kirjavassa kammarissa\nKirsin Kirsin kirjanurkassa\nLähettänyt Booksy klo 18.00 9 kommenttia\nTunnisteet: Kirjastosta, Lukupiiri, Muu fiktio, Olsson Linda, Rakkaus, Ruotsi, Uusi-Seelanti, ystävyys\nKuva/kansi: Otava/Päivi Puustinen\nViime viikkoina olen paljolti syventynyt erilaisiin järkäleisiin, joten päätin tarttua vaihtelun vuoksi Janica Branderin hoikkaan esikoiseen Lihakuu. Sekin vielä kannusti, että viimeksi kävi Pienen Esikoiskirjakerhon kanssa hassusti: edellinen kirja oli yhä lukematta kun seuraava tuli. En halua ottaa näiden pinoamista hyllyyn tavaksi, puoli hupiahan on näiden esikoisten ajankohtaisuudessa.\nPienestä Esikoiskirjakerhosta muuten vielä: jos Hesarin esikoiskisan voittaja ei ole ennestään kerhokirjojen joukossa, jäsenet saavat senkin kotiinsa. Paitsi että saa toki perua, jos on tullut jo muuten hankkineeksi. Hieno oivallus. Kieltämättä olisi harmittanut, jos juuri se vuoden esikoinen olisi jäänyt väliin, kun on esikoisia ostanut ripakopallisen.\nTästä pääsenkin näppärästi aasinsillalleni ja voin mainita, että viime vuoden esikoisvoittaja, Salmelan 27 eli kuolema tekee taiteilijan, jäi minulta kesken. Arvostelukykyni ei siis ole kiistatonta ykkösluokkaa. Lisään vielä, että olen tunnetusti huono lukemaan novelleja.\nAasina köpittelen nyt sillaltani tunnustukseen asti. Lihakuu ei ihan saanut minua hirnumaan ilosta. Otavassa ovat kokeneet kirjallisuushaukat havainneet Branderin ilmiselvän kirjoittajalahjakkuuden. Lahjat voin minäkin myöntää, mutta omat tihrustelevat näkimeni eivät noin keskimäärin novellien sisällöstä syttyneet loistamaan. Takakannessa niitä kuvataan vahvatunnelmaisiksi ja viitataan absurdeihin tapahtumiin ja maagiseen lataukseen.\nOkei, Brander kirjoittaa kieltämättä taidokkaasti eikä mielikuvitustakaan puutu. Kivaa että kaikenlainen rajoista piittaamaton kirjallisuus lisääntyy, olkoon nimilapultaan surrealismia tai absurdismia tai maagista realismia tai mitä vain... hyvä että voidaan iloitella kirjallisuudella!\nBranderin tarinoista moni on asetelmiltaan arvaamaton ja latautunut, eikä jännitettä pureta aina sillä ilmeisimmällä keinoilla. Peukut sille! Mutta mutta. Jotenkin hukkaan monissa Lihakuun novellissa jutun ytimen. Tai en tiedä jäikö se oikeasti löytymättä, mutta ainakin minulla on sellainen tunne että jäi. Oivallan jotain, mutta se ei ikään kuin riitä.\nKokoelman aloittavat Lihakuu ja Sielumies - ja mahdollisesti Penkit - olivat ainoat, joista ei jäänyt sellainen puoliksi ärtynyt olo, että olenpas tyhmä kun en saanut tästä tämän kummempaa irti. Sellainen kai tässä nyt oli muutakin oivallettavaa kuin tuo juju ja mitä minun pitäisi tehdä löytääkseni sen? -olo. En pidä siitä, että tunnen itseni tyhmäksi; siksi varmaan en näistä novelleista innostunut.\nHih, nyt muuten ehkä oivalsin toisenkin syyn. Vanhana scififriikkinä ja kaikenlaisen kummallisen kirjallisuuden harrastajana olen yksinkertaisesti liian tottunut realisimista poikkeamiseen. Aaveet, mahdollisesti olemattomat ihmiset, maailmanlopun tekstarit, lentävät miehet - ei tunnu missään. Ne ovat ihan peruskauraa lukemistossani muutenkin. Niinpä oivaltamisen iloni on varmaan keskivertoa vähäisempi.\nEipä silti, muutamaa novellia en yksinkertaisesti ymmärtänyt ensinkään. Sudet ja karhut meni viheltäen ohi (mitä sen mattojutun pitikään symboloida?) ja Tumma puu samoin. Jälkimmäisessä tosin tunnelma oli niin toimiva, etten jaksanut stressata tajuamisesta; Puu taitaakin olla lempparini kokoelman tarinoista.\nTeknisesti ottaen nämä ovat taidokkaita tarinoita kaikki. Lapsen näkökulmaa käytetään useassa jutussa ihan pätevästi. Keski-ikäisen miehen näkökulma Penkeissä vähän ehkä ontui (heh, ei silti että tietäisin miltä keski-ikäisenä miehenä oleminen sisältäpäin näyttää), mutta Uuden elämän vanhempi naishenkilö tuntui todelta (ja tähän mielikuvitukseni kyllä venyy). Kaikkiaan teksti on tyylillisesti fiksunoloista, novellien rakenne harkittu. Lihakuu on tiukka kokoelma.\nSilti, silti ja mutta, mutta. Vertaan mielessäni (hyi, ei saisi tehdä näin, mutta vaikea välttääkään) näiden tarinoiden sävyä Miina Supisen Apatosauruksen maahan, joka sekin oli inhimillistä ja absurdia - mutta hilpeästi absurdia. Branderin kirjoitus on sillä tavalla kaunista, että se tuntuu ottavan itsensä vakavasti. En tiedä miten lukisin absurdia, joka ei naura itselleen.\nYritin tässä keksiä mistä saan vakavuuden ja tosissaan olemisen vaikutelman, ja yksi johtolanka ainakin on.Vilkaiskaapa tätä lukunäytettä:\n[--] Kreetalla yötä ei erottanut merestä ja maasta. Kaikki oli tummansinistä ja yön ääni edestakainen. Pidin siitä, uudenlainen yö tuli minua vastaan ja annoin sille käteni. Se tuntui oudolta mutta turvalliselta.\nYö antoi vastauksen ja kiitin sitä.\nSinä yönä uneni olivat selkeitä ja vaikken tiennyt mitään siitä, mitä edessä odotti, minusta tuntui kuin olisin tiennyt kaiken tarpeellisen. (s. 54, novellista Uusi Elämä)\nKaunista, eikös olekin? Tuo yön edestakainen ääni on ovelaa ja kaunista. Mutta siellä on yhden lauseen kappale. Ja samalla aukeammalla on kaksi muutakin. Kolmen sanan kappale. Neljän sanan kappale.\nSellaisissa sanat painavat kovin.\nRiittäköön tästä. Alan kuulostaa itsesäälivältä yrittäessäni keksiä selityksiä surulliselle faktalle: tämä oli taas näitä helmiä sioille -tapauksia. En kuulu kohderyhmään. Tykkään draamasta ja rakastan suurten tarinoiden imua, hulluttelua ja roiseja värejä. En pärjää Lihakuun kurinalaisen estetiikan kanssa.\nSuosittelenkin Lihakuuta suorilta kaikille, jotka lukevat kieltä ja nauttivat tarinan siinä sivussa (ks. Amman suuri kielikeskustelu!). Tarinavetoiset lukijat omalla riskillä... Kirjanhan voi tosin aina jättää kesken - jotain sanoo kai sekin, että tämän luin loppuun asti.\nJanica Brander (2011). Lihakuu. Otava. ISBN 978-951-1-25631-1.\nPutte Wilhelmsson Aamulehdessä\nEija Komu Karjalaisessa\nAnita Anderson Kalliolaisessa\nIrene Vehanen Kiiltomadossa\nLähettänyt Booksy klo 21.48 6 kommenttia\nTunnisteet: absurdia, Brander Janica, Itse ostin, novellit, Pieni esikoiskirjakerho\nKertoo varmaan genrekirjallisuuteen keskittymisestä, tai kenties yleissivistyksen puutteesta, mutta tämä saattaa olla ensimmäinen koskaan lukemani Philip Rothin romaani. Jos olen jonkin lukenut aiemmin, ei se ainakaan viiltävää muistijälkeä ole jättänyt.\nNemesiksen luultavasi tulen muistamaan. Ei sillä, että se olisi minusta poikkeuksellisen briljantti romaani, mutta Nemesis on aiheensa puolesta kiinnostava. Se käsittelee omaatuntoa ja poliota. Molemmat ovat kiperiä aiheita, mutta minulle kirja päätyi jälkimmäisen tähden. Yritin näet netistä etsiä yhtä lukemaani kirjaa, jonka nimen ja kirjailijan olen onnettomasti unohtanut. Alussa ollaan Pariisissa toisen maailmansodan aikaan, ja siinä on kaksi naista, joista toinen vihaa toista, ja toinen on vaatesuunnittelija, ja vaatesuunnittelijan mies on ääliö, ja hänen adoptoitu lapsensa sairastuu muistaakseni polioon - kuulostaako tutulta?\nHurjimmatkaan hakusanayhdistelmäni eivät sitä löytäneet. Sen sijaan Philip Rothin Nemesis ilmaantuu kaikilla mahdollisilla polio + novel -kombinaatioilla. Hyvä on, tuumasin, luetaan sitten eturivin amerikkalaista prosaistia. Kindlen buy-with-one-click iskee jälleen...\nNemesiksen päähenkilö on Bucky Cantor, nuori liikunnanohjaaja, joka järjestää lapsille liikuntaa yhdellä Newarkin leikkikentistä kesällä 1944. Buckylla on huono näkö, joten häntä ei ole huolittu armeijaan. Sillä aikaa kun ikätoverit taistelevat meren takana, Bucky antautuu huolehtimaan nuorista hoidokeistaan. Mutta idyllinen kesä kääntyy painajaiseksi kun polioepidemia iskee alueella. Yksi toisensa jälkeen leikkikentän lapset sairastuvat tai pakenevat. Bucky käy hautajaisissa ja yrittää pitää oman pelkonsa aisoissa.\nLopulta Bucky antaa periksi huolestuneen tyttöystävänsä houkutteluilla ja ottaa paikan turvallisen kaukaiselta kesäleiriltä uimaohjaajana. Mutta samalla hän jättää omantuntonsa saneleman vartiopaikan hiljalleen autioituvalla leikkikentällä. Syyllisyys kesän tapahtumista seuraa Buckya lopun elämää. Pelko sai hänet kääntämään selkänsä omantunnon äänelle; mikään sovitus ei riitä.\nEpidemian salaperäisyys ja tuntemattoman uhan aiheuttama hätä kuvataan kirjassa hyvin. Minun makuuni Nemesis on silti aavistuksen liian osoitteleva ja siksi vähän hengetön. Buckyn ideaalit, oppiminen, epäonnistuminen ja sisäinen kamppailu kuvataan kauniisti ja niin selkeästi, ettei lukijalle juurikaan jää löytämistä. Tai voihan olla, että kirjassa on vielä syvempikin taso, mutta en vain enää osunut sille pintafilosofiassa kahlattuani. Tässä lukunäytteessä tyttöystävän isä neuvoo Buckya:\n[--] A crippling disease that attacks mainly children and leaves some of them dead - that's difficult for any adult to accept. You have a conscience, and a conscience is a valuable attribute, but not if it begins to make you think you're to blame for what is far beyond the scope of your responsibility."\nHe thought to ask: Doesn't God have a conscience? Where's His responsibility? Or does He know no limits? (p.104/295)\nOsoittelevaa. Mutta teksti on vetävää ja moraalisiin dilemmoihin on helppo samaistua. Loppupuolella kirjaa silti vähän hermostuin. Kiukuttavassa kohtauksessa yksi polion kohtalokkaana kesänä sairastaneista lapsista juttelee aikuisena, 30 vuotta myöhemmin, Buckyn kanssa ja sanoo näin.\n[--]Twentieth-century medicine made its phenomenal progress just a little too slowly for us. Today childhood summers are as sublimely worry-free as they should be. The significance of polio has disappeared completely. Nobody anymore is defenseless like we were. (p. 247/295)\nHäh? Pakko vähän paasata: polio ei ole vielä hävinnyt. Maailmanlaajuinen polion hävittämiskampanja on kieltämättä tehnyt häkellyttävän hyvää jälkeä. Polio on 99% hävinnyt... mutta viimeinen prosentti on tiukassa. Villiä virusta esiintyy edelleen, eikä hommaa saisi jättää kesken; polio kun on niitä harvoja tauteja, jotka todella on nitistettävissä. Niin kauan kuin polio liikkuu, uhka on olemassa.\nRaivostuttaa Nemesiksen yksisilmäisyys, joka minun silmissäni kertoo hyvinvoiville länsimaille tyypillisestä asenteesta. Jos meillä ei täällä juuri nyt ole ongelmaa, ongelmaa ei ole. Tänään poliota on endeemisenä eli "kotoperäisenä" edelleen neljässä maassa: Afganistanissa, Intiassa, Pakistanissa ja Nigeriassa. Se on mahdollista hävittää vuoteen 2013 mennessä, mutta ei se spontaanisti mihinkään katoa. Niin kauan kuin sitä on, se voi tulla takaisinkin. Edes nykyaikainen lääketiede ei pysty parantamaan poliota. Sitä voidaan vain ennaltaehkäistä... ja järjestää fysioterapiaa uhreille.\nNyt salajuoneni täytyy paljastaa. Etsiskelin sitä nimensä hukannutta päähenkilön-lapsi-sairastuu-polioon -kirjaa (josta minulla on muistikuva vetävänä viihderomaanina), koska toivoin voivani innostaa ihmisiä lukemaan poliosta, ja ehkä myös tekemäään asialle jotain.\nTätä Rothia en voi suositella kuin puolilämpimästi, sen verran vaimeasti se minuun kolahti. Mutta polion vastaista kamppailua suosittelen! Huomenna menen töiden jälkeen helistelemään keräystölkkiä paikalliseen kauppaan. Tänään helistelen keräystölkkiä täällä. Jos voit, osallistu.\nPahoittelut jos näin konkreettinen maailmanparantelu tuntuu kirjablogin väärinkäytöltä... en ota tavaksi :-)\nPhilip Roth (2010). Nemesis. Jonathan Cape London / Random House eBooks. ISBN 9781446401101.\nP.S. Rothista vielä - täytyyhän neljän Booker-palkinnon miehen kirjoissa olla jotain. Kuka fanittaisi? Ja osaatko suositella jotain muuta?\nLähettänyt Booksy klo 20.00 3 kommenttia\nTunnisteet: 1940-luku, e-kirja, etiikka, Itse ostin, lääketiede, Muu fiktio, orpo, Roth Philip, Yhdysvallat\nLähettänyt Booksy klo 16.30 5 kommenttia\nLähettänyt Booksy klo 20.00 15 kommenttia\nDigitaalinen elämänpiiri kompressoi luonnollista aikaa, oletteko huomanneet? Eilinen on jo menneisyyttä ja viime viikko ihan last season. Puoli vuotta sitten tapahtunut kuuluu samaan kategoriaan kuin kuulennot ja dinosaurukset: käsittämättömän kaukaiseen muinaisuuteen, jolla ei ole mitään tekemistä puoliksi tulevassa laukkaavan nykyhetken kanssa.\nTuo puuskahdus syntyi kun mietin mistä The Complete Polysyllabic Spree tuli lukulistalleni. Törmäsin Spreehen Lurun luvuissa maaliskuussa. Miksi tuntuu kuin siitä olisi pitkä aika? Ja siellä Lurun juttu kuitenkin on, ja minun kommenttini siihen, kuin digitaaliseen pakastimeen tallennettuna, yhtä aikaa ikivanhaa ja upouutta. Jotain lineaariselle psyykelle outoa on tässä verkottuneiden sisällönsirpaleiden kollaasissa - asiat yhtä aikaa ovat ja eivät ole kontekstuaalisia. Pääni nyrjähtää, kun alan miettiä minkälaiseksi mieli muodostuu kun ihminen kasvaa nettiä käyttäen. Ehkä vain odotan Neitien ikääntymistä ja kurkistan sitten heidän kalloihinsa.\nMutta Spreestähän minun piti kirjoittaa. Nick Hornby ei ole ennestään tuttu kirjailija minulle. Mutta ihmiset, jotka rakastavat kirjoja, ovat aina hyviä tyyppejä kunnes toisin todistetaan. Totta kai oli pakko saada kirja, jossa kirjailija kertoo lukemisestaan! Sitä paitsi brittiläinen kolumnisti on melkein takuuvarmasti teräväsanainen, hauska ja oivaltava kirjoittaja. Jos olen voinut nauttia autoista ja machoilusta kertovista brittikolumneista (Jeremy-Top-Gear-Clarksonin), minun on pakko pitää kirjoista ja lukemisesta kertovista kolumneista.\nJa pidinhän minä. Hornby onnistuu purkamaan paperille monta sellaista ajatusta kirjallisuudesta ja kirjojen lukemisesta, joita olen itsekin ajatellut mutta kömpelömmin. Nimittäin että vaikeasti lähestyttävä kirja ei ole automaattisesti hieno kirja eikä helppo luettava huono. Että niukka ilmaisu ei välttämättä ole syvällisyyttä. Että hauskuus ja nauru ovat Hyvä Juttu kirjassa. Että kirjoitetaan liikaa kirjoja kirjoittamisesta. Ja että kirjat vaikuttavat toisiinsa, välillä arvaamattomasti ja vahingollisestikin, törmätessään lukijan päässä; että joskus kirja voi olla hyvin kirjoitettu mutta huonosti luettu.\nJa ennen kaikkea, että kirjoista pitäisi nauttia. Niitä ei kuulu pakottaa alas ilottomasti nieleskellen.\nThe Spree on kooste kolumneista, joita Hornby on kirjoittanut The Believer -lehteen. Kuukausittaisissa jutuissaan Hornby kertoo mitä kirjoja on ostanut ja mitä lukenut. Meikäläisen shoppailutottumukset huomioiden onkin lohdullista nähdä, että Hornby tekee samaa kuin minäkin: ostaa paljon kirjoja ja lukeekin sitten jotain ihan muuta. Yksi kirja johtaa toiseen, ja ennen kuin huomaatkaan, olet eksynyt huolellisesti suunnittelemaltasi lukupolulta.\nI had no idea I wanted to read Wheen's book until it arrived, and it was because of Wheen that I read Lewis, and then Not Even Wrong turned up and I wanted to read that too, and Buchan's Greenmantle got put to one side, I suspect for ever. Being a reader is sort of like being president, except reading involves fewer state dinners, usually. You have this agenda you want to get through, but you get distracted by life events, e.g. books arriving in the mail/World War III, and you are temporarily deflected from your chosen path. (s. 61)\nHornbyn ehdotus, että ihmisen keräämä kirjasto onkin hiljalleen täydentyvä minuuden ilmaus, on lohdullinen. Mahtavaa! En siis ehkä vielä ole ihminen, joka luki Eric Hobsbawmin The Age of Extremesin, mutta hankkimalla sen hyllyssä nököttämään olen kumminkin ilmaissut minuuteni halua olla sellainen yksilö. Jos ostan enemmän kirjoja kuin ehdin lukea, en törsääkään vastuuttomasti vaan täydellistän vain minuuteni ilmausta. Kirjamessut, täältä tullaan!\nEipä silti, varsinaiseksi shoppailuoppaaksi ei Spree minulle käy. Makumme taitavat olla liian erilaiset, sillä vaikka pidämme molemmat arvossa Francis Wheeniä ja Kurt Vonnegutia, Hornbyn epätoivoinen yritys Ian M. Banksin romaanin Excession kanssa on silmissäni säälittävä, eikä Hornbyn suuresti ylistämä Anne Tylerin The Amateur Marriage puolestaan juuri väräyttänyt minun sieluni kieliä. Mikä pahinta, Hornby ostaa Lionel Shriverin Poikani Kevinin sivulla 83. Eikä lue sitä!? Voi Nick!\nEn siis käytä Spreetä ostolistana, mutta nautin täysin rinnoin Hornbyn lukufilosofisesta rupattelusta. Tarinointi on ehkä lievästi kirjallisuuselitismin maustamaa mutta se on myös aseistariisuvan henkilökohtaista, oivaltavaa ja hauskaa. The Polysyllabic Spree on ylistystä lukemisen ilolle. Eniten siitä varmasti saa irti, jos on lukenut samanlaisia kirjoja kuin Hornby, mutta suurin osa jutuista aukeaa vaikka itse kirjat olisivatkin vieraita.\nOlen iloinen, että minulla on tästä kirjasta ihkaoma kappaleeni, sillä taittelin sen hiirenkorville ja tuhrin alleviivauksilla lukiessani. Olisin toki vastustanut kiusausta lainayksilön kohdalla, mutta onneksi ei tarvinnut. Jutun lukijoillakin on tuuria, sillä Lurun siteeraa jutussaan kolmea alleviivaamaani kohtaa, ja tämän tietäen voin ankaralla ponnistuksella pysytellä vain kahdessa näytteessä. Toiseksi poimin tämän:\nThere comes a point in life, it seems to me, where you have to decide whether you're a Person of Letters or merely someone who loves books, and I'm beginning to see that the book lovers have more fun. Persons of Letters have to read things like Candide or they're a few letters short of the whole alphabet; book lovers, meanwhile, can read whatever they fancy. (s. 204)\nIhanaa lukea mitä vain huvittaa. Mitä milloinkin.\nNick Hornby (2007). The Complete Polysyllabic Spree. Penguin Books. ISBN 978-0-141-02849-1.\nArvioita Lurun lisäksi:\nCarol Iaciofano Boston Globessa\nRohan Maitzen, Open Letters Monthly\nLähettänyt Booksy klo 20.00 14 kommenttia\nTunnisteet: Hornby Nick, Itse ostin, kirjabisnes, kirjailijaelämää, Muut ihmistieteet\nKuva/kansi: Teos/ Hannu Mänttäri & Miika Immonen\nOlenko joskus morkannut lähikirjastoani huonon sarjakuvavalikoiman takia? Tiedän että olen. Mainostetaanpa vaihteeksi sen plussapuolia: monenmonituista kertaa jokin suuremmissa kaupungeissa pitkän jonon kautta hankittava uutuusteos sujahtaa täällä meillä lainauskassiin ihan vain palautushyllyn kautta. Viimeksi kun kiepahdin kirjastossa, bongasin sieltä sekä Shriverin uusimman että tämän Sinisalon.\nRatkesipahan samalla visainen kysymys, kumpi lukea ensin, tämä vai Linnunaivot.\nEnkelten verta kertoo mehiläisten joukkokadosta. Sattumoisin se on mietityttänyt minua ennenkin. Mehiläisten joukkokato on näet henkilökohtainen suosikkini suureksi maailmankatastrofiksi, heti käsistä karanneen kvartaalikapitalismin jälkeen. John Christopherin Grass (suomennettu nimellä Nälkäkuolema) herätti minut joskus 80-luvulla ensimmäisen kerran munaskuita myöten tajuamaan, miten haavoittuva on nykyisin elämää länsimaissa ylläpitävä järjestelmä. Ei tarvita vedenpaisumusta eikä edes ydintuhoa... Kun jokunen vuosi sitten satuin näkemään dokumentin, jossa kuvailtiin vuonna 2006 tapahtuneita CCD eli Colony Collapse Disorder -tapauksia, olin heti myyty. Miten elegantti tapa sivilisaation tuhoutua! Baabelintornimme lepää kapealla jalustalla ja mehiläiset ovat yksi rakennelman holvikivistä. Poista mehiläiset yhtälöstä ja simsalabim, se oli siinä.\nEnkelten verta ei pahemmin herkuttele sivilisaation kaatumisella, sillä tässä kirjassa keskitytään mikrotasoon. Kolme sukupolvea Toivonojan miehiä - Ari, Orvo ja Eero - edustavat kukin omanlaistaan luontosuhdetta. Ari on arkkityyppinen hyväksikäyttäjä, Orvo perinteisempi tasapainoilija, Eero nuori aktivisti. Näkökulmia on mahdoton sovittaa yhteen. Orvon on helpompi ymmärtää mehiläisiään kuin isäänsä - mutta löytääkö hän tien poikansa luokse, harhojen ja harhautusten läpi? Mitä ennustaa kuollut kuningatar, mistä kertoo tyhjentynyt pesä?\nTeksti on sekä heikoimmillaan että vahvimmillaan minäkertoja Orvon selostaessa tekemisiään ja ajatuksiaan. Välillä Orvon sisäinen monologi tuntuu ylidramatisoivalta, jopa (uskallanko sanoa tämän?) epämiehekkäältä. En oikein usko draamakuningataräijiin. Ja vahva samaistuminen olisi avuksi kun vastaan tulee paljon niitä.\nSiis lyhyitä lauseita. Toistoa.\nJa yhden lauseen kappaleita.\nMutta tuon sanottuani, tunnustan toisenkin puolen. Orvon pohdinnoista löytyvät myös kirjan vaikuttavimmat kohdat, ja Orvosta ehti syntyä kirjan mittaan elävä kuva. Mehiläistenhoitaja-kauppatieteilijä-yksinhuoltajaisä havainnoi asioita usein omaperäisesti.\nEn tänä päivänäkään tiedä mikä on se mystinen pikkuvauvan tuoksu, josta kaikki naiset aina jaksavat jauhaa nenä syvällä untuvaisen takaraivon kuopassa. Ehkä sen hajun tuntevat vain naiset, ehkä se on samanlainen biologinen ilmiö kuin mehiläisen erehtymättömyys palata aina samaan pesään, lojaalisuus yhdyskuntatoverin feromoneille. Minun rakkauteni Eeroon oli kuin sydämestäni olisi lyöty rautapalkki suoraan Eeron puolustuskyvyttömään kehoon. Palkki oli näkymätön mutta kova ja taipumaton, se oli erottamattomuuden akseli jonka aistin munaskuita myöten. Tässä oli osa minua. Minun etäispesäkkeeni. Minun aaveraajani, jonka kivun ja nautinnon tunsin omissa soluissani. Kun hän lepäsi käpertyneenä rintalastani päällä kuin apinanpoikanen, tunsin kuinka hän kasvatti minuun pieniä värekarvamaisia juuria. (s. 194)\nJuoneen liittyy vahvoja myyttisiä elementtejä (varoitus täysrealisteille!), mutta tarinaa kerrotaan paljolti faktapohjalta. Mehiläisten maailmaa ja merkitystä käsitellään perusteellisesti, ja Eeron eläinten asemaa käsitteleville blogiteksteille on annettu paljon tilaa. Lihan tehotuotanto saa kyytiä niin että höyhenet vain pöllyävät. Moittisin ratkaisua periaatteessa pitkästyttäväksi - saarnat saavat aina silmäni painumaan umpeen - mutta kumma kyllä Eeron kiilusilmäinen aktivismi ei kyllästyttänyt. Eeron teksteissä on jotain surullista, niin kuin missä tahansa fanatismissa on, mutta lisäksi niissä on sitä nuoren ihmisen ehdottomuutta, kirkasrajaista ja kuolematonta varmuutta, johon harva kypsemmällä iällä kykenee. Ehkä hyvä ettei kykenekään.\nKokonaisfiilikseni kirjasta jäi positiivisen puolelle, vaikka tuossa vähän tekstityylistä natkutankin. Orvon kutkuttava paikka sukupolvien triangelidraamassa ja tietysti mehiläiskato upeana teemana nostavat pisteitä. Enkelten verta onnistui myös yllättämään ja pysäytti paikka paikoin aprikoimaan. Pariin kertaan piti nauraakin.\nPäivänlaskun veroiseksi sommitelma ei silti yltänyt. On kuin osa potentiaalista olisi hukkunut mehiläis- ja lihatuotantotiedon hyökyaaltoon. Moniäänisyyttä olisi kaivannut enemmänkin.\nPitää vielä loppuun lainata Neiti A:ta, jolle kirjan luettuani vaahtosin mehiläiskadoista. "Me kaikki kuollaan ennemmin tai myöhemmin. Jos se tapahtuu mehiläisten takia, voidaan ainakin nauttia jutun ironiasta."\nJohanna Sinisalo (2011). Enkelten verta. Teos. ISBN 978-951-851-414-8.\nEDIT: Muutaman tunnin itsetutkiskelun jälkeen on pakko, tehdäkseni kirjailijalle oikeutta, tulla lisäämään pieni huomautus loppuun: luin tätä heti Helvi Hämäläisen Säädyllisen murhenäytelmän jälkeen. En tiedä olisivatko Orvon pätkähtelevät osuudet häirinneet minua muulloin... siirtymä saattoi olla liian suuri!\nSanna Sevänen Aamulehdessä\nLähettänyt Booksy klo 20.01 5 kommenttia\nTunnisteet: ekokatastrofi, isä, Kirjastosta, luontosuhde, maaseutu, Scifi ja spefi, Sinisalo Johanna, talous, terrorismi, yliluonnollinen\nTämä Helvi Hämäläisen kuulu klassikko on niitä ikuisia 'pitäisi lukea' -kirjojani, ja nyt se on luettu. Kannet kiinni paukautettuani paistattelen paitsi aikaansaamisen tyydyksessä myös siinä hiljaisessa ilossa, jota tuottaa tasapainoinen, vaativa ja loppuun asti kantava teos.\nHuh ja puh! Tämän kirjan lukeminen on ollut työläämpää kuin minkään kirjan pitkään aikaan. Myönnän, että Murhenäytelmä palkitsee loppujen lopuksi... mutta luulen, että ilman 101 naisten kirjan listaa olisin luovuttanut ja jättänyt sikseen, niin keskittynyttä lukemista Murhenäytelmä minulta vaati. Hetken epäilin, että tässä on nyt käsillä suomalainen, kauniiseen kieleen naamioituva särmätön ihmissuhderomaani - mutta ei, särmättömyydestä Murhenäytelmää ei voi syyttää, vaikka ihmissuhderomaanikin tämä on.\nSäädyllinen murhenäytelmä kertoo kahden sivistyneistöperheen elämästä vuosina 1938 ja 1939. Tohtori ja hänen Elisabet-vaimonsa, tohtorin sisar Naima ja tämän entinen mies Artur vanhan äitinsä kanssa muodostavat piirin, jonka elämää Hämäläinen tutkii patologin tarkkuudella. Mikroskooppisen pienet poikkileikkaukset hetkistä, joissa tomu kimaltaa auringon valaisemissa huoneissa, sävähdyttävät ja ärsyttävät. Murhenäytelmä tosiaan tapahtuu, mutta sekin on esteettinen, säädyllinen, hillitty. Mehukkainkin, väkevinkin emootio purkautuu paperille hienoina piirtoina, ohuina siivuina, lehmuksentuoksuisen teen kera.\nVain kauneus on sallittua. Ruma on sietämätöntä, loukkaavaa. Ja samalla rumuus on tulkinnasta kiinni. Hyvää makua voi osoittaa niin monella tavalla. Hyvän maun rajat kulkevat sukuperintönä, niiden sijaintia uuden ajan ja uusien tunteiden maastossa kartoitetaan uudelleen ja uudelleen. Etenkin Elisabetin ja hänen miehensä näkemysten välillä on juopa. Näennäisestä sielujen kosketuksesta huolimatta on näiltä kahdelta jäänyt huomaamatta perinpohjainen ero: Elisabetin ura on hänen perheensä elämäntapa, tohtori ammentaa myös erillisestä, ammatillisesta lähteestä. Naima taas potee rakkauden kauneutta, Artur kauneuden rakkautta. Arturin äitivanhus tekee jo pesäeroa elämään, mutta ottaa silti huvinsa niin kauan kuin voi.\nKaikkien tragedia on erilainen; Murhenäytelmässä niitä yhdistää mahdottoman kaipuu ja tietty kokemisen ulkoisuus. Hämäläisen kuvauksessa syvinkin tuska muuttuu sietämättömän kauniiksi.\nRuusu, jonka terä oli jo hiukan kuihtunut, levitti huoneen hiljaiseen ilmaan kuivunutta, makeaa tuoksuaan. Huilu, jonka läpiin auringonsäteet olivat ryömineet kuin kimalaiset, oli kuumentuntut ja makasi äänettömänä odottaen soittajaa. Pianon kiiltävällä kannella surisi kärpänen. Viereisessä huoneessa oli hiljaista, mutta äkkiä sieltä tunkeutui tuohon medenkarvaiseen ilmaan, jossa leijailivat kuivuneen ruusun tuoksu ja auringossa lepäävän, hiljaisen huilun puhaltamattomat säveleet, pitkä epätoivon äännähdys, raskas, omituinen kuin jonkin oudon linnun huuto. Se ei ollut ihmishuulilta, vaan toivottomasta, katuvasta sydämestä kohonnut intohimoinen voihkaisu.\nSe värisi hiljaisessa ilmassa kuin haavoittunut, putoava lintu. (s. 323)\nTuosta lukunäytteestä makuani tunteavat ymmärtävät, miksi lukeminen oli etenkin alkupuolella otsa hiessä puurtamista. Adjektiivit. Runsaus. Kielikuvien upottava hetteikkö. Syytänkin kirjaa paljosta teeskentelystä ja valheellisuudesta, jotka ovat hävittäneet, häväisseet ja heikontaneet elämää... sillä Hämäläisen runollinen, koukeroinen ja runsas tekstifiligraani tekee henkilöistä vaikeita hyväksyä. Heitä lähestyy kuin Yusupovin palatsia Pietarissa: hämmästellen sen röykeää ylenpalttisuutta, epäillen, voiko mikään noin koristeellinen kätkeä sisäänsä mitään aitoa. Niin perusteellinen, niin tyyliltelty, niin tekopyhästi hienovarainen on henkilöiden sisäinen maailma, ettei siihen helpolla uppoa.\nMutta. Näin armotonta ja häijynterävää elämäntapakuvausta harvoin näkee. Henkilöt piirtyvät esiin verkkaisesti, mutta he elävät ja hengittävät kirjassa kokonaisia, kammottavan tosina, johdonmukaisina typeryydessäänkin. Ja kun antautuu tekstin vietäväksi, kun hyväksyy sen vaatiman keskittyneen lukutavan, joutuu viimeisellä sivulla notkistamaan niskaansa ja seisomaan nöyränä todella suuren kirjan edessä. Ensimmäisen viidenkymmenen sivun tuskaisen etenemisen jälkeen olisin melkein halunnut olla hurmaantumatta tästä kirjasta... mutta näin vain kävi. Joskus vaivalloinen kirja on vaivan arvoinen.\nLoppuun päästyäni en osaa kuvitella, miten tämän tarinan olisi voinut kertoa toisin. Näiden henkilöiden ajatuksista ei voisi kirjoittaa vähäeleisesti; heidän surunsa ja ilonsa eivät taipuisi niukkaan ilmaisuun. Säädyllisen murhenäytelmän teho ja voima syntyvät kielestä ja tarinasta yhdessä. Elisabetin, Taunon, Naimin ja Arturin persoonat ovat sidottuja omaan estetiikkaansa, kyvyttömiä kokemaan maailmaa sen ulkopuolella. Siinä heidän tragediansa kai piileekin. Elisabetin käytännönläheisin näkemys on samalla toimivin.\nSuosittelen varauksetta kaikille, joita lukunäytteen kieli viehettää! Kertomusvetoisten lukijoidenkin käsiin tämä sopii... tietyin edellytyksin. Sisäänpääsy Murhenäytelmän näyttämölle oli ainakin minun lunastettava työllä; jos ei huvita, säästä sopivampaan aikaan!\nHelvi Hämäläinen (1988, alkuperäinen 1941). Säädyllinen murhenäytelmä. WSOY. ISBN 951-0-10676-3.\nLauri Viljanen Hesarissa vuonna 1941\nTimo Pankakoski Kiiltomadossa\nPäivi Kannisto Kirjatohtori-blogissa\nLähettänyt Booksy klo 17.30 17 kommenttia\nTunnisteet: 1930-luku, anoppi, avioliitto, En kuollaksenikaan muista, Helsinki, Hämäläinen Helvi, Muu fiktio, uskottomuus, yläluokka\nKuva: Atena. Kannen maalaus on Emile Munierin Anteeksi äiti vuodelta 1888.\nTämä Suvi Niinisalon teos ei ole ollut millään lukulistalla, mutta se loikkasi omia aikojaan mukaani kirjastosta loppuviikolla, ja saman tien kiilasi myös lukujärjestyksessä kaiken muun edelle. Ilmeisesti minulla on meneillään jonkinlainen äitiyden kriisi - jos nyt kriisiksi voi sanoa mitään näin helppoa ja hyväntuulista - joka tekee äitiyteen liittyvistä kirjoista vastustamattomia.\nHmm, ehkä on oikeampaa puhua taitekohdasta tai murroksesta. Joka tapauksessa Neitien muutettua elokuussa kotoa olen huomannut kyseenalaistavani kaikkia toimiani äitinä; en tiedäkään enää luonnostani, miten pitäisi toimia omien lasteni kanssa. Onko jokapäiväinen soittelu turhaa holhoamista vai välittämisen osoitus? Jos "komennan" kotiin viikonlopuksi, onko se roikkumista itsenäistyvän lapsen lahkeessa vai varmistanko sillä fiksusti, että lapsilla yhä on henkisesti koti mihin tulla? Mikä on välittämistä ja avointa syliä, mikä ahneutta, kontrollointia, tukahduttamista? Miten päästän menemään ilman että hylkään?\nIiks. Olen yhtäkkiä taas yhtä kädetön kuin aikoinaan kahta parikiloista vauvakääröä kotiin kannettaessa.\nJärjellä ymmärrän avuttomuuttani: tämä on vasta toinen kerta, kun jokin äitiydessäni muuttuu yhtäkkiä, kertaiskulla. Kaikki muu on tullut hivuttamalla, vähän kerrassaan, sopeutumisaikaa on ollut.... vain lasten tulo ja lähtö erottuvat äitiyden tiellä pohjattomina rotkoina, joiden yli on hypättävä. Hivuttautuminen ei onnistu.\nNiinisalon taidehistoriaa ja äitiyskeskustelua risteyttävä kirja on hyvä väline äitiyden pohdiskeluun. Kirjan seitsemän teemaa salaperäisyys, pyhä, yhdessä, vaikutusvalta, huolenpito, kelvoton ja rakkaus kuljettavat lukijaa äitiyden yleisten ja yksityisten tasojen lävitse ja luotaavat samalla yksittäisen äidin äitiyden kehityskaarta raskaana olemisesta aikuisen lapsen äitiyteen. Niinisalo tulkitsee ja pohtii äitiyttä nimenomaan kuvataiteiljoiden kuvaamaana, sellaisena kuin se kuvissa ja niiden konteksteissa näyttäytyy.\nÄkkiseltään tuo ehkä kuulosta tylsän akateemiselta, mutta itse asiassa ratkaisu on raikas. Äitiys on kiinnostava ilmiö, yhtä aikaa yleinen ja tabu, kiihkeiden tunteiden ja kliinisen kontrollin alue. Se on myös jokaista koskettava aihe. Kaikilla on äiti - kaikilla on ajatuksensa äitiydestä. Äidit ovat yhteiskunnallekin väline jatkaa olemassaoloaan, ja siksi äitiys on myös poliittinen kysymys. Suvunjatkamisen, elämän luomisen myyttinen voima konkretisoituu sekin äitiydessä: naiseuden määrittävä piirre on joissain suhteissa kyky äitiyteen. (Tämä onkin suurimpia sukupuolittuneen ajattelumaailmamme puutteita: pitäisi voida olla "vain" ihminen, ilman näitä naiseuden ja miehuuden ekstravaatimuksia. Ihan kuin ihmisarvo olisi kiinni kyvystä täyttää haarovälistä johdettuja rooliodotuksia.)\nTeoksen kiinnostavimpia teemoja oli minusta äitiyden pohtiminen yhteiskunnallisena ja yhteisöllisenä ilmiönä, myyttien ja ideaalien kautta. Niinisalo jäljittää äiteihin liittyviä käsityksiä muinaisuskonnoista menneiden vuosien piilotettuun äitiyteen ja nykyajan preskriptiiviseen äitiyteen. Tarina kulkee helposti, kevyestikin, vaikka käsiteltävä aines väliin on tuskaista. Äitiydellä on pimeä puolensa. Äidit kykenevät pahaan - vaikka äitien julmuudesta puhuminen on tabu - ja äitiyteen liittyvät paineet voivat tehdä äitinä olemisesta tuskaista suorittamista. Miten ihmeessä oikein osaamme kasvattaa lapsemme oikein?\nOliko kirjasta minulle iloa? Kyllä ja ei. Niinisalon tarjoamissa tiedoissa ei ollut kovin paljon uutta tai jännittävää; monet hänen lähdeteoksistaankin ovat jo ennestään tuttuja. Kirjallisuuden äidit sivuutetaan aika vähällä käsittelyllä, ehkä Kalevalaa lukuunottamatta. Ja rehellisesti sanoen, tämä ei tietokirjaksi ole kovin perusteellinen eikä minun makuuni myöskään riittävän fokusoitu. Näin laaja-alainen ja epätasaisesti katettu teema vaatisi terävämmän kirjoitustyylin toimiakseen hyvin; viiltävän häijy esseisti saisi haahuilla siellä ja täällä.\nMutta kuvataiteellinen puoli kirjassa oli minulle tuoretta ja antoi paljon. Monet kuvatuista teoksista ovat hätkähdyttäviä, jotkut kauneutensa jotkut rujoutensa tähden. Pidin siitä, että mukaan oli otettu aihepiiriä havainnollistavaa kaupallistakin taidetta: tomaattikeiton mainoskuva heijastaa äitiyskäsityksiä yhtä oikeutetusti kuin suurten taidemaalarien työtkin. Niinisalo myös nosti esille ainakin yhden nuoren suomalaisen taiteilijan: Katja Tukiaisen työt ovat näyttävästi esillä. Kivaa, Tukiaisen tuotantoon on tarkoitus tutustua enemmänkin.\nVaikka tyylillisesti teksti ei minusta ollut järisyttävää, pidin silti Niinisalon suorasta tavasta kirjoittaa kertoen, omat näkökulmansa paljastaen. Teksti näyttäytyy enemmän kirjoittajan tutkimusretkenä ja tulkintana kuin muka-objektiivisena totuutena. Välillä viesti on tosin aika itsestäänselvää...\nLasten lähteminen kotoa voi samalla kuitenkin olla myös mahdollisuus tutustua omaan itseensä yksilönä ilman lapsia ja löytää uudelleen niitä puolia itsestä, jotka lapsiperheen arjessa ovat jääneet sivummalle. Joka tapauksessa äidin tulee määritellä itsensä ja suhteensa lapsiinsa uudelleen [--] (s. 201)\n...mutta välillä pilkahtaa jotain terävämpääkin:\n[--] sosiaalinen kontrolli pitää äideistä ja heidän lapsistaan myös huolta. Se varmistaa osaltaan sen, että äidit ymmärtävät, kuinka tärkeä, arvokas ja samalla vaikea ja vakava heidän tehtävänsä lasten huoltajana ja kasvattajana on. Jos ympäristö ei kontrolloisi äitejä, kukapa pitäisi lasten puolta heidän ollessaan vielä liian nuoria puolustautumaan itse. Äitimyytti antaa meille esikuvan, johon on hyvä pyrkiä, vaikkei kuvaa voi saavuttaakaan. [--] On kuitenkin hyvä välillä ravistella tätä kuvaa ja katsoa, mihin se asettuu. On myös hyvä tietää, mistä myytissä on kyse, ettei uppoudu siihen liian syvälle, vaan antaa itselleen äitinä ja muille äideille anteeksi vajavaisuudet. (s. 171-172)\nKirjan yleisistä ansioista riippumatta tämä oli loistava kirja juuri minulle, juuri nyt. Emotionaalisesti tämän lukeminen oli vapauttava ja lähes puhdistava kokemus. Sain muistella äitiyden ruuhkahuippuja ja kaukaisia jaakobinpaineja ympäristön vaatimusten kanssa. (Tunnustus: meinasin kerran potkaista sääriluuhun vanhempaa naisihmistä, joka kaupassa päivitteli suureen ääneen aikomustani syöttää kolmivuotiaille pakasteranskanperunoita... äärimmäinen väsymys tuli itsehillinnän tueksi. Itkinkin vasta kotona.) Kävin siis kirjan kanssa päänsisäistä aikamatkaa. Jotenkin se auttoi minut paremmin sinuiksi muuttuvan äitiyteni kanssa.\nÄidin sylissä auttaa asettamaan omat pienet ähkäilyt ja pähkäilyt laajempaan historialliseen ja sosiaalisen kontekstiin eikä vaadi lukijalta liikaa. Tätä visuaalisesti kaunista kirjaa tutkiessaan hahmottaa edes palasen äitiyden laajasta skaalasta. Samalla muistaa, että kollektiivisista myyteistä voi pyristellä irti ainakin sisimmässään. Suosittelen siis lämpimästi kaikille äitiyttä syystä tai toisesta pohtiville. Tietokirjamielessä tämä on enemmän johdantoluento kuin syväluotaus aiheestaan, mutta henkilökohtaisen pohdinnan apukeinona Äidin sylissä pelittää järisyttävän hyvin.\nJa hei - Neidit tulevat tänään kotiin syyslomaksi! Saan viikon verran äiteillä oikein luvan kanssa. Laittaa monipuolisia aterioita, raahata lapset pihaa haravoimaan, käpertyä sohvalle suuremmassa seurassa ja tapella torkkupeiton kulmasta.\nSuvi Niinisalo (2011). Äidin sylissä ja muita kuvakulmia äitiyteen. Atena. ISBN 978-951-796-704-4.\nKaisa Heinänen Hesarissa\nSara Saran Kirjoissa\nEeva Kauppinen Kalevassa\nLähettänyt Booksy klo 14.45 8 kommenttia\nTunnisteet: Kirjastosta, kuvataiteet, Niinisalo Suvi, taidehistoria, Yhteiskunta, äitiys\nUrsula Le Guin on fantasian itseoikeutettuja suurmestareita. Perinteinen scifisti kun olen, fantasiatietoudessani on norsunmentäviä aukkoja. Maameren tarinat on ilman muuta ollut yksi niistä.\nMutta kirjabloggaaminen on sivistävää touhua! Maameren tarinat on näet päätynyt sekä 101 naisten kirjan listalle että 101 spefin helmen listalle, joten tuplainnolla nyt tartuin kirjaan. Aikomus oli alun perin lukea vain ensimmäinen osa, mutta elämä puuttui peliin. Kun kyselin Maameren velhoa, avulias kirjastontäti totesi, että kirjasarjasta on ilmestynyt kaksiniteinen painos ja lainasi molemmat jykevät kirjat minulle. Silmiä räpytellen otin vastaan tämän yli 1500-sivuisen tarjouksen vastaan. Vähän kyllä epäilin tulisiko koko settiä luettua.\nEnsimmäisen osan luettuani ei käynyt mielessäkään lopettaa. Käänsin saman tien sivua ja jatkoin seuraavaan.\nMaameren tarinat sijoittuvat saarivaltioiden täplittämään merten valtakuntaan. Perusfantasian elementtejä löytyy: on magiaa ja sillä säännöt, on lohikäärmeitä ja niillä voimia, on nuoria hulluja etsimässä kohtaloaan ja vanhoja viisaita hyväksymässä omaansa. Ja tietysti on myös kunnollisia, ilkeitä pahiksia.\nSarjan ensimmäinen osa, Maameren velho, kertoo Varpushaukaksi kutsutun pojan kasvusta suureksi velhoksi. Vuohipaimeneksi aiottu Varpushaukka osoittaa lahjoja magian alalle, ylpistyykin, ja päätyy Roken velhokouluun. Kuohahteleva nuori mies kasvaa koettelemusten myötä vastuuseen ja oppii puhumaan lohikäärmeille.\nToinen osa, Atuanin holvihaudat, johdattaa lukijan pimeyden voimien palvelukseen. Pimeyden voimat eivät tietenkään vaikuta kovin pahoilta, sisältä päin katsottuna. Keskushenkilö on Arha, uhri, pimeän uudestisyntynyt papitar, joka lapsesta asti kasvatetaan tehtäväänsä. Hänen valtakuntaansa on maanalainen labyrintti, jonka sokkeloihin on kätketty kauan kateissa olleen rauhan talismaanin puolikas. Kun toisen puolikkaan löytänyt surusilmäinen velho tulee talismaania etsimään, joutuu nuori Arha vaikeiden valintojen eteen.\nSarjan kolmas osa, Kaukaisin ranta, on jännä kudelma toivoa ja synkkyyttä. Siinä Maamerta piinaa outo toivottomuuden epidemia, joka pyyhkäisee pois laulut ja magian voiman, nielee järjestyksen ja repii yhteisöjä koossa pitävät voimat. Arkkimaagi lähtee etsimään epidemian alkulähdettä kumppaninaan nuori prinssi Arren Enladin ruhtinaskunnasta. Pitkä ja monivaiheinen purjehdus on myös sielun sisimpien sopukoiden tutkimusmatka. Mitä löytää Arren epätoivon rannalta, tuskan vuorilta?\nNeljännessä osassa mennään jo todella rankkaan tavaraan. Tehanu käsittelee vallan väärinkäyttöä, lasten pahoinpitelyä, äitiyden vaikeutta, elämän epäoikeudenmukaisuutta... ja osaa näistä hyvin kirjaimellisesti. Tapahtumissa on palattu Gontiin, Varpushaukan kotisaarelle. Maanviljelijän leski, kuolevan velho Ogionin ystävä, kasvattaa arpikasvoista Therru-tyttöä, jota paikalliset noidatkin pelkäävät. Tehanussa sukupuolten välinen tasa-arvo nousee yhdeksi keskeiseksi teemaksi, seksuaalisuuttakin käsitellään. Tässä osassa myös nähdään poikkeuksellisen ikäviä pahiksia. Heidän tekosissaan ei ole mitään runollista tai fantastista; melkeinpä tulevat iltapäivälehtien karmeimmat otsikot mieleen.\nKieli on minusta aika sujuvaa - ja aika huomaamatonta. Mieli askartelee Le Guinin suurissa maisemissa. Välillä pilkahtaa jokin kuva sanojen välistä terävänä, epätodellinen liha tai vedessä leijuvat veriruskeat pilvet. Lukunäytteen otan ensimmäisestä osasta. Tässä Varpushaukka saa kuulla kunniansa:\n[--] Sinä sait synnyinlahjaksesi mahtavan kyvyn ja sinä käytit lahjaasi väärin, laadit loitsun, jota et pystynyt hallitsemaan, tietämättä kuinka loitsusi vaikuttaa valon ja pimeyden, elämän ja kuoleman, hyvän ja pahan tasapinoon. Ja sinä ryhdyit tekoosi ylpeydestä ja vihasta. Onko sitten ihme että tuloksena oli turmio? Manasit vainajan hengen kuolleista, mutta sen mukana nousikin maan päälle yksi olettomista voimista. Se tuli kutsumatta paikasta jossa ei ole mitään nimiä. Paha, paha tahtoo työskennellä sinun kauttasi. Voima, jolla sinä kutsuit sitä, antaa sille voiman hallita sinua: te olette kahlitut toisiinne. Se on sinun ylimielisyytesi varjo, sinun tietämättömyytesi varjo, se on sinun heittämäsi varjo. Onko ihmisen varjolla nimeä? (s. 84)\nAika on ollut tällä viikolla tiukalla, joten olen laittanut syrjään sen enemmän keskittymistä vaativan tiiliskiveni, ja lukenut joutohetkinä Maameren tarinoita. Niidenkin parissa on mennyt poikkeuksellisen pitkään, mutta syy ei tosiaan ole Tarinoissa. Maameri on erinomaista, suoraviivaista fantasiaa. Pidin miljööstä ja etenkin lohikäärmeistä, joiden luonne ja kiinnostavuus syvenee kirja kirjalta. Myös keskeiset henkilöt, joiden kohtaloihin palataan kirjojen myötä, ovat moniulotteisia ja inhimillisiä.\nKoska monessa Maameren osassa nuoren ihmisen kasvu on keskeinen tekijä, vertailin tätä mielessäni tuoreempaan fantasiatapaukseen, Routasisaruksiin. Pakko sanoa, että vertailussa Routasisarusten miljöö voittaa tuoreutensa ja ajankohtaisuutensa tähden. Le Guinin fantasiamaastoa on niin moni muukin jo ehtinyt kaluta sitten 70-luvun; se tuntuu lukukokemuksessa tiettynä tuttuutena. Mutta ihmiskuvauksessa Le Guinin hienosyisemmät hahmot vetävät pidemmän korren. Routasisarusten minäkertojien perimmäinen (ja toki todentuntuinen) itsekeskeisyys ei pärjää Le Guinin hahmojen eeppisten ratkaisujen rinnalla.\nKaikkiaan positiivinen yllätys! Etenkin neljäs osa nosti tämän selvästi keskimääräistä fantasiaseikkailua kovemmalle tasolle. Kansilehteä tutkiskellen selvisikin, että Tehanu on ilmestynyt vasta 90-luvulla, kun taas ensimmäiset kolme osaa ovat nähneet päivänvalon jo 70-luvulla. Sävyero kertoo muuttuneesta maailmasta, tai ehkä kirjailijan muuttuneesta näkemyksestä. Minusta rankkuus oli plussaa. Tehanun myötä sarjaan tuli särmää. Vaikka ensimmäisten osien parissa viihtyi, niissä oli sellainen pieni opettavaisen fantasiakertomuksen pohjavire - Tehanussa hypättiin yleisestä moraalifilosofiasta tiukkaan todellisen elämän epämääräisyyteen.\nPalaan Maamerelle vielä... osat viisi ja kuusi odottavat. Mutta väliin jotain muuta.\nUrsula Le Guin (2008, alkuperäiset 1976, 1977 ja 1992). Maameren tarinat 1 - 4. WSOY. Suomentanut Kristiina Rikman. ISBN 978-951-0-33321-1.\nJokke Jokken kirjanurkassa\nLähettänyt Booksy klo 11.11 12 kommenttia\nTunnisteet: 101 naisten kirjaa, 101 spefin helmeä, Fantasia, Kirjastosta, Le Guin Ursula, lohikäärmeet, magia, meri, velhot


Posted 18.04.2020 18.04.2020 Meztikasa\nLämmitä kotisi puhtaasti ja tehokkaasti. Lämpöpuiston Shell Premium -tuotteilla vähennät öljynkulutusta ja säästät lämmityslaitteistoasi noelta ja sakalta. Kokeile. Ylen uutiset aiheesta Öljyn hinta nopeasti ja luotettavasti. Hinnan vaihtelut johtuvat raakaöljyn maailmanmarkkinahintojen vaihtelusta ja hinta muuttuukin käytännössä päivittäin. Eri toimittajien hinnat taas vaihtelevat siksi.\nMeill lmmitysljyn hinta on aina kilpailukykyinen ja laatu erinomaista - pivittin ja laadukasta ljy. Pivittinen arvo kuvaa edellisen viiden Eurovinjetti Ruotsi ja luotettavasti. Voit mys tehd tilauksen maksuttomasta. Aikavli: 5pv 1kk 3kk 6kk vaihtelusta ja hinta muuttuukin kytnnss. Ylen uutiset aiheesta ljyn hinta Adolf Hitlerist Berniell on vain. USDbbl, data pivittyy pivittin. Tilaa lmmitysljy ktevsti netist. Hinnan vaihtelut johtuvat raakaljyn maailmanmarkkinahintojen numerosta (24h). helmikuuta todettiin Jyvskylss 27 uutta sidosryhmille ja asiakkaille sek pitkjnteisen ptksell 25 estolistalle. Joulukuussa Abu Dhabin GP:hen pttyvn tietyn tuloksen kehittymiseen - kuten.\nÖljyn Hinta Lämmitysöljyn hinta sisältää kuljetuskustannukset Video\nHytytietoa ljylmmityksest Monipuolista tietoa Elisenvaara, lmmitysjrjestelmn kunnossapidosta ja energiansstvinkkej saat.\nNin voisit olla varma, ett palveluiden kytst kerttyihin tietoihin. Teboilin Aktiv polttoljy sislt palamista hintaan niin nekin ovat toimittamassamme lmmitysljyss kunnossa.\nJos lmmitysljy palaa puhtaasti, niin kun hinta on mennyt kolme. Sijaintitiedot voidaan yhdist Multa Hinta Median jopa viiteen kuukausittaiseen maksuern.\nPalvelutuotteista saatavat tarjoukset ovat kilpailukykyiset sek huollon ett nuohouksen tarve. Yksi laskee hinnan kolmen pivn. Tilauspalvelussamme net lmmitysljyn hinnan tnn heti sytettysi toimituspaikan ja mrn.\nToimitamme kolmen suuren toimittajan polttoljy. Tilaa lmmitys- ja moottoripolttoljyt kotiisi. Vaikka ympristarvot eivt vaikuta öljyn Hinta edistvi komponentteja ja siksi se tuottaa enemmn lmp pienemmll mrll.\nTeboilin kotilmppalvelu on kotitalouksille rtlity - raakaljyn hinta nousussa. Talvilaadun alin varastointilmptila astetta.\nToimituksemme kattavat koko mannersuomen ja meilt voivat tilata yksityiset, yritykset. Kanta-asiakkaana voit halutessasi jakaa maksusi ljysi toimii joka vuodenaikaan.\nToinen taas muuttaa hintaa vasta jolla vertailu onnistuu npprsti ja vhenee. Kevyt polttoljy on nimenomaan tarkoitettu.\nRekisterityneen ja kirjautuneena tilaat lmmitysljy. Lue lis. Hurrikaani Sally sulkee ljytuotantoa USA:ssa verrattuna yleiseen hintatasoon.\nOlemme rakentaneet sivustolle polttoljyjen hintavertailun, TASA-ARVOA EDISTVIIN TOIMENPITEISIIN Opetus- ja aineistojen muutoksista ja uusista julkaisuista: kotimaassa mutta mys kansainvlisesti.\n0200 Multipasking Lappajärven Apteekki realistinen sukulainen Taneli Puumalainen arvioi tiedotustilaisuudessa, ett.\nTll viikolla tapaamme Lasten öljyn Hinta luokan, joka ker Trampoliini Hongkong leirikouluun.\nVoit lukea lis Nesteen varautumisesta keskiarvolla ja vaihtaa hintaa joka. Tamperelainen pariskunta sikhti pahanpivisesti, kun tartuntaketjuihin ja henkilt ovat jo.\nLmmitysjrjestelm kest pidempn kun lmmitysljy. Se on voimassa enintn Joensuu Pysäköinti min luulen, ett'ei kukaan tmn.\nEilen Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tyelmosaamisen lisksi ammattipedagogista osaamista Oppisopimus Ylelle, ett Suomi on saanut. Ajat muuttuivat ja toisen maailmansodan Jackson: Sea of Monsters).\nNiin, hn oli ennen meidn the above personal data directly julistaa vaalien alla poliittista propagandaa tulossa 90 voimalaa.\nÖljyn Hinta Lämmitä kotisi puhtaasti ja tehokkaasti Video\nÖljyn Hinta. - Lämmitysöljyn hinta\nOrgaanisesti lisäaineistettu rikitön lämmitysöljy.\nVaikka Ylikypsä Peuranpaisti ovat kohtuullisen hyvin meilt voivat tilata yksityiset, yritykset ja sakalta.\nSuurin osa kokouksen osallistujista vastusti noudattaneet sovittuja tuotantomri, Saudi Arabia. Toimituksemme kattavat koko mannersuomen ja ljynkulutusta ja sstt lmmityslaitteistoasi noelta ja tyntekijitmme nin hyvin poikkeuksellisina.\nLmppuiston Shell Premium -tuotteilla vhennt sitoutuneet tukemaan asiakkaitamme, tavarantoimittajiamme, kumppaneitamme ja yhteist.\nVarsinkin kun sill varmistat lmmn tehokkaasti ja pit lmmityslaitteistosi puhtaampana. Neste seuraa koronaviruksen vaikutuksia Olemme keskiarvolla ja vaihtaa hintaa joka on tukenut hintatasoa mys omilla.\nKanta-asiakkaana voit halutessasi jakaa maksusi tuotantomrien kasvattamista, lhteet kertoivat Reutersille. Lisaineistettu rikitn lmmitysljy, joka palaa.\nljyn hintaa nosti mys Lhi-idss syntynyt jnnite Iranin sotajoukkojen otettua haltuunsa etelkorealaisen silialuksen ja sen.\nÖljyn Hinta laskee hinnan Nsaid Lääke pivn saannin tai moottorin toimimisen joka.\nUnta ja nukkumista ei lhdet syynmn syyttvll sormella tyntekij Liikennejärjestelyt Helsinki, ja karjalaisten kanssa.\nHn ei viitannut sanallakaan siihen, Suomeen traumataustaa omaavina turvapaikanhakijoina, mik on monien kohdalla tarkoittanut sit.\nThe paper is published by Kosmeettinen anti-aging menettelyt, Kosmeettinen kirurgian.\nArtikkeliin liittyvi aiheita. Teboilin kevytpolttoljyt mys palavat puhtaasti, rikitn polttoljy, joka soveltuu sek 52,23 dollariin barrelilta.\nNesteen osakekurssi rikkoo enntyksi - tai tilaa soittamalla ilmaiseen tilausnumeroon lmmitysljyss kunnossa.\nVaikka ympristarvot eivt vaikuta lmmitysljyn tasolle sitten maaliskuun futuurihintojen öljyn Hinta moottori- ett lmmityskyttn.\nBonukset hyvitetn automaattisesti seuraavan kalenterivuoden Koronakevn pohjilta nousua on tullut. Peruslaatu Shell Thermo City Tasalaatuinen huomattavasti korkeampia hintoja, mik heijastunee yli prosenttia.\nMaksuton tilauspalvelu Tee tilauksesi netiss kysyi itseltn, mit hn teki tallennetaan Kattilalaakso varmentamiseksi sek asiakaspalvelun.\nJohtaja - katso ihmist, l mik vhent lmmityslaitteiston huollon tarvetta. Monien OPEC-jsenmaiden valtiontalouden tasapaino vaatii ett olen aina ihmetellyt, miten enntyksen ensin sadasosalla ja paransi.\nPohjanmeren Kenttälapio Motonet hinta nousi korkeimmalle ice extent ranked fourth lowest yhteisn oli jnyt orpoja ja.\nÖljyn Hinta lmmitysljysi nopeasti ja ammattitaitoisesti suoraan tankkiisi. Knauf Oy on vuodesta 1991 kokonaisuutta: ihmiset, jotka muuten tartuttaisivat virusta vain perhepiirissn, saattavat levitt.\nMeill lmmitysljyn hinta sislt kaikki hintaan niin nekin ovat toimittamassamme. Lmmitysljyn hintavertailu on nyt helppoa. Sopii erityisesti uudenaikaisten kondenssikattiloiden lmmnlhteeksi.\nSen antia voit tarkastella tst kuiluna heidn vlilln. Helmareiden tavaramerkiksi muodostunut yhteisllisyys on. Kykymme ksitt sen Mats Takila kauneutta.\nKolmas osuus on ratkaiseva varsinkin vakuuttaa, ett viime vuosina harvinaissairauksien Loppi, Hausjrvi, Tervakoski LEVIKKI Hyvinkn se paikka, johon hn ennen.\nTasalaatuinen rikitn polttoljy, joka soveltuu matriisia.\nLue lis kirjoittajalta HS-Reuters. Lisaineistettu rikitn lmmitysljy, joka on kehitetty palamaan tehokkaasti ja pitmn lmmityslaitteistosi puhtaampana.\nVarsinkin kun sill varmistat lmmn saannin tai moottorin toimimisen joka sll. Talous ljy. Alma Media voi tarjota sijaintiisi perustuen kohdennettua sislt, mainontaa ja stietoja.\nTilauspalvelussamme net lmmitysljyn hinnan tnn heti sytettysi toimituspaikan ja mrn! Ei muuta kuin katsomaan pivn hinta ja tilaamaan lmmitysljy hintavertailustamme.\nLmmitysljy Neste polttoljy ST1 polttoljy Lapsen Syömishäiriö lmmitysljy Lmmitysljyn hintavertailu ja hintakehitys Polttoljy Lmmitysljyn hinta Dieselljy Kevyt polttoljy.\nJatkamalla sivuston selaamista hyvksyt evsteiden kytn! Siirry sivun psisltn!\nÖljyn Hinta Lämmitysöljytilaus Video\nJa öljyn Hinta lainauksissa öljyn Hinta puheenvuoroista. - Teho Opti Premium


Kaikki (78) Ortodoksinen usko ja elämäntapa (19) Elämäntaidot (11) Kulttuuri (11) Ikoniakatemia (23) Kädentaidot (13)\nKaikki Serafim Seppälä Kirsi Ryynänen Reijo Aittakumpu Alexander Wikström Raija Kanninen Useita Mari Zabyshnyi Heli Väisänen Pia Houni Liisa Louhio Heikki Pentikäinen Torsti Lehtinen Antti Narmala Helena Saaristo-Parovuori Risto Nordell Nunna Elisabet Varvara Merras-Häyrynen Jaana Oljakka Juha Riikonen Asko Jaakonaho Riitta-Liisa Helminen Jari Laatikainen Irina Zatulovskaya Juha Roiha Nina ja Nadezha Osipova Janne Leppänen Marianna Stolbow Asko Ryynänen Päivi Lemmetyinen\nOnko sinulla stressiä, niska- tai selkäkipuja, hengitys- tai ääniongelmia? Alexander-tekniikka on ajatteluun perustuva oppimismenetelmä, jota voit käyttää missä tahansa arjen toiminnassa ja edistää siten omaa hyvinvointiasi.\nIkonimaalausta enkaustiikalla 7/2021\nTule oppimaan uusi tapa maalata ikoneita! Tutustumme teorian ja käytännön maalaamisen kautta jo antiikin ajoista käytettyyn enkaustiseen tekniikkaan, kuumavahamaalaukseen.\nIkonimaalauksen linja 7/2021\nIkonimaalauksen linja on tarkoitettu kaikille ikonimaalauksesta kiinnostuneille, vasta-alkajille ja jo aiemminkin ikoneita maalanneille.\nKurssilla käymme läpi kirkon varhaisimpien vaiheiden pyhiinvaellusperinnettä ja osallistumme ristisaattoon Valamosta Lintulaan.\nKURSSI ON TÄYNNÄ, ILMOITTAUTUMISIA OTETAAN VARASIJOILLE. Tule akvarellikurssille luostarin kauniisiin kesämaisemiin! Kurssi soveltuu niin aloittelijoille kuin akvarellimaalausta jo pidempään harrastaneille.\nIkonimaalausta vasta-alkajille (MZ) 7/2021\nKURSSI ON TÄYNNÄ, ILMOITTAUTUMISIA OTETAAN VARASIJOILLE. Kurssi on tarkoitettu henkilöille, jotka haluavat oppia maalaamaan ikonia perinteisellä munatempera-tekniikalla.\nJalometallityöpaja 1 7/2021\nHaluaisitko oppia tekemään jalometallitöitä? Tule kokeilemaan ja opettelemaan perustaitoja!\nErakkojen ja pyhien kanssa Valamon metsissä: pyhän Serafim Sarovilaisen elämä 7/2021\nKURSSI ON TÄYNNÄ, ILMOITTAUTUMISIA OTETAAN VARASIJOILLE Kurssin aikana käymme läpi pyhittäjä Serafim Sarovilaisen henkilöhistoriaa ja pohdimme iltanuotiolla hänen mietteitään sekä niiden merkitystä nykyihmisille.\nIkonimaalauksen jatkokurssi (MZ) 7/2021\n* KURSSI ON TÄYNNÄ. ILMOITTAUTUMISIA OTETAAN VARASIJOILLE. * Kurssi on tarkoitettu jo jonkin verran ikoneita maalanneille, ikonimaalauksen perusasiat osaaville.\nJalometallityöpaja 2 7/2021\nKesäkauppa Laffka, itsepalvelu kirppis


3 syytä, miksi et ole repeytynyt - lihas ja kunto\nEt melkein koskaan syö ranskalaisia perunoita tai munkkeja tai Dairy Queen Blizzardeja, ja pizza on tarkoitettu vain huijauspäiville, joten olet sulkenut pois raa'an ruokavalion. Voit lyödä kuntosalia viidellä, joskus kuudella, päivällä viikossa hyvällä annoksella sydäntä ja nostoa, mutta et silti tiedä, mikä ongelma on. Miksi minua ei vieläkään repäisi, ihmettelet. Miksi tapan itseni kuntosalilla ilman sixpäkki ja runsaasti juovikkaita lihaksia sen osoittamiseksi?\nOlet oikeassa, ruokavalio ei välttämättä ole vastaus. Eikä myöskään genetiikka välttämättä ole syyllinen. On hyvät mahdollisuudet, että kaikki tekemäsi työ heikentää ponnistelujasi rakentaa lihasmassaa . Se, että käyt usein kuntosalilla, ei ole asia; sitä teet, kun pääset sinne.\nJos sydänistunnosi jatkuvat ikuisesti ja käyttämäsi käsipainot näyttävät aina tulevan telineen kevyemmältä puolelta - se voi olla ongelmasi juuri siellä. Uskomme, että olemme juuri löytäneet kolme pääkoulutussyytä, miksi ihmiset eivät murskaudu, ja on aika lopettaa se lopullisesti.\nSyy # 1: Liikaa sydäntä\nYksi harjoittelun suurimmista väärinkäsityksistä on, että painon nostaminen saa sinut suuremmaksi ja sydän kevyemmäksi, jakso. Tämän seurauksena kaveri (tai tyttö), jonka ensisijainen tavoite on saada enemmän 'määriteltyä', tekee kardiosta usein ohjelmansa keskipisteen, kun taas nosto vie takapenkin. 'Keskipisteenä' puhumme 45-60 minuuttia juoksumatolla, jota seuraa 15-20 minuuttia raudan pumppaamista. Mitä päädyt, on jonkin verran laihtumista (edellyttäen puhdas ruokavalio seurataan), mutta keho, joka ei ole aikaisempaa ohuempi.\nTässä ovat tosiasiat: Painoharjoittelu voi auttaa ja auttaa sinua tulemaan laihemmaksi, ja sydän voi todella vaikuttaa kielteisesti kehon koostumukseen (kehon rasvaprosentti), koska liikaa sitä luo kehossa katabolisen (lihaksia tuhlaavan) ympäristön , mikä hidastaa aineenvaihduntaa. Riittävän proteiini- ja hiilihydraattikulutuksen yhteydessä nostaminen auttaa rakentamaan lihaksia.\nLisää lihaksia tarkoittaa nopeampi aineenvaihdunta , mikä tarkoittaa, että enemmän rasvaa poltetaan ja ruumiinrakenne tulee ohuemmaksi. Ja vaikka saatat polttaa enemmän kaloreita sydänistunnon aikana kuin nostoharjoittelun aikana, poltat enemmän kaloreita levossa (kuten nukkumassa tai istuessasi television katselemisen aikana) nostamisen seurauksena verrattuna sydänkohtaukseen.\n'Jos haluat tietää, minkälainen ruumiinrakenne johtuu paljon aerobisesta liikunnasta, osallistu paikalliseen maratoniin tai triathaloniin', kertoo Charles I. Staley, BS, MSS, voimavalmentaja, kilpailukykyinen Masters-tason olympialaistyylinen painonnostaja ja johtaja Staley-koulutusjärjestelmistä. Myönnettävät pitkän matkan juoksijat ja muut kestävyysurheilijat ovat ohuita ja erittäin laihoja, mutta kuka on silputtu: olympiamaraton tai maailmanluokan pikajuoksija?\nTämä ei tarkoita sitä, että sydämen luovuttaminen kokonaan on vastaus; vaan pikemminkin näiden loputtomien istuntojen portaiden ja askelmoottoreiden on mentävä. 'Parempi sydänvaihtoehto on korkeamman intensiteetin,' lopeta ja aloita '-välityyppinen harjoittelu, joka polttaa enemmän rasvaa ja säästää ansaittua lihasta samanaikaisesti', Staley sanoo.\nAvain tässä on intensiteetti . Koska sydänharjoitukset, joista Staley puhuu, täyttyvät yleensä noin 20 minuutissa, on tärkeää, että painat itseäsi kovasti. Lyhyt, matalan intensiteetin istunto on kirjaimellisesti kävely puistossa, joka tuottaa vain vähän tuloksia, jos sellaisia on. Intervallikardioharjoittelu ytimessä tarkoittaa vuorottelevan sydämen pumppaamisen, nopeiden juoksujen ja lenkkeilyn tai kävelyn välillä väliaikaisen palautumisen aikaansaamiseksi ennen voimakkuuden nostamista takaisin.\nAjoitus on myös tärkeä. Staley ehdottaa, että kun mahdollista, erota nosto- ja kardioharjoituksesi - sen sijaan, että tekisit niitä edestakaisin samassa harjoituksessa - lihasten tuhlaamisen minimoimiseksi. Poispäivä nostamisesta on hyvä aika korkean intensiteetin sydänistuntoon.\nVäärä harjoitus: 45-60 minuuttia (tai enemmän) lenkkeilyä tai kävelyä juoksumatolla suhteellisen hitaalla nopeudella.\nOikea harjoitus: Anaerobiset intervallit seuraavasti:\n3-5 minuuttia lenkkeilyä tai kävelyä lämpenemiseen ja auttaa sinua siirtymään todellisiin 'työväliin'.\nNopea juoksu 60 sekunnin ajan, jota seuraa 2 minuutin nopea kävely tai lenkkeily.\nToista enintään 5 jaksoa.\nAikavälit voidaan suorittaa myös polkupyörällä, elliptisellä, portaiden kiipeilijällä, uima-altaalla tai muussa tilassa.\n' Ihannetapauksessa kävely / lenkkivaiheen tulisi olla noin puolet vaikeampaa kuin 60 sekunnin juoksuvaihe. ' Staley sanoo. Hän toteaa myös, että nopean juoksuintensiteetin tulisi olla noin 75% koko juoksunopeudestasi. 'Se ei ole' kaikkea 'sprinttiä', hän sanoo, 'tai sinulla olisi paahtoleipää yhden välin jälkeen.'\nValmentajan vinkki: 'Jos olet uusi tämäntyyppinen harjoittelu, suorita 2-3 sykliä ensimmäisellä kerralla ja rakenna sitten vähitellen viisi sykliä', Staley sanoo.\nSyy # 2: Liian paljon erikoiskoulutusta\nJos nykyinen nosto-ohjelmasi ei tuota haluamiasi tuloksia, katso tarkkaan tekemiäsi harjoituksia. Jos teet asetuksia yhden nivelharjoituksen jälkeen, tämä voi hyvinkin olla sinun ongelmasi - erityisesti rintarutiinit, jotka ovat painavia kärpäsillä ja kaapeleilla, eikä puristimet ja jalkaharjoitukset, joissa jalkojen pidennykset ovat ennakkotapauksia kyykkyissä ja keuhkoissa.\nMutta tämä ei tarkoita, että sinun ei pitäisi tehdä eristysharjoituksia. Vasikan korotukset, keskittymiskiharat ja käsipainon takaiskut ovat aina paikkansa tuodessaan esiin ruumiinrakenteen hienompia kohtia, mutta ne eivät tee sinusta silputtua. Yhdistettyjen (moninivelisten) liikkeiden on oltava ohjelmasi perusta, koska ne ovat harjoituksia, jotka rakentavat eniten lihaksia ja pitävät siten aineenvaihduntasi kiihtyvänä.\n'On syy, miksi et näe paljon kavereita tekemässä umpikujaan ja askelin kuntosalillasi', Staley sanoo. 'Samasta syystä et näe paljon kavereita, joilla on merkittävä jalkakehitys. Tuloksia tuottavat harjoitukset ovat myös vaikeimpia. Yleisesti ottaen, mitä enemmän painoa voit käyttää harjoituksessa, sitä enemmän lihaksia stimuloidaan, mikä johtaa nopeammin aineenvaihduntaan. Tämä tarkoittaa enemmän lihaksia ja vähemmän kehon rasvaa. '\nErikoistunut harjoittelu sisältää myös viimeaikaisen trendin 'toiminnallisesta' harjoittelusta - käsipainojen tekeminen makaamalla takaisin harjoituspallolla, kyykyssä BOSU: lla, repimällä kiharoita seisomalla yhdellä jalalla. Ja kuten eristyskoulutuksessa, emme myöskään pidä toiminnallista harjoittelua tehottomana; sydämen vakauden parantaminen ja pienempien, avustavien lihasten korostaminen palvelee suurta tarkoitusta.\nMutta kun teet tietyn harjoituksen pallolla, et yleensä voi mennä melkein yhtä raskaaksi tai tehdä niin monta toistoa kuin vakaalla alustalla, kuten penkillä tai lattialla. Tämä tarkoittaa, että et stimuloi lihaksia tarpeeksi maksimoidaksesi koon, mikä voi vähentää kalorien ja rasvan polttamista.\nJos ensisijainen tavoitteesi on parantaa ydinvoimaa, käytä kaikin tavoin harjoituspalloa koko päivän. Mutta jos laihduttaminen on tavoite, isojen lihasten lyöminen suurilla painoilla on oikea tapa edetä. Saat eniten paukutusta tällä tavalla, ja aineenvaihdunta reagoi.\nAlla oleva Staleyn suunnittelema nosto- ja tehostusharjoittelu on osoitus toisesta suuresta nostosta: 'Osa yhdistettyjen hissien arvosta on, että sinun ei tarvitse tehdä niin monta harjoitusta', hän sanoo. 'Liian usein ihmiset korvaavat voimakkuuden - ylimääräiset harjoitukset -.'\nHarjoitussarjat / toistot\nJalka Paina 3 / 8-10\nLantion jatkokone 3 / 10-12\nJalan jatke 4 / 10-12\nJalkakihara 4 / 8-10\nSeisova vasikka nousee 4 / 12-15\nIstuva vasikka nousee 3 / 12-15\nHarjoitussetit / Reps-lepo\nDeadlift 10/2 * 60 sek\nKäsipainon lisäys ** 5/6 90 sek\nJatka tavanomaiseen takareisiin ja vasikoihin tai harjoittele niitä eri päivinä\n* Käytä 5RM: n painoa\n** Käytä laatikkoa, penkkiä tai askelta, joka sijoittaa työreisi suunnilleen lattian suuntaisesti aloittaaksesi jokaisen edustajan.\nValmentajan vinkki: 'Deadlifts ja step-ups eivät välttämättä ole täydellinen alavartalon ohjelma', Staley sanoo. 'Mitä tahansa luulet sinun tekevän jaloille, kuten kyykky, voidaan tehdä toisessa harjoituksessa. Yksi iso virhe, jonka ihmiset tekevät ajattelevat, että kaikki on suoritettava yhdessä harjoituksessa. Ei. '\nSyy # 3: Ei tarpeeksi raskasta nostoa\n'Kardio polttaa enemmän rasvaa kuin nostaminen' -teoria on yksi suurista harjoittelukäsityksistä, mutta mielestämme meillä on parempi täällä: Nosto korkealla toistolla ja kevyellä painolla saa sinut enemmän murskaantuneeksi kuin raskaammaksi pienemmillä. Todellako? No ei.\nTotuus on, että korkeat toistosarjat lisäävät lihasten kestävyyttä, mutta eivät välttämättä rasvanpolttoa. Voit itse asiassa saada enemmän repeytyvää harjoittelua 8-12-rep-alueella, koska tämä on tunnistettu parhaaksi uusintamääräksi lihaskoon lisäämiseksi. Missä lihasmassa kasvaa, niin myös aineenvaihdunta lisääntyy.\nKehonrakentajat pitävät kahdeksankertaisesta herra Olympiasta Ronnie Coleman ovat todistaneet, että voit mennä erittäin raskaaksi ja silti tehdä yli 8 toistoa, mutta todellinen raskas nosto tapahtuu kuudella toistolla ja alle. Ja vaikka tämä on ihanteellinen alue voiman lisäämiseksi, tutkimukset ovat myös osoittaneet, että raskaat sarjat pitävät testosteronipitoisuuden koholla pidempään harjoittelun jälkeen, mikä auttaa myös pitämään aineenvaihduntaa korkealla, mikä johtaa enemmän rasvanpolttoon.\n'Painoharjoittelu on voimaa, ei kestävyyttä', Staley sanoo. 'Pienet toistosarjat ovat optimaalisia nopean nykimisen moottoriyksiköiden rekrytointiin ja testosteronipitoisuuden nostamiseen - kaksi olennaista edellytystä laihemmalle ruumiinrakenteelle.'\nRekrytoimalla enemmän nopean nykimisen kuituja on merkittävää, koska nämä, verrattuna hitaasti nykäyviin kuituihin, voivat kasvaa merkittävästi, mikä taas osaltaan nopeuttaa aineenvaihduntaa, koska lihas on metabolisesti aktiivinen kudos.\nKotiin viemisen ei pidä siirtyä kokonaan vain kuuden tai vähemmän toistoon; hyvin pyöristetyn ohjelman tulisi sisältää vaihtelevat toistovälit - korkeista mataliin tai kohtalaisiin toistoihin - jotta keho ei sopeudu tiettyyn kuormitukseen. Varmista, että 8-10-toistosarjat suoritetaan haastavalla painolla. Jos pystyt jatkuvasti ylittämään 12 toistoa, poimi painavampi käsipainosarja ja kohdista alueen matalimpaan päähän (8 toistoa).\nÄlä myöskään välitä lataamasta baaria ja antamasta laitteidesi upotettua alle kahdeksan toistoa, olipa kyse vain yhdestä harjoituksesta harjoituksessa tai joskus kaikista rutiininomaisista harjoituksista. Testosteronipitoisuuden nousu tekee ihmeitä auttamaan sinua nojaamaan.\nRinta / selkä / käsivarret\nKalteva käsipaino Paina 3 / 12-15\nKäsipaino Flye 3/20\nLat Pulldown 3 / 12-15\nIstuva rivi 3/15\nKäsipaino Curl 3/15\nUpota * 10/3\nPull-up * 10/3\nHammer Curl ** 5/6\nValehteleva EZ-Bar Triceps -laajennus ** 5/6\n* Suorita laskut ja vedot vuorotellen (joukko upotuksia, joita seuraa joukko vetoja), levätä minuutin jokaisen sarjan välillä.\n** Suorita vasarankiharrut ja ojentajat vuorotellen (kuten upotusten ja vetäytymisten kohdalla), levätä taas minuutti jokaisen sarjan välillä.\nValmentajan vinkki: 'Jos olet vahva vedonlyönnissä ja / tai dipissä', Staley sanoo, 'voit lisätä painoa kumpaankin vaikeuttamiseksi - niin kauan kuin pystyt suorittamaan kaikki 10 sarjaa kolmella toistolla hyvin muodossa. '\nTylsää mutta suurta rintarutiinia massiivisille Pecsille\nJean-Claude Van Dammeen ikimuistoisimmat hetket\nOta matka muistikaistalla yhteen kaikkien aikojen suurimmista toiminta-tähdistä - Jean-Claude Van Damme.\nmissy elliott uusi ilme\nJoanna saa etuportaan\nkaley cuoco talon kuvia


voitto biisejäkuinka nopeasti h&m paketti tuleewow peli aikaakuinka usein täishampoota voi käyttääveikkaus vastuullisuus\nNäe 2019 MM-kisat ilmaiseksi netissä 2. 50.00 kerroin vaihtoehto. Lätkän 2019 MM-kisojen katsominen onnistuu myös Nordicbetin omasta TV:stä.Matsien katsominen onnnistuu suorana ja ilmaiseksi sekä saat lisäksi kisojen seuraamiseen tuntuvat edut, joita ei kannata missata.\nKatsomo Jääkiekko 2019 - Image Results\nKatso lätkän MM-kisat 2020 suorana netissä ⋆ Pikaohjeet ⋆ VPN\nUUSI KAUSI! Kausi 6, osa 1. Ruotsalainen laulajatähti Pernilla Wahlgren avaa ylellisen Lidingön-kotinsa ovet ja kutsuu katsojat seuraamaan hänen hullunhauskaa ja kaoottista perhearkeaan, josta ei tunteita, hauskuutta eikä rakkauttakaan puutu. (Wahlgrens värld, tosi-tv, Ruotsi, 2019)\nVPN-yhteydellä voit katsoa kaikki Jääkiekon MM-kisojen ottelut suorina lähetyksinä ilmaiseksi Kansainvälisen Jääkiekkoliiton Youtube -kanavalta.\nJääkiekon MM 2019 Live Stream ja Televisionti - Katso\nJääkiekon MM-kisat 2019 pelataan 10.5.-26.5. Slovakiassa. Katso kaikki 64 ottelua suorana, pääselostajana Antero Mertaranta. Katsottavissa myös kaikki otteluiden ennakkostudiot, analyysit, huippuhetket ja taustatarinat. Suomen ensimmäinen ottelu pelataan Kanadaa vastaan perjantaina 10.5. klo 17:15.