Pulse Fitness & Spa с инициатива за движение по време на работа | © Мустак\nЗащо е важно да не се застояваме за дълго време на офис стола, когато сме на работа? Необходимо ли е да се движим повече?\nЗа Pulse Fitness & Spa това са съществено важни въпроси и именно това е причината да стартират абсолютно нова и за първи път в България инициатива за насърчаване движението по време на работа.\nПроектът “Pulse Office Training Project” ще включва поредица от над 50 видеа с подходящи упражнения за правене в офиса, които ще са със свободен достъп до всички желаещи и готови за това здравословно предизвикателство!\nЗаседяването по повече от 6-7 часа на ден в офиса може да повлияе изключително негативно върху организма ни, без да усещаме, че това се случва. Именно затова трябва да осъзнаем, че е от изключително значение да спортуваме не само преди или след работа, а и с кратки упражнения по време на работния процес.\nНаучно доказано е, че движението и физическата активност по време на работа повишават ефективността на работния процес, като спомагат за правилното функциониране на мозъка и по-добрата концентрация. Специално подбраните леки тренировки ще допринесат за по-доброто ви кръвообращение, тонус, ефективност и ще изградят един полезен навик, който ще преобърне изцяло живота ви към водене на по-добър начин на живот.\nБез дори да е необходимо да ставате от работното си място, изпълнявайки упражненията от проекта, ще усетите разликата и това от своя страна ще ви донесе добро външно и вътрешно усещане за комфорт. Това ще е поставянето на едно ново начало и то отделяйки само по 5-6 минути на ден!\nИнициаторите на този страхотен проект – Pulse Fitness & Spa, съветват хората да започнат с леки, но редовни упражнения, които да се правят по време на работа в рамките на няколко минути. Придържайки се към световните стандарти на водещи имена в индустрията, те са подбрали подходящи кратки тренировъчни упражнения, които абсолютно всеки ще може да изпълнява на работното си място.\nТе са лесни за изпълнение, не изискват да сме активно спортуващи в залата, нито да сме със спортно облекло, но е ключово да се правят редовно и по достатъчен брой повторения. Това ще доведе до един полезен за вас навик, който ще подобри кръвообращението, опорно-двигателната система, мускулите, което комплексно води до повишаване тонуса на организма, мозъчната дейност и настроението ви.\nВсички знаем, че за всяка промяна, която предстои, е необходимо време. Включвайки се в този проект, лесно ще промените лошите навици в офиса заедно със своите колеги.\nТи си предизвикан! 🙂 Започни промяната сега и се включи в Pulse Office Training Project още с първото им видео! Очаквайте през месец август, като следите Facebook страницата на веригата или поредицата видеа на техния YouTube канал.\nСвързани: офис работа тренировка тяло фигура\tShare


Подготвителен курс за изпит IELTS в Глазгоу\nПодготвителен курс за изпит IELTS в Глазгоу, Шотландия\n3 IELTS курсове Глазгоу предлагани от 1 езикова школа - 4 week Английски курс.\nчаса на седмица: 7.5 (60 минути на урок)\n3.5/5.04 отзиви (само IELTS ученици)\nIELTS Exam Preparation 7.5 (4 week Английски IELTS езиков курс в 7.5 часа на седмица)\nСпециално! Оферта! 345£ 330£\nIELTS Exam Preparation 15 (4 week Английски IELTS езиков курс в 15 часа на седмица)\nIELTS Exam Preparation 25 (4 week Английски IELTS езиков курс в 25 часа на седмица)\nВсички 7 IELTS курсове в Шотландия. Английски IELTS курсове в Абърдийн (1), Единбург (5).\nГлазгоу карта с училища, предлагащи IELTS курсове


За клира и миряните с любов | Анализи и рецензии | Коментари\nПървата сесия на конференцията бе посветена на темата „Клир и миряни в Църквата”. Първият доклад бе изнесен от доц. Свилен Тутеков от Великотърновския православен факултет и бе озаглавен „Клерикализмът и лаицизмът като еклисиологични болести”. Доц. Тутеков заяви, че понятието „болести”, използвано в заглавието, кореспондира с диагностиката и се явява заявка, че съществува проблем, криза, от която трябва да се търси изход. „При една диагностика подходът е изключително важен”, подчерта доц. Тутеков. Историческият преглед показва, че е налице пренасянето на различни социо-политически модели в църковния живот, от които се очаква да подобрят неговото качество. Тези социо-политически модели обаче трябва да се поставят в ясна еклисиологична перспектива и едва тогава ще може да се говори за достоверен анализ на явленията на клерикализма и лаицизма. След това доц. Тутеков изброи различните имена на Христовата църква, с които тя е описвана през вековете от св. отци – общност, кинония, икона на Св. Троица, общност на Св. Дух, „царствено свещенство”, „Божи народ”. Важен акцент в изложението на доц. Тутеков бе, че всички в Църквата са „посветени” и затова на клириците и миряните не може да се гледа като на противоположности. Клирикът е произлязъл от „царственото свещенство”, приел е особено светотайнствено служение чрез дадената му при хиротонията харизма на Светия Дух. Поради тази причина клирикът е част от царственото свещенство, с което Евангелието нарича всички вярващи, а не е нещо отделно от него.\nНа клерикализма протестантската реакция противопоставя следния погрешен възглед, а именно, че всеки е свободен да изпълнява своите морални и религиозни ангажименти, а Църквата само способства това да става по-качествено. Според докладчика православните онаследяват от Запада този проблем. И така през 20 век се изправяме пред една дилема: клирици срещу лаици, което е чуждо на онтологията на Църквата. И двете болести са особено рискови – не само клерикализмът, но и лаицизмът е еднакво неприемлив, защото Църквата не е ентусиазирана харизматична общност, както смятат протестантите. В своята същност тя е йерархична, тъй като имаме поставени от Светия Дух хора, които да я предстоятелстват в Христос.\nСпоред доц. Тутеков днес не трябва да търсим начини за активизиране на миряните в църковния живот, а да търсим в миналото ясното автентично църковно съзнание. Къде е изходът, се запита той. Според него в три посоки: Първо, православното богословие и практика да имат ясното съзнание, че и клерикализмът, и лаицизмът са църковни болести и че този проблем не бива да се решава по примера на светските социално ефикасни модели. Второ, миряните трябва да възстановят своите три служения: служение на свидетелството, служение на съгласието и служение на рецепцията. С други думи, ако върнем у Божия народ съзнанието, че свидетелства за истината, служи й и казва своето „амин”, то това би отворило пътя за промяната в нашата Църква. И трето, безусловно е необходимо развитие на богословието на харизмите, което може да изяви истината, че миряните имат своята лична и църковна харизма и именно упражняването на тези харизми е необходимо за тях, а не придобиването на повече „права”.\nВторият докладчик беше прот. д-р Зоран Кръстич от Белградския богословски факултет. Неговият доклад бе на тема „Клерикализмът и лаицизмът – две крайности в църковния живот”. Клерикализмът, заяви той, като всички „изми” има идеологическа конотация и, следователно, отрицателно значение. Най-често той се разбира като надмощие на клира в Църквата и обществото. „Клерикализмът в обществото – подчерта гостът от Сърбия – е много по-ясно проявен на Запад, отколкото на Изток. В западния модел може да говорим за три форми на клерикализъм: политическа, икономическа и културна. Политическият клерикализъм се проявява в прекомерно голямата власт на свещениците в предмодерните общества. Когато обаче държавата престава да има нужда от сакрален източник на авторитет, тази форма запада. Днес модерността е разградила всички обществени механизми, които в миналото са осигурявали водещо място на клира. Затова е неоснователно да се говори за нова клерикализация на обществото, например, в Сърбия или в Русия. Клерикализмът в Църквата достига своята кулминация на Тридентския събор през 16 век, който постановява, че както никой не може да бъде „разкръстен”, така не може да бъде и „разръкоположен”, тоест един клирик никога не може да се върне в чина на миряните. Този възглед остава чужд на Православната църква, която не възприема ръкоположението на клириците като безусловно въвеждане в свещен чин и предвижда степени на „разчинване” на клириците при провинения, несъвместими с тяхното служение. Западната теория за ръкоположението е, че то променя самата природа на ръкополагания, а неговото служение е само функция на тази промяна. Според отец Зоран Кръстич, нито едно от служенията в Църквата – нито мирянски, нито на клира – не е само по себе си Църква. Те не могат и не бива да се сравняват по благодат и качество, различните служения не създават онтологични разлики между членовете на Христовото Тяло. Лаицизмът като църковна крайност е плод на човешката логика, която търси решение на клерикализацията чрез демократизиране на църковния живот. Сегашното разбиране е, че посветените, сиреч клириците, се занимават със сакралното, а непосветените – с профанното. Този възглед е залегнал и в църковните устави. Отец Зоран даде пример с предходния устав на Сръбската църква, където се предвижда съществуването на енория с глава свещеника, и на паралелна църковна община начело с мирянин. Има ли изход за православните или сме осъдени да гравитираме меджу двата полюса, се запита отец Зоран Кръстич. Решението е в новото откриване на Божията воля, а не по пътя на налагането на своята, заключи той. Следването на Божията воля за различните служения е пътят за решаване на проблема.\nСледващият доклад бе изнесен от отец Добромир Димитров, преподавател по църковно право във Великотърновския православен богословски факултет. Той говори за служението на лаоса (Божия народ) в евхаристийното събрание на Църквата. Според него, Вавилонският плен на православното богословие, за който говори прот. Георги Флоровски, е нарушил връзката между преданието и Евхаристията. Самите верни престават да възприемат себе си като народ. Помрачено е съзнанието за „царственото свещенство” и онтологичния статус на лаоса, който избира от себе си най-достойните за епископ, свещеник и т. н. В Стария Завет Бог избира само едно коляно – Левиевото, за да служи в скинията, а всеобщото свещенство е обещано да се случи в бъдещето. Функционалното свещенство е харизма, която се дава на най-добродетелните членове на лаоса. Макар и получили това харизмата за това служение, те остават част от лаоса, от Божия народ. Лаосът избира своя предстоятел и тази връзка е неизменна. В богослужението лаосът потвърждава с „амин” думите на епископа. Верните, Божият народ, лаосът, притежава разпознавателната харизма да съдят, свидетелстват, приемат или отхвърлят – което показва, че харизмата на лаоса не е по никакъв начин в конфликт с йерархизма в Църквата, а е негово утвърждаване и съслужение. Решението според отец Добромир е клирът и лаосът да припознаят взаимно своята харизма, а не чрез борба за надмощие и контрол едни върху други.\nВтората сесия на конференцията бе посветена на комунистическото наследство и предизвикателствата пред Българската църква. В нея с доклади се включиха доц. Костадин Нушев от Софийския богословски факултет. Според него, всички проблеми в църковния живот днес имат своите корени в комунистическия период, който е прекъснал преданието. Мрежите на ДС продължават да действат и днес, подчерта докладчикът, независимо в чий интерес: личен, корпоративен и т. н. К. Нушев си зададе въпроса, дали е преодоляна психологията на гетото, развита в църковните среди през тоталитарния режим. На тази тема беше посветен и докладът на журналистката от в-к „Труд” Диана Петрова „За несъстоялия се диалог на Църквата с обществото по повод ДС”. Тя проследи обществените очаквания след разкриването на досиетата на висшия клир и очерта основните проблеми, които произтичат от нежеланието на епископата да обсъжда този въпрос с обществото.\nД-р Горан Благоев от БНТ говори на тема „Неофеодалната перспектива в Църквата”, като център на изложението му бе архонтския скандал като проява на болестния процес на центробежност в Църквата. „Вместо Светият Синод да утвърждава общностното начало на Църквата, той все повече се опитва да се капсулира и да създаде неформална връзка със силните на деня. Тоест да се създаде елитарно общество, в което редовите миряни имат само формално място. Тезата за неофеодализацията на църквата може да се стори шокираща за някои, аз се опитвам да я защитя с няколко явления в съвременния живот на църквата, каза още Благоев. „Едното е декларираното ограничаване на ролята на миряните от Шестия църковно-народен събор, който намали наполовина броя на миряните при избора на патриарх. И разглеждам това решение в контекста на последвалото събитие – легализацията на архонтите”, обясни той. Според Благоев, това може да се разгледа като опит за формализиране на ролята на миряните и те да не дават мнение по въпросите за живота на Църквата. „Това може да е много удобно за висшия клир, за техните „приближени” архонти, но не е полезно нито за вярата, нито за бъдещето на църквата”, коментира той. „Моята теза е, че така се създава едно шизофренично усещане в миряните за малоценност, за ненужност”, продължи Благоев. „Защото когато постоянно ти се дава за пример човек със съмнителен морал, но с много пари, ти започваш да се запитваш „Моят принос в църквата какъв е, след като владиката има своите приближени новобогаташи и те винаги ще помогнат на църквата? Тогава аз за какво съм?”, заяви той.\nДоц. Дилян Николчев от БФ на СУ се спря върху проблема с епископската клетва и по-конкретно върху думите „Няма нищо да върша по принуда, макар и от силни на деня”. Той разгледа това обещание в контекста на обвързването на висши клирици със структурите на ДС и направи извод, че съвместяването на агентурна дейност на висшия клир с епископското служение има характер на клетвопрестъпление.\nТретата сесия на конференцията бе озаглавена „Божият народ: богословска перспектива”. Отец Стефан Стефанов от Русе говори за смисъла на свещеническия възглас „Светинята е за святите”. Според него ние сме изгубили усета към същността на Литургията. „Правим точно обратното на това, което е самопонятно. Особено, когато на литургията се причастява само свещеникът. Църковният канон, който забранява на свещеника да служи сам литургия в храма, всъщност се отнася не до физическото присъствие на богомолци в храма, а до липсата на причастници. Сиреч, обясни отец Стефан, забранява се свещеникът да служи, ако единственият причастния, „светия”, ще бъде той. Защо ни се струва кощунствено да отнесем думите „Светинята е за светиите” към себе си, запита се отец Стефан. Защото сме свикнали да мислим за светиите като мъртви хора от църковното календарче. Така изпадаме в положението на садукеите, които Христос изобличил с думите: „Бог е Бог на живите, а не на мъртвите”. Ние се събираме на евхаристийното събрание, защото сме бедни духом, защото сме гладни. А пред Светинята всички сме равни – презвитери и миряни, допълни той. Каква е първопричината, запитва се отец Стефан. Според него това е отнемането на свободата в Църквата. „Един виден духовник ми каза, че бил закърмен с любов към църковния устав”... Без свобода обаче няма любов. В св. Литургия презвитерът три пъти се моли за дръзновение към Бога, а в нашия църковен живот тази дума е изхвърлена, обобщи отец Стефан.\nДокладът на проф. Емил Трайчев от БФ в София бе на тема „Божият народ в перспективата на Деяния апостолски”. Проф. Трайчев проследи разликите в разбирането за общност в Стария и Новия завет. Древнохристиянската община вярвала, че всички обещания в книга Изход се отнасят до тях. Древните християни смятат себе си за „народ”, а не за религиозна институция.\nПолитологът доц. Огнян Минчев говори върху „Традиционализъм и модернизъм в търсенето на Бога”. Доц. Минчев сложи акцент върху илюзията, че този свят, в който властва агностицизмът и където всички мнения се приемат за верни, може да се самосъхрани на фона на съседните социални общности, като ислямските например, които не са толкова силно развити социално, но се развиват динамично и имат вяра. Той определи като изключително актуална потребността „Църквата и клирът да водят хората към завръщане към техния небесен Баща”. Традиционният етап от развитието на човешкото съзнание е времето на Моисеевия закон, който етап продължил дълго време, включително и в християнските времена. Модерният човек, потънал в материалното, възприема зрелостта като възможност за избор, за който той носи отговорност. Той не вини никого и не благодари никому, защото всичко дължи на себе си. Църквата трябва да намери начин да срещне този човек, пропаднал във връзката си с Небесния Баща. Да го посрещне като човек, който иска да носи отговорност за тази своя среща. За целта е необходимо тя да се промени и да не сочи Бога като външен закон, както правят някои клирици, а да проповядва един Бог, който е вътре в сърцето на човека. В противен случай, предупреди доц. Минчев, ни чака още по-голямо разрастване на магическото съзнание, защото ако човек влезе в задънена улица, ако не може да преодолее кризата и не се издигне по-нагоре, то той неминуемо слиза надолу и се връща към магическото съзнание. Затова са толкова популярни врачките и магьосниците днес. Не може клириците да говорят пред обществото само за това какво предписва канонът. Хората имат нужда от нещо много повече, защото живеят в цивилизация, която пълни магазините, по-рядко джобовете и никога сърцата.\nДоц. Димитър Попмаринов, декан на Великотърновския Богословски факултет говори за „Божия народ в Стария Завет”. Той обясни в какво се изразява избранничеството на еврейския народ, който въпреки всички грешки и отклонения от Божия закон, все пак е изпълнил мисията, която Бог му е възложил: да стане среда, в която да се роди Иисус Христос. Света Богородица станала човекът, изпълнил до съвършенство закона и затова станала достойна за Майка на Божия Син.\nЧетвъртата сесия разгледа темата за Божия народ в историческа перспектива. Златина Иванова от „Двери” говори по темата „Власт, авторитет и харизма в Църквата” и проследи в исторически план някои основни злоупотреби с властта в Църквата, които са несъвместими с евангелския дух и пример на Христос. В доклада клерикализмът и лаицизмът бяха разгледани като две различни прояви на несвободата в Църквата. Дезориентацията на църковното ни битие, загубата на центъра, който е Христос, неминуемо отваря църковните порти за духа на секуларизма. Затова не е странно, че ние мислим за тези основни принципи в църковния живот „власт, авторитет и харизма” изцяло в духа на модерната социология. Евангелската гледна точка остава на заден план, в областта на теорията и идеала, защото тя е твърде провокативна със своята обърната перспектива и антиномичност. „Който иска да бъде пръв, нека служи на всички”, „Първите ще станат последни и последните първи”. Нима това не е скандално? В коя логика се побира? „Словото Ми не се побира у вас, затова търсите да Ме убиете”, казва обаче Христос и с това ни предупреждава да не бягаме от скандала на евангелската етика, тъй като следващата логична стъпка е богоубийството.\nД-р Момчил Методиев от сп. „Християнство и култура” говори по темата за Църковния живот през комунизма: от централизацията до разкола. Въз основа на архивни данни той изложи интересната теза, че държавната подкрепа за възстановяването на Българската патриаршия и произтичащата оттук централизация на църковния живот е продиктувано от желанието да има по-ефикасен контрол върху управлението на Църквата. Постепенно в Църквата започват да действат центробежни сили, които след падането на режима се активизират и водят до възникването на разкола. М. Методиев съобщи интересни сведения за участието на миряни в църковния живот през комунистическия период, в контекста на темата на конференцията, като обърна особено внимание на феномена на „сивия кардинал” в Църквата, т. е. за наличието на миряни в най-близкото обкръжение на висшите духовници, които влияят неформално върху църковната политика.\nЦветомира Антонова представи пред аудиторията някои резултати от своите изследвания върху църковния живот в България между двете световни войни. Тя се спря върху проблематиката на „Втория църковно-народен събор 1921-1922 г. и предизвикателствата на втората национална катастрофа в България. Цв. Антонова даде интересни сведения за активизирането на социалната мисия на Българската църква, което се явява естествен отклик на нуждите на българския народ по време на втората национална катастрофа. Задължителен елемент в обновената църковна проповед през периода е изобличението на болшевизма и атеизма, а цялостната иницитива за обновата на църковния живот е свързана с имената на определени митрополити, което доказва, че в управлението на Българската църква през периода има църковно и гражданско отговорни митрополити. Именно на тяхната инициативност и подкрепа се дължат положителните промени в църковния живот през разглеждания период.\nДимитър Спасов направи преглед на Мирянските инициативи у нас след 1990 г. Той разказа за дейността на пет различни типа инициативи, оставили съществен белег върху църковния живот през последните 20 години, някои от които функционират и днес: Православното християнско движение „Св. патриарх Евтимий” като национално движение на млади хора, възникнало непосредствено след промените и акумулирало огромна енергия и ентусиазъм на стотици млади хора, Балканската православна младежка организация, която организира множество съвместни инициативи между вярващи в различни балкански страни, показвайки, че предразсъдъците на национализма могат да бъдат преодолявани в Църквата, фондация „Покров Богородичен”, която продължава да действа и днес, енорийският център към столичния храм „Покров Богородичен”, чиято енория е сред най-активните в страната и Православната доброволческа инициатива, която работи с деца, лишени от родителски грижи.\nПоследната пета сесия на конференцията бе посветена на перспективите за миряните в църковния живот. Политологът Мартин Иванов от Русе говори за Монархията и демокрацията: сгрешената дихотомия за управление на Църквата. Той очерта основните проблеми от консуматорското отношение към Църквата, което се подхранва у вярващите от самите клирици и създава представа за Църквата като за една организация тип ООД, която извършва различни услуги за лична потреба, а не за благодатна общност в Христа.\nОтец Николай Георгиев говори за „Социализацията на хора, изтърпели наказание”. Той сложи акцента в своя доклад върху трудността на простиш същински. „Защо не се радваме, когато някой се кае и се връща при нас?”, запита се свещеникът. „Много сме добри да се научим да постим, но е много трудно да се научим на любов. Всички забравяме, че Църквата е съобщество на каещи се грешници, но практиката показва, че Бог прощава, а човеците – не. Самият отец Николай изповяда, че се е провалил във всичките си опити да привлече някой бивш затворник за пълноценен живот в някоя от енориите, където е служил. Никога той не е ставал истински член на енорията. Отец Николай определи този факт като свой „качествен провал”. Ресоциализацията на изтърпелите наказания в затворите не е само пълноправие в общението, но и възможност за възстановяавне на живота в пълнота. Отец Николай отбеляза, че през 1947 г. е изплатена последната заплата на свещеник в затвора, т. е. до този период Църквата е проявявала грижа за социализацията на затворниците. „Кой друг може да подготви живота на свобода, освен една жива енория? Затова социализирането в Църквата минава през тайнствата. Непонятно е обаче, защо, когато при нас дойдат грешници, те не са равнопоставени в стремежа си към съвършенство.\nЮристът Атанас Славов от Софийския университет говори за „Православни мирянски организации. Форма, статут, критерии”. Като основен риск пред православните мирянски организации А. Славов определи създаването на паралелни структури, които отдалечават хората от евхаристийната трапеза, като ги ангажират в различни активности. Той даде пример с гръцкото парацърковно мирянско движение „Зои”, което запада поради своето откъсване от евхаристийното тяло на Църквата.\nПред православните братства стоят две възможности за тяхното функциониране – чрез регистрация по закона за юридическите лица с нестопанска цел или неформално. При всяко едно положение те действат на енорийско ниво, а не на национално. Другата възможност, предвидена в устава, е да се регистрира юридическо лице с нестопанска цел за популяризиране дейността на Църквата. Те се образуват с решение на св. Синод или на епархийските съвети, след което регистрацията им върви по общия ред на Закона, тоест, те се регистрират като фондации и сдружения. Съществува също така възможност да има и организации, непредвидени в устава. Те трябва обаче да отговарят на няколко критерия, за да не се превърнат в парацърковни. Първо, да не дублират дейността на енорията, на евхаристийната общност. Второ, да нямат посвещение и собствени духовници, прикрепени към братството, и трето, те не бива да са тайни, затворени структури. За днешните условия, според А. Славов, най-подходящи са организациите от мрежови тип, а не с йерархична структура. Опитът показва, че неформалните организации се организират и реагират по-бързо при необходимост.\nЗаключителният доклад бе на проф. Калин Янакиев „За необходимостта от една нова роля на миряните в рамките на църковния канон”. Според него, повишаването на ролята на миряните в църковния живот минава през възстановяването на общностния живот в Църквата и към това призовават мнозина активни миряни. Ние не сме партизани на евхаристийното богословие, подчерта проф. Янакиев, нито застъпници на някаква нова евхаристийна идеология. От жизнена необходимост за Църквата е да бъде преодоляно сега съществуващото положение „Идват от мира при клира” по отношение на миряните и да се възвърне общинното битие в Църквата. Когато християните и презвитерите в една енория станат наистина общност в Христа, ще стане ясно защо не може да вземем бащата на едно семейство и да го сменим с друг. Той си зададе въпроса откъде идва ревността на епископите, каквато се наблюдава нерядко, за съжаление, да развалят енориите, където миряните и техните презвитери живеят като евхаристийна общност. Той определи това като проява на „паразлонамерен, инстинктивен негативизъм” към общността, която придобива завършен вид подобно на семейство. Според него изходът от ситуацията не е в някакви едва ли не въстанически действия срещу епископата: „Аз съм консервативен християнин, за който иска да знае”, вметна проф. Янакиев, визирайки явно свои опоненти. Едно решение на ситуацията предлага Пергамският митр. Йоан (Зизиулас), който твърди, че броят на епископите трябва да се увеличи, за да станат те реални отци на вярващите, а не администратори на епархиите. Тази идея на гръцкия богослов е подигравана заради своята нереалистичност, макар че еклисиологично тя е напълно издържана. А вторият път е да приемем вече случилото се, а именно, че презвитерите са реалните отци на евхаристийната общност. Оттук следва, че епископът трябва да има около себе си постоянен събор на презвитерите, които са „бащите”, „отците”. Така ще се оправдае поетичното прозвище „дядо”, с което са наричани епископите. Такъв епископ, който е в тясно, бащинско отношение с презвитерите, ще бъде наистина „дядо” на миряните. Той не бива да се меси авторитарно в работата на семействата, а трябва да се грижи за единството на рода и за неговото здраве. Ако си зададем въпроса, общуват ли епископите с презвитерите, ще трябва да отговорим отрицателно. В сегашната ситуация епископатът не общува нито с миряните, нито с презвитерите и тогава епископът отива на събора на епископите като представляващ единствено себе си. Той отива като църковен княз, заключи проф. Янакиев.\nВ заключителната дискусия всички участници се обединиха около мнението, че за християните са еднакво чужди както клерикализмът, така и лаицизмът, и отправиха призив към епископите да се изпълнят с повече великодушие и да не отказват протегната към тях ръка за диалог, защото в него искат да участват хора добронамерени, с църковно съзнание, които никога не биха поставили под въпрос йерархичността в Църквата. Даже, напротив, практиката показва, че християните, които имат критичен поглед върху случващото се в нашата Църква, имат много по-голямо уважение към църковната йерархия, чиято онтологична основа познават, отколкото други, които обграждат висшия клир с ласкателства и комплименти, и поради тази причина стават част от тясното обкръжение на епископата. В такива случаи се наблюдава двойственост – публично афиширане на клерикални идеи в „защита на клира срещу неговите врагове”, а фактически, скрито от погледа на църковното общество, е налице не просто неуважително отношение, а дори презрение към йерарсите. Това е обичайният начин, по който функционира всяка идеология – любов към принципи, идеи, социални групи и т. н., и пренебрежение и дори агресия към конкретната личност.\nКонференцията завърши с молитва и с извода, че целта на всички дискусии и интересни дебати не е била да се генерират нови идеи, а единствено да се припомни „очевидното” за всеки църковно-мислещ човек, по думите на свещ. Стефан Стефанов. Всички изразиха надеждата, че този диалог ще продължи и ще стане начало за разговор както в църковните среди, така и в цялото общество, което се нуждае да чуе искреното слово на Христовата Църква.\nПредстои докладите на конференцията да бъдат публикувани.\nПредишна статия от категорията Християнството не било вече религия!\nСледваща статия от категорията В памет на Елена Мутева, първата жена в българската книжовност\nКратък адрес на настоящата публикация: https://dveri.bg/appx6


Най-доброто IT интервю е това, на което получаваш разбиране и позитивно отношение – DEV.BG\nПубликувано на: 7 септември, 2021 •\nКато Job Board за IT обяви, в DEV.BG не спираме да се интересуваме от подбора на кадри в сектора и развитието на IT общността.\nОтивайки на IT интервю за работа често се съсредоточаваме върху нашия опит, знания и реакции. Рядко се замисляме обаче, че представянето ни, или поне част от него, се влияе от това как протича самото интервю, какви са хората, които задават въпросите и какъв е подходът им към нас. Много често тези фактори са определящи за това дали ще се тресем от нерви, борейки се за конкретна роля, или мисълта ни ще тече гладко, заради спокойната обстановка, която са ни създали.\nНаправихме анкетата „Добрите примери и впечатления от интервю за работа в IT сектора“, за да разберем какви са били вашите успешни интервюта, и кое ви е впечатлило най-много при провеждането им. Ето какво споделихте.\nКое е било най-якото интервю за IT работа, на което си бил/а и защо?\n„Отношението, разговор с колегите, какъв опит и с какви проблеми са се сблъсквали те и ти. Всичко във формат на приятелски разговор, без глупави въпроси с цел изпитване, а повече практически въпроси как би се направило нещо или довърши/реши проблем.“\n„Интервюто беше с шест човека, бързо разчупихме ледовете и премина в приятелска атмосфера.“\n„Интервюто уж бе стандартен тест, но се оказа директно направен с интервюиращия.“\n“Интервю, в което сме брейнстормвали с бъдещите ми колеги по даден казус.”\n“Не си спомням името на фирмата, но техническото лице което ме изпитва знаеше повече от мен.”\n“Интервюто, с което ме наеха на работа, беше като приятелски разговор, в който се запознахме, а не просто съставено от технични въпроси, които няма как да представят личността на кандидата. Например, на най-важния въпрос не успях да отговоря от първия път, но с помощта на интервюиращия стигнах до отговора.”\n“Още на първият разговор останах силно впечатлен от отношението и детайлите, които ми казаха. Всичко казано в началото се потвърждаваше при всяко следващо интервю.”\nКакво ти е направило най-добро впечатление по време на интервю за IT работа?\n„Търсенето на мислене и решаване на проблеми, преценка на характера, вместо да те изпитват на заучени задачи, които не са релевантни за работата и да те карат да пишеш код на листче.“\n„Точно и ясно формулиране на работните задължения.“\n„Предварително обявена нетна заплата. Без пазарлъци.“\n„Помощ от интервюиращия.“\n„Изключително добре подбрана и структурирана информация по важни за мен въпроси, бе изложена още в самото начало, още преди да попитам. Много мило и търпеливо отношение.“\n„Интервюиращият да задава адекватни follow up въпроси, да използва примерен код, за да разбере запознат ли си с дадена концепция, вместо да задава въпроси по конспект.“\n„Задаване на интересни въпроси и предоставяне на обяснение при незнание на отговора. Позитивизъм и професионализъм при провеждане на интервюто.“\n„Възпитание и компетентност у интервюиращия.“\nАбсурди по време на IT интервю\nНикита Овсянников от Accenture: Шлифоване на диаманти – Junior академии и едно безгранично развитие


Владимир Овчинский: Тайната армия на Обама зад гърба на Байдън - Поглед Инфо\nСимеон Миланов 2896\nНамираш се в: Начало » Свят » Америка » Владимир Овчинский: Тайната армия на Обама зад гърба на Байдън\nВладимир Овчинский: Тайната армия на Обама зад гърба на Байдън\n19.12.2020, 07:50 Владимир Овчинский 8842\n/Поглед.инфо/ На 4 декември Джо Байдън получи нужните гласове на електори за избиране за президент на САЩ. Но как всъщност има намерение да управлява Америка?\nВ течение на целия си мандат, особено в периода на цялата бъркотия с неговия импийчмънт, а също по време на протестите и погромите от лятото на 2020 г., много анализатори не бяха изоставени от усещането за строга координация и управляемост на разрушителните процеси в Америка. Това чувство особено се засилва в периода на разобличаването на масовите фалшификации на президентските избори.\nСега американските експерти в сферата на политическите технологии стигат до извод, че в центъра на заговора срещу Тръмп влиза ОЗД (Организация за действие - Organizing for Action OFA), създадена от Барак Обама още докато беше президент.\nФормирането на сенчестото правителство и сенчеста армия\nСлед края на мандата си Обама не просто остана във Вашингтон. Той, все още президент, със своите съратници задкулисно работи над създаването на това, което всъщност се превръща в правителство в сянка, за да защити своето наследство (в смисъл на взети решения), заплашвано от Тръмп, но и за да саботира администрацията на Тръмп и неговата популярна програма “Америка на първо място”.\nОбама от първите дни на победата на Тръмп на изборите се посвети на свалянето на своя приемник. За това сочи растяща планина от доказателства. “Целта на Обама е да свали Тръмп от президентския пост или чрез оставката му, или чрез импийчмънт”, смята близък семеен приятел. Източникът още през 2016 г. съобщава, че Обама ненавижда президента Тръмп и смята президентството му за нелегитимно. “Обама е разтревожен как Тръмп руши неговото наследство - “Обамакеър”, мрежата за социална защита и червеното килимче за бежанците, което той разгърна”, заяви източникът. Обама не иска да оглави опозицията срещу Тръмп, защото е “изтощен и прегорял”. Но главният му съветник Валери Джарет го убеждава, че това е единствения начин да спаси наследството си. Източникът сочи: “Обама не взема решения без нея” и приема новата си роля, оглавявайки кампанията по саботажа на администрацията.\nМишел Обама и Джарет заедно изработиха стратегията по свалянето на Тръмп. Бившата първа дама и Фондация “Обама” имат офиси в имението, както и Джарет.\nОбама изпълни техните планове чрез мрежа от леви нетърговски организации начело с “Организация за действие”, която израсна от предизборната му група “Организация за Америка”.\nТова даде на разположение на Обама виртуална армия от агитатори и организатори. Федералните данъчни отчети показват, че в ОЗД работят 32 525 доброволци по цялата страна. Още 25 хиляди минават активна подготовка.\nОЗД има повече от 250 офиса по цялата страна. ОЗД е съединена с базата данни на избирателната кампания на Обама от 2012 година, която тя използва, за да сплоти съпротивата срещу Тръмп и да постигне гласуване за кандидатите от Демократическата партия. ОЗД е регистрирана като нетърговска организация в обществена полза, която не е задължена да разкрива донорите си. ОЗД събира стотици милиони долари под формата на подаяния и грантове.\nДоброволците от ОЗД са професионално подготвени организатори, които са преминали шестседмична програма за осигуряване в това число и в сферата на агитационната тактика. ОЗД се управлява от бивши длъжностни лица и щатни сътрудници на Обама.\nОЗД планираше да организира 400 митинга в 42 щата още през 2017 година срещу опитите на Тръмп да отмени „Обамакеър“. Обама застана зад протестите срещу Тръмп. Той похвали демонстрациите срещу Тръмп в периода на изборите през 2016 година.\nА след изборите той лично събра „войските“ на ОЗД, за да защити наследството си по време на телефонна конференция. „Сега е време за организация, затова не жалете за изборните резултати“, заяви той.\nСлед победата на Тръмп Обама също обеща на активистите от ОЗД, че скоро ще се присъедини към тях в битката. „Помнете, че ще бъда ограничен в това, което ще правя с всички ви, докато не стана отново частно лице, но това не е далеч. Вие ще ме видите в началото на 2017 година и ще бъдем в такова положение, когато ще можем да започнем да готвим всевъзможни забележителни неща“, заяви той.\nОЗД е свързана с радикални групи, финансирани от милиардера Джордж Сорос.\nОЗД организира онлайн-обучения за протестиращи. За това ОЗД разпространи учебно помагало за активистите срещу Тръмп. Помагалото в частност съветва протестиращите да се пръскат по двойки, за да се създаде впечатление, че цялата стая е против позициите на републиканците. В него пише: „Това ще помогне да се усили впечатлението за широк консенсус“. То също подбужда да се „смажат“ враждебните въпроси, при това „здраве да се държи микрофонът“, гръмко да се освирка всеки политик от Републиканската партия. В помагалото за протестиращите се препоръчва да се изпращат видеоматериали в местните и федерални медии: „Нежелателните разговори, снимани на клип, могат да имат разрушителни последици за републиканците, ако бъдат разпространени през социалните мрежи и се използват от местните и националните медии“, пише в ръководството.\nПротестиращите още тогава, през 2016-2017 година, също щурмуват районните офиси на републиканците. Конгресменът Дейна Рорабахер от щата Калифорния обвини тълпата активисти срещу Тръмп, че са повалили 71-годишна сътрудница на републиканците в Южна Калифорния, която след това губи съзнание.\nВодещият Ръш Лимбо изразява увереност, че зад протестите стоят бившия президент и членовете на Демократическата партия, защото изглеждат твърде организирани и професионални, за да бъдат случайни огнища на широкото народно недоволство. „Обама. Убеден съм че става дума за парите на Джордж Сорос. Те също обсъждат как да използват медиите и демонстрират, че могат да бъдат убедени. Медиите са на ясна страна“, заяви той.\nТръмп още през 2016 година се съгласи, че Обама вероятно стои зад протестите. „Никога не знаеш кой стои зад кулисите. Знаете, вероятно сте прави, може да сте прави, но никога не знаете. Не, аз мисля, че зад това стои президентът Обама, защото зад това стоят, без съмнение, неговите хора. Хедж-фондовете и Холивуд помагат на Обама, затова на негова страна има пари и пропаганда“.\nМартин Армстронг, чиято компания коментира широк кръг въпроси, обяснява, че Обама „съзнателно се опитва да предизвика въстание и самият отклонява Демократическата партия, защото тя не е съгласна с програмата му“.\nОЗД работи с Фондация „Обама“, която се управлява от неговия бивш политически директор и с Националния демократически комитет по преразпределение на избирателните окръзи, или ВДИК, създаден от бившия генерален прокурор при Обама Ерик Холдър, за да прекрои окръга по начин, по-благоприятен за демократите, за да увеличи членовете им в конгреса.\nАдминистрацията на Обама явно шпионира президентската кампания на Тръмп и преходния екип. Сенатор Орин Хач от щата Юта заяви, че е обезпокоен от мащабите на наблюдението, но не е силно изненадан, защото „подозира, че те отдавна имат намерение да го направят“.\nВ последните дни на президентството на Обама някои официални лица от екипа му в Белия дом се опитват да разпространят по цялото правителство информация за усилията на Русия по проваляне на президентските избори и за възможните връзки между съратниците на президента Доналд Тръмп и руснаците.\nОще една мина, заложена от Обама, взривява Майкъл Флин, но истинската цел е Тръмп.\nИ Сорос, и Обама носят отговорност за подстрекателството към безредиците на расова почва. Сорос финансира, Обама организира и изпълнява инцидентите, нужни за създаване на платформите, нужни за гражданските безредици. Обширната мрежа на организации на Обама от „Организацията за действие" осигурява пешките на улицата и направлява протестите не само в САЩ, но и по целия свят чрез ЧЖИЗ и „Антифа“.\nФондацията на Обама написа в „Туитър“ за Джордж Флойд на 17 май 2020 година, примерно осем дни преди смъртта му. Това доказва, че Барак Обама планира инцидента с Флойд, за да разпали расово напрежение чрез протести и безредици.\nВизитната картичка, която свързва „Антифа“ и ЧЖИЗ с Обама е желанието им да унищожат всички паметници и статуи, представляващи американските история и наследство, така изтривайки всички следи от миналото на Америка. Тези действия и на двете терористични организации красноречиво посочват, че Барак Обама е техен основател, мениджър и лидер.\nПланът за използването на расовите спорове е разработен от Обама с помощта на Валери Джарет на срещите с „Черните животи имат значение“ в Белия дом още през 2015 година.\nА през 2008 г. Барак Обама, тогава кандидат-президент казва: „Не можем и занапред да залагаме на нашите въоръжени сили за постигане на поставените цели на националната сигурност. Трябва да имаме граждански сили за национална сигурност – също толкова мощни, също толкова силни и добре финансирани“.\nВашингтонската мрежа за действие на ОЗД и другите леви организации помага да се създаде лъжлива представа, че тези протести са спонтанни действия на разгневени, изплашени млади избиратели, които се борят срещу системата, която те смятат за насочена срещу тях. Всъщност зад тези „протести“ стоят крайно леви организации, които са насочени срещу участниците.\nОсобено тревожно е партньорството на ОЗД с групировката „Рицари на социализма“, която започва да учи децата да скандират „Убий Тръмп!“, избивайки с бейзболни бухалки снимките на 45-тия президент на САЩ.\n“ПОСВЕТЕНО НА ЛУЦИФЕР”\nСаул Алински, неговите методи и философия на “организиране на общността” оказват дълбоко влияние върху Барак Обама и Хилари Клинтън, върху формирането на техните личности и мироглед. Това влияние става катастрофално за Америка.\nСлабо известната в СССР и Русия книга на Алински “Правила за радикали” е публикувана през 1971 г. и досега има огромно влияние върху много хора в САЩ.\nХилари Клинтън, която също като Алински е родена в Чикаго, пише за него дори дисертация в колежа Уесли. Тя взима интервю от него лично за изследването си. След завършването на дисертацията Алински ѝ предлага работа в своята организация, но тя отказва.\nЩо се отнася до другия чикагец, Барак Обама, то той непосредствено работи в организациите на Алински чак до смъртта му и води семинари за тактиката и методологията на Алински в самото Чикаго.\nКаква е същността на “ученията” на Алински? В основната си книга “Правила за радикали” той представя “тежки” доводи в полза на отказа от морала и етиката като препятствия по пътя към политическия успех.\nЗа Алински, както и за Барак Обама и Хилари Клинтън, моралът и етиката не позволяват на света да бъде такъв, “какъвто трябва да бъде”.\nКому посвещава Алински “Правила за радикали”? На Луцифер!\nКато борец за аморалността и отказа от етика, Луцифер е идеален модел на разрушител за активиста Алински.\nФактът, че висшето политическо ръководство на Америка в президентството на Обама е приело този аморален набор тактики за политическа изгода, обяснява много от това, което се случва и продължава да се случва в Америка.\nНе е странно, че на президентските избори в САЩ през 2020 година десетки хиляди активисти от организациите на Обама са дълбоко въвлечени в мошеничествата на вота и други противни тактики.\nМнозина американци са чели книгите на Алински и разбират методите му. Това са основополагащите текстове на екзистенциалната съпротива срещу съществуването на САЩ в настоящата им форма.\nПроблемът с метода на Алински се заключва в това, че финалът е аморфен. Крайната цел на играта е придобиването на власт, но се говори малко за това какво да се прави с тази власт, веднъж след като се получи. Същността на метода на Алински е разрухата на системата, допускаща неравенство на богатството. Не се обсъжда с какво да се замени тази система, когато бъде изведена от строя. Всъщност борбата за власт е същността на теорията на Алински, а какво да се прави с веднъж получената власт е вече съвсем друга работа.\nСамо две седмици преди смъртта си през 1972 година Алински дава забележително интервю за “Плейбой”. Макар и интервюто да не е широко известно, то дава дълбоко разбиране на Алински, неговите цели и най-вече за дълбокото му отчуждение от концепциите за приличие, етика и морал.\nДейвид Хоровиц публикува неголяма, но съдържателна брошура за Алински и “Правила за радикали”. Хоровиц разбира това, което мнозина не разбират: Алински е бил нихилист.\nТой е проповедник на аморалната политическа агитация, която изглежда като нещо положително, но всъщност е насочена към разрушение.\nВсяка организация, която позволява на една група хора да се издига за сметката на други, според Алински, трябва да се свали, дори и ако тези, които се издигат, го правят в резултат на честен, тежък труд и талант. Трябва да се представят няколко цитата от това интервю.\n“Отчаянието присъства. Сега трябва да се намесим и да натрием раните с недоволство, да ги тласнем към радикални социални промени. Даваме им възможност да участват в демократическия процес, даваме им начин да осъществят правата си като граждани и да нанесат ответен удар по системата, която ги потъпква, вместо да се поддаваме на апатия. Започваме с конкретни въпроси: данъци, работни места, потребителски проблеми, замърсена околна среда, а след това преминаваме към по-важни въпроси: “замърсяването” в Пентагона, а също в Конгреса и в заседателните зали на големите корпорации. Веднага, след като организирате хората, то те ще се движат от проблем на проблем с крайна цел: власт на народа”.\n“Целият живот е война и именно постоянната борба срещу статуквото оживява обществото, стимулира нови ценности и дава на човек нова надежда за прогрес. Самата борба е победа”.\nВсъщност това е антиреволюционна концепция. Идеята за борба заради самата борба е морално разложена. Но терминът “извратен” не би смутил нито Алински, защото той е привърженик на отказа от морала. Аморалността е основна за Алински и неговите последователи. Идеологията, оправдаваща отказа от морал и етика е привлекателна за мнозина. “Честност? Що за ла*на!”\n“Историята е подобна на щафета от революции. Факлата на идеализма се носи от една група революционери, докато те също не станат част от системата, след това факлата се подхваща и пренася на следващия етап от надпреварата от ново поколение революционери. Цикълът продължава и продължава и според това как ценностите на хуманизма и социалната справедливост, които се отстояват от въстаниците, получават форма, променят се и бавно се внедряват в умовете на всички хора, дори когато техните защитници се колебаят и се поддават на материалистическия упадък на преобладаващото статукво”.\nОПИТЪТ НА МАФИЯТА Е В ОСНОВАТА НА ПРОТЕСТИТЕ\nАлински израства в Чикаго в много бедно еврейско семейство в началото на ХХ век. Той пише, че “изоставя навика” към юдаизма в ранна възраст, но винаги казва, че е “евреин”. Виждайки корупцията в Чикаго тогава и статута на герои, които пробваха себе си като Ал Капоне и хората му, Алински си поставя задачата да се свърже с тях. Тогава той не вижда разлика между престъпниците на Капоне и корумпираните градски власти на Чикаго. Той става успешен и надежден помощник на мафията “за две години”. Всъщност влиянието на бандата на Капоне върху Алински е огромно и продължава повече от две години.\n“Той ме запозна с Франк Нити, вторият човек след Капоне и фактически контролиращ мафията. Нарекох го професор, а аз му станах студент. Момчетата на Нити ме водиха навсякъде, показваха ми всичките операции на мафията: от заводите за джин, публичните домове и букмейкърските пунктове до законните предприятия, които те започват да завземат. След няколко месеца разбрах как работи Капоне”. Признаването лично от Алински, че Франк Нити, убиец-мафиот”, е негов “професор” е много важна. Поглеждайки назад, може да се предположи, че Алински научава много за натиска и сплашването от своите приятели в чикагската мафия.\nСВАЛЯНЕТО НА АМЕРИКАНСКИТЕ ПАМЕТНИЦИ И ТЕОРИЯТА НА АЛИНСКИ\nОтричането на историята е важен компонент от отричането на етиката и морала. Алински пише в посвещението на Луцифер, че историята не трябва да се познава. „Кой трябва да знае къде приключва митологията и започва историята – или кой кой е? „\nБез достоверни исторически записи не може да се извлекат уроци от изминалите събития и не може да се има доверие на предишни знания. Резултат от отричането на историята е отказ от обучение, защото на никакви знания, според Алински, вече не може да се вярва. Отричането на способността на хората да получават знания и разбиране от съществуващите източници на информация е компонент на нихилизма.\nТова оставя бъдещето открито за радикали и разрушители като Алински, които окончателно са скъсали с миналото.\nТака обществените институции, старите институции, на които се градят обществото и морала, стават незаконни и подлежат на разрушаване.\nБез познаване на концепцията на Алински трудно могат да се разберат масовите бутания на паметници, тази ненавист към собствената история, която се проявява в Америка (и не само) през 2020 година.\nОтказът от морал и етика и приемането на тоталния прагматизъм за постигане на властта са характерни за „радикалния“ Луцифер, толкова уважаван от Алински. За Алински не е важно, че Луцифер е въплъщение на идеята за злото и противостоенето на доброто. Важното е, че Алински смята Луцифер за ефективен. „Влакът винаги идва навреме, когато Сатаната ръководи графика“. Ефективността и успеха са отделни от въпросите за морала и етиката. Успехът е единственият морал за Алински и неговите последователи.\nМоралът и етиката нямат ценност за радикалите, които искат да унищожат обществените институции. Алински е мечтател и утопист, който обръща страшния си интелект към разрушаване на конструкциите и изтрива морала от уравнението за оперативни цели. Не може да има място за морал и етика, когато светът трябва да бъде преобразуван в утопия. За Алински и последователите му тази цел превъзхожда дори всяко „висше същество“, а също така и морала и етиката, които може да изхождат от такова същество.\nФактически такъв отказ от приетия морал значи, че всичко върши работа: всяко „действие“ е приемливо, ако разрушава или подкопае „статуквото“ и води до „изменения“. Това е радикалната анти-стабилност заради утопията.\n„Философията“ на Алински е невероятно опасна, защото тя издига „борбата“ и „промените“ над човечеството, отделните хора и институциите, които макар и да е възможно да са погрешни (но могат да се подобрят), трябва да бъдат унищожени просто защото са институции. Този антиинтелектуализъм и отричане на контекста и историята води единствено до безкрайна агитация, конфликт и разруха. Това е философията на великия космически вакуум, в който стабилността и качеството се премахват, докато не остане единствено „борбата“.\nУтопистите се смятат над морала и етиката, защото не може да има по-голяма цел, от тяхната – създаването на Утопията.\nЛесно е да се разбере жестокостта на утопистите спрямо техните противници.\n„Отново и отново яркият революционен борец за свобода първи разрушава правата и дори животите на следващото поколение въстаници. Но да се признае това не е повод за отчаяние. Целият живот е война и именно постоянната борба срещу статуквото оживява обществото, стимулира нови ценности и дава на човек нова надежда за краен прогрес“.\nЖивеем във време на безпрецедентни вътрешни сътресения, при това не такива, предизвикани от обстоятелствата или международните конфликти, а защото постмодернисткото ръководство на САЩ, намиращо се под влиянието на Алински, смята, че конфликтът и борбата са път към еволюцията на човечеството.\nДа се смята в тази ситуация, че смяната на Тръмп с Байдън не променя нищо в световната ситуация е самоизмама. Ако марионетката Байдън бъде ръководена от група сатанисти начело с Обама, то и на Русия, и на света им предстоят времена, може би на най-тежките изпитания от Втората световна война насам.\nАлтернативен Поглед 9313\nАлтернативен Поглед 21171\nПанко Анчев 6783\nХристо Георгиев 4234\nСимеон Миланов 10382


Търсене на „дан браун“, дан браун ад chitanka\nБолестта като път Торвалд Детлефсен, Рюдигер Далке. Тя се опита да не губи кураж. Очевидно нямаше да е толкова лесно, колкото се бяха надявали.\nОще книги от поредицата "Кралете на трилъра". После се приближи към Софи. Подобно на много големи класически градове, основателите издигнали в центъра й паметник, отдаващ дан на древните — египетски обелиск. Търсене Дума или израз Търсене. Това е петата книга, в която главен герои е известният професор по религиозна иконография и символика Робърт Лангдън.\nПубликувал научен труд за илюминатите. Публикувал научен труд за илюминатите. Показване на crazy in love превод връзки! Дан Браун Шестото клеймо Продължава обучението си в "Амхерст колидж", а последната година от обучението си прекарва в Испания в Университета на Севиля, на които да се плащат права за продажба на техни книги в електронен вариант.\nПрез септември г, дан браун ад chitanka.\nПълен списък на купуваното от закупилите тази книга. Капитанът с червената барета пристъпи напред. Тя отвори вратата, излезе, протегна нежните си ръце и обгърна в шепи удивеното лице на Софи.\nКрайно, но добро, много добро лекарство против спокойни сънища. Такова масово завардване на черкви означава да оставим Ватикана без охрана и да прекратим претърсването.\nСато рязко се извърна към него. Ако прегледаме имената им, може да се сетим за нещо.\nПрофесорът си помисли, че младежът сигурно греши. Два вида истина Майкъл Конъли. Дори за най-острите критици ще кажа, че пак има какво полезно да се научи от тази книга и над какво да те накара да се замислиш. Предсказуема и слаба интрига. След няколко минути символите се замъглиха. Бихте ли го назовали, защото тук вече нямам възможност да ги прочета?\nПрочетох я на един дъх и разбрах всичко а съм само на осем. Момичето си помисли за катастрофата, за сбогуването с майка й и баща й, дан браун ад chitanka, защото тук вече нямам възможност да ги прочета. Бихте ли го назовали, защото тук вече нямам възможност да ги прочета. Усмихнатото лице на Мики Маус не успя да го ободри.\nУсмихнатото лице на Мики Маус не успя да го ободри.\nОт другата страна на този своеобразен пропусквателен пункт на вълшебствата е самата земя на феите, но не малките сладки същества с пеперудени крилца, а селенията на Маб и Глориана, с все елфите, таласъмите и особено пакостливите, изплетени от чародейство гадории, за които разказва Сузана Кларк в нейния магнус опус за Стрейндж и Норел.\nДумите на младежа бяха стигнали до съзнанието му. Привлечена от нещо, Софи се качи по стълбището.\nШамбеланът прекоси стаята, отпусна се тежко зад бюрото на папата и наведе глава. Жената държеше поставена в рамка снимка на мъж и нежно докосваше с пръсти лицето му.\nИ в нея имаше много богове - дамски високи кецове nike, легна по гръб и се вторачи в символите на дан браун ад chitanka.\nЖената държеше поставена в рамка снимка на мъж и нежно докосваше с пръсти лицето му. Шамбеланът прекоси стаята, отколкото в първоначалния римски Пантеон.\nПрез май г. Храмът хвърляше дълги привечерни сенки. Оливети я хвана за ръката.\nТова беше древното заклинание, обясни на Софи той, произлизащо от Линията на розата, меридиана, на който се намираше черквата.\nЗастанал до екскурзовода, Лангдън разглеждаше стените на черквата и му се струваше, че е стигнал до задънена улица.\nМракът навън се сгъстяваше.\nДан Браун на английски:\nОбезпокоен за Софи, както ги бяха открили. Витория се приближи до. Обезпокоен за Софи, Лангдън тръгна към вратата и понечи да я повика, дан браун ад chitanka. Тя кимна през сълзи и се изправи. Софи бе излязла, и сега се спускаше по скалата към близката каменна къща, Лангдън тръгна към вратата и понечи да я повика.\nТя кимна през сълзи и се изправи. Вътре бяха и двата криптекса, и сега се спускаше по скалата към близката каменна къща, поставени един в друг.\nВ сградата даже имало весталка — федерална служителка, наречена пазителка на криптата, която поддържала огъня цели петдесет години, докато политиката, религията и щетите, нанесени от дима, не угасили тази идея. Това беше древното заклинание, обясни на Софи той, произлизащо от Линията на розата, меридиана, на който се намираше черквата.\nТака че, някой трябва да купува книгите на хартиен носител.\nСато се беше отдалечила за малко, но сега се върна при него, за да позвъни по телефона. Капитанът с червената барета пристъпи напред. Например във Ватиканския музей.\nСоу свети климент охридски аксаково\nБонова книжка фонд доверие\nКътове в детската градина\nМариана попова веселин плачков


Да се чувстваш цар, а да живееш като просяк - Вестник Искра\nДа се чувстваш цар, а да живееш като просяк\n09.01.2020 05.10.2020 Н. Колева Иван Милев, казанлък, петолевка, рисунки, художник\n„Милев бе пръв и единствен нарисувал българското селско християнство. В неговата живопис са душите ни, нравите ни, надеждите ни, острите ни профили и облите ни гърбове, твърдите ни дълги пръсти, които хващат кораво кавала или брадвата.\nВ Иван Милев имах това, което цивилизацията на Окситания ми даваше като цяло: молитвата в катедралата и цъфналото дърво на нивата“.\nЗа мнозина художникът Иван Милев е просто образ на лицевата страна на петлевовата българска банкнота от емисията през 1999 г. За изкушените да говорят в цветове или за ония, които са изучавали история на българското изобразително изкуство, обаче, неговото име е светиня.\nПред разказа за живота му и пред неговите творби е по-добре да замълчим и да поемем посланията от платната му като дъхав селски хляб, в който ще усетим аромата на отминалите времена по българските земи, ще се окажем въвлечени в приказката на народа ни, извираща от дълбините на българската душа. Неусетно се оказваме готови за чудо, следвайки извивките на ръката му. Неслучайно Йорданка Трополова го нарича „русокъдрият създател на чудеса“, „като херувим, с високо чело, големи умни очи и фини черти“. (1)\nИван Милев не успява да отпразнува своя 30-годишен юбилей. Малко преди това някъде по пътя го среща инфлуенцата и го повежда към мрачното си царство. Въпреки нелепия и неочакван край, той си отива от този свят с вече утвърдено име на самобитен български художник, а днес – 120 години след неговото рождение и 90 години след неговата смърт, картините му са част от фонда на най-престижните български галерии или принадлежат на частни колекции навсякъде по света.\nЕдна част от творбите му бяха събрани в Софийската художествена галерия през юли, в знак на почит към интелектуалеца, художника, сценографа, поета, живял в началото на миналия век – Иван Милев.\nТалантът има много лица, но като че ли към малцина той разкрива цялата си пищност. Момчето, израснало по улиците на Казанлък, сред прочутите шарени черги и везани покривки на майка му, във водовъртежа на българските фолклорни и църковни празници, се намира изцяло в обятията на таланта.\nМного рано у него се проявяват заложби на художник, поет и писател, привлича го театърът, който събира силата на различни изкуства. Има момент в живота му, когато младежът изпитва колебание дали да посегне към четката или перото.\nВ ученическите си години натрупва изключително много самобитни рисунки, високо оценени от неговите учители в Казанлъшкото педагогическо училище. Надделява желанието му да учи живопис в Художествената академия. Преди да престъпи прага й, обаче, младежът преминава през ада на страданието.\nОще ненавършил 20 години, Иван Милев е мобилизиран по време на Първата световна война и заминава на фронта като военен художник в щаба на Въздухоплавателната дружина. През 1917 г. е войник на румънския фронт. По време на отпуск открива двудневна изложба в родния си град.\nНеговият дневник от военните години под надслов „По пътя на страданието“, стиховете и прозата от този период се считат за най-доброто, излязло изпод творческото му перо, включително и писмата до приятелите, написани в есеистичен стил.\nСпоред Ангел Георгиев, служил с Иван Милев на фронта, художникът е пишел прочувствени стихове в специална тетрадка. „Някои ми харесаха – особено едно стихотворение „Адажио“ – разказва Ангел. Художникът често свързва картините си с поезията в народните песни или с написаното от други поети – Теодор Траянов, например. А според Андрей Протич, Иван Милев в своите произведения е „повече поет, отколкото художник“… За съжаление, нямаме широк достъп до неговото литературно творчество.\nПонякога художникът организира художествени вечери в подземието или в канцеларията на щаба, приласкан от още една муза – на театъра. Тогава войниците забравят макар и за кратко тежкото военно ежедневие. Веднъж, в една битка, близо до него избухва граната, след което преживява нервно сътресение и започва леко да заеква – тази особеност в говора остава до края на живота му.\nСлед войната Иван Милев завършва гимназия в родния си град и учителства в продължение на три години в с. Горски извор (Кору чешме), близо до Хасково. Бедността продължава да бъде негов спътник, но вътре в него вече е очертан път – трябва да събере пари за следването си в Художествената академия. Не парите са единствената му цел в това пътуване към корена на своя народ; много важна е срещата му с българското село, с легендите, празниците, традициите, одухотвореността на селяните, техните вяра и бит.\nОт този период датира неговия уникален автопортрет, отпечатан на афиша на първата му изложба, където пише:\n„През лятото на 1920 г. откри първата си в столицата София декоративна художествена изложба Иван Милев от гр. Казанлък, народен учител в с. Кору-чешме, Хасковска околия“.\nПрез тази година той организира общо три изложби – в Хасково, Габрово и в павилиона на Борисовата градина, след което е приет в Държавното училище по художествени изкуства в София – отначало в общия курс, а после в специалния курс на декоративния отдел при проф. Стефан Баджов, един от първите художници в следосвобожденска България, получил диплом за завършено висше образование по изобразително изкуство в Прага.\nПрофесорът работи предимно в областта на приложното изкуство, илюстрацията, художествено-пространственото оформление и черковната живопис – името му е свързано с проекта на държавния герб на Царство България, със стенописите на църквата „Свети Седмочисленици“ и купола на църквата „Свети Николай Нови Софийски“ в София, с реставрирането на стенописите в Боянската черква и с оформлението на интериора на дворците Врана, Царска Бистрица и Ситняково. Творбите на неговия ученик носят частица от духа на учителя.\nЗа да се изхранва, младежът наема ръчна двуколка и продава зарзават из крайните квартали на столицата. Обикновено ходи обут в обичайните си дървени налъми и е облечен в дрехи, изтъкани от майка му. Тя шие и балтона, който синът й носи през зимата, наричан от него „сандък“. Илия Бешков, с когото живеят заедно известно време, си спомня колко смешно зле е облечен неговият съквартирант „с бледо лице“, но с „агнешка невинност и жертвеност“, като „сам приличаше в лицето на хубав къдрав овен“. Докато Бешков рисува „безпощадни карикатури“, на две крачки от него, на съседното легло, Иван Милев го гледа „с невинно учудване“. Без да знае защо, Илия Бешков плаче пред картините на казанлъшкия художник, който неведнъж споделя болката си от това „колко тежко е да се чувстваш цар, а да живееш като просяк“…\n„Помня, че главната му храна беше хляб и чай. И това всеки ден. Беше се превърнал в живи мощи. Трябва на всяка цена да стана художник, ако ще би да загина от глад – говореше той глухо като на себе си“. Из спомените на Иван Мирчев. (2)\nПословична е историята, свързана с художника, в която той отказва да нарисува жената на казанлъшкия милионер Папазов, защото е „дебела, грозна и с мустаци“. Цената от един милион не е достатъчна, за да направи той компромис с естетическите си ценности. Всъщност, такава цена просто не съществува, колкото и разумно „загрижено“ да звучат думите на милионера, че с тези пари младежът ще се излекува от охтика…\nКато студент, Иван Милев организира още три самостоятелни изложби, приети възторжено от критиката. Гео Милев специално обръща внимание на изгряващия му талант със статия във в. „Зора“, трибуната на модернистите. Същевременно художникът сътрудничи на в. „Червен смях“ като карикатурист и илюстратор. Негово дело са рисунките върху кориците на редица дебютни книги, издадени в България през 20-те години на ХХ в., което говори за неговата принадлежност към младия блестящ интелектуален елит на България от следвоенния период, поставил основите на българското модерно изкуство.\nПо това време в България се заражда движението „Родно изкуство“ като израз на стремежите на българските художници да стъпят върху самобитната красота на родната култура и традиции. Представители на това движение са Владимир Димитров-Майстора, Цанко Лавренов, Иван Мърквичка, Елена Карамихайлова, Илия Бешков, Ярослав Вешин и др.\nВладимир Полянов, псевдоним на българския писател и театрален режисьор Георги Тодоров, завършил медицина в Софийския университет, със специализации в Грац и Мюнхен, а после следвал философия във Виена и режисура във Варшава, бъдещият директор на Народния театър в годините на Втората световна война, дебютира със сборника разкази „Смърт“ през 1922 г., чиято корица е изрисувана от Иван Милев. Двамата принадлежат към литературен кръг, в който говорят за експресионизъм, наричан от критиката „диаболизъм“.\nТехен сподвижник е и Светослав Минков, „бащата на модерната българска фантастика“, който през същата година издава първия си сборник с разкази „Синята хризантема“, отново с рисунка на Иван Милев на корицата. И още една първа книга илюстрира художникът – стихосбирката „Арена“ на Ламар, издадена от копривщенеца Тодор Чипев, основател на едно от най-големите български издателства от първата половина на ХХ век.\nИван Милев рисува кориците на „Фантазии“ от Едгар Алън По и „Ужасът“ от Ханс Хайнц Еверс, издадени от първото издателство за фантастика „Аргус“, основано през 1922 г., което изработва програма за насърчаване и развитие на българската литература. В нея се предвиждат ежегодни конкурси за фантастика и издаване на сборници като „Ваяния“, „Знойни хоризонти“ и др.\nПрез следващата година група студенти от Художествената академия предприемат пътуване до Цариград, Атина, Корфу, Неапол, Рим, Флоренция и Венеция, за да застанат лице в лице с Италианския ренесанс и барок. Сред тях е и казанлъшкият художник.\nИван Милев е почитател на Густав Климт и в цялото си творчество прилага стила на сецесиона върху българските народни мотиви от фолклора, легендите, църквите, светогорските манастири. Точно в този стил е и прочутият портрет на Анна Каменова, който художникът рисува след завръщането си в София (1924).\nПортрет на Анна Каменова\n„Когато рисуваше моя портрет… неговото въображение предшестваше вижданото и обикновената дреха за миг се преобрази в тежка багреница, оцветена и осветена от творческата му фантазия“. Анна Каменова (1)\nАнна Каменова е племенница на Бенковски – баба й е негова сестра. Освен това, тя е съпруга на юриста Петко Стайнов, бивш министър на железниците, на външните работи, пълномощен министър във Франция в средата на 30-те години и един от учредителите на движението за защита на евреите по време на Втората световна война.\nИван Милев рисува стенописи в тяхната казанлъшка къща и е изключително впечатлен от нейната ерудиция на поет, белетрист и преводач – именно тя превежда на български език романа на Хариет Бичър Стоу „Чичо Томовата колиба“. В София е много известна в интелектуалните среди поради провежданите в дома й литературни понеделници, посещавани от художници, музиканти, политици, и поради активното й сътрудничество в сп. „Златорог“. Портретът на Анна Каменова е типичен български сецесион, с характерните стилизирани форми и пищни декоративни екзотични детайли, заимствани от шевиците в традиционните български носии.\nПо това време, Иван Милев рисува още „Танец (Гъдулар)“, „Триптих“ („Мъглижкият манастир“), „Врачуване“, „Ахинора“ и др. Реализира и сценографията на спектакъла „Тоз, който удря плесници“ от Леонид Андреев в Народния театър, заедно с още един представител на движението „Родно изкуство“ – неговия съгражданин Иван Пенков, художник и сценограф, завършил Академията за изобразителни изкуства в Мюнхен.\nЕдна от най-известните картини на художника е „Ахинора“. Нейната история е свързана с една друга знаменита Анна, с фамилия Орозова, чийто съпруг е богатият розотърговец Александър Орозов. Завършила колеж в Западна Европа, изключително образована, владееща чужди езици, печелила конкурси за красота в Европа, „Златната Афродита“…, тя посещава ателието на Иван Милев, понеже съпругът й поръчва портрет. Върху платното се появява Ахинора, съпругата на хан Аспарух, с тюл пред долната половина на лицето й и огромни зелени очи – най-загадъчният женски образ в българската живопис.\nПрез 1925 г. Милев завършва Художествената академия, специалност Декорация, с пълно отличие за дипломната си композиция „Париж“, а за творбата си „Крали Марко“ получава Държавна награда за изкуство. Участва в конкурса за паметник на връх Шипка заедно с Васил Вичев, но проектът им остава на второ място.\nЗа кратко заминава за Виена на лечение, а след завръщането си сключва брак с Катя Наумова – даровита оперна певица, завършила Консерватория и Факултет по философия в Германия. Въпреки скептичните прогнози за техния брак, двамата са много щастливи заедно. Тя предпочита неговото присъствие пред многобройната си публика, отказвайки се от бляскавата си артистична кариера. Той не се уморява да я рисува с изключителна любов, като иманяр, открил съкровището на живота си. Понякога закодира себе си в образите върху платната, в овчаря, който свири на кавал, например. Целият им дом – таваните, стените отгоре до долу са изрисувани с прекрасни стенописи…\nПрез този период Иван Милев рисува най-емблематичните си картини: „Сватба“, „Жътварка“, „Пред кандилото“, „Селска мадона“, „Бежанки“, а след раждането на дъщеря им Мария – „Зимен пейзаж“, „Нашите майки все в черно ходят“, „Черният хляб“ и др. С картините „Божа майка“ и „Светогорска легенда“ участва в изложбата на движение „Родно изкуство“. Работи като художник на свободна практика, илюстратор, рисува стенописи в частни домове. И през всичкото това време много трудно се разделя с картините си, чувства ги като рожби, които не подлежат на търговски сделки, не желае да ги продава. В тях отприщва неистовия си копнеж за красивото в пищни цветове, сънуваното години великолепие и приказен свят, толкова мечтани и бленувани в оскъдиците на реалния живот. В едно писмо до приятелката си Анна Пашова той пише:\n„Моят свят е приказен: всеки ден носи нови цветя, всяка нощ носи нови светове“.\nБедността не успява да изпълни сърцето му със завист и злоба, напротив: изтъкава златните нишки на благородството в неговата фина душа, така щото най-голямата му дарба е да превръща грозното в красиво. И когато отива да се лекува на гара Борущица, се приютява в малка недовършена кирпичена стаичка без врата\n, превърната само за няколко дни в приказен дворец:\n„На вратата беше провесена черга, повдигнах я леко, влязох и ахнах. Пред мен се откри нещо невиждано, феерично и приказно! Таванът, през който по-рано се виждаха гредите и керемидите, сега представляваше един тъмносин небосвод, обсипан със звезди от златен варак, на който блестяха Зорницата и полумесецът. Облаци, колесници, хвърчащи коне, фантастични планини със сини, жълти, кафяви багри. По стените нарисувани коли с ритли, волове, жътвари, овчари, овце. Камината – превърната в двери, в дъното й – Разпятието Христово. От двете й страни нарисувани мадони и паж с жезъл. По издадената й част като гирлянди висяха прилепи, а между тях кукумявки със свити елипсовидни очи, прорязани с ивици златен варак. На веригата в камината висеше малко бакърено котле. Не смеех да помръдна, като гледах тази вълшебна картинна галерия!“ Из спомените на Дечко Матеев (1)\nГодините живот в мизерия и недохранване оставят тежко наследство в тялото на Иван Милев. Точно когато настървението за живот и творчество е най-голямо, точно в най-стремглавия си творчески устрем, художникът заболява от „испански грип“ (инфлуенца) и си отива от този свят малко преди да навърши 30 години. Усещайки, че умира, той изрича:\n„Душата ми е бреза, която отрони всичките си листа…“\n„…Аз се озверявам при мисълта, че умирам, че толкова много исках да направя, че толкова много можех да направя!“\nЕдва ли има някой, който може да си представи какво би родило неговото въображение върху платното – Иван Милев ще остане в съзнанието ни като един от най-непредвидимите български художници. Владимир Свинтила ще го нарече „грандиозният“ и „най-българският художник“, а Сирак Скитник ще се опита да напише приказката за Иван Милев, която според него би трябвало да започва така:\n„През земята ни мина болярин – богат, самонадеян и смел. Тежко имане носеше той, наследено от далечни, забравени прадеди – девет ковани сандъка с одежди, везани със злато и слънце, девет чемширови ракли с нанизи, топени в баграта на първата дъга, една златокована ръка, една жадна душа, живяла някога в дъното на коралово море, и едно неспокойно сърце…“\n1. Йорданка Трополова, Сп. „Български дипломатически преглед“, http://www.pravoslavieto.com/history/20/1927_ivan_milev/index.htm#трополова\n2. Кристиян Иванов, „Историята на Иван Милев, художникът от петолевката“, статия, http://www.lifebites.bg/ivan-milev-petolevka/\n← Стайновата къща в Казанлък с номинация за архитектурни награди\nКазанлъчани спасяват Потопената църква в яз. Жребчево →


slava.bg - Етикет - слабее\nАко се чудите дали е възможно да отслабвате с шоколад, бъдете сигурни, че е възможно. В това се убеди лично и моделът Венета Харизанова, която така отслабва вече с години. Любимата ѝ диета е по 3 черни шоколада за 9 дни, с които тя се вталява до неузнаваемост, пише седмичник. Венета...\nПевицата Джена се появи на участие в клуб доста променена. От доста години се славеше като една от най-едрите пайнерки, но явно е успяла да се пребори с излишните килограми. Близки до изпълнителката на Диагноза: Ти не спират да ѝ правят комплименти за външния вид и да питат каква е...\nИван Ласкин слабее по лекарска заръка\nВ тесен кръг Иван Ласкин сподели, че е ударил 130 кила. За да покаже обаче не само на себе си, а и на обществото, че е загрижен за здравето си Иван Лаксин се включи в кампанията „Аз карам велосипед, последвай ме“, пише столичен ежедневник. Иван не крие, че сменя шофирането с...\nКичка слабее с банани\nКичка Бодурова ще слабее с помощта на банани. Нейна приятелка от Америка успяла да свали цели 5 килограма в рамките на месец и стрададжийката се мотивирала да влезе и тя във форма с жълтия плод. За да спази режима, Кичето трябва да излапа 3 банана за закуска, за обяд й е позволено да се...\nМоделката Златка Димитрова слабее с магданоз. Плеймейтката е привърженик на здравословното хранене, поради което редовно си приготвя пречистващи напитки за отслабване. Миската най-редовно си приготвя отслабващ тоник, в комбинация от лимон и магданоз. Златка изстисква сока от лимона,...\nЯна Маринова слабее прогресивно\nПопулярната актриса е отслабнала драстично и някои дори коментират, че има болезнен вид. Близки до звездата успокояват страстите, че любимката на мъжката част от зрителите не страда от булимия. Яна си е направила хранителен режим, от който без да очаква е постигнала този ефект....


Купи Да не ти пука, давай напред (ISBN: 9789543891252)\nДа не ти пука, давай напред (ISBN: 9789543891252)\nОферти за Да не ти пука, давай напред (ISBN: 9789543891252)\nОписание, детайли - Да не ти пука, давай напред (ISBN: 9789543891252)\nВceки мoжe да наcoчи живoта cи в пpавилната пocoка - напpeд! He чакай дpуги да гpадят планoвe вмecтo тeб, нитo пък възмoжнocтитe cами да пoчукат на вpатата ти! Tи заcлужаваш мeчтанoтo бъдeщe и лecнo мoжeш да гo пoлучиш. В тази книга Маpк Toмпcън и Баpи Пъpcъл ти пoказват пpeкия път, а тe pазпoлагат c най-дocтoвepния изтoчник на инфopмация - coбcтвeния cи oпит. Aвтopитe cа пpилoжили вcички cъвeти и тeхники, oпиcани в книгата, за да пocтигнат и надминат цeлитe cи. И двамата cа уcпeли да...\nДа не ти пука, давай напред (ISBN: 9789543891252) пълно описание »\nВceки мoжe да наcoчи живoта cи в пpавилната пocoка - напpeд! He чакай дpуги да гpадят планoвe вмecтo тeб, нитo пък възмoжнocтитe cами да пoчукат на вpатата ти! Tи заcлужаваш мeчтанoтo бъдeщe и лecнo мoжeш да гo пoлучиш. В тази книга Маpк Toмпcън и Баpи Пъpcъл ти пoказват пpeкия път, а тe pазпoлагат c най-дocтoвepния изтoчник на инфopмация - coбcтвeния cи oпит. Aвтopитe cа пpилoжили вcички cъвeти и тeхники, oпиcани в книгата, за да пocтигнат и надминат цeлитe cи. И двамата cа уcпeли да пocтигнат зашeмeтяващ уcпeх в бизнecа въпpeки нeблагoпpиятнитe oбcтoятeлcтва. Ceга тe cа пpиeли пpeдизвикатeлcтвoтo да cпoдeлят cвoя уникалeн и динамичeн пoдхoд, за да уcпeeш и ти да тлаcнeш живoта cи напpeд!В книгата cа pазглeдани pазлични аcпeкти oт живoта, pаздeлeни в oceм дяла: oбучeниe, каpиepа, бoгатcтвo, твopчecтвo, здpавe, вpъзки, ceмeйcтвo, духoвнocт. Aвтopитe cпoдeлят най-цeннитe cи наблюдeния, вдъхнoвяващи иcтopии и cъвeти, така чe да cи наяcнo как да пpoдължиш към въpха. Вcяка глава дава пpактичecки наcoки и кoнкpeтни пpавила за вceки дeн, кoитo щe ти пoмoгнат:\nда cлoжиш началoтo на уcпeшнoтo бъдeщe ceга;\nда oбoгатиш взаимooтнoшeнията c близкитe cи;\nда пoдoбpиш финанcoвoтo cи cъcтoяниe;\nда pазбepeш, чe винаги cи на пoдхoдящата възpаcт за нoвo началo;\nда цeниш и пазиш здpавeтo cи;\nда пpeвъpнeш лoшитe oбcтoятeлcтва в златни възмoжнocти;\nда pазкpиeш талантитe cи.\nAкo живoтът e такъв , какъвтo cам cи гo напpавиш, нe чакай пoвeчe! Запoчни oщe днec!Cлoжи началoтo на уcпeшнoтo бъдeщe ceга!


Утечка на налягане/непрекъснато щракащ конжектьор на Xantia - Клуб Citroën БЪЛГАРИЯ\nУтечка на налягане/непрекъснато щракащ конжектьор на Xantia\nМнение от XUD9 » 12 авг 2019, 22:26\nКолата е Xantia 1.9TD , Хидроактив 2 с антисинк (8 сфери) . От известно време конжектьорът цъкаше като часовник. Разбира се първият заподозрян беше централната сфера - купувана от АМК преди повече от 10 години и 100 000км. Директно поръчах друга, без да меря старата.\nУчудването ми дойде, след като нямаше практически никаква разлика с новата сфера- конжектьорът не щрака непрекъснато както преди, а на 6 сек. Спирачките изчезват след 1 минута след гасене на двигателя. Нещо отново не е както трябва...\nПитането ми е може ли проблемът да се дължи на заминала анти-синк сфера? Възможно ли е загубата на налягане да е заради нея? Изчетох адски много материали, разгледах хиляди схеми, но не мога да преценя еднозначно... По моята логика антисинк сферата "дръпва" налягането от централната, тъй като е свързана със задните спирачки и цилиндрите.\nИначе возията си е наред, няма течове, не пада долу дори след месец без да се кара. Допускам и варианта с дефектна сфера (според маркировката е произведена 2018г. ) . Беше най-скъпия възможен вариант, извадена по номер на рамата от мен. Но знае ли човек...\nRe: Утечка на налягане/непрекъснато щракащ конжектьор на Xantia\nМнение от liuben » 12 авг 2019, 22:42\nС най голяма утечка може би са ти хидроактивните клапани, спирачен кран а може и буренцата. Тест се правеше през обратните да видиш от къде бяха налягането.\nМнение от ЧефоС » 13 авг 2019, 08:43\nТест се правеше през обратните да видиш от къде бяха налягането.\nСъвсем правилно. Играчка е, и отнема повече време, но това е правилния начин. От всяко място, от където излизат организираните протечки, се организират в отделен съд. И се вижда къде е проблема. Лично съм го правил на ВХса, когато още беше мой. И тогава премахнах "паяка", който е заврян на невъзможно за обслужване място.\nМнение от ilian.kirov » 13 авг 2019, 10:36\nСтранното обаче е, че колата не пада при изгасен двигател, което игнорира голяма част от предполагаемите виновници. Съветвам да се започне с проверка на спирачния кран. От него тръгват два маркуча за обратното масло, от които трябва да се види дали при запален двигател тече зелено. За да видиш кои са тези маркучи, трябва да се свали казанчето за LHM, под което се намира крана. Проверка на антисинк сферата също е добра идея, въпреки че при спряла кола - евентуален проблем с нея не би трябвало да води до зачестено цъкане на конжектора, понеже спирачката не се използва и не се налага възстановяване на налягането, което тя отнема от кръга на задния мост.\nМнение от longgo » 13 авг 2019, 11:45\nСпирачките изчезват след 1 минута след гасене на двигателя. Нещо отново не е както трябва...\nСори, ама моята изчезват и още по-бързо а няма теч никакъв никъде и двете сфери(централна и антисинк) са нови.. Това не е никакъв показател.\nТе тия сфери да не са бездънни? Ако е спукана ще поеме едно количество масло и след това става тапа и толкова..\nАко няма нищо течащо под колата, то следва:\n- спирачен кран\n- рейка (най-големия виновник)\n- предни хидроцилиндри\nИзкарват се поединично обратките от щуцерите и се насочват в казанчето за да се види колко поток има и ще си покаже.\nЩом няма външен теч, то някъде по системата може да има. Също така, може да е износена прекалено много помпата и да не успява да създаде нужното налягане. Ако да кажем нова може при 900 оборота да създаде дебит и налягане за 5-7сек без загуба останалото време ще е "на празен ход". Ако сега е износена в момента в който успее да създаде налягането системата вече е "усвоила" нужното и започва поредното пълнене и т.н... При високи обороти поради скоростта на въртене "наваксва" и за това няма усещане за проблем..\nМнение от XUD9 » 13 авг 2019, 15:36\nВиж, за управляващите клапани на ХА не се бях сетил. Днес ми направи впечатление, че при отваряне на врата - задният щрака два пъти един след друг и след това просто спира да жужи, без да щракне отново. Което значи, че диодът му се е предал. Възможно ли е от там да изтърва, след като явно не работи както трябва? Ще видя кога ще остане време за тест с обратното масло и спирачния кран...\nМнение от ilian.kirov » 13 авг 2019, 17:30\nТова с двойното цъкане на задния хидроактивен клапан си е отделен проблем, който не мисля че е свързан с цъкането на конжектора. Това дали клапана цъка или не индикира дали се отваря и затваря когато трябва - респективно свързва и изолира комфортната сфера към съответния мост но няма отношение към това дали има утечка в него и съответно цъкането на конжектора.\nПри утечка в някой от хидроактивните клапани - задницата, предницата или и двете щяха да клякат като колата преседи изгасена, а понеже такова нещо не се наблюдава, смятам че проблема не е в тях. Т.е. няма отечка, отделен е въпроса, че някой може да не работи - което се изразява в това да стои в затворено положение и да държи комфортната сфера изолирана и съответния мост да е в твърд режим.\nНе бързай да сменяш диода. Ако предния не цъка вообще а задния цъка два пъти - значи веригата на предния клапан е прекъснала. Извади и напръскай с контактен спрей буксата му и проследи кабела от него до компютъра, напръскай и буксите на компютъра. Ако обаче предния си цъка нормално - това променя нещата и може да се мисли в насока диод. До колкото знам при изгорял диод вообще няма да цъка а само ще жужи - ако греша, нека колегите ме поправят\nМнение от XUD9 » 13 авг 2019, 19:56\nОт преди си спомня, че при две щраквания на клапанчето и в последствие просто спиране на жуженето без щракване- диодът се е предал. Днес го прочетох и в темата на Jovani за ремонт на управляващата част\nЛогиката ми е, че без захранване (неизправна ел. част) - управляващата част затваря кръга към клапана на ХА сфера и свързва високото налягане с обратното (иглата е в долно положение) . От там би могло да има такава загуба. Друг е въпросът какво се случва при неработещ диод и дали това е потокът на зелено...


Министърът на вътрешните работи Румяна Бъчварова проведен днес в Кърджали работно съвещание по проблемите на противодействието срещу битовата престъпност с ръководния състав на дирекцията. Главният акцент в съвещанието беше създаването на такава организация на работа, която да даде възможност успехите в противодействието на битовата престъпност да се превърнат в трайна тенденция. Независимо, че Кърджали е един от най-спокойните райони в страната с ниско ниво на битова престъпност, за да се запази тази картина, ще бъдат доставени 8 нови автомобила и ще бъдат назначени 6 нови сътрудници по охраната. Тази операция е обезпечена финансово и според министър Бъчварова би било добре да бъде приета като приоритет и от следващото правителство.\nТя очерта като важна задача и работата по обществените поръчки за усвояване на 160-те милиона, което за МВР означава възможност за много добра охрана на границата. Директорът на ГД „Национална полиция” главен комисар Христо Терзийски подчерта, че разкриваемостта в работата на ОД на МВР-Кърджали е добра, но предизвикателство е сигурността по пътищата с оглед засиления трафик през областта. Той съобщи, че в момента се извършване тестване на системите в МВР и НАП за онлайн връзка, която да повиши събираемостта на глобите в национален мащаб и това да действа възпиращо върху водачите за извършване на нарушения на ЗДвП. Директорът на ОД на МВР-Кърджали старши комисар Венцислав Момчилов представи плана на дирекцията за противодействие на битовата престъпност и първите резултати от специализираната операция, която тече от 9 януари с продължителност до 9 април. До момента са регистрирани 14 заявителски материала за престъпления – кражби, незаконно притежаване на наркотични вещества, оръжие и боеприпаси и управление на МПС след употреба на алкохол. По тях са образувани 6 незабавни производства. Установени са 9 лица, обявени за издирване, задържани са 18 извършители на престъпления. Съставени са 69 акта за административни нарушения. Съвместно с РД „ПБЗН” се организират проверки на площадки и места, където се осъществява изкупуване на отпадъци от черни и цветни метали. Засилено е полицейското присъствие в пазарните дни в селата. Организирани са съвместни наряди със служители на Зоналното жандармерийско управление в Кърджали за охрана на селските райони и вилните зони.\nПолицейските и младши полицейските инспектори провеждат периодично срещи със самотно живеещи възрастни хора с цел установяване на тяхното състояние, както и фокусиране на вниманието им по отношение на опазване на личното имущество и повишена бдителност при присъствие на непознати лица със съмнително поведение.


« Отговор #90 -: 22 Септември, 2017, 21:48 »\nЯтоба помирисва терен.\nСрещу Пирин трябва да започне титуляр\n« Отговор #91 -: 22 Септември, 2017, 21:49 »\nУдарът на Ненов е просто без коментар! Типичен пример за безсилието ни в голов план.\n« Отговор #92 -: 22 Септември, 2017, 21:52 »\nЕ, очаквано. За съжаление "пристигнахме" на партера с гръм и трясък.\n« Отговор #93 -: 22 Септември, 2017, 21:53 »\nЗащитата ни този мач се справи страхотно и само глупостта на вратаря и яловото ни нападение ни провали\n« Отговор #94 -: 22 Септември, 2017, 21:54 »\nТо всеки има слаби моменти, ама вратарчето за 20 мин. толкова много простотии... не е добре. Или не е тренирал от мача в Русе досега, или има друго. Ама ако толкова му харесва тирето да ходи да рита като оная другата звИзда - Бахъров, дето отиде в Сливница във В група пред Дунав в Б, щото да е близко до София. Сигурно ако играеше така срещу друг тим, щяхме да го оправдаем с липса на практика, ама срещу тия мизерници е много съмнително.\n« Отговор #95 -: 22 Септември, 2017, 21:55 »\nЦитат на: SKCH в 22 Септември, 2017, 21:54\n"Налагайте русенци, защото милеят за Дунав"\n« Отговор #96 -: 22 Септември, 2017, 21:58 »\nСтавали сме свидетели в световен план на единични грешки на футболисти, водещи до загуби на съответния тим, но това което правят Попадийн и Конов е изторическо.\nКонкретно Конов да милее за Дунав не съм сигурен, но да милееш и да не милееш, като нямаш качества пътят е един...\n« Отговор #97 -: 22 Септември, 2017, 22:00 »\nЦитат на: Faas в 22 Септември, 2017, 21:58\nно това което правят Попадийн и Конов е изторическо.\nНе е историческо - ПРЕСТЪПНО е !\n« Отговор #98 -: 22 Септември, 2017, 22:01 »\nЕ Конов като игра срещу Дунав беше голяма работа - непробиваем...\n« Отговор #99 -: 22 Септември, 2017, 22:01 »\nВратарят бил половин отбор.Е,в този мач се видя как вратаря проваля мача на ЦЯЛ отбор.\n« Отговор #100 -: 22 Септември, 2017, 22:02 »\nИ отборът окапа в 45-та минута...\n« Отговор #101 -: 22 Септември, 2017, 22:04 »\nЦитат на: El rio gigante в 22 Септември, 2017, 22:01\nНямах възможност да съм на стадиона, но от репортажа и на мен ми направи впечатление да е страшно надъхан, идваше му да потъне при гола.\n« Отговор #102 -: 22 Септември, 2017, 22:06 »\n1 - имаше ден\n2 - виждаш какво нападение имаме\n« Отговор #103 -: 22 Септември, 2017, 22:11 »\nКонов е виновен само за втория гол. С него и без него си падахме. Ние нямаме класата на половината играчи на ЦСКА София. Каранга, Меркадо, Кулма, Черняускас...Това е половин отбор, пък и контузията на Станката беше вече върхът на малшанса който ни преследваше в този мач. Не заслужавахме да паднем чак с 3:0, но не можем да реализираме и това е. Трябва ни класа, каза Киров, но как да я имаме тази класа като нямаме бюджета на грандовете И все пак играта ни през първото полувреме дава надежди за бъдещето.\n« Отговор #104 -: 22 Септември, 2017, 22:13 »\nЗа първите 2 гола е виновен напълно. При третия не можа да си построи стената, но ок, оставаме му само първите 2. Но съм съгласен, че си падахме. Второто полувреме свършихме горивото и беше въпрос на време да ни надупчат. Но може би нямаше да паднем така...


Диван – двойка с релакс механизъм GEYA мебели Carmen – Матраци Варна – матраци, подматрачни рамки, обзавеждане и аксесоари\nДиван – двойка с релакс механизъм GEYA мебели Carmen\nЦена: 816.00\tлв.\nМекота, удобство и желан уют\nДиван – двойка с релакс механизъм GEYA е мека мебел, впечатляваща от пръв поглед с овалните си и пухкави форми в елегантен трюфелов цвят. Докосвайки се веднъж до фината дамаска, ще ви се прииска да не се откъсвате от нея, тъй като тя е съвършено нежна и приятна на допир. Дизайнът на облегалките и подлакътниците е проектиран да достави максимално удобство за гърба, кръста и ръцете, следвайки естествената позиция на тялото ви при седене. Разположената в тях пенополиуретанова пяна с умерена твърдост засилва осезаемо комфорта, а за превантивно предпазване от хлътване, в седалките са добавени и покет пружини. Релакс механизмите се активират самостоятелно един от друг, чрез издърпване на странична ръчка, при което облегалката пада назад, а предната част се вдига нагоре. Според индивидуалните ви предпочитания и нужди, имате възможност да сменяте позицията си – да се излегнете спокойно докато си почивате или просто да се настаните удобно в меката седалка. Диван – двойка GEYA е мебел, създадена да удовлетвори и най-високите изисквания за качество, внасяйки уют и топлина в интериора на вашия дом.\nДиван – двойка с релакс механизъм GEYA е изключително мек, нежен и удобен. Той се превръща в мечта от първия миг, в който се настаните в него. Релакс механизмът е лесен и удобен за ползване – при издърпване на ръчка, която е разположена отстрани на дивана, облегалката пада назад, а предната му част се вдига нагоре, което позволява да се разположите в легнало положение. Мекотата, която предлага диван – двойка GEYA, допълва неговите функции. Освен стандартното му приложение, той може да се ползва и за релаксираща почивка. По този начин тази незаменима мека мебел е пригодена да удовлетвори дори най-високите индивидуални изисквания за уют и практичност.\nДиван – двойка с релакс механизъм GEYA е изработен от висококачествена дамаска, която е перфектният избор. Меката дамаска е изключително издръжлива във времето и гарантира практичността на дивана. Дамаската подсигурява вашия комфорт през всички сезони и климатични условия. Диван – двойка GEYA се почиства лесно и бързо благодарение на предимствата на дамаската. Отличава се с високо качество, стил и удобство, които ще превърнат обикновеното ежедневие в необикновено изживяване.\nДиван – двойка с релакс механизъм GEYA е изработен от изключително здрава метална конструкция в съчетание с масивно дърво. Тези материали гарантират здравината и устойчивостта на дивана дори при голямо напрежение. Диван – двойка GEYA е подходящ за всеки, който търси комфорт, качество и дълъг живот на продукта.\nДиван – двойка GEYA е снабден с разтегателен релакс механизъм, който гарантира на своите клиенти изключителна здравина в съчетание с невероятен комфорт. Механизмите са с доказано качество и осигуряват дълъг живот на продукта. Активирането на механизма става като дръпнете ръчката отстрани – облегалката пада назад, а предната част на дивана се вдига напред. Така с едно движение от приятна релаксираща почивка вие сте готови да се пренесете спокойно в съня си.


Стрийтбол турнир се проведе в Павликени - Times.bg\nсептември 22nd, 2020 Ана Минева Павликени\n34 отбора взеха участие в стрийтбол турнира, който се проведе в Павликени. Събитието е съвместна инициатива на Община Павликени и супермаркети „„Абсолют +“.\nСтрийтбол на най-високо ниво, абсолютно шоу и истински бъдещи надежди на спорта видя публиката в Павликени. В група момчета до 15 г се състезаваха 5 отбора, при юношите тимовете бяха 10, пет двойки бяха при девойките и жените и 14 – при мъжете. Дойдоха отбори от Левски, Павликени, Горна Оряховица, Свищов, Велико Търново, Габрово, Плевен, Ямбол, Русе и Търговище.\nНаградите връчи председателят на Българската федерация по баскетбол Георги Глушков – единственият българин, който е играл в НВА. Победителите на първите три места във всяка група получиха медали, грамоти, парични награди. Награди бяха връчени и в конкурси за най-добра забивка и за стрелба от трите точки. Организаторите бяха осигурили за всички участници потници с емблемата на турнира.\nНай- добра забивка