Смолій подав у відставку після конфлікту з Зеленським – ЗМІ – vininform.com.ua\nСмолій подав у відставку після конфлікту з Зеленським – ЗМІ\n02.07.2020 Leave a Comment on Смолій подав у відставку після конфлікту з Зеленським – ЗМІ\nПро це з посиланням на трьох свідків “конфлікту” на засіданні Нацради реформ, яку очолює Міхеіл Саакашвілі, пише LIGA.net.\nЗа словами співрозмовників видання, президенту не сподобалися слабкі результати держпрограми дешевих кредитів “5-7-9”, і він у різкій формі висловив претензії Смолію, що банки-учасники видають мало кредитів.\n“5-7-9 – це стара претензія. Зеленський висловлював її ще в січні: висока ставка, через яку НБУ не дає хід кредитами. І загалом, президент перебуває в іншій економічній парадигмі: гроші – кров економіки, їх потрібно більше; сушити економіку – не можна; курс – трохи опустити тощо. А Смолій зі своїм таргетуванням інфляції під час кризи – це так собі історія”, – заявили у керівництві “Слуги народу”.\nВже стікав кров’ю: патрульні Києва врятували чоловіка, який порізав себе ножицями\nГучний трансфер все ближче: нападника "Манчестер Сіті" заскочили у Мюнхені\n"Слуги народу" зареєстрували законопроєкт про "відповідальність за пропаганду гомосексуалізму"\nГенсек НАТО розповів про терміни вступу до Альянсу нових членів


Міжнародний день захисту дітей. Не залишилась осторонь і «Пробація»\n» Новини » Міжнародний день захисту дітей. Не залишилась осторонь і «Пробація»\nДата: 20.05.2021 18:00\n1 червня відзначається Міжнародний день захисту дітей – одне із найбільш «дитячих» свят у світі. Головними цілями дня є заохочення миру, братерства і взаєморозуміння між дітьми, закликати батьків, державу, урядові та неурядові організації захищати права і свободу дітей.\nЗ нагоди свята працівниками Корецького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області спільно з працівниками служби у справах дітей Корецької міської ради для неповнолітнього суб’єкта пробації було організовано екскурсійний похід до Корецького Свято-Троїцького монастиря та до визначної пам’ятки архітектури України, а саме до Корецького замку.\nПід час екскурсії неповнолітньому суб’єкту пробації було показано стародавні ікони, які знаходяться у Свято-Троїцькому храмі, та ознайомлено з пам’ятниками архітектури на території монастиря. Також в ході екскурсії засудженого ознайомлено з історією Корецького замку та укріплень даної фортеці над річкою Корчик.\nМета заходу – захист прав і свобод дитини, турбота про дітей, пріоритетність їх інтересів, адже це є запорукою формування гуманного і справедливого суспільства.\nКорецький районний сектор\nфілії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області


Аналіз психічних порушень у жертв насильницьких злочинів | Психосоматична медицина та загальна практика\nАналіз психічних порушень у жертв насильницьких злочинів\nаналіз психічні порушення жертви насильницькі злочини\nДаний текст є тезами II Конгресу: «Психосоматична медицина ХХІ століття: реалії та перспективи». Описане нижче присвячено аналізу психічних порушень у жертв насильницьких злочинів.\nУкраїнська сучасність виявляє себе такими реаліями, соціально-економічна напруженість у суспільному житті, зростаюче зубожіння широких мас населення та багаторічні бойових дій на території нашої країни, що у сукупності висуває проблему насильницької злочинності в ряд першочергових проблем державного рівня [1, 2] Жертви насильницьких злочинів, незалежно від способу впливу злочину на потерпілу особу – психологічного, фінансового, фізичного та духовного, - можуть довгий час мати значні порушення психосоматичного здоров’я .\nОцінка наслідків агресивних (жорстоких, нелюдських та принижуючих гідність людини) дій є досить складною та залежить як від від тривалості та інтенсивності такого знущання, його наявних та прихованих наслідків для фізичного здоров'я особи, так і від психічного стану та інших індивідуальних особливостей постраждалої особи (вік, стать тощо) . З іншого боку, саме когнітивний компонент (самостійна оцінка кожної особи, чи є те чи інше поводження з нею таким, що принижує її честь і гідність), а не тільки перцептивний компонент самого знущання визначає подальше афективне реагування та поведінкові зміни людини та започатковує ймовірне формування психічних порушень або розладів.\nНа небезпеці насильницьких дій, в тому числі як катувань та інших способів неналежного та жорстокого поводження, для психічного здоров’я особи було наголошено у Стамбульському протоколі , що є міжнародним посібником з питань ефективного розслідування і документування фактів катувань та іншого жорстокого, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Особливістю визначення шкоди для психічного здоров’я потерпілої особи є те, що психологічні та психічні травми, які можуть викликати стрес, почуття жаху чи неспокою, відчуття приниження та образи, навіть зломити фізичний чи моральний опір людини, почасти не повністю усвідомлюються або лишаються свідомо чи несвідомо прихованими, продовжуючи руйнування психічного здоров’я людини . Додаткові складності щодо верифікації психічних порушень таких станів спричиняє те, що об’єктивні факти (дії) в оцінках можна довести, а самі суб’єктивні оціночні судження постраждалого, їх правдивість довести дуже складно, іноді майже неможливо.\nВ межах проведення наукового дослідження, а саме розробки інтегративної моделі психолого-психіатричного втручання щодо жертв насильницьких злочинів, що поєднуватиме стандартизовану судово-психіатричну оцінку та систему специфічних реабілітаційних заходів, нами було проведено пілотне дослідження верифікації психічних порушень 22 постраждалих осіб за даними судово-психіатричних експертиз. Верифікація психічних порушень проводилась відповідно до положень Стамбульського протоколу та критеріїв Міжнародної класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10).\nСеред потерпілих від насильницьких дій 14 осіб (63,6%) були полоненими на тимчасово окупованих територіях Донбасу, де піддавалися катуванням та іншому нелюдському поводженню; 4 особи (18,1%) були постраждалими від насильницьких дій поліції; 4 особи (18,1%) були жертвами сексуального насильства.\nСеред психічних порушень у обстежених нами жертв насильницьких злочинів відмічались: повторне переживання травми; уникнення та емоційна загальмованість; перезбудження; ознаки депресії; порушена самооцінку та відчуття обмеженої перспективи; ознаки дисоціації, деперсоналізації та нетипової поведінки; соматизовані симптоми психічних порушень; сексуальні порушення; окремі психотичні симптоми; ознаки зловживання алкоголем та ПАР; зміни свідомості та когніцій неорганічного генезу.\nВарто зазначити, що такі психічні порушення можуть як лишатися на рівні фрагменарних або субклінічних проявів психічних розладів, не сягаючи нозологічного рівня та редудуватися з часом, так бути ініціальною чи резидуальною фазою перебігу певного розладу психіки та поведінки.\nВчасна діагностика психічних порушень у жертв насильницьких злочинів дозволить диференційовано та персоніфіковано застосовувати медико-психосоціальні заходи, що сприятиме прискоренню реабілітації постраждалих осіб та зниженню психічної захворюваності.


Матеріали за тегом "церква" | www.svidomo.org\nМатеріали за тегом церква\nУПЦ КП: Священника "репресували" за об'єднання\nМаксим Опанасенко, Свiдомо, 13 травня 2014р. 15:12\nСвященика Української Православної Церкви Московського Патріархату - протоієрея Віталія Ейсмонта, настоятеля Покровського храму село Холосне, Коростенського району, Житомирської області, відсторони... Читати повністю\nФіларет передав прикордонникам авто і спорядження\nМаксим Опанасенко, Свiдомо, 19 квітня 2014р. 14:09\nПатріарх Філарет передав прикордонникам автомобіль і спорядження. Куплені вони за гроші Київської Патріархії Патріархату.\nМашина і спорядження отримали військові з окремого відділу Прикордо... Читати повністю\nЄвстратій: Православній церкві не погрожують\nКатерина Білоус, Свiдомо, 13 січня 2014р. 17:10\nУкраїнська православна церква не отримувала від Мінкульту листів, подібних до направленого Греко-католицькій церкві. Про це на своїй сторінці у Facebook повідомив Голова інформуправління Київської... Читати повністю\nГерман: Мінкульт все ж погрожує церкві\nКатерина Білоус, Свiдомо, 13 січня 2014р. 16:38\nДепутат партії регіонів Ганна Герман розцінює звернення Міністерства культури до Української греко-католицької церкви як тиск. Про це повідомляє видання «Українська правда». Мінкульт об... Читати повністю\nЦерква закликала до мирного опору (звернення)\nОльга Бондаренко, Свiдомо, 13 грудня 2013р. 17:08\nУкраїнська православна церква звернулась до віруючих різних релігій та конфесій країни та закликала до мирного розв'язання ко... Читати повністю\nНа Лук'янівці скаржаться на "попівську" забудову\nГалина Танай, Свiдомо, 19 серпня 2013р. 10:36\nКияни обурюються діями церковників на Лук'янівці: через будівельні роботи страждають мешканці сусідніх будинків. Люди скаржаться у спільноті "Неинтересный Киев".\nБудівництво ведеться на Овр... Читати повністю\nПатріарх Філарет: кінця світу 21.12.12 - не буде\nМаша Землянська, Свiдомо, 23 листопада 2012р. 18:34\nПатріарх Київський і всієї Руси-України Філарет радить не вірити пророцтвам про кінець світу, що «запланований&r... Читати повністю


Скандал з харчуванням на Укрзалізниці: Криклія викликали до Ради | investua.com.ua\nСкандал з харчуванням на Укрзалізниці: Криклія викликали до Ради\nМіністр інфраструктури Владислав Криклій в понеділок 18 травня доповідатиме членам профільного парламентського комітету щодо скандального тендеру з харчування на поїздах Укрзалізниці, повідомляє УНН.\nЗа словами представника комітету Миколи Величковича, результати тендеру викликають багато запитань.\n«По суті того, що відбулося, у мене крім, м’яко кажучи, нерозуміння, коментарів нема.\nХотілося б почути відповідь міністра, щоб він надав пояснення, як так могло статися, що компанія, яка не має досвіду в обслуговуванні, яка надавала кейтерингові послуги фірмі свого ж власника була допущена.\nА про це пишуть ЗМІ. Ну, от як так дивно? Викликає сумніви. І ми вивчимо це питання детально», – запевнив народний депутат.\nРаніше ЗМІ повідомляли, що 14 травня відбувся тендер на вибір підрядника, який забезпечуватиме харчуванням пасажирів «Інтерсіті» та «Інтерсіті+».\nПереможцем стала нікому не відома компанія «Грінед» з корінням в британських офшорах, яка обійшла таких учасників тендеру, як WOG, «Сокар-Петроліум» та «Ду енд ко», яка харчує пасажирів австрійської залізниці.\nРаніше “Столичний регіон” писав про коронавірус у Києві: кількість хворих різко збільшилась, є померлий.\nУ Києві вшанували пам’ять Героя України Максима Шаповала\nКулеба очікує на тісну співпрацю з новообраним президентом…\nКиїв заборонив розганятися до 80 км/год


"Зарубіжні варяги - не панацея" - експерт пояснив затримання ставленика Балчуна | Останні новини України та Світу сьогодні\n"Зарубіжні варяги - не панацея" - експерт пояснив затримання ставленика Балчуна\nЗарубіжних чиновників не можна вважати панацеєю від хабарництва.\nПро це заявив на своїй сторінці у Facebook політичний експерт Валентин Гладких, коментуючи затримання "на гарячому" ставленика колишнього голови ВАТ "Укразалізиці" Войцеха Бальчуна.\n"Мимоволі я згадав старий мультфільм із серії "веселі яйця", часів президентства Ющенка, де тодішній прем'єр каже: "А у мене ще якути є, вони дешевші". Поляки виявилися не дешевшими... Я не був ні прихильником, ні противником ідеї запрошувати на ключові посади легіонерів. Незважаючи на те, що хоча влада намагалася представити призначення іноземців, зокрема, Балчуна, як величезне досягнення, мені було очевидно, що варяги приречені на провал. Втім, у постреволюційному екстазі не було місця дискусіям про ефективність запрошені іноземців - вони безсоромно накидали владою суспільство і, на жаль, сприймалися ним як панацея", - написав Гладких.\nЗапрошення іноземців на ниизку найважливіших посад в український уряд тоді вважалося одним із головних нововведень і ознакою якісних змін у державному управлінні.\n"Поява того ж Войцеха Балчуна і його нової команди в "Укралізниці" сприймалася як панацея. Ефективність роботи цих варягів навіть не обговорювалася. Їхня присутність в українському політикумі широко рекламувалася і багато хто покладав на них великі надії на позитивні і стрімкі зміни. Але останнім часом у цьому питанні ми все більше і більше розчаровуємося", - пише експерт.\nЗа його словами, минув час, і багато хто з них вже залишили Україну. Хтось зі скандалом, хтось по-тихому пішов сам.\n"Випадки різні, хтось із них може і став жертвою української внутрішньополітичної боротьби, але від багатьох залишилося розчарування: через відсутність заявлених компетенцій, через абсолютне нерозуміння процесів, що відбуваються в Україні", - зазначив він.\n"Але вчорашній приклад затримання поляка, ставленика колишнього голови "Укрзалізниці" реформатора Войцеха Бальчуна, і зовсім став сумним доказом, що поляки теж беруть хабарі, і як ми бачимо на цьому прикладі - в досить великих розмірах. Тому зарубіжні чиновники - це не панацея. Вони такі ж люди, як і всі. Навпаки, слід брати на роботу українських молодих фахівців, а у нас їх достатньо - своїх талановитих людей із сучасним мисленням", - констатує експерт.


Війна на Донбасі - АТО на Донбасі - бої за донецький аеропорт - боєць АТО розповів про пекло Донецького аеропорту | Обозреватель 2 февраля\n"Багато побратимів не зустріли схід сонця": боєць АТО розповів про "пекло" донецького аеропорту\nЗ 16 по 20 січня 2015 року в районі донецького аеропорту відбулися найжорстокіші бої, в результаті яких загинуло чимало бійців АТО.\nПро це розповів "кіборг" Станіслав Стовбан, передає Міністерство оборони України.\nЗа його словами, саме в ці дні терористи намагалися "прибрати" останніх українських бійців з літовища.\n"У ДАП відправляли тільки за бажанням. Усі розуміли, наскільки там небезпечно… Перший вибух ми пережили вдало – без втрат. Терористи думали, що нас вже нікого не лишилося у живих, та ми їм "всипали" так, що вони розбіглися. Відносне затишшя протривало декілька хвилин. Ми стали перекурити і стався других вибух. Я опинився під завалами. Мене вибухом підкинуло вверх і опинився не з самого низу, а придавило тільки однією плитою", – розповів військовий.\nУ результаті цього чоловік зламав ребра та дві ноги, врятувати з яких вдалося лише одну.\nСтовбан розповів, що тоді загинуло чимало його побратимів. Щоб врятувати тих, хто був сильно поранений, вирішили йти на переговори з терористами.\nБатьки "кіборга" зазначають, що Станіслав часто телефонував до них, коли перебував у полоні, та заспокоював.\n"Був дуже спокійний. Телефонує і розказує, що все з ним добре, що відрізали одну ногу. А потім почав нас заспокоювати. Я був щасливий, що він знайшовся живий. Тоді сказав йому: "Синку, ти в нас ще будеш бігати!" – розповіли вони.\nНевдовзі кіборга обміняли. Він повернувся на службу, підписав контракт зі Збройними силами України до кінця особливого періоду.\nЯк повідомляв "Обозреватель", військові АТО влаштували "диверсію" поблизу донецького аеропорту.


1.5.2. Державний нагляд за впровадженням і додержанням стандартів\nДержавний нагляд проводиться відповідно до Де-крету Кабінету Міністрів України. Це діяльність спеціально уповноважених органів державної виконавчої влади з контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності (підприємцями) стандартів, норм і правил під час виробництва та випуску продукції (виконання робіт, надання послуг) з метою забезпечення інтересів суспільства і споживачів, належної якості такої продукції, безпечності її для життя, здоров'я, майна людей і навколишнього середовища.\nЗдійснює державний нагляд Держспоживстандарт України, його територіальні органи, а також інші спеціально уповноважені для цього органи.\n— продукція виробничо-технічного призначення, товари загального споживання, продукція тваринництва та рослинництва, продукти харчування, в т. ч. ті, що пройшли сертифікацію на відповідність стандартам, нормам і правилам;\n— імпортна продукція — сертифікується на відповідність чинним в Україні стандартам, нормам і правилам стосовно безпеки для життя, здоров'я, майна людей і навколишнього середовища;\n— експортна продукція — сертифікується на відповідність стандартам, нормам, правилам або окремим вимогам, що обумовлені договором (контрактом);\n— атестовані виробництва — сертифікуються на відповідність установленим вимогам щодо сертифікації продукції.\nДержавний нагляд здійснюється за планами органів державного нагляду або за зверненням громадян у формі перевірки додержання:\n— стандартів, норм і правил при розробці, виробництві, випуску, зберіганні, транспортуванні, використанні, експлуатації, реалізації та утилізації продукції. за винятком стадії реалізації товарів у сфері торгівлі, випуску і реалізації продукції на підприємствах громадського харчування та надання послуг громадянам як споживачам шляхом проведення періодичних або постійних перевірок через вибірковий або повний контроль;\n— стабільності якості сертифікованої продукції і правил проведення її випробувань.\nДержавний нагляд на конкретному підприємстві починається з таких дій: вивчення актів і пропозицій за результатами попередньої перевірки; перевірки забезпеченості підприємства необхідною технічною документацією (стандартами, кресленнями, картами технологічного процесу); ознайомлення з методами і засобами контролю технологічного процесу і перевірки їх відповідності чинним стандартам; аналізу рекламацій на продукцію, яка перевіряється; перевірки наявності служби стандартизації, її підлеглості й укомплектованості.\nКонтроль якості продукції та її відповідності вимогам стандартів проводять таким чином:\n— відбирають контрольні проби з числа тих, що були прийняті відділом технічного контролю;\n— проводять випробування відібраних виробів за всіма показниками відповідно до чинних стандартів;\n— у цехах перевіряється додержання режимів технологічних процесів, стан засобів вимірювання, робота відділу технічного контролю;\n— перевіряється додержання стандартів на матеріали і комплектуючі, напівфабрикати, одержані від суміжників.\nПід час контролю строку впровадження стандарту перевіряється:\n— наявність наказу міністерства чи відомства, а також наказу на підприємстві про впровадження стандарту;\n— наявність плану організаційно-технічних заходів із провадження стандарту і його виконання;\n—забезпеченість підприємства необхідною сировиною, устаткуванням, оснащенням, інструментами, технічною документацією для впровадження стандарту в дію;\n— за якими показниками стандарту під час впровадження допущені відхилення;\n— якщо стандарт не впроваджується, то з яких причин.\nЗа результатами контролю складається акт із висновками і пропозиціями.\nПри порушенні вимог стандартів органи державного нагляду:\n— дають вказівку щодо усунення виявлених доліків;\n— забороняють відвантаження неякісної продукції;\n— у необхідних випадках ставлять питання про притягнення до адміністративної чи судової відповідальності осіб, винних у випуску неякісної продукції.\nОдночасно з проведенням державного нагляду проводиться і відомчий нагляд за впровадженням і додержанням стандартів, норм, правил. Завдання його, подібні до завдань державного нагляду.


Німеччина напередодні Першої світової війни\nНімеччина напередодні Першої світової війни\nНімецька імперія була союзною державою, в яке входили 25 самостійних політичних одиниць (чотири королівства, шість великих герцогств, чотири герцогства, вісім князівств, три вільних міста - Гамбург, Бремен і Любек) і особлива провінція Ельзас-Лотарингія, керована імперським намісником. Колективним носієм суверенітету були 22 німецьких монарха і сенати трьох вільних міст, але не народ чи імператор. У віданні окремих держав перебували їхні конституції і виборчі системи, юстиція і адміністративне управління, фінанси, освіта та культура.\nІмперська Конституція, прийнята в березні 1871 р., в прихованому вигляді забезпечувала гегемонію Пруссії, населення і територія якої становили дві третини Німеччини. Кайзером міг бути тільки прусський король, який розпоряджався збройними силами і представляв державу на міжнародній арені. Лише армія Баварії у мирний час підпорядковувалася своєму королю, але в разі війни і вона переходила під командування кайзера.\nІмператору належало право затверджувати чи відхиляти всі законопроекти, скликати і розпускати імперський парламент - рейхстаг. Єдиний общегерманский міністр - рейхсканцлер - одночасно був міністром-президентом Пруссії, відповідав за свою діяльність лише перед імператором, укази якого підлягали обов'язковому візуванню канцлером. Окремі відомства очолювали статс-секретарі, які за своїм службовим станом були не самостійними міністрами, а лише помічниками канцлера. З 1878 р. всі общегерманское відомства були закріплені за відповідними пруськими міністрами.\nУ Союзній раді - бундесраті, куди входили представники всіх німецьких держав (61 депутат) і який виконував вищу законодавчу функцію, у Пруссії було всього 17 голосів. Але вона мала право вето по найбільш важливим конституційним і військових питань. До того ж завжди знаходилися дрібні держави, слухняно слідували за Берліном. У результаті ключове положення в імперії зайняла вища прусська бюрократія.\nРейхстаг як народне представництво, навпаки, був вже політичним інститутом масової демократії, так як обирався строком на п'ять років на основі загального, рівного, прямого і таємного виборчого права. Але воно поширювалося тільки на чоловіків старше 25 років, бо жінки в Німеччині права голосу не мали. Крім того, виборчі округи в імперії були організовані за застарілим територіальним принципом, хоча з плином часу чисельність виборців в округах значно змінилася. У результаті малонаселений сільський округ виявився прирівняний до набагато більшого за кількістю жителів міському району, що ставило на виборах різні політичні організації та партії у нерівне становище. Так, виборчий округ Берлін-VI налічував близько 700 тис. жителів, а округ Шаумбург-Ліппе - всього 43 тис. жителів. Але кожен з них був представлений у рейхстазі одним депутатом.\nРейхстаг спільно з бундесратом здійснював законодавчу владу, стверджував бюджет і мав право законодавчої ініціативи. Але справжнім органом парламентської системи він стати не міг, оскільки не володів правом ні призначати, ні відкликати канцлера. Тому в Німецькій імперії виконавча влада отримала явна перевага над владою представницькою. У результаті потужної і передової економічній системі та відповідала їй суспільній структурі протистояла архаїчна політична система авторитарно-корпоративного типу. Армія і бюрократія перебували поза контролем з боку рейхстагу.\nКайзерівська Німеччина була не тільки конституційним, але і партійною державою. При цьому, ще не отримавши цієї парламентської демократії, імперія вже мала всі її недоліки, головним з яких було переважання егоїстичних партійних цілей над інтересами всього німецького суспільства.\nПравий фланг суспільно-політичної системи імперії представляли дві партії. Вільна консервативна партія (пізніше - імперсько-консервативна) виражала інтереси великих аграріїв Східної Пруссії і магнатів важкої промисловості Рейнсько-Вестфальського регіону. Практично вона не мала широкої народної підтримки і спиралася на особистий авторитет і високий соціальний престиж великих промисловців і землевласників.\nНімецька консервативна партія була створена в 1876 р. ультраправими пруськими юнкерами для боротьби за такий економічний курс держави, при якому були б збережені їхні привілейовані політичні позиції і специфічні інтереси. Консерватори спиралися як на заможне селянство, так і на сприйняли їхню соціальну демагогію популістського спрямування середні верстви в містах Східної Пруссії, Померанії і Мекленбурга. Консерваторів активно підтримував створений в 1893 р. Союз сільських господарів, керівне становище в якому займали великі аграрії.\nОсобливе місце серед німецьких політичних партій належить створеної в 1875 р. Соціал-демократичної партії Німеччини (СДПН), відстоювала інтереси робітничого класу, а також утвореної в 1871 р. католицької партії «Центр». Партія «Центр» висловлювала не стільки релігійні, скільки антипрусский настрої, широко поширені серед населення Південно-Західної Німеччини, особливо Баварії. Лідируючі позиції в партії «Центр» займали аристократи-католики, духовні особи та деякі представники великої буржуазії. Вона мала значну підтримку дрібної і середньої буржуазії, робітників і селян католицького віросповідання.\nПартійно-політичний центр представляла Націонал-ліберальна партія, що оформилася в 1867 р. після розколу антібісмарковской ліберальної опозиції. Вона спиралася на широкі кола інтелігенції та промислової і торгової буржуазії насамперед у протестантських регіонах країни. Партія була неоднорідною, ще з середини 70-х років XIX ст. в ній протистояли один одному ліве меншість і праволіберальної більшість.\nПринципи лівого лібералізму відстоювала Німецька прогресистської партія, яка виступала за політику вільної торгівлі, створення правової держави і парламентаризації імперії. По більшості питань «прогресистів» підтримувала регіональна буржуазно-демократична Німецька народна партія (ННП), діяльність якої обмежувалася Південно-Західною Німеччиною.\nНа початку XX ст. економіка Німеччини продовжувала розвиватися швидкими темпами. Якщо до 1900 р. її частка у світовому промисловому виробництві становила лише 16%, то до 1910 р. за рівнем розвитку промисловості імперія вийшла на друге місце в світі після США. У цілому обсяг промислової продукції в 1893-1914 рр.. збільшився майже в півтора рази. Німеччина вийшла і на друге після Англії місце в торгівлі, де на її частку припадало 13% світового товарообігу.\nВже на межі XIX-XX ст. в німецькій промисловості почалися глибокі структурні зміни. Частка малих підприємств (до 5 працівників) неухильно знижувалася, а чисельність великих (понад 50 працівників) зросла більше ніж у три рази в порівнянні з початком 80-х років XIX ст. Хоча в загальному числі промислових підприємств вони становили всього 1,3%, на них було зайнято понад 5 млн робочих з майже 12-мільйонів німецьких пролетаріату, при цьому 15,7% працівників були зайняті в машинобудуванні, 7,4% - у гірничій справі , 3,7% - в металургії, 2,3% - у хімічній промисловості. Кількість великих підприємств (понад 1000 працівників) збільшилася з 127 в 1882 р. до 506 в 1910 р. Продовжувалася масова міграція населення із східних сільськогосподарських областей в індустріальні райони Центральної і Західної Німеччини. У 1900 р. лише 60% німців проживали в місцях свого народження. Чисельність міського населення (39 млн чоловік, або 60%) перевищила чисельність сільського населення (26 млн чоловік, або 40%).\nЗростаюча концентрація виробництва вела до прискореного утворення картелів, число яких зросло з 210 в 1890 р. до 600 в 1911 р. Деякі з них, досягнувши величезних розмірів, стали монополістами у своїх галузях. Так, Рейнсько-Вестфальський кам'яновугільний синдикат контролював 98% видобутку вугілля в цьому регіоні і 50% - у решти Німеччини. Всі сталеливарні заводи об'єдналися в гігантський Сталевий трест. В електротехнічній промисловості господствовалі два товариства - «Сіменс-Хальске» і «Загальна електрична компанія» (АЕГ), в найбільш передовій хімічної - концерни «Байєр», «Агфа» і БАСФ. На них припадало дві третини світового виробництва анілінових барвників.\nАналогічний процес йшов і в банківській справі, де у 1909 р. дев'ять берлінських банків контролювали 83% всього банківського капіталу, володіючи величезною сумою в 11,2 млрд. рейхсмарок. Почали виникати потужні банківські групи з розгалуженою мережею провінційних філій, які встановили тісні зв'язки з найбільшими промисловими об'єднаннями. У 1910 р. директора шести провідних банків Берліна були членами керівництва близько 800 промислових товариств, а в наглядові ради цих банків входило більше 50 великих підприємців.\nЗ виникненням і розвитком фінансового капіталу значну роль почали грати закордонні інвестиції, насамперед у економіку Австро-Угорщини, Туреччини, країн Південно-Східної Європи та Південної Америки. За розмірами вивезеного капіталу (35 млрд. марок) Німеччина зрівнялася з Францією і поступалася тільки Англії.\nОднак, перетворившись на провідну промислову державу, Німеччина в політичному відношенні залишалася державою авторитарного типу. Сильні політичні позиції зберігало прусське дворянство. Воно домінувало у вищому адміністративному апараті імперії, в офіцерському корпусі, в сфері дипломатії. Пруські поміщики (юнкери) спиралися й на значну матеріальну базу. Хоча кількість їх латифундій (площею понад 100 га) становило всього 0,4% від загальної кількості сільських володінь, вони охоплювали 22,2% всієї оброблюваної землі, в Пруссії - близько 45%, в Мекленбург - 55% землі. У той же час 4 млн селян мали всього 15% оброблюваної землі. У 58,9% господарів були ділянки площею менше 2 гектарів, у 17,6% - площею 2-5 гектарів.\nЕкономічні інтереси юнкерства і буржуазії все більш змикалися, але це не виключало різкого розбіжності їх позицій з багатьох політичних питань. Особливо тісні зв'язки в рамках Вільної консервативної партії існували між сілезьким земельними магнатами і Рейнсько-Вестфальський представниками важкої промисловості. Але в цілому домагання буржуазії на політичну владу всякий раз стикалися з рішучим протидією юнкерства. Однак історія багато чому навчила німецьку аристократію. Вона надала буржуазії економічну свободу і тим самим врятувала і навіть зміцнила своє політичне панування.\nНімецьке суспільство початку XX ст. значно відрізнялося від того, яким воно було в період утворення імперії. Населення Німеччини збільшилася з 41 млн. чоловік в 1871 р. до 67 млн. чоловік в 1913 р. Найшвидше зростали індустріальні центри - Берлін і Гамбург, Бремен і Любек, Рейнсько-Вестфальський регіон і Сілезія. Зростанню населення сприяло поліпшення соціальної сфери, в тому числі охорони здоров'я, харчування та умов праці. Збільшилося число великих міст, в 1910 р. вже в 48 містах населення перевищувало 100 тис. осіб.\nСоціальна структура міського населення зазнала значних змін. Разом з індустрією росла і промислова буржуазія, до якої входили великі підприємці, банкіри і торговці. Середня і дрібна буржуазія (середній клас) поділялась на «стару» і «нову». Буржуазія «стара» складалася з ремісників і дрібних торговців, значна частина яких насилу зберігала свою самостійність і часто животіла. Але дрібні власники з усіх сил намагалися втриматися від переходу в ряди найманих робітників.\n«Нову» буржуазію представляли службовці, число яких помітно зросла, особливо на тих посадах, які не вимагали високої кваліфікації. Частина службовців матеріально була забезпечена не гірше чиновників середнього рангу, положення інших трохи відрізнялося від положення кваліфікованого робітника з високою зарплатою. Дрібні і середні службовці особливо прагнули до утвердження свого соціального статусу, орієнтувалися на спосіб життя великої буржуазії і намагалися дати своїм дітям гарну освіту з метою підвищити їх соціальний статус.\nНімецька буржуазія була тісно пов'язана з державою, тим більше що значну її частину становили чиновники. Держава регламентувала доступ до багатьох, в тому числі і вільним, професій, посилювало соціальну ієрархію роздачею чинів і орденів, заохочувала ремесла, підтримувало прагнення службовців відмежуватися від нижчих соціальних верств, перш за все від робітників.\nУ цей період німецький робітничий клас помітно помолодшав, більше половини його чоловічій частині до 1907 р. ще не досягли 30 років. Із зростанням продуктивності праці скорочувалася тривалість робочого тижня (до 1914 р. вона становила в середньому 55 годин), але інтенсивність праці неухильно підвищувалася і все більш жорстко контролювалася. Разом з тим росла і заробітна плата, це збільшення дуже сильно залежало від галузі та регіону, кваліфікації, віку і статі працівника. Але і зростання заробітної плати не забезпечував трудящим міцного матеріального положення. Як і раніше, робочим загрожувала злидні у разі хвороби чи нещасного випадку.\nНа початку XX ст. змінився вигляд не тільки міської, а й сільського суспільства, причому розрив між містом і селом збільшився. Цьому сприяла як «аграрна романтика», прославляла праця на землі, так і вороже неприйняття селянами міського способу життя.\nНа вершині соціальної піраміди, як і раніше, знаходилося дворянство. При цьому дискусійним залишається питання: чи було його становище, як і раніше міцним? Безперечно, що в німецькому суспільстві дворянство все ще мало високий соціальний статус. Воно оберігало свою кастовість, винятковість і зберігало відокремленість від інших соціальних груп, навіть від великої буржуазії і порівняно невеликої групи «нових» дворян. Але економічна основа дворянства - велике землеволодіння - в процесі індустріалізації втрачала своє колишнє значення. Політична вага дворянства визначало те, що воно міцно утримувала у своїх руках ключові посади при імператорському дворі і в органах державного управління, у сфері дипломатії та офіцерському корпусі (як правило, німецькі посли, генерали, статс-секретарі і міністри були дворянами).\nУ цілому положення німецького дворянства на початку XX ст. було досить складним. З одного боку, воно прагнуло захистити себе від нового, що формується індустріального суспільства. Не встигаючи сприйняти нове, воно реагувало на це або розчаруванням, песимізмом, або агресивною захистом архаїчних відносин. З іншого боку, дворянству вдалося зберегти своє соціальне становище, матеріальне благополуччя і відстояти свої політичні позиції.\nУ цей період спостерігається і подальше розшарування селянства, яке тепер визначалося близькістю чи віддаленість села від індустріальних центрів. У першому випадку ті, хто не міг існувати лише за рахунок свого господарства, мали можливість знайти роботу в місті, продовжуючи вести сільський спосіб життя. У другому випадку селянин міг сподіватися на традиційний найману працю в заможних селянських господарствах, дворянських маєтках, на надомну промисел або на міграцію в інший регіон.\nЧисло сільських робітників у цей період скоротилося, оскільки вдосконалення агротехніки і поява механізмів дозволяли використовувати менше робочих рук. У число залежних працівників входили дворова челядь, здебільшого не мала сім'ї, поденники, які працювали або за натуральну плату, або за гроші, отримуючи іноді невелику ділянку землі для власних потреб, і т. п.\nНарешті, були вільні сільські робітники, що наймалися без трудової угоди, серед яких постійно збільшувалася частка іноземних сезонних робітників, головним чином з російських областей Польщі. Умови їх праці та побуту були набагато гірше, ніж навіть у некваліфікованих робітників у містах. За свою важку працю вони одержували мізерну плату.\nЧисельність представників окремих верств і класів можна визначити лише приблизно. За підрахунками вчених того часу, 12 млн німецьких домашніх господарств ділилися таким чином:\n250 тис. «аристократичних і багатих» сімей (великі аграрії і підприємці, вищі чиновники, лікарі, деякі особи вільних професій, рантьє);\n2750 тис. сімей «вищого середнього прошарку» (середні землевласники і промисловці, більшість чиновників, основна частина людей вільних професій);\n3750 тис. сімей «нижчого середнього шару» (середні селяни, ремісники, дрібні торговці та службовці середньої ланки, майстри, висококваліфіковані та високооплачувані робочі);\n5250 тис. сімей «нижчого прошарку» (більшість найманих робітників, основна частина дрібних службовців, збіднілі ремісники і дрібні торговці, малоземельні селяни).\nУ німецькому суспільстві соціальну рух відбувався головним чином «по горизонталі» і набагато рідше - «по вертикалі», тобто за межі свого шару. У цій мобільності все зростаючу роль відігравало утворення, яке дозволяло дітям службовців, дрібних чиновників, вчителів піднятися над своїм середовищем, перейти з «нижчого середнього шару» в «вищий середній шар». Ще частіше діти з нижчих верств, стаючи службовцями, переходили в «нижчий середній шар».\nНа початку XX ст. все більше людей втягувалися у сферу політики і суспільне життя. У Німеччині з'явилися перші масові організації - профспілки і «союзи інтересів». У той же час посилюються протиріччя між обирається демократично рейхстагом і прусським ландтагом, в якому через збереження трикласній виборчого права домінували консерватори.\nВже в 80-ті роки XIX ст. профспілки зайняли помітне місце в німецькому суспільстві. У той час соціалістичні та ліберальні профспілки об'єднували близько 100 тис. робітників. У 1890 р. соціалістичні профспілки згуртувалися під егідою Генеральної комісії вільних профспілок Німеччини, керівником якої став К. Легін (1861-1920). Керівництво Соціал-демократичної партії Німеччини (СДПН) довго не бажала визнавати самостійність профспілок, побоюючись, що економічний характер їх діяльності призведе до посилення реформістських тенденцій. Тільки в 1906 р. на мангеймской з'їзді соціал-демократів була прийнята резолюція про незалежність профспілок від партії. У 1900 р. вільні профспілки налічували близько 700 тис. членів, в 1910 р. в рядах профспілок було більш 2 млн. чоловік, а до 1914 р. число членів профспілок зросла ще на півмільйона.\nКрім соціалістичних, в Німеччині діяли гірш-дункеровскіе профспілки (названі так по імені їх творців - М. Гірша і М. Дункера), що знаходилися під впливом лівих лібералів. Ці профспілки об'єднували лише близько 120 тис. робітників.\nЗ 1894 р. під егідою партії «Центр» почало діяти християнське профспілковий рух, який до 1910 р. налічувало понад 300 тис. робітників-католиків і мало свою головну базу в Рейнсько-Вестфальському регіоні.\nНе тільки робітники, а й інші соціальні групи створювали свої організації економічної спрямованості. Великий вплив на політику уряду надавали спілки підприємців. Найбільшими з них були Центральний союз німецьких промисловців (1876), політично близький вільним консерваторам, і Союз промисловців (1895), який об'єднував представників легкої промисловості і підтримував націонал-ліберальну партію.\nЯкщо спілки підприємців виражали економічні інтереси промисловців, то в області соціальної політики аналогічну роль виконували спілки роботодавців, які об'єдналися в общеимперские організації в 1904 р., після найбільшої страйку саксонських текстильників.\nМіські ремісники по прусському закону 1897 отримали право створювати так звані примусові гільдії, що суперечило принципу свободи промислів. До 1914 р. близько 40% всіх ремісничих організацій були «примусовими», що обмежувало вільну ринкову конкуренцію.\nТаким чином, на початку XX ст. у Німеччині сформувалися численні «союзи інтересів», які впливали на політичні партії, що перетворилися з елітарних груп світоглядної орієнтації в організації, які виражали політичні та економічні інтереси різних соціальних верств. Так, Німецька консервативна партія представляла в рейхстазі Союз сільських господарів.\nУ 1907 р. в країні налічувалося понад 500 спілок, які об'єднували близько 5000 дрібних організацій. Зросла і кількість членів таких спілок. Наприклад, у діяльності Спілки сільських господарів брало участь більше 300 тис. чоловік. Такі масові організації потребували своїх бюрократичних структурах і професійних функціонерів.\nПолітичну активність мас відображали вибори до рейхстагу. Число голосуючих постійно зростала. Якщо у виборах 1871 брав участь 51% німців, які мають право голосу, то в виборах 1912 р. - 85% громадян. Змінилися і самі вибори. Якщо раніше кандидатами ставали особистості, популярні у своїх регіонах, то тепер кандидатів у рейхстаг пропонують політичні партії. Виборчі сутички переросли в організовані і планомірні виборчі кампанії, які потребують значних фінансових коштів.\nЧим більше політизувалося і диференціювалося суспільство, тим більше розрізнялися прихильники тих чи інших кандидатів. Зросла конкуренція кандидатів у депутати рейхстагу і всередині самих партій.\nСДПН перетворилася на наймасовішу партію робітників і дрібної буржуазії. Вона налічувала більше 1 млн. членів, а кількість виборців, які голосують за соціал-демократів, в 1912 р. склало 4,25 млн. чоловік (тобто партія набрала близько 35% всіх голосів).\nМіцні позиції зберігала партія «Центр». Кількість її виборців зросла до 1907 р. до 2,18 млн. чоловік. Партія, як і раніше спиралася на католицьку церкву, профспілки, селянські спілки та масовий Народний союз за католицьку Німеччину.\nСкладніше було становище лібералів. Хоча число їхніх виборців до 1912 р. зросло майже до 3,2 млн. чоловік, але кількість мандатів скоротилася через «розпорошеності» прихильників лібералів по всій Німеччині, тобто їх малій концентрації в окремих виборчих округах.\nВеликі проблеми постали перед консерваторами. Число їхніх виборців до 1912 р. зросло незначно - приблизно до 1,5 млн. чоловік, але частка голосів і число місць у рейхстазі скоротилися. Хоча консерватори небезуспішно намагалися завоювати голоси міських виборців, вони все ж так і залишилися партією аграрних провінцій Пруссії. Оскільки вони не мали своїх партійних організацій, то в повсякденній роботі спиралися головним чином на Союз сільських господарів.\nУ цей період помітно зріс вплив преси, в якій поряд з партійно-політичними виданнями утвердилася масове комерційне друк. Завдяки доходам від рекламних оголошень, в достатку які розміщені на сторінках газет і журналів такого роду, вона мала великі тиражі.\nСеред ідеологій важливу роль у політичній мобілізації мас грав антисемітизм, який придбав у Німеччині новий зміст і форми. Взявши на озброєння расові теорії і ототожнюючи євреїв з вадами сучасного капіталізму, прихильники антисемітизму виражали в такий спосіб протест проти натиску індустріального світу.\nАнтисемітське рух виник ще наприкінці 70-х років XIX ст. в особі протестантсько-консервативної Християнсько-соціальної партії, створеної придворним проповідником А. штеккером. Пізніше були утворені більш радикальні антисемітські партії в Берліні, Саксонії і Гессені, Бранденбурзі і Померанії. Вони вміло використовували страх сільського і дрібнобуржуазного міського населення перед наступом на їх інтереси великої промисловості і латифундій юнкерства. Антисемітизм давав цим верствам можливість політично висловити свій протест. Антисемітські гасла знаходили широкий відгук у шкільних вчителів, в студентських корпораціях, ремісничих і торгових гільдіях, в Союзі сільських господарів.\nПолітика держави у вирішенні цього питання була досить суперечлива. З одного боку, уряд проголосив принцип громадянської рівності, з іншого - фактично відлучали євреїв від ряду адміністративно-державних посад, перш за все в дипломатичній і військовій сферах. Нарешті, в суспільстві в явній або прихованій формі існував побутовий антисемітизм, який активізувався в кризових ситуаціях.\nЩе одним засобом мобілізації населення Німеччини міг стати націоналізм, вміло використовує патріотичні почуття народу, його прагнення до величі батьківщини. Про його притягальної силі говорить масовий характер націоналістичних організацій (так, Кіфхойзербунд об'єднував 2,8 млн осіб, Німецький флотський союз нараховував 1,1 млн. членів).\nПропаганду націоналізму, мілітаризму, широкої зовнішньої експансії вели численні союзи і суспільства. Найбільш впливовий Пангерманський союз (1891) не був масовою організацією (налічував всього 30-40 тис. членів). Але в нього входила безліч чиновників, завдяки яким союз мав міцні зв'язки з державними органами, а також журналістів, які формують громадську думку, університетських професорів та шкільних вчителів, доносити ідеї пангерманізму до німецької молоді. Протягом ряду років на чолі спілки стояв адвокат і публіцист Г. Клас (1868-1953), крайній реакціонер, автор нашумілої книги «Якби я був кайзером». Пангерманський союз виконував роль «національної опозиції» і критикував кайзера і уряд за зайву, на переконання «пангерманцев», поступливість і недостатньо енергійну захист життєвих інтересів Німеччини. «Пангерманцев» вимагали створення великої колоніальної імперії: приєднання до Німеччини країн Прибалтики, Бельгії, Люксембургу, встановлення сфери німецької політичної та економічної гегемонії на Балканах, в Центральній Європі, на Близькому і Середньому Сході. Найбільш завзяті з них розшифровували позначення залізниці «три Б» (Берлін-Багдад-Басра) як Берлін-Баку-Бомбей. Вони невпинно пропагували концепцію німців як «народу без життєвого простору», з усіх боків оточеного ворогами, війна з якими є неминучою і до якої необхідно готувати німецький народ.\nШироку агітацію за проведення політики зовнішньої експансії і створення потужного військово-морського флоту розгорнув Флотський союз (1889). Ця масова організація з численними регіональними відділеннями в 1908 р. налічувала понад 1 млн. членів, проте в основному за рахунок колективного членства екстремістських організацій.\nДіяльність «пангерманцев» і Флотського союзу підтримували Німецьку колоніальну громаду (1882), антипольський Німецька спілка Східної марки, Імперський союз проти соціал-демократії і безліч подібних організацій. Вони мали філії на всій території імперії, випускали величезними тиражами газети, листівки і т. п. У цій пропагандистській літературі на всі лади переспівували головна тема - перевага німців над іншими націями і необхідність встановлення німецької гегемонії в усьому світі.\nСтановлення індустріального суспільства тягло за собою серйозні зміни в сім'ї, особливо у становищі жінок та молоді.\nОсновними вважалися три типу родини: селянська, робітнича та буржуазна. У селянську родину, для якої було характерно єдність сільської праці і домашнього господарства, входили як самі селяни з їхніми дітьми, так і челядь, наймити і поденники. Шлюби в цьому середовищі полягали досить пізно, оскільки селянин обзаводився сім'єю зазвичай після отримання батьківського двору. На чолі цієї патріархальної сім'ї стояв чоловік і батько, для якого діти були не особистостями, а скоріше спадкоємцями та працівниками.\nРобочі сім'ї, за своєю суттю, також були патріархальними, але вже не мали характеру виробничої одиниці. Зазвичай робочі одружилися у віці 25-30 років (тобто пізніше самостійних господарів, але раніше службовців). На початку XX ст. проявилася тенденція планувати сім'ю, щоб дати дітям, число яких тепер невелика, пристойну освіту і тим самим забезпечити їм можливість поліпшити своє життя. Це було притаманне в основному сім'ям кваліфікованих робітників, у той час як у сім'ях некваліфікованих робітників, як правило, одружувалися і народжували раніше більше дітей, продовжуючи архаїчні сімейні традиції.\nУ буржуазній сім'ї зазвичай працював один чоловік, а дружина вела домашнє господарство і виховувала дітей. Ця родина грунтувалася на емоційній зв'язку чоловіка і жінки, на їх духовної спільності. Чоловіки здебільшого одружилися до 30 років, оскільки лише до цього часу вони завершували освіту і затверджувалися в професійному плані. Хоча збільшився і середній вік виходу заміж жінок, але наречена була приблизно на сім років молодша нареченого. У буржуазній сім'ї до дітей ставилися набагато уважніше, ніж в селянській або робочою.\nНа початку XX ст. німецьке суспільство як і раніше залишалося чоловічим, в якому зберігалася правова та політична дискримінація жінок. Але становище жінок все ж змінювалося. Вони стали створювати власні організації, з 1908 р. перед жінками відчинилися двері університетів. Напередодні Першої світової війни серед 60 тис. німецьких студентів було 4000 дівчат.\nЗростає кількість працюючих жінок, в 1907 р. їх було вже 9800 тисяч чоловік. В основному жінки зайняті традиційним сільським працею, але все більше працівниць з'являється на промислових підприємствах. Помітно збільшилася частка жінок у сфері освіти, в охороні здоров'я, торгівлі і банківській справі. При цьому більшість працюючих жінок складали незаміжні, розлучені або вдови. Заміжні німкені, як правило, після народження дитини залишали роботу або переходили до надомної праці.\nНайважливішою метою почався жіночого руху було визнання професійної праці жінок визначальним для їх емансипації і самоствердження. Виникла мережа місцевих і регіональних союзів, значна частина яких в 1894 р. утворила Союз німецьких жіночих організацій. Головною вимогою цих об'єднань було встановлення юридичного та політичного рівноправ'я чоловіків і жінок. Крім ліберальних і соціал-демократичних, існували також євангелічні, католицькі і єврейські жіночі союзи. Особливе місце займали організації націоналістичного спрямування, які гучно виступали проти емансипації, ніж лише сприяли популярності боротьби жінок за свої права.\nНа початку XX ст. в Німецькій імперії виникло раніше невідоме явище - молодіжний рух, який відкрито протиставило свої ідеї традиціям вільгельмівської суспільства. Якщо батьки були консерваторами, лібералами або соціалістами, то їхні сини і дочки ставали націоналістами або нігілістами.\nНаціоналістичний молодіжний рух «бюндіш» різко виступало проти нових суспільних явищ - сучасного авангардистського мистецтва, висміювання суспільної моралі в кіно, театрі, літературі, проти алкоголізму та куріння. Чільною ідеєю руху був міф про минуле національному велич. Багато уваги члени нових молодіжних організацій приділяли збереженню та популяризації народних ремесел і звичаїв, ігор, танців і пісень. Вони були просякнуті сільській романтикою, ставлячи понад усе працю на землі. Не випадково окремі організації вибирали собі «романтичні» назви: «Союз черевика» (за аналогією з селянськими спілками початку XVI ст.), «Молодь Шилле» (герой боротьби проти Наполеона), «Молодь Кіфхойзера» (гора в Тюрінгії, в надрах якої , за переказами, спить Фрідріх Барбаросса), «Союз артаманов», «Великонімецької молодь».\nЩе в 1896 р. в берлінській гімназії Штігліца вчителем К. Фішером була створена організація, названа за аналогією з суспільством кочових школярів середньовіччя «Вандерфогел'» («Перелітні птахи»). Цей рух поширився на всю Німеччину. Воно пропагувало дух нової національної спільності та згуртованості, принципи побудови лицарських орденів, пріоритет національних цінностей і міф про створення нової людини в стилі Ніцшевського Заратустри. Аполітичність цього руху виявлялася у тому, що головним визнавалися активність і динамізм його членів, але мета була невизначеною.\nМолодь відмовлялася приймати новий стиль життя з його формальними вимогами до поведінки, одягу, вихованню й протестувала проти розважливого раціоналізму. Члени нових молодіжних організацій зневажали ідолів вільгельмівської епохи, відкидали бездуховність і помпезність, пишність і монументалізм офіційного мистецтва, суєту великих міст, гарячкову гонитву за прибутком. Пересичення цивілізацією, очікування чогось романтичного і абсолютно нового стали основою того наснаги, з яким переважна більшість німецької молоді зустріло серпня 1914: прийшов довгоочікуваний апокаліпсис, що несе загибель старому світу меркантильності, брехні і лицемірства.\nПоворот у зовнішній політиці Німеччини настав після відставки «залізного канцлера» О. Бісмарка. Зрозуміло, його наступники також бачили небезпеку у зближенні Росії і Франції, у можливості ведення війни на два фронти, але розглядали це як можна вирішити військово-технічну проблему, розраховуючи розгромити противників поодинці. Кайзер і безпосередні керівники німецької зовнішньої політики до самого укладення англо-французького угоди в 1904 р. вважали, що суперечності між Великобританією з одного боку і Росією та Францією - з іншого набагато значніше, ніж протиріччя між Німеччиною і Росією і навіть Францією.\nНа ділі виявилося, що економічні суперечності між Англією і Німеччиною стали сильнішими, ніж їхнє спільне прагнення перешкодити російської експансії в Азії та на Балканах. Німецькі товари успішно витісняли англійські з ринків Росії, Австро-Угорщини, Данії, Швеції, Румунії, Туреччини та інших країн. Німецькі вироби з металу продавалися у Великобританії за нижчими цінами, ніж вітчизняні. Почалася запекла конкуренція англійських і німецьких банків за сфери вкладення капіталів в країнах Латинської Америки та Далекого Сходу.\nПроникнення Німеччини на Близький Схід було пов'язано насамперед з отриманням в 1899 р. концесії на будівництво залізниці Берлін-Багдад, яка стала засобом включення Османської імперії у сферу німецького впливу і підриву позицій Великобританії в цьому регіоні.\nЩе в кінці XIX ст. Німеччина захопила в Тихому океані важливі в стратегічному відношенні Каролінські, Маршаллові та Маріанські острови, а також частина самоанським островів. Вона міцно утвердилася на Шаньдунської півострові, нав'язавши Китаю вкрай нерівноправний договір.\nАле до тих пір, поки Британія залишалася «володаркою морів», Німеччина, не мала потужного військово-морського флоту, не могла розраховувати на світову гегемонію. З будівництвом власного флоту Німеччина пов'язувала всі свої подальші зовнішньополітичні плани. Ініціатором і керівником першою великою «флотської програми» став статс-секретар військово-морського відомства адмірал А. Тірпіц (1849 - 1930). Його енергійна діяльність призвела до того, що в 1898 р. рейхстаг затвердив програму будівництва 19 лінкорів, 8 броненосців берегової оборони, 12 важких і 30 легких крейсерів. У 1900 р. була прийнята нова програма, що збільшила цей план вдвічі. Прусське юнкерство, для якого головним було зміцнення сухопутної армії, спочатку опиралася «флотським програмами», вбачаючи в них лобіювання інтересів промислової і торгової буржуазії, і погодився на їх здійснення тільки тоді, коли була прийнята й програма значного збільшення сухопутних військ.\nУ 1897 р. статс-секретарем у закордонних справах був призначений Б. Бюлов (1849-1929), прихильник наступальної та експансіоністської зовнішньої політики. Вже його перший виступ у рейхстазі стало сенсацією. Новий статс-секретар відверто заявив, що «пройшли ті часи, коли німець поступався одному зі своїх сусідів землю, іншому - море, а собі залишав небо, де панує чистісінька теорія. Ми нікого не хочемо відсувати в тінь, але вимагаємо і собі місця під сонцем ».\nЗагрози Бюлова і виконувані з німецькою пунктуальністю «флотські програми» стали викликати занепокоєння провідних британських політиків. Деякі з них почали говорити про необхідність превентивного нападу на поки ще кволий німецький флот з метою знищити небезпеку в самому зародку. Коли ці плани отримали популярність в Німеччині, в суспільстві піднялася нова хвиля найсильніша антибританські настроїв.\nУ 1906 р., коли в Англії зі стапелів зійшов перший надпотужний лінійний корабель «Дредноут» (по імені якого і всі судна цього типу стали називатися дредноутами), почався новий етап гонки військово-морських озброєнь. Британці вважали, що їхній успіх в кораблебудуванні збентежив німців, але розрахунок виявився помилковим. Незабаром у Німеччині був спущений на воду перший дредноут «Нассау». У 1908 р. німецький флот мав вже 9 дредноутів (у Великобританії їх було 12). До того ж менший за чисельністю німецький військово-морський флот не був розкиданий по всьому світу, як британський. З огляду на це, Лондон ухвалив рішення мати таку кількість надпотужних військових кораблів, щоб їх завжди було на 60% більше, ніж у Берліна.\nДо 1913 р. Німеччина перетворилася на другу морську державу світу, хоча за мощі її військово-морський флот все ще значно поступався британському.\nУ 1900 р. на пост рейхсканцлера Німеччини був призначений Бернхард Бюлов (1849-1929), який до цього відав іноземними справами. Він не був досить обізнаний у проблемах внутрішньої політики і соціальних відносин. Тому глава уряду надав свободу дій статс-секретарю з питань внутрішніх справ А. Посадовський, а сам зайнявся питаннями зовнішньої політики.\nПосадовський швидко переконався в тому, що репресивні заходи проти соціал-демократії і профспілок не отримають схвалення рейхстагу і повернувся до політики соціальних реформ з метою поступово інтегрувати робітничий клас у авторитарно-монархічну державу. У цьому статс-секретаря підтримала найбільша в рейхстазі фракція католицької партії «Центр».\nВимоги парламентської більшості знайшли відображення у прийнятті трьох нових законів. У 1899 р. була дозволена свобода коаліцій між різними організаціями. У 1904 р. рейхстаг скасував закон, що дозволяв урядам окремих німецьких держав висилати з країни членів ордена єзуїтів. Нарешті, в 1906 р. для депутатів рейхстагу було введено грошове забезпечення. Свого часу О. Бісмарк категорично заперечив цьому, щоб обмежити участь соціал-демократів у роботі парламенту. Але незацікавленість депутатів приводила до того, що багато хто з них вкрай нерегулярно відвідували засідання і рейхстаг часто не набирав кворуму.\nПосадовський провів низку нових соціальних реформ: розширилося коло осіб, застрахованих від нещасних випадків; у всіх громадах з чисельністю понад 20 тис. осіб вводилися третейські арбітражні суди; збільшувався оплачувану відпустку у разі хвороби; заборонявся дитячу працю і в надомному виробництві; була прийнята імперська програма будівництва житла для робітників, на яку щорічно виділялося 4-5 млн. марок.\nУ 1903-1904 рр.. минав термін дії торгових договорів, укладених Німеччиною з Росією, Австро-Угорщиною, Італією, Румунією та Бельгією. Союз сільських господарів і консерватори завчасно розгорнули широку агітаційну кампанію за подвійне підвищення тарифів на імпорт зернових культур. Оскільки парламентська більшість була налаштована не так радикально, то в кінцевому рахунку тарифи були підвищені, але не так сильно.\nЗдійснення військових програм і збільшення армії до 633 тис. осіб, проведення соціальних реформ, участь у придушенні Боксерської повстання в Китаї зажадали великих фінансових витрат. У результаті державний борг Німеччини виріс в 1904 р. до 3 млрд. марок. Ситуація не покращилася і після введення прямого імперського (тобто йшов до бюджету держави) податку на одержуване родичами спадщину і деякого підвищення непрямих податків.\nНових витрат зажадало придушення в 1904 р. повстання племен гереро і готтентотів, що виступили проти німецького панування в Південно-Західній Африці. Сімнадцяти-тисячний військовий корпус жорстоко придушив основні вогнища повстання, але партизанська війна тривала ще три роки. Коли уряд зажадав додаткові кредити на колоніальні потреби, то зустріло опір партії «Центр», яка засуджувала суворе поводження з місцевим населенням і наполягала на участі католицьких місій в призначенні колоніальної адміністрації.\nСтатс-секретар щойно створеного Імперського колоніального відомства Б. Дернбурга відповів відмовою, а партія «Центр» разом із Соціал-демократичною партією Німеччини (СДПН) не затвердили надання колоніальних кредитів. У відповідь рейхстаг був розпущений і призначені нові вибори, що означало провал соціального курсу Посадовський.\nВибори 1907 проходили під знаком жорсткої боротьби проурядових партій з партією «Центр» і СДПН. Проведені в обстановці загострення націоналістичних настроїв, вони принесли перемогу союзу консервативних і ліберальних партій, що утворили «бюловскій», або «готтентотскій», блок. Партія «Центр» усе ж втримала свої позиції і залишилася найбільшою парламентською фракцією, але соціал-демократи втратили в рейхстазі близько половини мандатів. Проте перемога на виборах консервативно-ліберального блоку була обумовлена перш за все застарілим, не відповідає істині співвідношенню сил поділом країни на виборчі округи. СДПН втратила 38 депутатських місць, але за неї проголосувало на чверть мільйона більше виборців, ніж на попередніх виборах. Поразка соціал-демократів призвело до посилення реформістських настроїв в партії і припинення полеміки з ревізіоністами.\n«Бюловскій» блок не був згуртованим. Ліберали прагнули до розширення прав рейхстагу і введенню в Пруссії загального і рівного виборчого права. Консерватори ж наполягали на збереженні існуючого трикласній виборчого права. Об'єднувало їх лише загальне розуміння зовнішньополітичних проблем.\nУ 1908 р. рейхстаг прийняв закон «Про союзи і збори», єдиний для всієї Німеччини. Права поліції з нагляду за зборами та мітингами були обмежені, жінки отримали можливість брати участь в роботі різних організацій. Якщо раніше виступали на масових зборах могли користуватися тільки німецькою мовою, то тепер полякам, датчанам і населенню Ельзас-Лотарингії було дозволено говорити рідною мовою.\nОдночасно з цим ліберальним законом в Пруссії був прийнятий закон «Про відчуження», за яким особлива імперська комісія отримала широкі права скуповувати польські земельні володіння (а в разі необхідності навіть відчужувати їх) і продавати німецьким колоністам з метою посилити германізацію східних провінцій. Хоча через внутрішні складнощів і опору польського населення закон практично не застосовувався, сама його наявність ускладнювало політичне життя Пруссії.\nВ кінці 1908 рейхсканцлер Бюлов виявився в складній ситуації, викликаної безтактністю кайзера. У жовтні лондонська газета «Дейлі телеграф» опублікувала інтерв'ю Вільгельма II, в якому він стверджував, що є великим другом Англії, але змушений рахуватися з пануючими в німецькому суспільстві антибританські настроями. Далі кайзер заявив, що війна з бурами (1899-1900) велася за розробленим ним планом, який він нібито послав королеві Вікторії, і що саме він перешкодив створенню антіанглійской Континентальної ліги. Нарешті, він стверджував, що Німеччина будує свій флот не для війни проти Британії, а для дій на Тихому океані, що було направлено явно проти Японії.\nУ Англії перша частина інтерв'ю була сприйнята як доказ глибокої ворожнечі німців до Великобританії, а друга - як свідчення зверхності і пихи німецького імператора. Росія і Франція заявили офіційний протест і висловили обурення спробою кайзера спровокувати погіршення їх відносин з Англією.\nУ Німеччині всі політичні партії, навіть консерватори, зажадали, щоб надалі імператор був більш обачним і утримувався від необдуманих заяв. Прихильники широкої експансії теж висловили жаль, але з іншої причини - надмірного, на їх погляд, дружелюбності кайзера по відношенню до підступного Альбіону.\nСлід, однак, відзначити, що імператор в даному випадку діяв досить коректно. Він відправив текст інтерв'ю рейхсканцлеру, питаючи, чи немає яких-небудь заперечень проти його опублікування. Бюлов чи то спеціально «підставив» кайзера, чи то, зайнятий масою справ, насправді не читав інтерв'ю, передоручивши це чиновникам закордонного відомства, які, природно, не наважилися на правку найвищого твори, повернувши його автору з незначними зауваженнями.\nПри обговоренні цього скандалу в рейхстазі Бюлов під вогнем критики депутатів від усіх партій не зважився ані захищати кайзера, ні взяти відповідальність на себе. Зваливши всю провину на Вільгельма II, рейхсканцлер заявив, що він не в змозі відповідати за політику імперії, якщо і надалі монарх не буде проявляти стриманість і розсудливість. У ухильно-боягузливою позиції Бюлова кайзер не без підстав вбачає зраду і зробив висновок про необхідність при першому зручному випадку замінити рейхсканцлера, хоча і не прийняв прохання глави уряду про відставку. А в рейхстазі ліві ліберали, представники партії «Центр» і соціал-демократи зажадали, щоб відтепер кабінет міністрів відповідав перед парламентом за свої дії.\nКонсервативно-ліберальний блок розпався в 1909 р. через розбіжності з фінансової реформи. Для покриття державного боргу, що склав більше 4 млрд. марок, і подолання бюджетного дефіциту було потрібно 500 млн. марок щорічно. Реформа передбачала введення податку на прямих спадкоємців нерухомості та підвищення непрямих податків на споживчі товари. Проти нових податків в рейхстазі виступили ліві ліберали і соціал-демократи, а консерватори і партія «Центр» вбачали в податку на спадщину посягання на повне і вільне право земельної власності.\nУ рейхстазі відбулася перегрупування сил: оформився новий «чорно-блакитний» блок партії «Центр» і консерваторів (назва походить від традиційної чорного одягу духовенства та «блакитної крові» аристократії). Рейхстаг знайшов вихід з фінансової скрути: замість податку на спадщину були прийняті податки на операції з цінними паперами і на біржові угоди.\nВтративши опори в рейхстазі, Бюлов в липні 1909 р. подав у відставку. Незвичайність цієї ситуації полягала в тому, що вперше в Німецькій імперії рейхсканцлер пішов зі свого поста після парламентського поразки. Новим рейхсканцлером став освічений і працелюбний прусський чиновник Т. Бетман-Гольвег. Однак на відміну від енергійного іїзворотлівого циніка Бюлова Бетман-Гольвег не володів сильним характером, він вважав за краще політику компромісів, насилу приймав рішення та зазвичай підпорядковувався монарху, втім, ценівшему нового рейхсканцлера якраз за це.\nКанцлерство Теобальда Бетман-Гольвега (1856-1921) почалося в обстановці кризової ситуації. Парламентська боротьба навколо фінансової реформи показала зростання значення рейхстагу, в якому, однак, різко посилилося протистояння лібералів і консерваторів. У 1910 р. всі ліволіберальні групи об'єднуються в Прогресивну народну партію, яка прагне встановити співпрацю з соціал-демократами для вдосконалення державного устрою шляхом проведення реформ.\nУ першу чергу мова йшла про реформу прусської виборчої системи, яку в помірному варіанті намагався здійснити ще Б. Бюлов. Але коли Бетман-Гольвег запропонував свій проект деяких ліберальних змін до трикласній виборчому праві Пруссії, то консерватори і партія «Центр» відразу відкинули його. Питання залишилося невирішеним.\nУ цей час загострилася і Ельзас-Лотарингська проблема. Імперська провінція Ельзас-Лотарингія як і раніше не мала своїх представницьких органів влади і управлялася штатгальтером (намісником кайзера). Така дискримінація посилювала профранцузькою настрої місцевого населення. Тому канцлер виступив з пропозицією заснувати в провінції свій парламент з двох палат, що обираються по системі, в цілому аналогічної прусської. Рейхстаг погодився з цим, але проголосував за обрання нижньої палати на основі загального і рівного виборчого права, з чим після бурхливих дебатів був змушений погодитися і рейхсканцлер.\nПроте реформа не покращила ситуацію в Ельзас-Лотарингії, що підтвердив трапився в 1913 р. Цабернскій інцидент. Причиною його з'явився арешт командиром розміщеного в містечку Цаберн прусського гарнізону 28 учасників масової антипрусской демонстрації. Це було грубим порушенням закону, оскільки арешт входив до компетенції поліції, але не армії. Коли ж військовий трибунал визнав дії командира правомірними, по всьому Ельзасу прокотилася хвиля мітингів і демонстрацій протесту. Поведінка прусського офіцерства і виявлена у зв'язку з цим скандалом нерішучість рейхсканцлера були засуджені більшістю депутатів рейхстагу.\nНімецький парламент 1913 р. під чому відрізнявся від попереднього. На виборах 1912 р. Соціал-демократична партія Німеччини (СДПН) далеко випередила інші партії за кількістю отриманих голосів (4,2 млн. осіб). Соціал-демократи стали найсильнішою парламентською фракцією, без якої вже було неможливо приймати будь-які закони і постанови. Цей успіх був забезпечений не тільки зростаючим впливом партії в масах, але і співпрацею з лівими лібералами. Зближення полегшувалося тим, що в керівництві СДПН з'явилася група соціалістів нового покоління (Г. Носке, Ф. Еберт, В. Гейне), які вважали, що до соціалізму можна прийти реформістським, парламентарно-демократичним шляхом, а не за допомогою насильницької соціальної революції.\nПоложення канцлера ускладнилося. У проведенні подальших соціальних реформ він мав спиратися в рейхстазі на ліві фракції, які наполегливо вимагали введення в імперії парламентарної системи. Такий курс означав конфлікт з консерваторами, що спиралися на підтримку вищої бюрократії і офіцерського корпусу. Відмова ж від проведення подальших реформ міг привести тільки до зростання суперечностей та соціальної напруженості в суспільстві, чого кабінет міністрів напередодні війни, що насувалася всіма силами прагнув уникнути.\nКонсерватори звинувачували Бетман-Гольвега у слабкості, яку вони вбачали в його обережної позиції. Вони вважали політику рейхсканцлера згубною для країни, оскільки уряд вирішував завдання, гідні, на думку консерваторів, торговця, місіонера або вченого, але не великого народу.\nЛіво-ліберальна та соціал-демократична опозиція критикувала уряд головним чином за внутрішню політику. Так само як і консерватори, ліва опозиція засуджувала нерішучість Бетман-Гольвега, але з протилежних позицій. Вона вважала, що політика рейхсканцлера недостатньо відповідає демократичним віянням часу і занадто часто поступається тиску правих партій.\nОднак компромісність правління Бетман-Гольвега відбивала не тільки його нерішучість, а й певний політичний курс. Уряд ставив перед собою завдання, не надто зачіпаючи інтереси консервативно-монархічних кіл, наблизити до себе ліберальну буржуазію і посилити позиції реформістів в соціал-демократичної партії.\nНа початку XX ст. Німеччина опинилася в центрі майже безперервно провокованих нею ж міжнародних криз, кожна з яких все ближче підштовхував Європу до великої війни.\nНе зумівши запобігти створенню в 1904 р. Антанти, Німеччина постійно прагнула підірвати франко-російський союз, щоб уникнути загрози війни на два фронти. Під час Російсько-японської війни (1904-1905) Вільгельм II при зустрічі з імператором Миколою II у Бьерке (Фінляндія) запропонував укласти союзний договір. Російський цар погодився, однак міністри переконали його в тому, що такий договір буде суперечити союзу з Францією і зробить неможливим отримання нових французьких позик, в яких гостро потребувала Росія.\nУ 1909-1912 рр.. Німеччина кілька разів робила невдалі спроби забезпечити британський нейтралітет, погоджуючись взамін на скорочення своїх «флотських програм». Така політика «маятника» - поперемінної орієнтації то на Росію, то на Англію - свідчила про те, що німецька зовнішня політика виявилася в глухому куті.\nМарокканські кризи 1905 і 1911 рр.., Викликані прагненням утвердитися в Північній Африці, показали зростаючу ізоляцію Німеччини, яка безумовно могла розраховувати тільки на підтримку Австро-Угорщини. Італія, відносини якої з імперією Габсбургів явно погіршилися через суперечності на Балканах, формально залишаючись членом Троїстого союзу, все більше переорієнтувалася на Францію.\nЧутливий удар по німецьких планам утвердитися на Близькому і Середньому Сході завдали дві Балканські війни (1912-1913). У результаті першої з них є Туреччина, що знаходилася в сильній економічній залежності від Німеччини, втратила майже всі свої території в Європі. Друга війна закінчилася поразкою Болгарії, яка до цього часу зблизилася з країнами німецького блоку.\nПередбачаючи неминучість військового конфлікту, німецьке керівництво вело енергійну підготовку до війни. Чисельність армії зросла до 748 тис. осіб, було сформовано два нових корпуси та кілька полків важкої артилерії, піхотним дивізіям була додана польова артилерія.\nНімеччина випереджала інші європейські держави за загальним військовим витратам, що збільшився з 1910 по 1914 р. майже вдвічі. Але за часткою національного доходу, витраченого на збройні сили, її випереджали Росія, Франція і Австро-Угорщина.\nУ сфері зовнішньої політики Німеччина навряд чи змогла б домогтися більшого, ніж зробила її дипломатія, яка допустила ряд великих прорахунків, але об'єктивно поставлена в такі умови, коли неможливо було вирішити протиріччя між Німеччиною і її супротивниками шляхом переговорів. Однак якщо пангерманським угруповання і генералітет, впевнені у своїй швидкій перемозі, рвалися в бій, то ліберали і сам рейхсканцлер побоювалися війни, не будучи настільки переконаними в її успішному результаті.\nТаким чином, у Німеччині до 1913 р. різко зросла можливість загального соціально-політичної кризи. Зазнав краху курс на стабілізацію становища імперії, яку повинні були забезпечити зовнішня експансія і обмежена внутрішня модернізація. Кайзерівська Німеччина виявилася нереформовуваність. Це і стало однією з головних причин, що спонукали керівництво країни влітку 1914 р. підтримати союзну Австро-Угорщину і зважитися на вступ у велику війну.\n1. Патрушев А.І. Німеччина в XX столітті; М.: Дрофа, 2004\n108кб. | скачати\nНімеччина після Першої світової війни\nНімеччина під час Першої світової війни\nРосійська кооперація напередодні першої світової війни\nАнгло-німецькі суперечності напередодні першої світової війни\nАнгло германські суперечності напередодні першої світової війни\nУрядові кола напередодні першої світової війни за спогадами Джунковського\nДержавні завдання Росії у вітчизняній геополітичної думки напередодні та після Першої світової війни


ТОВ УКРАЇНСЬКА СПЕЦКОМПАНІЯ 35830206 – проверка надежности компании, информация о ее контактных данных: телефон, email, адрес регистрации. Онлайн-сервис определения репутационных рисков контрагента. Добавить отзыв и оценку деятельности ТОВ УКРАЇНСЬКА СПЕЦКОМПАНІЯ.\nТовариство З Обмеженою Відповідальністю "Українська Спецкомпанія"\nКод ЕГРПОУ: 35830206\nРегистрационная информация (ЕГРПОУ 35830206)\nКРИВИЦЬКИЙ ГЕННАДІЙ ВЛАДИСЛАВОВИЧ\nКРИВИЦЬКИЙ ГЕННАДІЙ ВЛАДИСЛАВОВИЧ; УКРАЇНА; УКРАЇНА, 03142, МІСТО КИЇВ, ВУЛИЦЯ СЕМАШКА, БУДИНОК 10, КВАРТИРА 32/7; РОЗМІР ЧАСТКИ - 52500,00 ГРН. ( всего 1 участник )\n09.04.2008 (14 лет, 2 месяца)\nУкраїна, 03142, місто Київ, ВУЛИЦЯ СЕМАШКА, будинок 10, квартира 32/7\nТелефон 1: 0964425177;\nИндивидуальный налоговый номер: 358302026590\nКРИВИЦЬКИЙ ГЕННАДІЙ ВЛАДИСЛАВОВИЧ; УКРАЇНА; УКРАЇНА, 03142, МІСТО КИЇВ, ВУЛИЦЯ СЕМАШКА, БУДИНОК 10, КВАРТИРА 32/7; РОЗМІР ЧАСТКИ - 52500,00 ГРН. КРИВИЦЬКИЙ ГЕННАДІЙ ВЛАДИСЛАВОВИЧ; УКРАЇНА; УКРАЇНА, 03142, МІСТО КИЇВ, ВУЛИЦЯ СЕМАШКА, БУДИНОК 10, КВАРТИРА 32/7; РОЗМІР ЧАСТКИ - 52500,00 ГРН....\nОтзывы о компании Товариство З Обмеженою Відповідальністю "Українська Спецкомпанія"\nКод ЕГРПОУ 35830206\nПолучить всю вышеуказанную информацию, а также юридический анализ, выводы и рекомендации о сотрудничестве с компанией "Товариство З Обмеженою Відповідальністю "Українська Спецкомпанія"" Вы можете, заказав полный аналитический Отчет о проверке компании.\n39739148 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "СВІТЛО-ДИЗАЙН"\n30469247 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗАВОД ІНЖЕНЕРНИХ МАШИН"\n33501026 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "АГРОПРОМДЕТАЛЬ"\n37784712 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "КОНОТОПСЬКИЙ ЛИВАРНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД"\n36723884 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТРУБА ДЕТАЛЬ КОМПЛЕКТ"\n33525068 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО - РОЗЛІТ"\n32138440 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "КРИСТАЛ"\n38069210 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАРГО"\nNOMIS - это всесторонняя проверка благонадежности ТОВ "УСК" (35830206), и онлайн-диагностика финансового состояния компании.\nВ первую очередь наш сервис будет полезен, если вы рассматриваете возможность сотрудничества с ТОВ "УСК", и возникает вопрос - насколько рискованным является осуществление авансовых платежей в пользу ТОВ "УСК", или предоставления товарного кредита, если эта компания желает приобрести у вас товар, работу, услугу на условиях отсрочки платежа.\nЕсли ТОВ "УСК" - уже действующий контрагент-дебитор, NOMIS поможет понять, существуют ли риски невозврата долга, стоит ли переносить ранее согласованные сроки оплаты, если контрагент ТОВ "УСК" обратился с такой просьбой, или, возможно, уже нет смысла ждать и пришло время обращаться в суд для принудительного взыскания просроченной задолженности и/или в правоохранительные органы о привлечении должностных лиц должника к уголовной ответственности.\n1) не у всех компаний есть возможность содержать в штате квалифицированного специалиста, обладающего навыками поиска нужной информации и отлично разбирается в бизнес-процессах, бухгалтерском учете, финансовом анализе, на налоговом, гражданском, хозяйственном, корпоративном и уголовном праве, способен выявить необходимую информацию о ТОВ "УСК" и связать между собой установленные данные, определив потенциальную угрозу. Услуги профессионалов такого уровня стоят дорого;\nпринимать решение о сотрудничестве с контрагентом ТОВ "УСК", полагаясь только на призрачные надежды, что "все как-нибудь обойдётся".\nСервис проверки благонадежности контрагентов NOMIS - это оперативный и квалифицированный поиск негативной информации, ее профессиональный анализ и обоснованные рекомендации относительно возможности сотрудничества с контрагентом ТОВ "УСК" (ЕГРПОУ 35830206).\nNOMIS обнаруживает слабые места контрагента или конкурента, и является надежным индикатором и полезным источником информации о компании. Оценивайте возможности и принимайте решение о сотрудничестве с компанией ТОВ "УСК", опираясь на объективные факты и профессиональную аналитику.


Ноутбук Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002) - Інтернет-магазин БОМБА | купити в Івано-Франківську, ціна, фото, характеристики. Купить в интернет магазине, обзор и отзывы, доставка по Украине.\nНоутбук Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002) (NX.H98EU.002) купити в Івано-Франківську, детальний опис та характеристики, ціна, фото | купить по низкой цене в интернет магазине, обзор и отзывы | Інтернет-магазин БОМБА м. Івано-Франківськ\nОпис Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002)\nДіагональ дисплея - 14", роздільна здатність - FullHD (1920 х 1080), тип матриці - IPS, Сенсорний екран - Multi-touch, Процесор - Intel Core i7-8500Y, об'єм оперативної пам'яті - 16 ГБ, Типи внутрішніх накопичувачів - SSD, об'єм SSD - 512 ГБ, No ODD, Відеокарта - Intel UHD Graphics 615, Windows 10 Home, 3 cell, 0.89 кг, Black\nХарактеристики Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002)\nУ ноутбуці Swift 7 ідеально збалансовано елегантний дизайн та ефективність. Завдяки сучасному дизайну і високій продуктивності ноутбук став новим взірцем компактності. Мінімалістський підхід дав змогу зберегти довжину діагоналі дисплея (14 дюймів) і при цьому зменшити габарити пристрою.\nДивовижна портативність за мінімальної ваги\nНоутбук Swift 7 неймовірно легкий, тож під час транспортування можна навіть не відчути його ваги. При цьому його міцна конструкція ідеально підійде для користувачів, які проводять багато часу в дорозі. Магнієві сплави преміум-класу, з яких виготовлено елегантний і стильний корпус, легші та міцніші за такий самий завтовшки алюміній.\nСучасний дисплей ZeroFrame\nЗабудьте про рамку навколо дисплея: з усіх чотирьох боків її практично немає. Співвідношення екрана і корпусу збільшено до 92 %. Пориньте у вир подій на 14-дюймовому IPS-дисплеї FHD, якому притаманна неймовірна якість відображення. Надійний сенсорний екран, захищений склом Corning Gorilla Glass, дає більше комфорту, ніж будь-коли.\nМаксимальна оперативність мобільного обчислення\nНоутбук Swift 7 без проблем виконує щоденні завдання, зокрема обчислення, важить мало і довго працює від акумулятора. Ефективність роботи зросла завдяки процесору Intel Core 8-го покоління.\nКонструкція з урахуванням побажань користувачів\nКожен елемент Swift 7 використовується для оптимальної взаємодії з користувачем. Тривалий час роботи від акумулятора – цього вистачить на цілий робочий день. Сканер відбитків пальців вбудовано в кнопку живлення, тому можна водночас вмикати пристрій і проходити автентифікацію. Високоточна сенсорна панель, захищена склом Corning Gorilla Glass, миттєво реагує на дії користувача.\nДосягайте оптимальних результатів, скориставшись 2 портами USB Type-C із підтримкою Thunderbolt 3, USB 3.1 2-го покоління та Display Port 1.2. Передавайте дані зі швидкістю 40 Гбіт/с, підключайте монітори з високою роздільною здатністю і подавайте живлення на зовнішні пристрої. Скористайтеся стабільним бездротовим зв’язком, хоч би де ви були, завдяки підключенню до гігабітної мережі Wi-Fi з технологією 2x2 MU-MIMO.\nМодель Swift 7 SF714-52T\nВведіть вашу думку про Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002).\nВідгуки про Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002):\nКупити ноутбук Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002) по низькій ціні в Івано-Франківську дуже просто! Достатньо оформити замовлення через кошик, вказавши при замовленні ваші дані. Також можна замовити ноутбук в нашому інтернет магазині зателефонувавши: (0342) 71-50-64 або (066) 790-67-69. Наші менеджери завжди з радістю допоможуть вам зробити правильний вибір та зекономлять ваш час. Отримати ваше замовлення ви зможете у нашому офісі в м. Івано-Франківськ чи скористатись послугою доставки товарів по місту та області, а також по Україні (Київ, Львів, Чернівці, Тернопіль, Луцьк, Ужгород, Рівне, Калуш, Долина). Детальні характеристики, фото, опис та відгуки допоможуть вам обрати Ноутбуки і стати нашим постійним покупцем!\nПодібні товари на Acer Swift 7 SF714-52T (NX.H98EU.002)\nЦіна: 50447 грн.\nЦіна: 58202 грн.\nЦіна: 51066 грн.\nНоутбук ASUS ROG Zephyrus M GU502LV-HC137 Prism Gray\nКод товару: 383154\nЦіна: 50949 грн.\nЦіна: 57149 грн.\nЦіна: 55247 грн.


План випуску пам'ятних монет на 2018 рік - Страница 2 - Форум Монеты ИТК\n22.04.2018, 19:00 #21\nВи вказуєте, що медаль Мариїнський палац додано, але ж в попередньому плані було дві такі монети: в сріблі - 20 грн і CuNiZn -5 грн.\n22.04.2018, 19:46 #22\nІ що саме не вірно?)) Так, додано. Монета і пам'ятна медаль - різні речі. Для них спільним залишилися лише назва металу (навіть не марка, бо взяли Ag 999 із вищою пластичністю) та маса.\n21.06.2018, 09:03 #23\nОновлений план випуску пам'ятних монет та сувенірної продукції на 2018 рік станом на 20.06.2018.\nДодалась монета "100-річчя випуску перших поштових марок України"\nНабір "Монети України 2018 року" буде введено у листопаді і включатиме в себе монету "100-річчя випуску перших поштових марок України"\nНабір монет у сувенірній упаковці "До 100-річчя Національної академії наук України" матиме елемент оздоблення – тамподрук та локальну позолоту(мабуть щоб дорожче продати )\nМожливо, ще щось змінилось - я не помітив\n21.06.2018, 10:24 #24\nЕще в декабре 2 грн Олексій Коломийченко (1898 – 1974)\n21.06.2018, 10:49 #25\nКиев и Севастополь опять в плане передвинули (или я это событие раньше пропустил)?\n21.06.2018, 12:09 #26\nПишуть - жовтень і грудень!\n28.07.2018, 11:43 #27\nВитяг із рішення Правління НБУ від 26.07.2018 № 484-рш\nз 28 серпня 2018 року пам'ятну монету України "100-річчя Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського" із серії "Вищі навчальні заклади України" номіналом 2 гривні з нейзильберу, категорія якості карбування -"спеціальний анциркулейтед", тираж -30 000шт.;\nз 0З вересня 2018 року пам'ятні монети України із серії ''Видатні особистості України":\n"Ольга Авілова" номіналом 2 гривні з нейзильберу, категорія якості карбування - "спеціальний анциркулейтед" (елемент оздоблення- тамподрук), тираж - З5 ООО шт.;\n"Серце віддаю дітям" номіналом 2 гривні з нейзильберу, категорія якості карбування - "сnеціальний анциркулейтед", тираж - З5 000 шт.;\nз 25 вересня 2018 року пам'ятну монету України "100-річчя випуску перших поштових марок України" номіналом 5 гривень з нейзильберу, категорія якості карбування "спеціальний анциркулейтед" (елемент оздоблення - тамподрук), тираж - 45 000 шт.\n21.11.2018, 10:45 #28\nНацбанк Украины в декабре выпустит набор «Монеты Украины 2018»(онлайн-заказ можно сделать с 7 по 17 декабря);\n22.11.2018, 18:26 #29\nСегодня обновити план выпуска монет на этот год, Севастополь оставили в плане, значит монета таки выйдет в этом году.\n03.12.2018, 17:47 #30\nВышла Постанова НБУ, Севастополь выйдет 26 декабря.\n23.12.2018, 10:59 #31\n"з 26 грудня 2018 року пам'ятну монету України "Місто Севастополь"\nіз серії "Області України" номіналом 5 гривень із біметалу,\nкатегорія якості карбування "спеціальний анциркулейтед",\nтираж - 45 000 шт."\nОрієнтовна ціна: 44,00 грн.


Каїр | So Far, So Close\nTag Archives: Каїр\nДо Каїра з села в провінції Аль-Мінья, оповідкам звідки дивуються мої каїрські співрозмовники, котрі не так часто потрапляли в таку глибинку поверталася регіональним автобусом. Час запланований на мандрівку сплив, тоді як я ніяк не могла зрозуміти, коли ж вже доберуся до міста і зможу зорієнтуватися, на котру призначати зустрічі. І власне тоді обриси пірамід, які дали зрозуміти, що ми ось-ось приїдемо в Гізу справили магічне враження, яке не замінить жодний знак на дорозі. Так от вони для чого стоять тут стільки тисячоліть. Повернувшись до Каїра почуваюся ніби в зоопарку. Мої співрозмовники називають єгипетські медіа «хамелеонами», велику партію колись Мубарака, тепер Братів Мусульман «акулою», а революцію – «конем», який Братам Мусульманам вдалося осідлати. Continue reading →\nTags: Єгипет, Каїр, selected


Сафіна: перемогти Шарапову можна тільки при активній грі | Новини на Gazeta.ua\nСафіна: перемогти Шарапову можна тільки при активній грі\nПонеділок, 02 червня 2008 09:53\nУ четвертому колі "Ролан Гаррос" зустрінуться дві росіянки - Дінара Сафіна та Марія Шарапова. Дінара вважає, що проти першої ракетки світу їй потрібно буде активно діяти впродовж усього матчу.\n- Насправді, я вкрай незадоволена тим, як грала на початку другого сету в матчі проти Цзе Чжен. Мій тренер уже встиг жорстко покритикувати мене за пасивність. Як і в попередньому матчі, я раптом перестала грати активно, почала чекати помилок від суперниці, за що ледь не поплатилася. На щастя, опинившись на межі поразки в другій партії, я знову змогла зібратися і все ж довести матч до перемоги.\n- Ваша наступна суперниця - Марія Шарапова. У матчі проти неї будь-яка заминка може вам обійтися дуже дорого. Згодні?\n- Я це знаю. Марії не можна давати жодного шансу, інакше вона не залишить жодних шансів тобі. Що я можу сказати? Спробую не допустити повторення сьогоднішнього сценарію. Проти Шарапової потрібно грати активно впродовж всього матчу, не дозволяти собі розслабитися ні на секунду. Тільки тоді з"являться шанси на перемогу.\nЗараз ви читаєте новину «Сафіна: перемогти Шарапову можна тільки при активній грі». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


ВОРОТКИ І ТРІСКАЧКИ купити в Чернігові. Ціна в листопаді 2021 - ibud.ua\nЧернігів Інструмент Ручний інструмент Воротки і тріскачки\nКлюч-тріскачка Sigma 24T CrV 3/4" 500мм (6050051)\nТрещетка Toptul 1/2 "36 зубців\nРукоятка Tolsen с храповым механизмом 3/8\_ 15119\nКлюч-тріскачка Top Tools 1/4 "150мм (38D101)\nЧасті питання про воротки і тріскачки в Чернігові\n⇒ Які ціни на воротки і тріскачки в Чернігові?\n⇒ Де купити воротки і тріскачки в Чернігові?\nНа ibud.ua ви можете купити воротки і тріскачки чи замовити з доставкою в Чернігові у 12 компаній. Інтернет-магазини Воротки і тріскачки.\n⇒ Які самі дешеві товари в категорії воротки і тріскачки в Чернігові?\nТовари, які купують найчастіше: Тріскачка Miol 1/4" 72 зубця (58-200) Рукоятка с храповым механизмом на 72 зуба 3/8", Cr-v. INTERTOOL HT-2125 Ключ-трещотка двухсторонняя укороченная 1/4"-1/2" 145мм 72T CrV Sigma (6050251) Ключ-тріскачка Top Tools 3/8 "200мм (38D121) Ключ-трещотка 1/4'' 150мм 72T CrV Sigma (6050021)


Поки її розшукували окупанти - вона пекла хліб та роздавала людям\nАгресія росії Іванків\nПоки окупанти шукали голову Іванківської ОТГ Тетяну Свириденко, вона пекла хліб і рятувала людей.\n“Фото Тані було у кожного окупанта. Її шукали, бо хотіли печатку під дозволом депортувати людей до Білорусі і Росії і аби вона повісила російський прапор…”, – пише народний депутат Украхїни Вікторія Сумар.\nАле російського прапору над Іванківською радою так і не з’явилося. Зате в деякі ночі окупації, там з’являвся наш, жовто-блакитний… І вранці його розстрілювали і знімали.\n“Тетяну Свириденко переховували люди по різним хатами, ми пропонували її вивезти, а вона сказала: «я буду зі своєю громадою».\nВночі, в чорній хустці і масці вона розносила хліб старшим і лежачим… Каже найбільше запам’ятала вечір, коли кадирівці, під наркотою їздили вулицями міста і стріляли по всіх і по всьому кого бачили. Вона якраз побачила дівчинку на вулиці і встигла впасти на неї і прикрити чорним пальто… Вони стріляли лише на рівні очей. Так врятувалися”, – пише Вікторія Сюмар\nВ Українці попрощалися із Нікітою Бражником, котрий загинув у бою під Гостомелем\nПосилено режим комендантської години на Київщині. Поточна ситуація\nКИЇВСЬКИЙ РЕГІОН 22.03.2022 22.03.2022\nОкупант готується штурмувати місто Славутич


Мультиспліт-система на 4 кімнати\nAltek 1 Blauberg 4 Carrier 1\nВ наявності 5 Немає на складі 1\nБренд: Blauberg Код: Model 0390\nБренд: Blauberg Код: Model 2190\n500 грн. 2100 грн.\nБренд: Altek Код: Model 0990\nБренд: Carrier Код: Model 3890\nБренд: Blauberg Код: Model 890\nБренд: Blauberg Код: Model 390


Генезис створення Державного бюро розслідувань в Україні\ndc.contributor.author Єлісєєва, А. А.\ndc.contributor.author Yelisieieva, A. A.\ndc.identifier.citation Єлісєєва А. А. Генезис створення Державного бюро розслідувань в Україні / А. А. Єлісєєва // Державне бюро розслідувань: на шляху розбудови : матер. Міжнар. наук.-практ. конф. (м. Одеса, 16 червня 2018 р.) / редкол.: Г. О. Ульянова (голова ред.), В. М. Дрьомін, Є. Л. Стрельцов [та ін.] ; НУ "ОЮА". - Одеса : Юридична література, 2018. - С. 140-144. ru_RU\ndc.description Єлісєєва А. А. Генезис створення Державного бюро розслідувань в Україні / А. А. Єлісєєва // Державне бюро розслідувань: на шляху розбудови : матер. Міжнар. наук.-практ. конф. (м. Одеса, 16 червня 2018 р.) / редкол.: Г. О. Ульянова (голова ред.), В. М. Дрьомін, Є. Л. Стрельцов [та ін.] ; НУ "ОЮА". - Одеса : Юридична література, 2018. - С. 140-144. ru_RU\ndc.subject система органів досудового слідства ru_RU\ndc.subject Венеціанська комісія ru_RU\ndc.subject Національне бюро розслідувань ru_RU\ndc.subject процес формування Державного бюро розслідувань ru_RU\ndc.subject Конкурсна комісія ru_RU\ndc.subject слідчий територіального управління ru_RU\ndc.subject система органов досудебного следствия ru_RU\ndc.subject Венецианская комиссия ru_RU\ndc.subject Национальное бюро расследований ru_RU\ndc.subject процесс формирования Государственного бюро расследований ru_RU\ndc.subject конкурсная комиссия ru_RU\ndc.subject следователь территориального управления ru_RU\ndc.subject system of pre-trial investigation bodies ru_RU\ndc.subject Venice Commission ru_RU\ndc.subject National Bureau of Investigation ru_RU\ndc.subject formation of the State Bureau of Investigation ru_RU\ndc.subject competitive commission ru_RU\ndc.subject territorial investigator ru_RU\ndc.title Генезис створення Державного бюро розслідувань в Україні ru_RU\nName: YELISIEIEVA 140-1 ...


8 жовтня, 2019 15:55\nГрупа документів присвячена темі виборів до Верховної Ради УРСР 1946 року.\nДва архіви Української повстанської армії з невідомими історикам документами знайшли в лісах Івано-Франківської області і передали Центру Досліджень Визвольного Руху. Про це у вівторок, 8 жовтня, повідомив Володимир В'ятрович у Facebook.\nЯк зазначається, у Стратинських лісах Рогатинського району Івано-Франківської області відкопали “молочний” бідон і металеву скриньку. У них повстанці свого часу зберігали свої документи. Більшість із них виявилися невідомими історикам.\nКілька сотень знайдених документів датуються 1945 — 1946 рр. Це переважно звіти підпілля ОУН та підрозділів УПА з теренів Львівської, Тернопільської та Івано-Франківської областей, які діяли у межах Воєнних округ (ВО) УПА "Буг", "Лисоня2, "Говерля" та на території Закерзоння (сучасна територія Польщі).\nВперше виявлено 5 звітів з Тактичного відтинка “Магура”, що входив до складу ВО "Говерля" та низку хронік сотень з ВО “Лисоня”. Знайдено з десяток невідомих досі типів бофонів (підпільні гроші, векселі).\n"Архіви із Стратинських лісів — надзвичайне історичне джерело. В кількох сотнях документів зібрана історія українського визвольного руху за два роки. Для нас очевидно, що архів призначався для інформування лідерів ОУН та головного командування УПА. Втім, встановити чи працювали з ним члени Проводу ОУН наразі немає можливості, але ми вперше виявили кримптоніми підпільної пошти «АА» та «612». Хто це – думаю, з’ясуємо з часом", — пояснює Руслан Забілий, генеральний директор Національного музею-меморіалу Тюрма на Лонцького та член Вченої ради Центру досліджень визвольного руху.\nЗа інформацією В'ятровича, один з архівів дуже добре зберігся, його опрацюють реставратори та історики і згодом оприлюднять онлайн в Електронному архіві Українського визвольного руху.\nІнший, на жаль, не підлягає навіть реставрації, відтак реставраторка Національного музею “Тюрма на Лонцького” Олена Папевська законсервує архів та відреставрує німецьку мінометну скриньку, в якій він зберігався.\nЯк повідомлялося, у Києві постане архів таємних радянських спецслужб.\nУПА, архіви, повстанці, Володимир В’ятрович


Увага! Суперакція «Інспекційний сервіс Bosch»! | «БОШ Авто Сервіс» в м. Рівне\nУвага! Суперакція «Інспекційний сервіс Bosch»!\nОпубліковано 20.06.2016 by anna\nВбережіть своє авто, навколишнє середовище та свої гроші – замініть фільтр вчасно!\nФільтр – це захист двигуна вашого автомобіля. Однак багато водіїв намагаються зекономити, відкладаючи заміну фільтрів. Такий підхід в результаті призводить до ризику отримати значні проблеми з автомобілем. Крім підвищення витрати палива і помітного зниження комфорту водіння, виникає загроза безпеки пасажирів. Відтак провідний світовий розробник автомобільних систем і оригінального обладнання Bosch рекомендує строго виконувати інтервали заміни фільтрів відповідно до приписів автовиробників. Універсальна сервісна станція технічного обслуговування Bosch Car Service у Рівному на Пухова, 85 пропонує послуги у проведенні робіт по заміні масла і фільтрів, а також перевірка технічного стану автомобіля за акційними цінами.\nПридбайте моторне масло та оригінальний масляний фільтр Bosch та отримайте роботи по їх заміні, обнулення сервісу та послуг з перевірки технічного стану автомобіля у подарунок! До послуг з перевірки технічного стану автомобіля входять:\nперевірка підвіски та рульового механізму автомобіля (візуальна перевірка стану сайлентблоків, шарових опор, наконечників рульових тяг та інших шарнірних з’єднань, стан та герметичність амортизаторів, контроль тиску в шинах та зношення протектора).\nперевірка стану гальмівної системи (зношення передніх та задніх гальмівних колодок і гальмівних дисків, візуальний контроль герметичності контуру гальмівної системи).\nперевірка стану склоочисників та роботи склоомивача.\nперевірка стану акумуляторної батареї.\nперевірка систем освітлення, світлової та звукової сигналізації.\nперевірка рівнів та якості технічних рідин (концентрація охолоджувальної рідини, якість гальмівної рідини, рівень рідини для склоомивача).\nДізнайтесь більше за телефоном (0362) 46-06-06 або (067) 362-43-25! Приїздіть до універсальної СТО Bosch у Рівному на Пухова, 85, захистіть свій автомобіль та економте гроші!


Депутати планують знизити ставку ПДВ на постачання окремих видів сільгосппродукції | Рубрика\nСьогодні 28/09/2020 19:03\n13:40 17 Вер 2020\nДепутати планують знизити ставку ПДВ на постачання окремих видів сільгосппродукції\nВерховна Рада ухвалила в першому читанні законопроєкт №3656 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо ставки податку на додану вартість з операцій з постачання окремих видів сільськогосподарської продукції".\nРішення підтримали 233 народні депутати.\nУ документі пропонується доповнити пункт 193.1 статті 193 Податкового кодексу України підпунктом "г", яким встановити ставку податку на додану вартість у розмірі 14% по операціях з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України живої великої рогатої худоби, живих свиней, пшениці, жита, ячменю, вівса, кукурудзи, соєвих бобів, насіння льону, насіння свиріпи та ріпаку, насiння соняшника, насiння та плодів iнших олiйних культур, цукрових буряків.\nУ зв'язку із запровадженням понижуючої ставки ПДВ у 14% відповідно коригуються також норми статті 194 Кодексу щодо основної ставки цього податку.\n"Зниження ставки ПДВ для аграрного сектору є одним із інструментів підтримки сільгоспвиробників. Подальша підтримка цього законопроекту та його реалізація знизить податкове навантаження на виробників с/г продукції, що в свою чергу дозволить зменшити вартість сировини для переробників такої продукції. Це сприятиме підвищенню конкурентоспроможності української агропродукції, ліквідації схем ухилення від оподаткування, а також виведенню значної частини економіки з тіні", – прокоментував ухвалення законопроєкту міністр розвитку економіки України Ігор Петрашко.\n"Непросте рішення. Підтримав, тому що вважаю, що ця тема потребує дискусії. Однак, до другого читання необхідно істотно обговорити з бізнесом. Вже отримали першу реакцію. І негативну, і позитивну. Будемо вивчати, бізнесу прохання взяти активну участь. У нас 7 днів на подачу пропозицій", – написав голова фінансового і податкового комітету ВР, нардеп Данило Гетманцев.\n#економіка #політика #суспільство #Верховна Рада


Агент ФСБ готував вбивство розробника військової техніки в Україні – що відомо\nВ Україні судитимуть агента ФСБ РФ, який готував вбивство розробника військової техніки. Фото і відео\nУ місті Сєвєродонецьк на Луганщині відправили під суд агента Федеральної служби безпеки Росії. Чоловік планував теракт на території України – хотів вбити військового розробника.\nЗловмисника затримала контррозвідка СБУ. Про це повідомляється на сайті відомства (щоб подивитися фото і відео, доскрольте новину до кінця).\nПід час розслідування було з’ясовано, що на підконтрольну українському уряду територію чоловік приїхав із Росії. Його ціллю був провідний фахівець із розробок перспективних зразків військової техніки і озброєння для Збройних сил України.\nЗа задумом спецслужб країни-агресора, бойовик мав підірвати підірвати автомобіль із військовим спеціалістом. Для цього він планував використати саморобний вибуховий пристрій.\nУстановлено, что ликвидация гражданина Украины должна была стать местью российских спецслужб за его показания в одном из дел СБУ. Речь идет о криминальном производстве относительно разоблачения в феврале 2021 года российской агентурной сети. Своей задачей она ставила получение и передачу ФСБ РФ информации с ограниченным доступом в оборонной сфере Украины.\nПід процесуальним керівництвом Луганської обласної прокуратури слідчі СБУ зібрали достатні докази вчинення агентом ФСБ РФ правопорушень, передбачених трьома статтями Кримінального кодексу:\nч. 2 ст. 15 (замах на злочин);\nч. 1 ст. 258 (терористичний акт);\nч. 1 ст. 263 (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами).\nЗгідно з ними, затриманому зловмиснику загрожує до десяти років позбавлення волі.\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, на Херсонщині СБУ викрила групу російських інтернет-агентів. Зловмисники через соціальні мережі дискредитували "Кримську платформу", закликали до приєднання східних і західних регіонів України до РФ.\nУкраїнановини УкраїниКриміналРосійсько-український конфліктСлужба безпеки УкраїниФСБРосія - країна-агресортеракт\nЗбірні України U-17 вийшли в півфінал Євробаскету 3х3\nГазотрубна стратегія Кремля вперлася в Крим і Донбас


Кіровоград: банківська установа намагались стягнути з малолітніх дітей борги померлого батька\nМарт 10, 2016 | Новини | Просмотров: 688 | Комментариев: 0\nПрокуратура області у судовому порядку попередила стягнення банківською установою з малолітніх дітей 7 тис грн за борги померлого батька по кредитному договору.\nТак, банк звернувся до суду про стягнення кредитної заборгованості, навіть не поцікавившись, що на момент звернення до суду боржник вже помер.\nПісля встановлення факту смерті, кредитор, задля повернення боргу, замінив відповідача на малолітніх дітей померлого, які мають право лише на земельну ділянку, що залишилась у спадок. Отримавши відмову в суді першої інстанції банк, нехтуючи нормами закону та всіма принципами моралі, оскаржив рішення до апеляційного суду, наполягаючи на стягненні коштів з малолітніх дітей.\nОскільки в дітей не було захисника, ювенальний прокурор вступив у справу та відстояв майнові право малолітніх. Зокрема, суд апеляційної інстанції підтримав позицію ювенального прокурора та відхилив скаргу банку.