У травні 1987 року було створене єдине в Садгірському районі м. Чернівців професійно-технічне училище № 9. Базовим підприємством виступав Чернівецький радіотехнічний завод. За допомогою заводу були обладнані сучасним устаткуванням токарна, фрезерна та радіотехнічна майстерні.\nНа даний час парк токарних та фрезерних станків, у тому числі з числовим програмним забезпеченням – найкращий в Чернівецькій області.\nВ лютому 2009 року Чернівецьке професійно-технічне училище перейменоване на Чернівецький професійний машинобудівний ліцей.\nЗа час існування навчального закладу підготовлено понад 8 тисяч кваліфікованих робітників, проводиться підготовка і перепідготовка робітничих кадрів.\nСпівпрацюють з ліцеєм підприємства-замовники кадрів: ВАТ «Денисівка», ТзОВ «Соляріс», ОКП «Інватранс», СТО «Шалогон», ЗАТ «Електро», ПП Кавуля С.В.\nЛіцей тісно співпрацює з Чернівецьким обласним центром зайнятості.\nДля забезпечення потреб професійного навчання заклад має 22 кабінети, з них 10 кабінетів професійно-технічного циклу, 9 майстерень, 3 лабораторії, два комп’ютерні класи, гуртожиток, автодром, спортивний зал, стадіон, бібліотеку, актовий зал, три легкових та три вантажних автомобілі.\nВикладацький склад високопрофесійний. З двадцяти трьох майстрів виробничого навчання дев’ять мають вищий розряд та І-ІІ категорію. З двадцяти одного викладача – четверо удостоєні педагогічного звання «Старший викладач», четверо – «Викладач-методист».\nНаполеглива праця педагогів високо оцінена державою: двоє педагогічних працівників нагороджені нагрудним знаком «А.С.Макаренко», одинадцять – нагрудним знаком «Відмінник освіти України», дев’ятеро грамотами Міністерства освіти і науки України.\nУчні ліцею досягають успіхів як у навчанні, так і у обласних конкурсах художньої самодіяльності, спортивних змаганнях. Так, неодноразово учні ліцею займали призові місця у обласному конкурсі «Авторської пісні», «Чисті роси».\nДипломом ІІ ступеня Всеукраїнського конкурсу фахової майстерності слюсарів з ремонту автомобілів нагороджений учень ліцею Желик Максим.\nДипломом ІІІ ступеня Міжнародного мовно-літературного учнівської та студентської молоді імені Тараса Шевченка нагороджений учень ліцею Осачук Олександр.\nШість учнів ліцею входили до збірної області учнів ПТНЗ, яка стала бронзовим призером Всеукраїнських змагань з волейболу серед учнів ПТНЗ України.\nП’ять учнів ліцею в складі збірної області учнів ПТНЗ зайняли призове місце у Всеукраїнських змаганнях з футзалу.\nПрацюють в ліцеї і наші випускники: Калетник Р.В. – заступник директора з НМР, Костинюк О.Е. – заступник директора з ВР, Харіна М.І., Доніка О.В., Марчук А.М. – майстри виробничого навчання, Кушнірюк Л.В. – вихователь.\nНа сьогодні Чернівецький професійний машинобудівний ліцей готує кваліфікованих робітників за професіями:\nслюсар з ремонту автомобілів; водій автотранспортних засобів (категорії «В» і «С»);\nоператор комп’ютерного набору; електромеханік з обслуговування та ремонту лічильно-обчислювальних машин;


Негода в Києві: Наслідки негоди в Києві: повалені дерева і залитий центр. ВІДЕО+ФОТОрепортаж | Мобільна версія | Цензор.НЕТ\nПриблизно о третій годині ночі в столиці почалася злива з грозою, унаслідок чого постраждав центр міста.\nПро бурю написала в Facebook синоптик Наталка Діденко: "Найпотужніша атмосферна пляма із можливих сіла якраз на Київ о третій годині ночі.\nЗміщується на північний схід, сусіди-чернігівці, сумчани, ловіть".\nЧитайте також: Унаслідок нічної зливи в Києві заблоковано рух деяких видів громадського транспорту, - КМДА\nЗокрема, у парках та інших зелених зонах через негоду вирвало з корінням кілька дерев.\nАле найбільше постраждав ТРЦ "Метроград". Після зливи вода з вулиці Хрещатик, яка не змогла потрапити в каналізацію, почала підтоплювати підземний торговельний центр у районі Бессарабської площі. Найбільше води зібралося на найнижчому поверсі "Метрограду", де розташовуються інтернет-клуб та ресторани. Адміністрація центру ввімкнула помпи для відкачування води та попередила власників закладів про інцидент. Рано вранці "Метроград" почали прибирати від наслідків підтоплення.\nВітер також зірвав покриття з Центрального гастроному, яке закривало будівлю після пожежі.\nВолодимирська гірка також постраждала.\nФото: Maryna Nevmerzhytska\nТакож очевидці повідомляють про підтоплення на Подолі.\nОчевидиця опублікувала фото з вулиці Нижній Вал після зливи. Вранці там через бруд, що залишився після негоди, не могли їхати трамваї.\nФото: Марта Вінницька / Facebook\nЗа даними ДСНС унаслідок негоди в Києві було повалено 14 дерев:\nНа вул. Петрівська алея (напроти входу до стадіону Лобановського), прибрано дерева. Працювали на місці події рятувальники 2-ї ДПРЧ та КАРС КМДА.\nНа вул. Дегтярівська перетин Довженка, прибрано 3 дерева із проїжджої частини дороги. Працювали на місці події бійці 6-ї ДПРЧ.\nНа вул. Трохсвятительська, 9, прибрано дерева із проїжджої частини дороги. На місці працював особовий склад 2-ї ДПРЧ.\nНа вул. Русанівська набережна, 18, прибрано дерева із проїжджої частини дороги в'їзд до підстанції Швидкої медичної допомоги. Працювали рятувальники 16-ї ДПРЧ.\nНа вул. Ванди Василевської/пров. Тбіліський - прибрано дерева із проїжджої частини дороги. Працювали на місці рятувальники 6-ї ДПРЧ.\nНа вул. Велика Васильківська, 23-А, впало дерево на проїжджу частину дороги. На місці працювали бійці 4-ї ДПРЧ.\nНа вул. Московська, 36, знято частину звисаючої металевої покрівлі з 5-поверхового житлового будинку. Працювали рятувальники КАРС КМДА;\nНа вул. Котовського, 11, надавалася допомога з буксирування 1-го автомобіля із ями.\nТакож біля метро "Чернігівська" під мостом рятувальниками надавалася допомога з буксирування 3-х підтоплених автомобілів.\nЗагалом рятувальниками було відкачано 45 м. куб. води.\nТак, проводились роботи з відкачування води з проїжджої частини дороги (тунелю) на перехресті вул. Теліги та вул. Щусєва.\nКрім того, унаслідок негоди на вул. Братиславська, 8 А, металева вишка мобільного зв'язку звисає з 5-поверхового житлового будинку. На місці залишаються рятувальники КАРС КМДА, які очікують автокран і представників мобільного зв'язку. Також на вул. Політехнічній, 1/33, покосило ялинку заввишки 15 метрів. Представники Київзеленбуду проводитимуть роботи з її відновлення.\nДля ліквідації наслідків негоди від ДСНС залучено 35 рятувальників особового складу та 8 одиниць техніки.\nНагадаємо, попередня сильна злива 25 липня стала причиною підтоплень у районі станцій метро "Політехнічний інститут" та "Шулявська", а біля метро "Дорогожичі" залило тунель, воду з якого відкачували всю ніч.\n06.10.2017 14:30 Повалені дерева і розбиті машини: ДСНС ліквідує наслідки буревію у Львові й області. ФОТОрепортаж(29678)\n14.08.2019 16:49 Під час негоди у Києві впало дерево, ледь не зачепивши пішохода. ВІДЕО камер спостереження(5820)\n19.06.2018 13:35 Вирвані дерева, паралізований рух транспорту й затоплені автомобілі, - Луцьк накрила негода. ВІДЕО+ФОТОрепортаж(9637)\n25.07.2018 22:40 Через негоду в Києві підтопило Солом'янський суд, дерево і білборд впали на автомобілі на проспекті Перемоги, - ДСНС. ФОТОрепортаж(8722)\n08.08.2019 20:54 Рятувальники здійснили 7 виїздів для ліквідації наслідків негоди в Києві. ФОТО(3527)


Новий альбом Адель: чутки чи правда?\nЗа даними новинного сервісу World Music Awards, платівка буде називатися - вельми очікувано - «25». Вийде вона до кінця цього року і буде супроводжуватися світовим туром, який стартує вже в 2015-м.\nНовина з'явилася слідами червневої публікації «Daily Star», в якій повідомлялося, що соул-діва планує «спонтанний» реліз свого довгоочікуваного третього лонгплея - за прикладом минулорічної презентації альбому «Beyonce» відомо кого.\nТакий «неоголошений» реліз був би цілком логічний: вже хто-хто, але Адель, чиї платівки б'ють рекорди продажу і розходяться мільйонними тиражами, не потребує зайвої реклами та традиційному в шоу-бізнесі підготовчому періоді перед випуском нової роботи.\nОднак не встигли фани вокалістки відсвяткувати цю приємну новину, як на них перекинули відро холодної води. І хто? - Мартін Міллс, голова правління Beggars Group, до складу якої входить випускаючий лейбл Адель XL Recordings. За словами функціонера, поширеної інформації «немає ні краплі правди».\nПрес-служба самої співачки не поспішає прояснювати ситуацію - так само як і представники World Music Awards, яких просять розсекретити джерело отриманої ними ексклюзивної інформації. Тому не будемо радіти завчасно, а почекаємо підтвердження.\nНагадаємо, раніше повідомлялося, що Адель працює разом з Райаном Теддером з OneRepublic над новою колекцією пісень, які - за словами останнього - звучать «краще, ніж коли-небудь».\nЦі пісні стануть першим новим матеріалом від Адель після виходу в 2012-му глобального хіта «Skyfall», записаного для однойменного фільму з бондовськой франшизи. Композиція завоювала повний комплект головних музичних нагород США і Британії - «Золотий глобус», «Греммі», Brit Award і «Греммі» як кращий трек.\nОстанній на сьогодні лонгплей Адель «21» став головним бестселером року в Британії, очолив чарти більш ніж 30 країн світу та завоювала в сумі близько 100 різних нагород і премій (у тому числі 7 «Греммі»). Платівка, яка включила в себе такі хіти як «Someone Like You» і «Rolling In the Deep», розійшлися сумарним тиражем в 26.4 мільйона екземплярів по всьому світу і поставила низку рекордів, зафіксованих у Книзі рекордів Гіннеса.\nНовини музики\t5 год 58 хв назад


Купить книгу Бодьо вчиться говорити Марта Галевська-Кустра - интернет магазин BookZone | 978-966-915-260-2\nГлавная>Каталог книг>Детская литература>Развивающая литература>Бодьо вчиться говорити\nАртикул : 84989\nАвтор : Марта Галевська-Кустра\nISBN13 : 978-966-915-260-2\nEAN13 : 9789669152602\nСимпатичний хлопчик Бодьо стане улюбленим товаришем вашої дитини під час її перших кроків у навчанні мови. Ця книжка є першою частиною серії про його пригоди. У ній зосереджено увагу передусім на звуконаслідувальних словах і голосних звуках, які вимовляють уже однорічні діти. Видання також рекомендоване для роботи з трохи старшими дітьми, що затримуються в розвитку мовлення. Спеціально спрощена за формою й водночас багата на гарні ілюстрації, що заохочують називати об’єкти й повторювати звуки, книжка природним чином сприяє мовленнєвому розвиткові дитини. Авторка книжки Марта Галевська-Кустра — логопед, дитячий педагог, творчий педагог.\nБодьо вчиться говорити Марта Галевська-Кустра


Невідомі обстріляли авто учасника Всеукраїнської аграрної ради, двоє поранених\n11 Жовтня, 2018 10:45\nЗа словами аграрія, відповідні дії є продовженням рейдерського нападу, від якого вже давно потерпають його підприємства.\nВночі невідомі обстріляли машину учасника Всеукраїнської аграрної ради (ВАР), керівника ТОВ "Славута Юг" (Херсонська обл.) Андрія Федоренко.\nВодій автомобіля та Андрій Васильович отримали поранення та наразі перебувають у лікарні, повідомляє у Facebook прес-служба ВАР.\n"В моєму авто 14 дір. Охоронець і я поранені. Мене прооперували, куля ввійшла в спину, вийшла в шию. Лікарі сказали, що я дивом живий", – цитує прес-служба керівника підприємства.\nЗазначається, що у 2017 році Андрія Федоренко намагались викрасти, але лише завдяки щасливому перебігу подій йому вдалось втекти від викрадачів.\nА у квітні 2018 року "чорні" реєстратори переписали на сторонніх осіб його підприємства: ТОВ "Славута ЮГ", ПСП "Ушба", ТОВ "Торговий дім Таврійський". У ролі рейдерів виступили мешканці окупованого Криму, зазначають у ВАР.\nЯк повідомлялося раніше, 15 вересня група з 40 озброєних молодиків спортивної статури зайшла на поле у селі Сидори (Білоцерківський район, Київська обл.), обмолотила близько 30 га соняшнику та зібрала врожаю на 1,5 млн гривень.\nТеги : напад рейдерство ВАР\nМін'юст Петренка "рекламує" законопроект, який узаконює рейдерство землі 10 Жовтня 13:03\nНа Черкащині фермери перекрили трасу Київ-Одеса через рейдерство 9 Жовтня 13:42\n"Електронмаш" третій місяць заблокований – працівники мітингували біля ВР 5 Жовтня 17:06


Два футболісти «Дніпра» потрапили в команду тижня Ліги Європи » Новини футболу | Футбол України та світу, результати онлайн\nНовини футболу України та світу » Ліга Європи » Два футболісти «Дніпра» потрапили в команду тижня Ліги Європи\nДва футболісти «Дніпра» потрапили в команду тижня Ліги Європи\nОфіційний сайт УЄФА оприлюднив символічну збірну матчів чвертьфіналу Ліги Європи - в команді тижня знайшлося місце двом гравцям «Дніпра» і одному представнику київського «Динамо».\nРупор Європейського футбольного союзу в складі «Дніпра» виділив двох півзахисників - автора переможного гола у протистоянні з «Брюгге» Євгена Шахова, а також традиційно активного Євгена Коноплянку. Шахов став джокером «Дніпра», який забезпечив дніпрянам путівку в півфінал Ліги Європи, а Коноплянка протягом всього матчу тримав у напрузі оборону «Брюгге».\nПопри поразку від «Фіорентини» (0:2), в команду тижня УЄФА потрапив фланговий захисник «Динамо» Віторіну Антунеш, який у Флоренції через видалення Джермейна Ленса був змушений зосередитися на обороні, зробивши шість відборів і п'ять перехоплень.\nВ команду тижня від УЄФА за підсумками матчів чвертьфіналу Ліги Європи потрапили наступні футболісти: Маріано Андухар («Наполі»), Ігор Смольников («Зеніт»), Тімм Клозе («Вольфсбург»), Давід Пісарро («Фіорентина»), Вітоло («Севілья»), Євген Шахов («Дніпро»), Євген Коноплянка («Дніпро»), Іван Перішич («Вольфсбург»), Хоакін («Фіорентина») і Халк («Зеніт»).\nНагадаємо, до півфіналу Ліги Європи вийшли «Дніпро», «Фиорента», «Наполі» і «Севілья».\nТеги: Дніпро, Динамо Київ, Коноплянка, Євген Шахов, Віторіну Антунеш\nУЄФА назвала символічну збірну Ліги Європи 2013-2014\nЯрмоленко і Федецький потрапили в символічну збірної 4-го туру Ліги Європи\nЗахисник Шахтаря В'ячеслав Шевчук потрапив в символічну команду другого ту ...


Стало відомо, чому зірвалось засідання Київради – undefined\nСтало відомо, чому зірвалось засідання Київради\nВиявилось, що депутати з деяких фракцій цілеспрямовано бойкотували засідання\nЗокрема, за словами голови фракції "Свобода" у Київраді Юрія Сиротюка, його депутати у повному складі прийшли на засідання.\nСиротюк стверджує, що у залі засідань майже не було депутатів з фракції "Єдність", яка регулярно голосувала разом з промерською фракцією. Крім цього вінкаже, що у залі не було депутатів з фракції "Київська команда", яка є правонаступницею розпущеної фракції "Самопоміч".\nВ той самий час голова фракції "Єдність" Олександр Омельченко стверджує, що у залі засідань було мінімум 70 депутатів, в той час, як для кворуму вистачить 61 депутат.\nЗа словами Омельченка, для початку засідання депутатів вистачало просто вони здебільшого не реєструвались, а тому офіційно у залі було менше 60 депутатів. "Це вони так недовіру меру висловлювали. Засідання сесії не було майже чотири місяці. Кличко постійно його переносив. Тому мер втратив довіру депутатів Київради", - додав він.\nДодамо, що засідання Київради зірвано, адже у залі не вистачає депутатів. Початок засідання міськради анонсувався на 10:00, 12 вересня, але станом на 11:10 воно так і не розпочалось.\nНагадаємо, Кличко оголосив про консультації з головами фракцій щодо дострокового припинення повноважень Київради VIII скликання.


Фікус Робуста – невибаглива рослина з шкірястими глянцевими листками великого розміру, які є його головною прикрасою. Швидкість його розвитку і зростання залежить від умов утримання. У кімнатних умовах він не цвіте, але тішить господарів декоративним виглядом тропічного дерева.\nФікус еластика Робуста любить яскраве розсіяне світло, але може витримувати і легке затінення. Влітку його бажано виносити в сад або ставити на лоджію в півтінь. Вибираючи для нього місце, потрібно враховувати, що він не виносить протягів.\nЦе теплолюбна рослина добре себе почуває при температурі 18-29 °C влітку, взимку не нижче +15 °C.\nКорисно для нього обприскування теплою водою по листю для зволоження і очищення від пилу.\nБажано повертати фікус різними сторонами до джерела світла, щоб він був рівномірно обліствен. Рослина легко розмножується вегетативним шляхом. Живцювання проводять в кінці квітня, травні-на початку червня.\nІдеальні умови для утримання фікуса\nФікус не ставить в глибині кімнати, краще розмістити його біля вікна. Небажано, щоб це були південні вікна, на листках можуть з’явитися опіки.\nВлітку полив повинен бути більш рясним, ніж восени і взимку, рослина любить вологу. Поливати достатньо 1-2 рази в тиждень рясно, грунт не повинні бути занадто вологою довгий час.\nВоду використовують снігове, дощову, заморожену з морозилки, фільтровану або чисту джерельну.\nДогляд за фікусом Робуста в домашніх умовах\nДогляд за кімнатним фікусом полягає у своєчасному поливі, внесення добрива, формуванні крони, і захист від шкідників. Підживлення можна проводити 1 раз в два тижні, але краще робити це частіше, щоб забезпечити найбільш сприятливі умови для вирощування.\nРослині можна 1 раз в тиждень давати 50% належної підживлення разом з поливом, застосовуючи збалансоване складне добриво. Наприклад, якщо рекомендують давати добриво 40 грам на 10 л води 2 рази в місяць, то при щотижневій підживлення дають 20 грамів на 10 л води. Зменшуючи кількість і концентрацію, добриво вносять частіше.\nДля підгодівлі добре використовувати нітроамофоску, що містить азот, калій і фосфор в рівних частинах, і додавати препарати з мікроелементами.\nПісля покупки фікуса, потрібно подумати, як сформувати крону, і обов’язково його пересадити. Знадобиться горщик трохи більшого розміру і свіжий грунт.\nНа що потрібно звернути увагу при пересадці:\n1. Для приготування ґрунтового субстрату беруть покупної, торф’яний грунт з нейтральною кислотністю (40%), перегній (20%), пісок (20%) і чорнозем з городу (20%).\n2. Можна просто купить спеціальний ґрунт для фікусів.\n3. На дно горщика кладуть керамзит для дренажу.\n4. Бажано насипати зверху керамзиту пісок, щоб простір між камінням не заповнювався з часом землею під час поливів.\n5. Горщик повинен бути на кілька сантиметрів більше об’єму кореневої системи.\nПри пересадці саджанець заглиблюють до 1 аркуша, і підгодовують добривом з підвищеним вмістом азоту.\nПотім, зрізують у молодого фікуса верхівку за 2 або 3 аркушем. Після того, як верхня точка росту основного пагона вилучена, прокидаються бічні бруньки в пазухах листків, і фікус зростає в кілька стовбурів.\nРозмножується фікус каучуконосний тільки вегетаційним методом. Кожен здерев’яніле відросток чудово вкорінюється. Достатньо, щоб на зрізаній гілці було 2 аркуша.\nПорядок вкорінення у воді:\n1. Після зрізання черешка починає виділятися молочний сік. Зрізані гілки поміщають у воду на півгодини, щоб змити цю липку рідину.\n2. Потім, щоб зменшити площу випаровування, обрізають листові пластини на живцях до середини.\n3. На стовбурі внизу живця роблять 3 вертикальні подряпини, довжиною близько 2 см, це полегшить утворення коренів.\n4. Підготовлені живці ставлять у розчин гетероауксину на добу.\n5. Вкорінювати їх можна в ємності з теплою водою, на теплій батареї, накривши зверху пакетом, для створення теплички.\n6. Температура для вкорінення повинна бути не менше +25 °C.\n7. Перші корінці повинні з’явитися через 20 днів.\nЖивці з маленькими корінцями потрібно відразу посадити в грунт.\nСпочатку їх опускають в порошок Корневін, а потім саджають у горщик із землею, поглиблюючи на 3 або 4 див. Перед тим як садити рослину необхідно зробити отвір в землі, щоб не обламалися ніжні корінці.\nПомістивши фікус в грунт (суміш торфу і перліту), ущільнюють всі порожнечі, поливають відстояною водою з додаванням марганцівки і укоренітеля, і при необхідності ще досипають землі. Потім зверху накривають пакетом, не обгортаючи щільно. Ставлять у тепле, добре освітлене місце. Температура для подальшого вкорінення повинна бути не менше 20 °C.\nВосени рослина може відчувати стрес, пов’язаний зі зміною температури і вологості повітря, листя починають жовтіти і покриватися плямами з початком опалювального сезону. В цей час фікус найбільш уразливий для комах шкідників.\nНайчастіше його атакує павутинний кліщ, трипси і щитівка.\nВід трипсів і кліща рослину можна обприскати фитовермом, а з щитівкою доведеться повозитися.\nЦе комаха непомітно для ока, його важко виявити, воно приліплюється до листя, і п’є з них сік. Про появу щитівки свідчить клейка речовина на листках. На липких виділеннях, залишених комах, часто поселяється сажістий грибок. Він закупорює пори рослини, і листя не можуть дихати.\nУ щитівки щільний коричневий панцир, тому звичайні контактні інсектициди на неї не діють.\nНеобхідно використовувати системні препарати (Актару, Конфідор, Карате), які проникають в тканини рослини. Проводять, як мінімум дві обробки з невеликою перервою.\nНайбільш часта проблема при домашньому вирощуванні – це «облисіння» рослини, коли воно з незрозумілих причин починає скидати листя.\n1. Причиною листопаду може бути недолік світла при високій температурі в літній час. Чим вище температура повітря, тим більше повинно бути світла.\n2. Листя опадає при недоліку харчування.\n3. При перезволоженні грунту загнивають коріння рослини. Від землі починає виходити неприємний запах, і починають опадати листя, земляний ком довго не просихає.\nБажано, помітивши проблему, постаратися відразу її виправити. Переставити рослина, підгодувати або пересадити в свіжу землю.\nПрикмети і забобони, пов’язані з фікусом Робуста\nФікус, як будь-яке кімнатна рослина, очищає повітря від шкідливих речовин і збагачує його киснем, в цьому його велика заслуга. Якщо вірити в містику, то про фікус можна дізнатися багато цікавого.\nВважається, що ця квітка може допомогти жінці, якщо вона хоче мати дитину. Езотерики стверджують, що фікус Робуста приносить в дім достаток і щастя, поглинає всі негативні емоції господарів житла. З ним можна розмовляти, ділитися своїми проблемами, передаючи йому негативну енергію. Рослина здатна піднімати настрій, перетворюючи смуток в радість.\nВиростити гарний фікус будинку під силу навіть починаючому квітникарю, якщо виконувати прості правила догляду за цією рослиною.


Заразитися кишковими або позакишкові паразитами може будь-яка людина. Найбільш схильні інвазії люди, які нехтують правилами гігієни і вживають погано оброблені продукти.\nПри розвитку гельмінтозу людину турбують розлади кишечнику, блювання, запаморочення. Нерідко з’являються алергічні реакції, що проявляються у вигляді шкірної висипки і сильного свербіння в області анального отвору. Що робити у випадку, якщо в калі виявили гельмінтів?\nУ такому разі слід пройти курс лікування. Він передбачає використання різних ліків з противогельминтной активністю. Який медикамент використовувати вирішує лікуючий лікар, виходячи з даних анамнезу пацієнта. У більшості випадків паразитологи призначають хворому протигельмінтні препарати з розширеним спектром протівопаразітной активності.\nОдним з кращих медикаментів даного типу вважається Декарис. Це засіб від глистів є дуже популярним, так як володіє високими показниками ефективності. За статистикою, вірогідність рецидиву після вживання даного глистогінний медикаменту становить 3-4%.\nФорма випуску та механізм дії ліків\nВ якій формі випускається ліки? Декарис виготовляють у таблетованій формі. Одна таблетка препарату містить 50 мг діючої речовини (левамізолу). Скільки коштує протигельмінтний засіб? Ціна на медикамент стартує від 100 рублів. Варто відзначити, що препарат відпускають лише за умови наявності спеціалізованого рецепта. Фармацевти пояснюють це тим, що Декарис є досить токсичним засобом.\nПрепарат починає діяти швидко. В ході досліджень було виявлено, що діючий інгредієнт засоби всмоктується в кишечнику приблизно за 10-20 хвилин. Максимальна концентрація левамізолу в плазмі спостерігається через 2-3 години після вживання таблеток.\nЯк діє дане ліки проти глистів? Активний компонент медикамент при попаданні в організм збиває процес утилізації поживних речовин у тілі паразита. Під впливом цього чинника гельмінт поступово виснажується. Також левамізол сприяє розвитку нервово-м’язової блокади паразита.\nКлінічні дослідження виявили, що при попаданні в організм активна речовина препарату руйнує клітинну мембрану круглих паразитів. Завдяки цьому, ефективність лікування зростає в кілька разів.\nЯк виходять глисти після Декариса? Виводяться неактивні метаболіти препарату і загиблі гельмінти через кишечник. Примітно, що левамізол не тільки знищує статевозрілих паразитів, але і усуває інвазійні яйця глистів і виявляє активність щодо мігруючих личинок. Велика частина активних речовин ліки метаболізується в печінці та інших органах ШКТ.\nВідносно недавно було виявлено, що медикамент не тільки вбиває гельмінтів, але і сприяє зміцненню імунної системи людини. Саме тому ліки можна призначати людям, що страждають від гострих аутоімунних патологій. Серед показань до застосування медики виділяють стоматит, ГРЗ, хвороба Рейтера.\nТим не менш, препарат частіше застосовують як засіб від паразитів.\nВід якихось паразитів допомагає Декарис? Відгуки медиків свідчать про те, що медикамент виявляє найбільшу активність відносно круглих черв’яків, зокрема аскарид. Було виявлено, що при вживанні ліків хвороба в 99,9% випадках переходить в стадію стійкої ремісії.\nЗа темою: Як виглядають глисти в калі у людини: фото паразитів в організмі\nСеред показань до застосування можна виділити:\nВарто відзначити, що Декарис не врятує від усіх видів глистів. Встановлено, що медикамент неактивний щодо більшості стрічкових черв’яків, печінкових сисун і китайських двуусток. Якщо у хворого був виявлений змішаний гельмінтоз, то користуватися цим препаратом можна.\nУ випадках, коли на тлі гельмінтозів прогресують грибкові інфекції, спочатку слід приймати антибіотики, і тільки потім Декарис. В іншому випадку хвороба не перейде в стадію ремісії. Більш того, при недотриманні цього правила високий ризик розвитку серйозних ускладнень.\nБагато протиглисні препарати призначені для одноразового прийому. Даний медикамент не є винятком. Пити Декарис рекомендується протягом 1 дня. Тривалість лікувальної терапії зростає лише в тому випадку, якщо гельмінтоз супроводжується різними ускладненнями. У деяких випадках курс дегельмінтизації проводиться кількома циклами з інтервалами 4-7 тижнів.\nВідгуки паразитологів свідчать про те, що оптимальна дозування препарату для дітей віком від 3 до 6 років становить 25-50 мг. При лікуванні гельмінтозів у пацієнтів віком від 6 до 14 років, добова доза зростає до 50-100 мг. Дорослим потрібно приймати не менше 150 мг на день.\nКоли пропадуть глисти після прийому Декариса? Відповісти на це питання однозначно неможливо. Все буде залежати від індивідуальних особливостей пацієнта і типу глистової інвазії. Зазвичай стадія ремісії настає протягом 2-5 діб.\nМожна пропивати даний антигельмінтивний препарат в профілактичних цілях? Робити це небажано, так як медикамент має ряд протипоказань і побічних дій. Для профілактики гельмінтозів краще використовувати медикаменти з направленим спектром дії.\nВ яких випадках приймати засіб не можна? В інструкції по застосуванню вказані наступні протипоказання:\nДитячий вік. Медикамент не використовується при лікуванні гельмінтозів у пацієнтів, які не досягли 3-річного віку.\nПеріод вагітності. Активні речовини ліки здатні завдати шкоди ембріону і без зусиль подолати плацентарний бар’єр, тому в період вагітності приймати ліки категорично заборонено.\nГостра печінкова недостатність. Також протипоказанням до застосування є наявність таких хронічних захворювань печінки, як цироз, гепатит, жирова дистрофія, дискінезія жовчовивідних шляхів.\nАгранулоцитоз (захворювання кісткового мозку, при якому різко знижується кількість гранулоцитів в плазмі).\nПідвищена чутливість до левамизолу. Також вживати засіб не можна, якщо у людини є алергія на допоміжні компоненти ліки.\nОсобливі вказівки і побічні ефекти\nПри вживанні таблеток Декарис потрібно дотримуватися ряду правил. В інструкції сказано, що медикамент несумісний з етанолом. Саме тому під час курсу дегельмінтизації категорично забороняється вживати спиртні напої та седативні засоби, до складу яких входить етанол. Якщо не дотримуватися цього правила, то може розвинутися інтоксикація. Потім це може перерости в цироз або інші хронічні захворювання печінки.\nЗа темою: Ришта: круглий гвінейський черв'як, фото і життєвий цикл розвитку підшкірного паразита і лікування\nЩе в інструкції сказано, що поряд з Декарисом не можна вживати кумариноподобние антикоагулянти. Це пов’язано з тим, що при взаємодії левамізолу і активних компонентів даних препаратів може подовжитися протромбіновий час. Також у період лікування не можна приймати медикаменти, до складу яких входить левамізол. Під суворою забороною знаходяться і ліпофільні препарати.\nУ разі, коли лікування проводиться циклами, пацієнту потрібно періодично вживати ентеросорбенти. Відмінно підійде Ентеросгель, Білий Вугілля, Атоксіл. Потім треба випити антигістамінний засіб (при наявності алергічних проявів гельмінтозів).\nПід час прийому даного засоби від паразитів часто знижується концентрація уваги. Саме тому в період дегельмінтизації категорично заборонено сідати за кермо або працювати з потенційно небезпечними механізмами.\nВідгуки пацієнтів свідчать про те, що під час курсу лікування побічні ефекти не виникали. Однак в інструкції по застосуванню сказано, що при вживанні Декариса можуть з’явитися такі ускладнення, як:\nПорушення в роботі гепатобіліарної системи. Вони проявляються у вигляді блювання з домішками жовчі, гіркотою в роті, болі в області правого підребер’я. Якщо не вжити заходів, то потім може розвинутися цироз (оборотний). Також не можна виключати можливість підвищення рівня активності печінкових трансаміназ.\nФункціональні порушення в роботі нервової системи. При вживанні таблеток може з’явитися мігрень, сплутаність свідомості, запаморочення. У рідкісних випадках – галюцинації, сплутаність свідомості, безсоння, підвищення температури тіла. Ще Декарис може стати причиною розвитку порушення координації рухів. У таких випадках хворий не може повноцінно стояти на ногах.\nРеакції гіперчутливості. Вони проявляються у вигляді свербежу, анафілактичного шоку, ангіоневротичного набряку, контактного дерматиту, кропив’янки. При появі алергічних реакцій слід зробити промивання шлунка, а потім дати пацієнту антигістамінний засіб.\nАгранулоцитоз. При несвоєчасному купировании цього ускладнення є ризик летального результату.\nПорушення в роботі органів травної системи. Вони проявляються у вигляді частого стільця, абдомінальних болів, сухості в роті, нудоти. У важких випадках розвивається стоматит або анорексія.\nЩо робити у випадках, якщо Декарис протипоказаний? У такому випадку використовуються інші протигельмінтні засоби. На думку медиків, кращими аналогами є:\nТелмокс (120-150 рублів).\nАльбендазол ультра (250-300 рублів).\nТелмокс – потужне протигельмінтний засіб, що володіє вираженим противопротозойним ефектом. Відгуки медиків свідчать про те, що це ліки від паразитів є найпотужнішим у своєму сегменті. Активною речовиною Телмокса є мебендазол. Цей інгредієнт викликає нервово-м’язову блокаду паразита, внаслідок чого хробак гине.\nТелмокс доцільно використовувати при лікуванні трихоцефальозу, аскаридозу, стронгілоїдозі, тенидиоза, ентеробіозу, ехінококозу та трихінельозу. Добова доза таблеток становить 100-500 мг. Тривалість курсу лікування – 1-4 дня. Телмокс протипоказаний дітям до 2 років і вагітним жінкам. Також протипоказанням до застосування є лактаційний період, алергія на мебендазол, хвороба Крона, неспецифічний виразковий коліт, гостра ниркова недостатність.\nЗа темою: Орнідазол: інструкція по застосуванню, ціна таблетки 500 мг, відгуки, аналоги, показання\nПри вживанні ліків можуть розвинутися порушення в роботі травної, гепатобіліарної та нервової системи. Також не можна виключати можливість прогресування ниркової недостатності. У важких випадках прогресують алергічно реакції, в тому числі анафілактичний шок. Під час прийому засоби потрібно стежити за показниками крові, так як нерідко Телмокс стає причиною підвищення рівня активності печінкових трансаміназ.\nАльбендазол ультра – нещодавно вийшов антигельмінтивний препарат з широким спектром противоглистной активності. Активним компонентом засобу є альбендазол. Це засіб пригнічує полімеризацію тубуліну і блокує нормальну роботу нервово-м’язової системи хробака, внаслідок чого паразит гине.\nПоказанням до застосування Альбендазолу ультра є аскаридоз, ентеробіоз, нейроцистицеркоз, капилляриоз, анкілостомоз, трихінельоз, ехінококоз, некатороз. Також використовувати таблетки можна при діагностуванні гнастомоза, клонорхоза і змішаних інвазій.\nПриймати препарат потрібно в дозі 400-600 мг (для дорослих) або 15 мг на 1 кг ваги (для дітей). Тривалість дегельмінтизації становить 1-3 дні. Відгуки лікарів свідчать про те, що препарат небезпечний для вагітних і годуючих жінок. В інструкції сказано, що протипоказанням до застосування є дитячий вік (до 2 років), очної цистицеркоз, ураження сітківки ока, алергія на альбендазол, непрохідність кишечника, агранулоцитоз, печінкова і ниркова недостатність.\nПри вживанні таблеток можуть з’явитися такі побічні ефекти:\nПриступоподібні болі в області живота, порушення випорожнення, нудота. У тяжких випадках – блювання, анорексія, стоматит.\nПорушення в роботі гепатобіліарної системи, у тому числі печінкова недостатність.\nАлергічні реакції. Це може бути контактний дерматит, свербіж, ангіоневротичний набряк, контактний дерматит, мультиформна еритема. У важких випадках стрімко розвивається приступ задухи.\nПорушення в роботі кровотворної системи. Вони проявляються у вигляді тромбоцитопенії, агранулоцитозу, панцитопенії або лейкопенії\nДисфункція нервової системи. Не можна виключати можливість появи мігрені, запаморочення, галюцинації, сплутаності свідомості, м’язових судом, тремору кінцівок.\nВідео до цієї статті розповість, як видаляти глистів.\nMAXCACHE: 0.9MB/0.01759 sec


Лайфхак для майбутніх депутатів. Як ламати нардепа? Частина 5 - портал новин LB.ua\nГоловна — Блоги — — 23 серпня 2019, 12:32


Ахмім — Вікіпедія\n98 469 осіб\n26°33′51″ пн. ш. 31°44′46″ сх. д. / 26.56417° пн. ш. 31.74611° сх. д. / 26.56417; 31.74611Координати: 26°33′51″ пн. ш. 31°44′46″ сх. д. / 26.56417° пн. ш. 31.74611° сх. д. / 26.56417; 31.74611\nАхмім (араб. اخميم, від дав.-єгип. Хент-мін, через копт. Хмін) — місто провінції Согаг в Республіці Єгипет. Населення 98 469 жителів (на 2006 р.). Розміщене в долині річки Ніл, за 4 км на схід від Согаг та 200 км на північ від Луксора. Давньогрецькі назви міста — Хемміс (Хемніс) і Панополіс.\nВ Стародавньому Єгипту був столицею 9 ному Верхнього Єгипту. Тут народився Юйя, відомий чиновник за фараонів Тутмоса IV та Аменхотепа III. Покровителем міста був бог Мін. Місто славилося як один із центрів лляного ткацтва та каменярства.\nВ часи Римської імперії було центром коптського християнства. В цей час місто називалося Панополіс (від асоціації Міна з Паном) та Хемміс. Навколо міста було зведено декілька монастирів. У V ст. тут народився поет Нонн.\nПід час розкопок в місті знайдено численні християнські манускрипти, у тому числі фрагменти книги Еноха, Апокаліпсис Петра, Акти Ефейського Собору та інші.\nВтрачений храм Ахмім[ред. | ред. код]\nВ 13 столітті н.е. вражаючий храм все ще стояв у місті, від якого до нашого часу практично нічого не збереглося. В 1981 році під час будівництва в місті було знайдено частину храму, присвяченому богу Мін, з монументальним входом, який датується Греко-Римським періодом. Археологами було знайдено кілька фрагментів статуї Рамзеса ІІ та колосальну 11 метрову статую його доньки Мерітамен, що вважається найбільшою статуєю жінки в Єгипті. Розкопки було перетворено в музей під відкритим небом. В зв'язку з тим що даний храм схожий за стилем з храмом Едфу, вважається що залишки храму перебувають під сучасним містом. Храм згаданий Геродотом в його "Історіях".\nПід час нещодавніх розкопок поруч з храмом Мін відкрито інший храм, побудований Рамзесом ІІ, який вважається його найбільшим храмом.\n↑ Akhmim (англ). Архів оригіналу за 24 вересня 2017.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Ахмім&oldid=35918833\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 08:40, 26 травня 2022.


Теребовлянська районна державна адміністрація - 11.12.2015 Інформаційно – роз’яснювальна робота проводиться Управлінням у посиленому режимі\n11.12.2015 Інформаційно – роз’яснювальна робота проводиться Управлінням у посиленому режимі\nВправлінні особлива увага приділяється зверненням громадян. З початку 2015 року на особистому прийомі начальником, заступниками начальника та начальниками відділів було розглянуто 87 усних звернень, у листопаді було розглянуто 9 усних звернень. Спеціалістами було розглянуто 2307 усних звернень, протягом листопада було розглянуто 63 усних звернень.\nПротягом листопада 2015 року надійшло 2 письмових звернення.\nСпеціалістами Управлінням Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі за 11 місяців 2015 року було проведено 169 зустрічей з трудовими колективами, на яких були присутні 1769 осіб; виїзних прийомів та за місцем проживання – 290, на яких прийнято 876 чоловіки. Також проведено 21 брифінг, 26 прес – конференцій та 49 круглих столів, на яких розглянули та провели роз’яснення чинного законодавства та змін, які відбуваються в Пенсійному законодавстві.\nВ засобах масової інформації з початку року надруковано 45 статей, 91 виступ на радіо та 249 - на сайті РДА.\nВ районній бібліотеці створено інформаційний куточок “Діалог з пенсіонером теперішнім і майбутнім”. Між Управлінням Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі та центральною районною бібліотекою складена угода про співпрацю, оформлено прес-досьє “Користувач запитує – спеціаліст відповідає”.\nЗ метою забезпечення оперативного та якісного вирішення звернень громадян, прийому документів та надання консультацій з питань призначення, виплати пенсій та проведення перерахунків в Управлінні Пенсійного фонду України в Теребовлянському районі працює “гаряча ” телефонна лінія, на яку за листопад 2015 року надійшло 2 звернення, а з початку 2015 року – 20 звернень.\nПрацівниками Управління проводиться популяризація та розповсюдження видань Пенсійного фонду на січень 2016 року. В районі проведено підписку газети “Пенсійний кур'єр ” в кількості 135 штук, 1 екземпляру журналу «Вісник Пенсійного фонду» та 1 екземпляру журналу “Офіційний вісник України”.\nНа сайті Пенсійного фонду України функціонує веб – портал електронних послуг, на якому зареєстровано 649 осіб. Зареєструвавшись на веб – порталі, можна отримати будь - яку інформацію, яку надає Пенсійний фонд в електронному вигляді.\nОсновною метою пенсійної реформи є створення сучасної системи пенсійного забезпечення, що дозволить забезпечити достойну, диференційовану, справедливу пенсію громадянам похилого віку.


Поліроль для дерев'яної підлоги з ефектом антиковзання Astonish Orange & Sandalwood 1 л.: продажа, цена в Закарпатській області. миючі та чистячі засоби от "Товари з Європи від "Patik" " - 1002944796\nПоліроль для дерев'яної підлоги з ефектом антиковзання Astonish Orange & Sandalwood 1 л.\nВ наявностіПоліроль для дерев'яної підлоги з ефектом антиковзання Astonish Orange & Sandalwood 1 л.\nАдреса та контактиВікторія менеджер\nПоліроль для дерев'яної підлоги з ефектом антиковзання Astonish Orange & Sandalwood.\nДбайливо полірує оброблені дерев'яні підлоги до блиску, одночасно захищаючи від подальших ушкоджень і слідів\nДопомагає відновити природну красу дерева\nНековзна формула, допомагає міцно стояти на ногах\nЗасіб концентрований, має економічну витрату\nВідмітною особливістю ТМ Астоніш є те, що компанія здобуває свою популярність не через масовану рекламу, а завдяки своїй унікальній продукції, вкладаючи ресурси в розроблення інноваційних формул і технологій, які випереджають час. Завдяки такій політиці компанія Астоніш пропонує продукт із суперпреміальною якістю за доступну ціну, водночас забезпечують максимальну результативність. Це те, що робить продукцію ТМ Astonish — найкращою, the pinnacle of cleaning (вищий ступінь результативності).\nПродукція ТМ Астоніш не тестується на тваринах, не має у своїх складах інгредієнтів тваринного походження, підходить для використання веганами, що підтверджено міжнародними сертифікатами CFI та Vegan Society. Компанія сертифікована за стандартами ISO 9001, ISO 14001, BRC Consumer Products.\nОсновне призначення засобу Для ламината, Для паркета\nВиробник The London Oil Refining Company LTD


5 лютого – 100 років від дня народження мовознавця, славіста, видавця, педагога, професора університету в Франкфурті над Майном, Українського вільного університету в Мюнхені, Українського Католицького університету в Римі, дійсного член Наукового Товариства ім. Т.Шевченка Олекси Теодоровича Горбача (1918-1997).\nВін належав до того вузького кола українців емігрантів-інтелектуалів, доля яких порозкидала по світах, проте вони, отримавши свого часу належне виховання і добру освіту, все життя присвятили, аби Україну знали по світах, як повноцінну і велику державу .\nОлекса Горбач народився в селі Романів, нині Перемишлянського району, на Львівщині. Тут отримав початкову освіту в народній школі. Навчався в академічній гімназії у Львові, а потім впродовж 1936-1940 років студіював україністику, полоністику та германістику на гуманістичному (згодом філологічному) факультеті Львівського університету. Серед його викладачів були відомі мовознавці та літературознавці: професори Ю. Кляйнер, Е. Кухарський, З. Штібер, Є. Курилович та інші. Тому пізніше, коли радянські дослідники пробували применшити роль Олекси Горбача для розвитку української мови і його наукової школи, то на його захист одностайно виступив професор Юрій Шевельов:\n«Більшість праць Горбачевих – з україністики. Україністів поза Україною далеко менше, ніж славістів. Тому Тарасюк, очевидно, вирішив, що ніхто його не впіймає на гарячому, якщо він відкидатиме наукові заслуги, ба навіть наукові кваліфікації Горбача.\nТак трапилося, що я колись мав приємність бути одним з учителів Горбача і, отже, трохи ознайомлений з його попередніми студіями. Серед його вчителів були такі мовознавці, як Єжи Курилович з індогерманістики, Здіслав Штібер з проблем фонології й західно-слов’янської діялектології, Ян Янув з фонетики й української філології – верховини польського мовознавства. Додаймо до цього з українського боку філологів Сімовича, Свєнціцького, Возняка, Колессу та інших. Якщо Тарасюк не вважає це за солідну школу, то я хіба можу сказати, що не заперечував би мати таких учителів».\nСаме Ян Янів – знаний діалектолог, який на той час займав посаду завідувача кафедри україністики, заохочував своїх вихованців до діалектологічних студій. Олекса Горбач також ще зі студентської лави захопився діалектологією і зберіг зацікавлення нею упродовж усього життя.\nВін вже від малечку любив вчитися, тому з перших днів навчання в університеті активно занурився у студентське наукове та політичне життя. Окрім університетської лави, він не пропускав нагоди більш глибоко пізнати науку. Так, в 1937-1939 роках був слухачем семінарів українознавства при Науковому товаристві ім.Т.Шевченка, які вів літературознавець та педагог, дійсний член НТШ д-р Ярослав Гординський. Саме за активну участь в житті університету його було обрано членом “Студентської репрезентації” (управи Союзу Українських Студентських Організацій під Польщею).\nА дальше в розмірене і благополучне наукове життя майбутнє юнака, як виглядало на перший погляд, втрутились події того часу і закрутили у безжалісному вихорі історії. За участь у нелегальному VII Конгресі СУСОПу Олексу Горбача, як активіста українського студентського руху, було запроторено до львівської тюрми “Бриґідки”. Проте навіть в такому несприятливому середовищі, як видається на перший погляд, він не витрачав часу намарне, і спілкуючись з ув’язненими ровесниками – переважно представниками шкільної та студентської молоді, почав записувати міський сленг. Впродовж всього ув’язнення, яке тривало майже півроку, він познайомився з говіркою українського Львова, зокрема, такою її складовою як вулична мова учнів та студентів. І почав працювати в такій мало дослідженій царині української мови та збагатив її за рахунок зібрання урбаністичної лексики. Ці записи і склали основу подальших досліджень, які він продовжував пізніше вже поза межами України. Ця праця завершилася укладенням словника арготизмів та вульгаризмів із вуличної мови мешканців низки західноукраїнських міст, як от Львова, Дрогобича, Тернополя, Золочева, Станіславова, Коломиї і вже пізніше склали основу його фундаментальної праці з української лексикографії “Арґо в Україні”.\nВ 1940 році він повернувся на рідну кафедру як асистент до професора Василя Сімовича і навіть встиг пару місяців попрацювати в якості «ляборанта». На той час, в 1940-1941 роках, українську філологію викладав професор Василь Сімович, який щойно очолив кафедру української мови та був деканом філологічного факультету і мав дуже важливий вплив на Олексу Горбача як філолога-славіста, і як виявилося, і на його всю подальшу долю назагал. Вже будучи знаним науковцем, Горбач в 1986 році в Мюнхені на пошану свого викладача опублікував його найважливішу працю «Василь Сімович і його «Граматика української мови» (1921)» з ґрунтовною передмовою, з якої довідуємося багато моментів життя і самого Олекси Горбача.\nЯк схильний до науки юнак, він отримав рекомендацію до аспірантури. Проте вже у жовтні цього року його мобілізували на службу до Червоної Армії. Служив у будівельному батальйоні, а так як на той час на землях України вже йшли бойові дії, то вони потрапили в полон поблизу міст Чугуєва та Харкова, де перебували в листопаді-грудні 1941року.\nНаприкінці грудня 1941 року Олекса повернувся до Львова і знову зробив крок до наукової праці, звичайно до професора Сімовича. Як згадував сам Горбач: «Після мілітарного інтермецца (до нього належав і німецький полон) одним з-поміж моїх перших ходів у Львові були відвідини Сімовича в університеті. «Урядував» тепер як «ліквідаційний» ректор в тісній кімнаті-канцелярії біля портієрки-входу. Привітання було дуже сердечне, як євангельське Блудного сина. Своєї журби не крив: університет відкритий не буде, будинок забирає під наглі суди Ґештапо… Спитав, що думаю робити, і таки зразу додав: «Вам треба їхати до Праги і там зі слявістики зробити доктора. Це, правда, стало вже не легко (був січень 1942 р.): досі вдалося кілька десятків студентів вислати докінчувати студії в Празі й Відні… А так, то зразу приїжджайте до Львова: тут переймете від проф. Лева секретарство й бібліотеку Інституту мовознавства: робляться старання відновити НТШ. Там у сусідстві будете в Інституті історії мати свого «співкомбатанта» Пріцака… Незабаром дійшло ще (на Сімовичеве прохання) навчання української мови в Малій духовній семінарії, де директором був Сімовичів брат. На прохання про прийняття на студії в Празі прийшла відмова…»\nЦією статтею він висловив свої слова вдячності: «Хай же хоч цих кілька слів спогаду про один короткий відтинок його життя будуть грудкою на його могилу на Личаківському цвинтарі». А дальше йде ґрунтовний аналіз власне праці професора Василя Сімовича, який зладив його здібний студент, якого він благословив на працю в науці.\nВпродовж 1942-1943 років Олекса працював на посаді секретаря в Інституті мовознавства і одночасно викладачем української мови в малій духовній семінарії.\nПроте війна внесла свої коректи, прийшлось йти до війська і він пройшов вишкіл серед вояків дивізії «Галичина», а в червні 1943 року в її складі виїхав з України, перебував у Чехословаччині, Словенії, Німеччині. В травні 1945 року потрапив до американських таборів для інтернованих (для переміщених осіб) у Баварії та Гесії, в яких пробув до січня 1947 року. Після чого вирішив залишитися в Німеччині. Як виявилось – на все життя, яке він до останку присвятив служінню Україні.\nІ він ретельно взявся до науки, продовжив студії в Мюнхені в Українському Вільному Університеті і одночасно працював секретарем філософського факультету. Вже наступного року тут же захистив докторську дисертацію на тему "Наголос Зизанієвого “Лексису” з 1596 року".\nВ цьому ж, 1948 році, в його житті трапилася ще одна дуже важлива і радісна подія – він одружився з Анною-Галею Луцяк.\nВона стала для свого чоловіка Олекси, як справжня чернівчанка, отим дуже надійним тилом і справжньою Музою на все їхнє подальше життя.\nА Олекса Горбач цілковито зайнявся науковою та викладацькою справою. Два наступні роки працював на посаді наукового секретаря Головної Управи Наукового Товариства імені Т. Шевченка (НТШ). Паралельно підготовив і успішно захистив габілітаційну працю на тему "Арго на Україні" в Українському Вільному університеті. Із 1952 року почав викладати славістику в Геттінгенському, Марбурзькому і Франкфуртському університетах Німеччини. З 1963 року він працює професором Українського Католицького університету в Римі. Через два роки повертається в університет Франкфурта-на-Майні де очолив кафедру славістики й одночасно був співдиректором Слов'янського семінару. В 1972–1974 роках був обраний деканом відділення східних і позаєвропейських мов та кафедри Франкфуртського університету.\nОдночасно мав виклади в Українському Вільному Університеті.\nТака напружена викладацька праця займала майже весь час, тому в 1980 році добровільно вийшов на пенсію заради науки. Проте навіть в ті роки він знаходив час, аби зайнятися улюбленою лексикографією, відвідати міжнародні конференції, видати праці.\nА його наукова спадщина вражає, навіть попри те, що не все було надруковане. Він залишив по собі понад 200 наукових публікацій. Впродовж 1993-1997 років в Мюнхені вийшли його праці у 8 томах. Коло його наукових зацікавлень було дуже широке. До цього видання ввійшли праці зі славістики, зокрема україністики, полоністики, русистики, богемістики; гунґарології, історії слов’янських літературних мов, лексикології і лексикографії, міжслов’янських мовних зв’язків, діалектології, ономастики, етнографії та фольклористики. Окремий том складають дослідження різних аспектів історії «християнізації Руси-України», які на той час ще мало хто розглядав. Горбач фактично перший і поки що єдиний дослідник, який ґрунтовно дослідив українське арго, його типи, походження, шляхи творення та функціонування. Аби довести повноцінність власне давньої української мови, він дослідив такі пам’ятки української мови, як словників Лаврентія Зизанія, Памво Беринди, виявлені та опубліковані писемні пам’ятки ХV–XVIII століть, більшість яких він перевидав власним коштом. Здійснив аналіз граматик Мелетія Смотрицького, Івана Ужевича, Олексія Павловського та інших. Горбач віддавав багато часу, оскільки розумів значення цих праць для відтворення об’єктивної історії розвитку української мови та історії її граматики. Власним коштом перевидав понад 30 мовознавчих і літературознавчих праць, надрукованих в 1920-ті роки, які були знищені або замовчувані в Україні.\nЗдійснив записи й дослідив українські говірки Словаччини, Румунії, колишньої Югославії. Дослідник історії української мови та територіальних і соціальних діалектів. Разом з дружиною Аннею-Галею перевидав низку праць із мовознавства і літературознавства, що були недоступні в Україні. Автор десятків рецензій, виступів, статей в енциклопедіях. Праця Горбача над «Енциклопедією українознавства», для якої написав понад 100 фундаментальних статей і тривала протягом всього часу створення цього видання.\nАби хоч трохи зрозуміти ту працездатність і кількість праць вченого, які може здійснити один чоловік, наведемо назви хоч самих значних його праць: «Арго українських вояків» (1963), «Арго українських школярів і студентів» (1966), «Арго слобожанських сліпців («невлів»)» (1971); з історії укр. лексикографії та лексикології: «Памво Беринда як етимолог» (1956), «З історії української церковно-музичної термінології», «Найдавніший друкований чесько-український глосар з 1587 року» (обидві-1965), «Перший рукописний українсько-латинський словник Арсенія Корецького-Сатановського та Єпіфанія Славинецького» (1968), «„Dictionarum latino-slavonum" 1718-1724 Івана Максимовича» (1991) та ін.; з укр. діалектології: «Північно-наддністрянська говірка й діалектний словник села Романів Львівської області» (1965), «Діалектний словник північно-добруджанської говірки села Муругиль над Дунаєм» (1969), «Північно-волинська говірка й діалектний словник села Ступно, колишнього повіту Здовбунів» (1973), «Південно-лемківська говірка й діалектний словник села Красний Брід близько Меджилаборець (Пряшівщина)» (1973), «Говірка Комарна й Комарнянщини» (1987) тощо. Працював також у галузях сучасної української мови, ономастики, міжмовних контактів, церковно-слов'янської мови, полоністики та інших розділів мовознавства.\nФотомеханічним способом Горбач перевидав значну кількість раритетів мовознавчої україністики, зокрема: у 1974 - «Грамматіки славенскиѧ правилноє Сѵнтаґма» Мелетія Смотрицького 1619; у 1977 - «Грамматіки или писменница языка Словенъского» 1638; у 1978 - «Грамматика малороссійскаго нарѣчія» 1818 і «Прибавленіе къ Грамматикѣ малороссійскаго нарѣчія» 1822 О. Павловського; в 1979 - «Grammatica Slavo-Ruthena» M. Лучкая 1830; y 1980 - «Грамматіка словенска» Лаврентія Зизанія 1596; у 1986 - «Граматика української мови» В. Сімовича 1921; у 1988 - «Адельфотес. Граматіка доброглаголиваго еллинословенскаго языка. Совершаннаго искуства осми частей слова» 1591; у 1982 - «Малоруско-німецкий словар»; Є. Желехівського та С. Недільського 1882-86; у 1985 - «Історичний словник українського языка» Є. Тимченка (в. 1-2, 1930-32; А-Ж); ін. праці: у 1965 - «Нарис історії української мови» П. Бузука 1927, у 1985 - «Покажчик з української мови. Матеріали по 1929 рік» Л. Червінської та А. Дикого 1929-30, у 1988 - «Нариси з історії української мови. Хрестоматія з пам'ятників староукраїнщини XI-XVI1I вв.» 1924, у 1986 - «Українська фраза» М. Сулими 1928, у 1990 - «Нариси з української синтакси у зв'язку з фразеологією та стилістикою» С. Смеречинського 1932 і «Граматика Лаврентія Зизанія 1596 p.» M. Возняка 1911 та інші, які на той час вже давно стали раритетами. У такий же спосіб перевидав значну кількість давніх праць з славістики.\nАктивний учасник міжнародних наукових форумів з проблем мовознавства впродовж 1963–1993 років, редактор багатьох наукових збірників. А це праця, яка забирає дуже багато сил і часу.\nОлекса Горбач користувався незаперечним авторитетом серед закордоннних мовознавців і підтримував з ними багатолітню дружбу. До таких безсумнівно належить постать ще одного знакового науковця як Юрій Шевельов, який приїхав з Харкова студіювати до Львова науку в 1943 році.\nЮрій Шевельов цінував свого приятеля юності і присвятив Олексі Горбачеві наукову працю «Двомовність і вільґаризми. Дисиміляція плинних в українській літературній мові», яка вперше була надрукована німецькою в Мюнхені в 1983 році в славістичному віснику до 65 літнього ювілею Горбача.\nПо війні вони налагодили спілкування, в основному листовне. Вони підтримували потім між собою багаторічну наукову і людську дружбу. Результатом якого й став вихід їхнього багаторічного листування вже по їхньому відходу у Львові в 2003 році в розкішне і дуже вартісне видання «Життя – не просто існування: Листування Олекси Горбача (1956-1996). – Львів, 2003»\nПро подвижницьке служіння родини Горбачів якнайкраще, просто і без зайвого пафосу, сказала Анна-Галя Горбач вже по смерті Олекси: «Упродовж 50-літнього спілкування з автором листів… ми не тратили з очей нашу спільну мету: кожен у своїй ділянці мав здобути потрібні для праці знання не тільки у своєму, а й у чужому інтелектуальному оточенні, яке б служило справі України. Йшлося про те, щоб вичерпно і на належному рівні інформувати чужі наукові та освічені кола про українську мову, історію, культуру».\nПро найважливіші чинники, які мали вплив на становлення особистості Олекси Горбача, подала ретельна дослідниця його наукової і насамперед, перекладацької спадщини, п. Марія Іваницька: « …на його становлення вирішально вплинули 3 чинники: по-перше, це походження з одного з «найсвідоміших» сіл, майже все чоловіче населення якого воювало в Українській Галицькій армії, а після невдачі визвольних змагань жило спогадами й роздумами про причини поразки, по-друге – навчання у філії Академічної гімназії у Львові, де найбільший вплив мали вчителі-українці, колишні старшини Галицької армії. По-третє, залучення учнів до підпільного юнацтва: «Всі вчителі виховували в нас поняття чести, […] вчили відваги […] та пожертвування собою задля загального добра. То були перші враження. На яких формувалася свідомість моя та мого покоління».\nНайважніше, що ці чесноти і на сьогодні є дуже важливими для виховання і становлення свідомої української молоді.\nЗалишив чимало спогадів, які були опубліковані у різні часи й різних виданнях, а в 1998 році, вже по його відході в інший світ, упорядковані і видані у Львові А.-Г. Горбач та Я. Закревською під назвою «Шлях зі Сходу на Захід».\nВідійшов у вічність Олекса Горбач 23 травня 1997 і похований на міському кладовищі міста в м. Райхельсгайм-Берфурт, Німеччина.\nА ми повернемося до особистості його дружини Анни-Галі Горбач, без якої б однозначно не було Олекси Горбача такого, як ми знаємо і тим більше отієї наукової спадщини, яку вони залишили. Вона походила з родини Луцівих і народилася в селі Бродина, що належало до Південної Буковини за Австрії (нині територія Румунії), родина якої була дуже освіченою. Батько був громадським нотаріусом, мама походила з Кут, але мала австрійське походження. Рідною мовою в родині була завжди була українська, проте на той час офіційною вже стала румунська мова, та дівчинка ще цілковито перебувала в німецькомовному середовищі, яке мало значний вплив на той час в культурному середовищі на Буковині. Вчилася в ліцеї в Чернівцях, які назавжди залишилися для неї містом, куди вона поверталася завжди, при кожній нагоді впродовж всього життя аж останніх днів якщо не особисто, то листовно.\nВ 1940 році, після підписання пакту Молотова-Ріббентропа в пошуках кращої долі і спокійнішого життя родина скористалася можливістю в рамках програми «Додому до Рейху» виїхала до Німеччини жили в таборах для переселенців. Вона отримала дуже добру, як на той час освіту і тут знання німецької мови стало їй при нагоді. Вона студіювала на філософському факультеті Мюнхенського університету славістику і додатково румунську та французьку мови. Там же пізніше захистила і дисертацію, а паралельно вже займалася перекладом. І першими письменниками, чиї твори вона переклала були М.Коцюбинський та Ю.Косач.\nІ хоч дослідники пишуть, що саме Олекса мав «визначальний вплив на діяльність дружини» і на вибір творів для перекладу зокрема. Вони просто не знають, то є цілковито специфіка чернівецьких жінок, які завжди на перше місце ставлять роль чоловіка. Анна-Галя мала на той час вже дуже добру європейську освіту.\nА потім відбулося те знакове знайомство, про яке пише дослідниця М.Іваницька, ці двоє емігрантів-інтелектуалів зустрілися в 1947 році. «Знайомство відбулося у Ґеттінгені, за деякими даними, у квартирі спільного друга, де збиралася молодь. Що активно цікавилася літературою. Так знайшли один одного патріоти, науковці й популяризатори України на Заході».\nІ якщо Олекса Горбач присвятив своє життя і наукову працю на збереження та розвиток української мови, то його дружина Анна-Галя, попри те, що взяла на себе всю цілковито родину, всі господарські турботи за дітей і повну підтримку всього, чим займався її чоловік. Вона одна здійснила те, що й на день сьогоднішній не дуже кому вдається цілим інституціям і звичайно, що вона заслуговує на цілком окрему розвідку як літературознавець, перекладач, громадська діячка, учасниця українського правозахисного руху в Німеччині.\nПроте ми хоч побіжно сьогодні згадаємо її працю, так як її неможливо виокремити від праці її чоловіка – Олекси Горбача.\nЯк вона саме писала в листі в Чернівці до своєї шкільної приятельки Зеновії Пенюк : «Так сталося, що я виросла в двох культурах. Рідний край – то не є тілько околиця…То є люди. Яких вже нема…То я поставила собі завдання: бути корисною своїй українській культурі на чужій».\nУ житті Анни-Галі Чернівці і дорогі для неї з молодих років люди завжди багато важили і майже шість десятиліть вона поверталася, в основному звичайно подумки та листовно, і дуже рідко по-справжньому. Після переїзду в Німеччину вона в Чернівцях була в 1969 році на вулиці Харківській,20, де жила дорога шкільна товаришка Зеня-Зіновія Пенюк, з якою вони вчилися в жіночому ліцеї і яка в Чернівцях була відомим латиністом. Вона працювала викладачем в університеті, окрім того досконало володіла німецькою, румунською, польською, італійською, французькою мовами.\nКартина художника Леона Копельмана "Стара хата. Харківська, 20"\nСаме сюди, в цей неймовірно скромний будиночок приїжджала в Чернівці і дочка Катерина.\nА це писала в своїх спогадах про родину Горбачів шкільна товаришка Зеня-Зіновія Пенюк З.Пенюк, яка відвідувала їх в Німеччині: « … Що змушує вченого літературознавця покидати свій кабінет і подорожувати по цілому світу ради засланих поетів, замість того щоб спокійно віддатися науковим дослідженням?\nАнна-Галя Горбач десятиліттями вважається неофіційним «представником» України у німецькомовному просторі.\nДім Горбачів вважався протягом років одним з найважливіших культурних документацій них центрів на Заході, біржею інформації, притулком захисників людських прав і шукаючих допомоги. Можливості контактування з дисидентами, арештованими, інтелігенцією України. Її чоловік, Олекса Горбач, відомий славіст і україніст, учений з ім’ям, яке сягнуло далеко за кордони Федеративної республіки. Донька Катерина заснувала в Парижі Українське бюро обслуговування преси і разом з мамою переклала і опрацювала першу документацію про українських політичних в’язнів – основу для пізнішого ангажементу з західними організаціями борців за права людини.\n… Бажання будувати мости між культурами розвинулося вже в шкільну пору в Німеччині, завдяки привітному прийому і бережливій виховній роботі вчительок ліцею у Бадерборні, які постійно розпитували дівчину про Буковину, Румунію, Україну. Властиво, стержні зародилися, і завдяки студіям славістики в Геттінгені, де Анна-Галя познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком і увійшла в контакт з українською групою студентів, з якої вийшли славісти і вчені гуманітарних наук зі світовим іменем.\nАнна-Галя Горбач почала свою діяльність літературними перекладами віршів і оповідань з української. До боротьби за права людини залишався тільки один крок: українське, правда, ще не стояло під загрозою вимирання, одначе підлягало безпардонній русифікації.\n…Хто присвячував себе україністиці – в літературі чи філологічних дослідженнях – ставав підозрілим. Поети, яких вона вже перекладала, опинилися у таборі, померли на засланні.\nПані Горбач невтомно інформувала, роз’їжджала всюди. Відвідувала амністовані (помилувані) групи, виступала з доповідями, дискутувала. Минули роки, поки пробилася свідомість: українські в’язні переслідуються тому, що вони українці.\nГорбачів відрізали від офіційної України на міжнародних конференціях за ними стежили вони вважалися небезпечними. На празькому славістичному конгресі в 1968 році незадовго до празької весни та вторгнення радянських військ українська делегація уранці обмінювалася розповідями про людей які вночі таємно виплакувалися в кімнатах цих двох подвижників.\n…Колишні арештанти є сьогодні членами уряду, керівними особами суспільного і культурного життя. Настав в якійсь мірі спокій…\nА подружжя Горбачів присвятило себе знову і знову збереженню мови шляхом ґрунтовного наукового дослідження її основ шляхом діалектичного обстеження української мови в східній Словаччині, на Буковині, в Румунії, в дельті Дунаю, Югославії, і сьогоднішній Східній Польщі».\nТак вийшло, що саме її дорога «Пенця», як вона її люблячи називала в листах, була тією єдиною подругою, яка її розуміла по-справжньому і якій вона все життя звірялась про все те, що було дороге і важливе для її душі. Зіновія Флоріанівна зберегла всі ті небагато чисельні, але дуже важливі для розуміння «документи» їхнього життя і праці. А вже, як вона пішла в кращі світи, то її навічно вдячна – відома поетеса Тамара Севернюк, для якої вона стала духовною матір’ю, видала унікальну Книгу-сповідь перед часом «Щоб пам'ять почула слова», яку присвятила її світлій пам’яті. Достойне місце в цій книзі відведено Анні-Галі Горбач.\nВ цьому виданні вона помістила уривки з їхнього листування і тут ми їх частково наводимо. І саме за ними можна прослідкувати і працю Олекси Горбача, і місце поруч для нього Анни-Галі і про життя цієї родини і їхню працю на збереження української державності.\nЗліва: Анна-Галя Горбач, посередині: Тамара Севернюк, справа: Ольга Сенюк\nЛист від 19.09.1957 року:\n«Я працювала лекторкою румунської мови в Ґьоттінгені при університеті, а тут нема потреби, бо нема зацікавлених. Переїхали сюда через мого чоловіка, якому тут краще, (а він у нас «годувальник»). Мій чоловік це завзятий мовознавець. Сидить тепер у Кракові в бібліотеці над якимись рукописами. Ми багато літом, коли довгі семестральні феєрії їздимо за границю. Переважно в Югославію, бо там по старих монастирях – цікаві архіви.\nЯ крім хатньої роботи, яку роблю сама всю – тут «служниця несамовитий люксу» – перекладаю українську літературу на німецьку мову. Сподіваюся що десь до року зможу видати том української прози по-німецьки. … Літературні переклади мене більше ваблять ніж філологія. Багато помагаю чоловікові перекладати статті або писати на машинці.\nДіти в мене, слава Богу, хороші, здорові, обоє говорять і по-українськи і по-німецьки».\nЛист від 20 жовтня 1966 року Франкфурт:\n«В нього тепер жахливо багато праці, бо семестр перед дверима, треба підготовляти виклади, а він ще хоче викінчити до друку різні речі.\n…в Дніпрі, Жовтні, Вітчизні чи Літературній Україні. Всі ці речі в мене є. Теж і Барвінок для дітей, а Олекса має українську літературу і мову у школі та Радянське літературознавство.\nМи взагалі витрачаємо страшні гроші на книги і журнали. Але живемо ними, хати будувати не збираємося.\nВ нас росте надійна дочка Катерина (Касуня починає гарно писати (нариси, короткі статті на міжнародні теми), маємо надію, що не зіб’ється з дороги. А Марко і Марина ще малі – не можна багато сказати. Говорять всі добре по-нашому, це наша роз говірна мова в хаті, читають і пишуть. Посилаю Тобі знимочку родини нашої».\nІ наступний лист в цьому ж році 29.11.66: «Довгі тижні працювала над пробними перекладами по 15 ст. з 6-ьох українських романів, що мені було потрібно для двох видавництв. Вже щось виберуть. Тут катастрофально з видавничими справами. Про нас ніхто не знає і знати не хоче. Коли доб’єшся чогось, то минають роки, а манускрипти жовтіють у бюрку. У мене близько 5 готових речей мандрують поштою по видавництвах, вертаються з модним стереотипним письмом: «Оповідання дуже гарні, на жаль ми не маємо жодної можливості випустити їх у нас».\n«Біда в тім, що тут все в приватних руках, а видавці керуються винятково фінансовими критеріями.\nТепер беруся за остаточне опрацювання «Кам’яної душі» Хоткевича.\nМій чоловік в моменті жахливо перепрацьований і виснажений, а немає можливості і дихнути: семестр саме в половині, докторанти не дають дихати, бо їх праці лежать недочитані, кожна вільна хвилина іде на опрацювання латинського словника наших філологів ХVІІ ст. Славинецького і Корецького, що знаходиться в формі манускрипта в Парижській бібліотеці. Вийде праця до славіст[ського] Конгресу в Празі…. Весною вибираємося цілою черідкою враз з дітьми до Риму на два тижні. Олекса буде працювати над рукописом слов’янського Євангелія в Ватиканській бібліотеці, а я з дітьми буду оглядати архітектурні і мистецькі пам’ятки…»\n«Прошу на мене не гніватися, що так пізно відзиваюся. Але коло мене млин праці: хата, діти, нервовий чоловік, якому ні дня, ні ночі не стає на роботу, ну і моя писанина, що ніяк не посувається вперед.\nПривіт колезі зі Львова від запеклого Львов’яка і мене, що навчилася той особливий рід любити і цінити».\n«…Мій чоловік зробив кілька речей під час дискусій, його думки тільки підсилилися. На інакше він як нормальна людина не може реагувати.\nМи живемо як завжди: багато роботи і мало відпочинку.\nЯ квола і втомлена, дуже сильно мені докучають ноги».\n10.01. 68 року. «Час мій дуже ограничений, вдома ж діти, чоловік. Як піду на пів днини, то тут якісь катастрофи, що буде за два тижні?»\nІ діти вже були дорослі і могли собі дати раду. Але то все було на ній і все відчинялось виключно на працю чоловіка, аби створити йому самі сприятливі можливості для цього.\nТому в кожному листі на першому місті проблема чоловіка, дітей і вже десь наприкінці про свої переклади. А ще зовсім штрихом про здоров’я\n«Моя Касуня готується до матури…Вона почала писати, перекладає, тільки занадто захоплюється нігілістичною літературою…але може це тільки мода, переходове явище. Теж перекладає на українську мову лірику німецьку. Студіюватиме германістику і славістику.\nЯ хотіла вислати дещо поштою. Але прийшло велике прохання зі села Олекси, там багато дітей, сухоти в родині, і треба було помагати». І все оттак просто і без зайвих слів і популізму…\n29.10.69 «А наше життя зробилося таке спартанське, через перевантаження поволі треба було ліквідувати всякі товарисько-приятельські зносини, хіба що зобов’язання офіційні залишилися, але вони не дають стільки радості як дружні.\nЗ другого боку і нема тут з ким дружити по-справжньому. Коли подумаю, які чудові, мені близькі серця живуть далеко в Україні. Робиться темно. Але нема коли й тоскувати, хочеться ще й те й те перекласти, вишукувати завжди треба видавців, родина, дім, все забирає час, енергію, силу».\n15.12.70 «Так швидко втікають дні, тижні, місяці, і я ніяк не можу наздігнати все те, що давно треба було б закінчити.\nКоло нас поза тим «по-старому». Олекса клине на чім світ стоїть це своє директорство і професуру, бо забирає йому час на адміністрацію, корегування дисертацій – а він хотів би по викінчувати свої наукові розпочаті речі. Від того вічного роздвоєння в нього зіпсуті нерви, серце кволе, а настрій препоганий» і дальше тут «чому одні люди не знають як час вбити, а другим не стає навіть для нагальних життєвих потреб, як спання чи свіжий воздух?»\n«Я тепер переписую для друку Возняка і до перекладів не можу братися, хоч дещо вже є у видавництві…\nВ мене важко з перекладами, маю багато зробленого, а так тяжко щось просунути, бо наші задивлені тільки в північний культурний центр, як сорока в кість, а Україна виключно географічна провінція з модною культурною релевантністю. Тяжко та й годі.\nТут усе наше працює. Касуня і далі пише магістерську дисертацію про український радянський роман 1959-1960-их років, Марко складає матуру…; Марина бубнить латину, бо ми рішили її дати до школи, де ходили двоє старші з латиною та грекою, як перші головні чужі мови, бо новіших все ще навчиться в робочому оточенні та побувавши в Англії і Франції, а школа та дає добру базу для дальших студій». Навіть попри всю напруженість і працю, дітям завжди приділялась увага і дали їм добру освіту та виховання.\n29.12.86 «Кінцем листопада була в Торонті, в Канаді (потім також в США), де були хрестини нашої внучки Оленки, це у сина Марка, що одружився 1982 року з українкою з Канади Ромою Чумак, сама вона лінгвіст. Але в момент пильнує дітей».\n29.12.86 « …прийшов мій «спартанець», з яким ми уже 39 літ разом.\nДіти наші гарно живуть. Син, фізик у Торонті, цього літа приїде знова на 2-3 місяці до Франкфурту на наукову працю. Він в мене добрий, розумний і здібний. В них двоє коханих дітей, Михайлик і Оленка, наші єдині внуки. Дівчата не заміжні. Важко освіченим жінкам, що собі здобули позицію, одружитися щасливо. Катерина має в Парижі мале пресове бюро, дуже тим щаслива. Була у великих журналах, але киснула, бо ненавидить той сенсаційний західний журналізм. Марина (29 р.) працює у великому медичному видавництві, роз’їжджає по Європі з фаховими книжками, коли відбуваються лікарські конгреси. Трохи неспокійна праця. Але вже розвинула організаційний талант, добре репрезентує своє видавництво, що є друге з черги в Німеччині по величині і значінні.\nПрошу вітай наші вулички і дитячі закапелки. Дякую Тобі щиро, що завітала своїми словами до мене».\n6.7.89 «…Олекса дуже хворів, мали робити важливу операцію серця і вставляти кляпан, але вирішили, що ризик завеликий, бо в нього якісь доходять комлдлікації. Тепер має серцевий стимулятор і бере дуже багато всячини, головно багато де гідратів, бо збирається вода в легенях. Працює він далі над своїми науковими репріантами, але я перебрала всі справи, щоб його не відволікати від письмового стола.\nСама я мушу сконцентруватися тепер, після здачі статей та вичитання перекладу третього тому М.Вознякової історії української літератури, з доповненням бібліографії. Ще маємо обоє спільний проект: німецькою мовою видати лексикон українських авторів та жанрів української літератури. Основний матеріал готовий з довголітньої спільної праці для німецьких та наукових енциклопедій літератури.\nАле чи вдасться здійснити ці робочі плани знає тільки Всевишній, бо він бере своє, сили вже не ті…\nЯ така загнана роботою і обов’язками. Що сказати не можу, а від травня ще й маю запалення нервів…»\nОсь так детально про Олексу, про безперервну важку працю і зовсім штрихом про своє здоров’я .\n10.2.90. «Чи Ти маєш великий німецько-український словник Лещинської з 1959 р.? Подивися….як називаються на ім’я автори словника і напиши мені: Олексі треба цього знати. Він тепер готує до друку три українські катехизми з ХVІІ ст.\nВидав требник могили… а катехизмами замкне цю серію, бо за тим у нього багато інших речей до передруку, так десь за 2-3 місяці пічне передруковувати всі 4 томи історії української (руської) літератури Огоновського з 19 ст. (це знаментий джерельний матеріал). А також речі історії літератури нашого століття. Що виходили між війнами. І які стали великими «раритетами».\n19.20.90 «Ми тут і далі як у млині – час втікає, а наші робочі плани побудовані на оптимістичному піску, так що і Олекса, і я шкутильгаємо солідно. Олекса перевидав нариси української синтакси Сергія Смеречанського (1932)…»\n16.6.91 «Олекса працює, правда, дуже інтенсивно, готує постійно щось до друку чи передруку. І саме ця воля праці його найважливіший еліксир, але серце його дуже ослаблене, вода назбирується в легенях, треба постійно брати безліч ліків. Була три дні в Парижі в Катерини й застала його в досить невтішному стані. То ж рішила, не «рипатися» з хати й пильнувати, щоб він міг оптимально працювати. Сама я теж уже чую наші роки, що ми їх назбирали. А ще стільки хочеться зробити, докінчити»\n13.4.92. «Від початку року в нас були різні клопоти з станом здоровя мого чоловіка, пролежав місяць в лікарні, до сталих хвороб – а найгірше з серцем – дійшов важкий діабет. З усього того і я дещо перехоріла. …Тепер трохи заспокоїлася. Також внутрішньо. Поволі вертаюся до спокійнішого ритму життя. А це постійна праця над викінченням перекладу історії української літератури М.Возняка (ІІІ том 16-18 ст.), хата. Город, ну і експедиція книжок, бо Олекса вже знову при передруках».\n4.12.94 «А потім візьмуся за «Чорнобильський збірник», де будуть літературні автори, але також актуальні репортажі про людей. В Німеччині дуже чулі на цю тему. І цею книжкою я збираюся відкрити мале власне видавництво, бо мені вже остогидло переконувати німецьких видавців, що варто видавати українську літературу. Все воно, очевидно, має політичний аспект. Доки не впорядкуємо своєї хати, будуть з нас сміятися і дивитися на нас як на «вискочків».\nІ трохи пізніше в листі від 21.1.96 «Тепер працюю інтенсивно над антологією прози з Чорнобильською тематикою. Тексти пишуться на комп’ютері (я опанувала цю штуку) [це вже коли їй було за 70]а тоншу «техніку» роблять мені діти. Ця нова можливість надала мені сміливості заснувати «Brodina Verlag» (видавництво «Бродина»). Бо досі ще дуже важко знайти зацікавлені видавництва, що хотіли б впакувати кошти в малознану літературу. І цим шляхом ідуть багато авторів».\nМожна тільки здогадуватись, яких зусиль вартувало цій родині, а насамперед п.Горбач, аби десятиліттями переконувати видавців вкладати кошти у видання літератури. Та ще й такої наукової, українською мовою. От тому то і вся родина Горбачів важко працювали і вкладали у ці видання власні кошти, аби їхня важка праця не пропала намарно. На превеликий жаль, ситуація не дуже помінялася в ліпшу сторону і на день нинішній на Україні.\nВже наприкінці життя коротко і дуже мудро сказала вірна приятелька Горбачів Зеня Пенюк про служіння цієї родини патріотів-інтелектуалів: «Усі вони відчутно прислужилися українській літературі й історії – проклавши мости єднання між людьми і державами. Боляче, що життя, яким би довгим не було, а – відходить… і з ним відходять світи».\nІ хоч майже все життя для них була закрита (або майже закрита) дорога до рідної домівки, для якої вони так ревно трудилися, проте наприкінці життя вони таки дочекалися поцінування на батьківщині. Про це ми дізнаємося із листа до Зеновії Пенюк зі Львова від 31 серпня 1993 року від вченого-славіста, доктора філологічних наук, професора кафедри іноземних мов Львівського національного університету ім. І.Франка Софії Денисенко:\n«Для Вас у мене новина. Як Ви знаєте, у Львові 23-29 вересня проходив ІІ-ий Міжнародний конгрес україністів. На конгрес приїхало декілька сот делегатів, в тому числі із діаспори. Серед них п.Анна-Галя і Олекса Горбачі. Я спеціально хочу описати Вам той небачений тріумф їх на цей раз на Україні, зокрема у Львові. …те, що було – це просто надзвичайно.\nВони були абсолютно в центрі уваги, і якої уваги! До них не можна було ні підійти, ні під’їхати таким смертним і незначним особам, як я.\nЗвичайно, я не могла не підійти, п.Галя мені присилала літературу, в мою докторську дисертацію увійшло стільки з присланого нею…\nА як почали вручати премію імені Грушевського, були дві премії: Горбачу і Кегуру за переклади, Господи, що це було!\nЦе знаєте історична хвилина! Щоб після стількох років гоніння (і якого гоніння!) ось така пошана, визнання.\nЯ пригадала собі, як вона поверталася з Києва через Чернівці, як я зустріла її на вокзалі, нікого не було і така вона була гнана тоді, і ось тепер Бог дав таку радість.\nЯк потім прочитали про нього, його життєвий шлях, як він розказував, що вчився у Львові, як увесь актовий зал університету вставав декілька разів і стоячи аплодував. Як підходили до них і всі уклонялися.\nХоч зараз і творяться чудеса і в політичному нашому житті, і демократи себе не виправдали, але за такі моменти відродження і прозріння, як з Горбачами – багато що можна простити.\nА потім наступив той сумний і чорний момент для Анни-Галі Горбач, попри всі її старання, коли відійшов у вічність Олекса.\nІ знову вона ділиться своїми наболілими думками із своєю чернівецькою найближчою подругою, яка здатна зрозуміти її втрату і її невимовний душевний біль.\n«Минає місяць, як упокоївся в Бозі мій Супутник життя, Тато і Дідо наших дітей та внуків…\nУ листа соратника студентських років, д-ра Михайла Цапа є згадка про Олексове важке запалення суставів у 1940 р. коротко перед державним іспитом, коли Олекса пролежав біля місяця у львівській лікарні. Внаслідок саме цього запалення в нього виявилося згодом, як казали лікарі, захворіння серця. Що потягнуло за собою ще низку інших важких хворіб. Ще тому два роки кардіолог. У якого бував Олекса на перевірці, сказав мені на те, що Олекса ще науково працює: «Майте на увазі, це єдине його тримає при житті, бо серце пре слабе. Й ніяких ліків на нього вже немає»\n… Після подолання дуже важкої кризи в січні-лютому, Олекса ще здав до друку 8-ий том свої зібраних праць, де помістив три обширні студії українських говірок… Попросив мене перейняти на себе впорядкуваня і пізніше передання в надійні руки обширної мовознавчої та окремо українознавчої бібліотек.\nЗ’їхалися наших троє дітей, яким він безмежно зрадів. Останні дні годинами йому з перервами співали тропарі, канони та пісні з Воскресної Утрені київського та галицького наспівів.\n«Я таки вас щось навчив», – були на це його майже останні слова.\nГостинна Німеччина йому дала можливість наукової паці й росту, що він використав для збагачення української науки і культури».\nА він сповна використав всі можливості, не витративши ні однієї хвильки намарно. То ж хай і цей спогад буде в цю днину достойною квіткою пам’яті на його могилу.\nА п.Галя і далі продовжувала його працю…\n«Переді мною гори роботи з бібліотекою, архівом, недокінченими працями. Німецькі славісти готують збірник 2 в пошану», в грудні буде у Франкфурті «Академічне свято». Взагалі реакція німецькомовних, але не тільки їх, мене приголомшила.\nПро мій стан не пишу…праця стала моїм наркотиком. Плачу лише над гробом і перед тим як лягаю спати, бо так працюю…\nСьогодні особливо важливий день для мене. Але постараюся провести його у дусі Олекси за роботою…»\nА вона рештки свого часу і здоров’я витратила на те, аби зберегти, передати і видати наукову спадщину свого любого чоловіка\n«Осінь була переповнена всякими виступами, всякі їзди, а також 1-місячна праця біля листів мого покійного чоловіка, що їх хочу видати у Львові (де вийшли і його спогади), все воно не давало голови підняти.\nПоволі людина починає відчувати свої границі.\nЖиття нас обдаровує чудесними людьми, тим більше боляче їх тратити».\nІ вже на другий рік 18.12.2001. «Коло нас один млин. Мала багато замовлень на німецькій мові статей про Україну, дещо в друку. Але жде мене ще немало праці: щодо незалежності – то хай щастить на єдність, політичний розум і фортуну. Ми з нашого боку тягнемося з шкіри вже не від сьогодні, щоб світ знав про Україну».\n14.10.02.: «Поволі наша генерація приходить до усвідомлення, що настала не тільки календарна сіра. Дощова осінь, але й час, коли слід поволі впорядковувати «земні» справи…\nВ мене не весело, важко запорати город, а ще важче паперово-книжковий балаган і хаос.\nПісля повороту зі Львова їздила ще в Грайфсвальд з доповідями (там єдина кафедра україністики в Німеччині), туди пішла 1998 року вся наша україністична бібліотека (решта, крім мені потрібних книжок) до Львова (Стефаника).\nВсі ті листи були поодинокі, але дуже важливі для них обидвох, особливо для Анни-Галі. В цих доволі коротких, а часами і більш розлогих листах вона змогла передати і всю свою біль, і клопоти та тривоги.\nПісля війни родина Олекси та Анни-Галі Горбач були тим місточком між Україною та Німеччиною. А перекладачка, літературознавець, Анна-Галя Горбач тримала на своїх тендітних плечах увесь повоєнний період між українською та німецькою літературою і також від проголошення Незалежності України аж до її відходу у вічність в 2011 році. Це дало підстави оцінити її внесок перекладач української літератури А.Кротохвілі, що вона була «надзвичайним і повноважним перекладачем», «найкомпетентнішою амбасадоркою української культури на Заході».\nОлекса намагався зміцнити позиції україністики в університетській системі освіти Західної Німеччини. Олекса, який був ізольований від німецького культурного світу, концентрувався на задоволенні потреб української діаспори, вихованні українських дітей за кордоном, орієнтувався на українського читача для своїх праць, тоді як Анна-Галя одразу органічно влилася в німецькомовне культурне середовище і в своїй праці орієнтувалася на німецьку аудиторію, на те, аби українську літературу, культуру знали в німецькомовному світі. Вона впродовж всього життя біла для нього тим місточком до німецьких науковців та видавців.\nВона видала першу Антологію української літератури в перекладі на німецьку ще в 1959 році і це були перші дуже вагомі кроки в напрямку формування образу України через її літературу в перекладі на німецьку.\n«Тим більше заслуговує на поцінування титанічний труд А.-Г.Горбач, якщо усвідомити, що вона конкурувала як перекладачка з української з кількома видавництвами та великим штатом перекладачів і редакторів у НДР та в СРСР.»\n«…поки Москва й Ленінград матимуть монополію на експорт культурних цінностей».\nВона доводить німецькому читачеві, що Україна - то окремий і дуже багатий культурно український народ, через історію України від часів Київської Русі, козаччини, періодів бароко та й романтизму аж до 60 років ХХ століття, ще народ з багатою культурою та літературою. Але доводить це їм німецькою мовою\nВона все робила, аби наблизити Україну до Європи та зламати ту залізну завісу, яка відділяла, та ще й до сьогодні відділяє, нас від європейського культурного простору. Вона весь через намагалася передати українську літературу, культуру, світогляд та ментальність українського народу загалом в європейському контексті. Вона впродовж десятиліть підтримувала репресованих письменників, діячів культури. За роки праці на ниві перекладу вона впорядкувала, переклала з української на німцьку мову 6 антологій української прози. Переклала й видала понад 50 авторів, серед яких твори М.Коцюбинського, Г.Хоткевича, В.Стуса, Є.Сверстюка, І.Калинця, В.Шевчука, Ю.Андруховича та інших. Ініціатор серії німецькомовних перекладів "Самвидав України". Багато зробила для української греко-католицької церкви.\nВ 1995 році власним коштом вона разом з чоловіком заснувала власне видавництво «Brodina-Verlag» яке було назване за місцем її народження, котре спеціалізувалося на українській літературі. За 8 років його існування вона підготувала, переклала і видала в ньому 7 антологій української літератури і 5 збірок української лірики окремих авторів (зокрема Юрія Андруховича та Ліни Костенко).\nБоннський славіст Ганс Роте відзначив, що «Brodina» було єдиним таким в Німеччині: «Її видавництво – це український голос у Німеччині. Воно дало нам змогу відчути українську духовну культуру» І далі про роль А.Г. «Жодна слов’янська література не завдячує одній-єдиній особі так багато, як українська література Анні-Галі Горбач».\nПодружжя Горбачів, які стільки праці приклали для представлення україністики в німецькомовному полі і бачили дуже слабкі кроки в цьому напрямку з боку молодої української держави. Ще встигли відкрити єдину в Німеччині спеціалізовану кафедру україністики при Ґрайсвальдському університеті, куди передали всю приватну бібліотеку з української літератури та літературознавства. І то завдяки великому авторитету самого Олекси Горбача в науковому світі. Якого вважають заслужено одним із засновників повоєнної славістики в Німеччині. Він впродовж десятиліть вкладав свою працю в розвиток україністики. А Анна-Галя торувала літературно-перекладацький напрямок і здійснювала знайомства з німецькими вченими, налагоджувала контакт з видавництвами, друкувала його рукописні праці.\nМарко Горбач – учений - фізик, професор Йоркського університету, віце-президент Наукового товариства імені Т.Шевченка (Канада).\nІ вже по смерті своєї подруги Анна-Галя Горбач приїздила в Чернівці в 1998 році, аби вклонитись її дорогій могилі.\nВона не втомлювалась перекладати українську літературу на німецьку мову, так що все німецькомовне середовище знало про нашу культуру і літературу завдяки цій скромній, проте неймовірно ерудованій жінці. Це дало підстави Боннський професор-славіст Ганс Роте, який багато років товаришував з Анною-Галею Горбач, розповів Deutsche Welle, що вона була дуже яскравою представницею славістики й української діаспори в Німеччині. «Вона була чудовим другом. Українка з Буковини, яка емігрувала до Німеччини через війну. Тут вона отримала свій науковий ступінь доктора наук. Вона була дуже освіченою людиною, але перш за все – чудовою помічницею своєму чоловікові. Вона була справжнім винятком: розумна, вірна, але найперше – надійний друг», – пригадує професор Роте.\nВона до кінця свого життя вже будучи хворою, але не припиняла робити свою велику справу – підносити, популяризувати українську мову, культуру, літературу, мистецтво – Державу і націю…далеко за її межами. А може звідти видніше найважніші цінності…\nЦе дало підстави славісту із Бонна Гансу Роту відмітити: «… Жодна слов’янська література не завдячує одній людині так багато, як українська література Анні-Галі Горбач».\nВідійшла у вічність Анна-Галя Горбач 11 червня 2011 року і спочиває звичайно ж в родинному гробівці поруч із дорогим чоловіком Олексою Горбачем.


Крапинсько-Загорська жупанія — Вікіпедія\nКра́пинсько-За́горська жупанія (хорв. Krapinsko-zagorska županija) — округ на північному заході Хорватії. Назва походить від найбільшого міста жупанії — Крапина та історичної області Хорватське Загор'я, більшість якої входить до нинішньої жупанії.\nАдміністративний центр Крапина\n- Жупан Сініша Хайдаш Дончич (СДП Х)\n3 Історія і сьогодення\n4 Населення та адміністративний поділ\nЖупанія займає площу 1224 км², що робить її однією з найдрібніших жупаній країни, але за густотою населення 116 мешканців/км² це один з найбільш густонаселених округів Хорватії, поступаючись у цьому відношенні лише Меджимурській та Вараждинській жупаніям. На північному заході межує з Вараждинською жупанією, на південному заході і південному сході з Загребською жупанією, на півдні з міським округом Загреб, а на заході має спільний кордон зі Словенією.\nРельєф жупанії досить горбистий, у південній частині простягається гірський кряж Медведниця, що відокремлює жупанію від Загреба.\nНа території Крапинсько-Загорської жупанії панує вологий клімат континентального типу, якому притаманне помірно тепле літо і досить дощова та холодна зима.\nПо території жупанії проходить залізнична та автомобільна магістраль Вараждин-Осієк.\nВ окрузі розвинено сільське господарство, головним чином, виноградарство.\nКрапинсько-Загорський округ — кандидат на найзразковішу жупанію Хорватії: багато сіл і містечок, розкиданих по схилах пагорбів ідеально підходять для сільського і дачного господарства (зокрема, виноградарства). Попри свою красу, чимала кількість річечок і струмків, що збігають з пагорбів, та озер по багатьох долинах спричиняють своєрідний ефект, властивий для всього Загор'я: 15% часу у році густий туман значно знижує видимість в цьому окрузі.\nМежуючи зі Словенією історична область Хорватське Загор'є була частиною Австрійської імперії. З тих часів і бере свій початок більшість численних замків розкиданих по всьому округу. Найвідоміші середньовічні замки в цьому краю — Великий Табор, Міляна, Бежанец, Геленбах, Міленград тощо. Крім того, біля міст Крапина і Стубиця є термальні джерела, де розташовано бальнеологічні курорти.\nМожливо, найдивовижнішою прикметою краю є розкопки 100000-літнього неандертальця у печерах біля центрального міста Крапина. Існування самої Крапини як такої писемні джерела виводять з 1193 р. Відтоді вона була завжди улюбленим місцем для замків та інших заміських будинків хорватських і угорських правителів.\nЗа даними перепису 2001 року, на території жупанії проживало 142432 людини. Жупанія майже мононаціональна - 98,4% населення становлять хорвати, 0,3% — словенці, 0,2% — серби.\nВ адміністративному відношенні жупанія ділиться на 25 муніципальних утворів (7 міст, 25 громад).\nКрапина, столиця жупанії\nХум на Сутлі\nКралєвец на Сутлі\nКоординати: 46°07′30″ пн. ш. 15°54′25″ сх. д. / 46.125° пн. ш. 15.907° сх. д. / 46.125; 15.907\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Крапинсько-Загорська_жупанія&oldid=24922759


Вчора, 6 квітня 2015 р., фонди Національної бібліотеки України імені В.І. Вернадського поповнилися декількома десятками примірників вірменської літератури. Це стало можливим завдяки акції «Подаруй книгу», організованою Спілкою вірмен України.\nСпілка вірмен України передасть до Національної бібліотеки України імені В.І. Вернадського вірменську літературу\n6 квітня 2015 року о 15.00 громадська організація «Спілка вірмен України» в рамках Всеукраїнської акції «Подаруй книгу» планує передати до Національної бібліотеки України імені В.І. Вернадського (НБУВ) вірменську літературу. Реєстрація учасників: 14.45 – 15.00; початок о 15.00 в залі засідань Вченої ради НБУВ (к. 344) за адресою: просп. 40-річчя Жовтня, 3, ст. метро «Деміївська». Акредитація журналістів та представників ЗМІ за телефоном: +38 (044) 525-40-74 або за е-mail: presa@nbuv.gov.ua\nПодяка Київській духовній академії і семінарії за подаровані книги\nІнститут рукопису НБУВ висловлює щиру подяку Керуючому справами Української Православної Церкви, ректору Київської духовної академії і семінарії, метрополиту Бориспільському і Броварському Антонію за подаровані книги.