Облік та аудит безготівкових розрахунків (бакалаврська робота) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nОблік та аудит безготівкових розрахунків (бакалаврська робота)\tadmin\nАвторські роботи\tВипускна кваліфікаційна робота бакалавра\nна тему: Облік та Аудит безготівкових розрахунків\nРозділ 1. Поняття, принципи і система безготівкових розрахунків…………………………………………………………………..5 Сутність і принципи безготівкових розрахунків………………..5\nПоняття системи безготівкових розрахунків…………………13\nАналіз нормативної бази та спеціальної літератури з питань обліку та\nаудиту безготівкових розрахунків……………………16\nРозділ 2. Форми та облік безготівкових розрахунків…………………22\nРозділ 3. Аудит безготівкових розрахунків на підприємстві…….62\n3.1. Методика аудиту безготівкових розрахунків на\n3.2. Організація Аудиту. Робочі документи аудитора………………72\nДля здійснення будь-якої господарської операції підприемство повинно\nздійснити розрахунки з іншим підприємством, найшвидший тип розрахунків\nміж юридичними та фізичними особами – безготівкові. Банк в цих\nрозрахунках виступає як посередник між клієнтами, що здійснюють платежі.\nБезготівкові розрахунки – це переказування певної суми коштів із\nрозрахунків платників на рахунку одержувачів, а також переказування з\nдоручення підприємств, внесених ними готівкою до каси банку на рахунки\nРозрахунково-касові операції полягають у забезпеченні руху грошових\nкоштів на рахунках клієнтів банків згідно з їхніми дорученнями. Ці\nоперації посідають особливе місце в банківській діяльності і відіграють\nважливу роль у забезпеченні успішного перебігу економічних процесів на\nмікро — та макрорівнях.\nДля клієнтів банків розрахунково-касові операції забезпечують одержання\nгрошового еквівалента за реалізовану продукцію чи послуги, оплату для\nвиробництва матеріальних ресурсів, оплата заробітної плати працівникам,\nоплату зобов’язань перед бюджетом та позабюджетними фондами,\nнакопичення та використання заощаджень.\nОб’єктом дослідження моєї роботи є форми та умови безготівкових\nрозрахунків підприємств. Щоб зрозуміти і осмислити безготівкові\nрозрахунки треба визначити кожен вид цих розрахунків, їх особливості,\nреквізити та ін.\nАктуальність цієї теми важко переоцінити: майже усі підприємства\nздійснюють безготівкові розрахунки, мають різни види рахунків і\nкористуються різними формами безготівкових розрахунків. В умовах\nринкової економіки форми безготівкових розрахунків набувають нової\nсутності: підприємство має само вибирати найефективніші та найкращі\nформи розрахунків. Безготівкові розрахунки нерозривно пов’язані із\nпідприємницькою діяльністю і від правильності застосування тієї чи іншої\nформи розрахунків підприємство може виграти або програти.\nМетою моєї роботи являється вивчення форм безготівкових розрахунків в\nсистемі народного господарства України і як вони здійснюються, їх облік,\nорганізація та методика аудиту безготівкових розрахунків, ведення\nробочих документів аудитора.\nВ першому розділі розглядаються поняття, принципи і система\nбезготівкових розрахунків, тобто теорію – те на чому базуються\nбезготівкові розрахунки між підприємствами, їх народногосподарське\nзначення, спосіб безготівкових розрахунків, визначення структурно —\nфункціональних компонентів системи безготівкових розрахунків, аналіз\nнормативної бази та спеціальної літератури з питань обліку та аудиту\nВ другому вивчається практичне використання різних форм безготівкових\nрозрахунків, їх класифікація, оформлення, реквізити, особливості, схема\nдокументообігу. їх облік, нормативно-правові акти, які регламентують\nпорядок здійснення безготівкових розрахунків, загальні принципи\nорганізації безготівкових розрахунків та їх форми, стандарти документів\nта порядок їх обігу. Також вивчається облік кожної з форм безготівкових\nТретій розділ роботи буде присвячений аудиторській перевірці операцій з\nбезготівковими розрахунками. Для того щоб установити законність і\nдоцільність використання різних форм безготівкових розрахунків та\nправильність їх відображення в обліку. Важливою складовою аудиторської перевірки підприємства є аудит грошових\nкоштів на рахунках в банках, який проводиться за такими напрямками:\nаудит операцій на поточному рахунку, аудит операцій на валютному та\nінших рахунках у банках.\nРозрахункові відносини в Україні зумовлені наявністю товарного\nвиробництва, товарного обороту грошей. В Україні більшість розрахунків\nздійснюється у безготівковій формі.\nЗобов’язання платника (покупця, замовника, і іншого споживача)\nрозрахуватись з своїм контрагентом за поставлену йому продукцію\n(виконану роботу, надані послуги) виникає в наслідок укладення\nвідповідного договору поставки, купівлі-продажу, підряду , тощо).\nІснування цього зобов’язання базується на відповідному виконанні\nотримувачем засобів (постачальником, підрядчиком, виконавцем тощо),\nсвого зобов’язання по цьому договору, яке є зустрічним по відношенню до\nВ юридичній літературі періоду до кредитної реформи 1930-1932р.р. права\nі зобов’язання сторін по здійсненню розрахунків за поставлену продукцію,\nвиконанні роботи, надані послуги ніколи не розглядались в якості\nсамостійних правовідносин, незалежних від договору, з якого вони\nВ період після вказаної реформи в літературі з’явилось поняття\nрозрахункових правовідносин. Прихильники цієї точки зору доказували, що\nбезготівкові розрахунки, що здійснюються сторонами через банк,\nвідокремлюються від договору, з я кого вони виникли і набувають\nсамостійності, тобто перетворюються в самостійні правовідносини. Вони\nпояснюють це слідкуючим чином. Так як банк не включається в\nправовідношення по наданню відповідних послуг, то в той же час стає\nодним із суб’єктів розрахункових правовідносин, суб’єктивний склад\nрозрахункових по наданню послуг, за які здійснюються розрахунки.\nРозрахунки за поставлену продукцію, виконані роботи, надані послуги\nвідокремлюються від своєї основи — відповідного договору і\nперетворюються в самостійні розрахункові правовідносини тільки завдяки\nпосередництву банка. Якщо розрахунки здійснюються безпосередньо, минаючи\nбанк, особливих самостійних розрахункових правовідносин не виникає.\nТеорія розрахункових правовідносин була народжена існуючими після\nкредитної реформи 1930-1932р.р. адміністративно-командними методами\nуправління економікою, особливим правовим положенням банку, який є\nодночасно органом управління і господарюючим суб’єктом, що об’єктивно\nпотребувало спеціального правового регулювання і виділення самостійних\nЗараз, коли Україна стала ринковою державою, безготівковій формі\nрозрахунків і розрахункам взагалі стали приділяти багато уваги як в\nюридичній літературі так і в законодавстві України.\nБезготівковий грошовий обіг — це рух грошових коштів без використання\nготівкових грошових знаків шляхом перерахування сум за рахунками в\nбанках чи зарахування взаємних вимог. У безготівковому обігу гроші\nфункціонують як засіб платежу, бо є певний проміжок часу між\nодержуванням товарів та оплатою їх. Переваги безготівкового обігу перед\nготівковим очевидні — прискорюється обіг грошових коштів господарських\nсуб’єктів; значно скорочуються суспільні витрати обігу; збільшуються\nможливості держави щодо регулювання грошової сфери тощо.\nБезготівкові розрахунки — розрахунки, що проводяться без участі готівки,\nтобто в сфері безготівкового грошового обігу. Безготівкові розрахунки\nподіляються на міжбанківські та міжгосподарські, які обслуговують,\nвідповідно, відносини між банками та між клієнтами банків. Безготівкові\nрозрахунки є розрахунками (платежами) за продукцію та послуги, що\nздійснюються двома основними способами: акцептно-інкасовим, коли\nпоставка передує оплаті, та акредитивним, — коли оплата передує\nвідправленню продукції. Акцепт у даному разі виступає як згода на оплату\nрозрахункових документів. Інкасо — це банківська розрахункова операція,\nзавдяки якій банк одержує гроші за дорученням клієнта і зараховує ці\nгроші на його банківський рахунок на підставі поданих розрахункових\nдокументів. Акредитив — це розрахунковий документ, за яким один банк\nдоручає іншому здійснити за рахунок спеціально заброньованих для цього\nгрошових коштів оплату товарно-транспортних документів за відвантажені\nчи надані послуги.\nБезготівкові розрахунки здійснюються за двома основними грошовими\nпотоками. Це по-перше, надходження грошових коштів на рахунок; по-друге,\nвитрачання коштів з рахунку.\nВелике значення має встановлення ринкових розрахунково-платіжних\nвідносин між господарськими суб’єктами. Суть таких відносин можна\nпередати формулою “Перш ніж продати продукцію, слід зважати, кому\nБезготівкові розрахунки між підприємствами, організаціями та установами\nвсіх форм власності, підприємствами без створення юридичної особи і\nфізичними особами здійснюються у національній валюті України через банки\nшляхом перерахування коштів з рахунка платника на рахунок одержувача\nкоштів. Кошти з рахунка клієнта списуються за розпорядженням його\nвласника, крім випадків, у яких чинним законодавством передбачене\nбезспірне стягування та безакцептне списання коштів. Розрахункові\nдокументи приймаються банком до виконання тільки в межах наявних на\nрахунку клієнта коштів. Платежі одного клієнта за рахунок коштів іншого\nГосподарські суб’єкти самостійно обирають форми розрахунків та вказують\nїх при укладенні договорів.\nУстанови банків здійснюють контроль за додержанням правил розрахунків, а\nтакож за станом розрахунків підприємств. Підприємства (платники та\nодержувачі коштів) зі свого боку також мають контролювати проведення\nНародногосподарське значення безготівкових розрахунків полягає у\nприскорені обігу грошових і фінансових коштів, забезпеченні в\nмаксимально короткий час грошової компенсації виробникам — власникам\nпоставленої продукції, виконаних робіт і наданих послуг. Прискорення\nміжгосподарських розрахунків важливе як з мікро -, так із\nмакроекономічної точок зору.\nДля створення ефективної системи безготівкових розрахунків принципове\nзначення має правильне визначення її принципів — основних нормативних\nположень, якими слід керуватися, щоб безготівкові розрахунки максимально\nсприяли прискоренню народногосподарського обороту.\nБезумовно, що принципи організації безготівкових розрахунків на\nмакроекономічному рівні мають розглядатися у взаємозв’язку з\nособливостями реформування фінансової сфери вітчизняної економіки. На\nмікроекономічному рівні принципи організації безготівкових розрахунків\nвпливають із специфіки реалізації економічних інтересів трьох суб’єктів\nсфери безготівкового обігу платника, одержувача грошових коштів банку.\nСпецифіка принципів безготівкових розрахунків відображає реальний стан\nнаціональної економіки (криза, депресія, пожвавлення, піднесення).\nПринципи безготівкових розрахунків — це вихідні положення які визначають\nконкретний економічний зміст способів і форм розрахунків. У міру\nреальних ринкових змін в економіці змінюється також принципи організації\nбезготівкових розрахунків, виникають і формуються нові принципи.\n1. Грошові кошти всіх господарських суб’єктів (як власні, так і\nзалучені) підлягають обов’язковому зберіганню на розрахункових, поточних\nта інших рахунках в установах банків. При кризовому стані економіки\nнедотримання цього принципу призводить до відтоку грошей з легальних\nканалів грошового обороту і, як наслідок, до посилення тіньового\n2. Грошові розрахунки і платежі підприємств (організацій) усіх форм\nвласності здійснюється через установи банків, як правило, в\nбезготівковому порядку за документами, що передбачені правилами\nпроведення цих розрахунків. Готівкові розрахунки характерні лише для\nневеликих за сумою міжгосподарських платежів і обмежених витрат на\nвнутрігосподарські потреби. В кризовій економіці здійснення розрахунків\nміж господарськими суб’єктами готівкою (а часто й валютною іноземних\nдержав), минаючи установи банків і поза їхнім контролем, посилює\nнелегальний режим функціонування багатьох підприємств і організацій,\nпризводять до розширення дефіциту реальних “живих” грошових коштів.\n3. Розрахунки з покупцями за товарно-матеріальні цінності і послуги\nпроводяться , як правило, після відпуску продукції або надання послуг.\nМаксимальне наближення моменту проведення платежу до терміну відпуску\nтоварів — необхідна умова забезпечення економічності безготівкових\nплатежів. Проведення оплати товарів і послуг після їх відвантаження\n(відпускання, надання) без затримки платежу свідчить про високу\nплатоспроможність підприємств і ефективну платіжну та договірну\nдисципліну в народногосподарському обороті країни.\n4. Платежі за товари і послуги з рахунка підприємства здійснюються, як\nправило, за згодою (акцептом) платника (власника рахунка) після\nперевірки виконання постачальником договірних умов. У разі порушення\nумов договору платник може відмовитися від оплати розрахункових\nдокументів, про що повідомляє постачальника у порядку і в терміни,\nнепередбачені договором. Цей принцип організації безготівкових\nрозрахунків відображає основоположну роль споживача (покупця) в системі\n5. Безготівкові розрахунки проводяться за рахунок і в межах коштів, що є\nна рахунку платника, або його права на одержання кредиту (банківського\nчи комерційного). Якщо на рахунку покупця немає достатніх грошових\nкоштів, платежі не можуть бути здійснені в принципі “Не постачати, не\nмаючи гарантій оплати” — правило ринкових відносин. Банком відкривається\nі обслуговується картотека неоплачених вчасно розрахункових документів.\nПлатежі проводяться в міру надходження грошових коштів на рахунок\n6. Зарахування коштів на рахунок одержувача відбувається після списання\nвідповідних грошових сум з рахунка платника. Банк зобов’язаний\nпроконтролювати ці рахунки, щоб попередити зловживання, що мають місце\nпід час оплати безтоварних документів. Якщо буде встановлено факт\nподання в банк безтоварних розрахункових документів, то банк\nзобов’язаний стягнути штраф з підприємства (організації), яке виписало\n7. Постачальники і покупці (споживачі) мають право вільного вибору\nформи безготівкових розрахунків і способу платежу, що узгоджується при\nукладанні договорів поставок або договорів підряду. Банк не втручається\nу договірні відносини та вибір форм розрахунків і способу платежу.\nПлатники й одержувачі коштів контролюють вчасне проведення розрахунків і\nпретензій, що виникають, розглядають їх у встановленому\nпретензійно-позовному порядку без участі банківських установ. Необхідним\nє використання більш раціональних форм і способів безготівкових\nрозрахунків у даних фінансово-господарських умовах.\nСпецифіка прояву принципів організації безготівкових розрахунків у\nвітчизняній економіці виражається лише несприятливими кризовими\nНедотримання принципів організації безготівкових розрахунків призводить\nдо кризи всієї системи розрахунків (платіжної кризи).\nВ системі юридичних і економічних наук виділяється таке поняття, як\nспосіб безготівкових розрахунків. Спосіб безготівкових розрахунків у широкому розумінні — це економічно і\nфінансово обумовлений порядок здійснення грошових відносин між\nпостачальником (продавцем) і платником (покупцем). Спосіб розрахунків\nвизначаються конкретними умовами виконання господарськими суб’єктами\nсвоїх грошових зобов’язань один перед одним, різні форми економічної\nорганізації сфери грошового обороту зумовлюють і різні способи платежу\nСпосіб платежу у вузькому розумінні характеризує порядок списання коштів\nз рахунків платників.\nУ сучасній системі безготівкових розрахунків господарські суб’єкти\nвикористовують два основних способи платежу:\n— перерахування коштів з банківського рахунка на рахунок одержувача\nкоштів шляхом відповідних записів щодо них.\nПризначення того чи іншого способу розрахунку полягає в погашені\nгрошових зобов’язань юридичних і фізичних осіб.\nКритерії вибору способу платежу пов’язані з вимогами прискорення самих\nрозрахунків, їх терміновості, зниження витрат на проведення платежів,\nнормалізації кругообігу коштів, забезпечення безперебійного ходу\nВ умовах платіжної кризи розширюється практика застосування такого\nнеринкового способу розрахунків, як бартерні угоди, тобто взаємні\nтоварообміні операції з передачею права власності на товари (натуральний\nобмін) без грошових розрахунків. Бартерні операції — це форми\nнатурального заліку взаємних вимог.\nУ сучасній кризовій економіці України на перший план виходить такий\nспосіб платежу, як — попередня оплата (гроші перераховуються\nодержувачеві до відвантаження товарів) на відміну від оплати фактично\nвідвантажених товарів і наданих послуг.\nСпосіб попередньої оплати підкреслює аномальність економічних відносин,\nщо існують у вітчизняній економіці, не дає можливість на ділі\nоптимізувати економічні інтереси суб’єктів системи безготівкових\nрозрахунків. Порядок попередньої оплати товарно-матеріальних цінностей\nта послуг застосовується як санкція відносно неплатоспроможних покупців\n(несправних платників). Нормативними актами (чи договором)\nпередбачаються максимальні терміни від дня отримання оплати (як правило\nне пізніше 3-х робочих днів), коли продавець (виробник) повинен\nвідвантажити (вивезти, надати) оплачені товари і послуги покупцеві\nВикористання способу платежу на основі попередньої оплати — це наслідок\nдисбалансу між товарними і грошовими потоками, монополізму\nпостачальників, нестачі обігових коштів на багатьох підприємствах,\nзниження платоспроможності. У цих умовах попередня оплата розрахункових\nдокументів певним чином дає змогу підтримувати господарський оборот в\nналежному стані. Відзначимо, що в колишній плановій економіці попередня\nоплата товарно-матеріальних цінностей та послуг заперечувалась; за її\nпроведення до порушників застосовувались досить жорсткі санкції.\nЗа своїм економічним змістом попередня оплата є своєрідною формою\nпримусового безплатного предмету, який одержує постачальник.\nВ умовах платіжної кризи зростає значення способу розрахунків на основі\nздійснення — заліку взаємної заборгованості. Розрахунки. засновані на\nзаліку взаємні заборгованості платників, — це розрахунки, за якими\nвзаємні зобов’язання господарський суб’єктів один до одного погашаються\nрівновеликих сумах, і лише за різницею здійснюється платіж прямим\nперерахуванням грошей. Такі розрахунки можуть здійснюватися шляхом\nзарахування зобов’язань між двома платниками або групами платників усіх\nформ власності однієї та різних галузей народного господарства.\nПри заліку взаємної заборгованості використовуються постійно діючі та\nразові зарахування вимог. До постійно діючих належать періодичні\nрозрахунки за сальдо зустрічних вимог. Розрахунки за заліком взаємної\nзаборгованості ведуться на основі угоди між підприємствами; сторони і\nпорядок розрахунків погоджуються з установами банків, що обслуговують\nТаким чином, на основі заліку здійснюється взаємне скасування грошових\nзобов’язань між господарськими суб’єктами. Залік взаємної заборгованості\nу міжнародних розрахунках називають клірингом. Однак їх негативна роль у\nгрошово-фінансових відносинах очевидна. Заліки взаємної заборгованості\nобмежують оборот реальних грошових коштів, що означає ненадходження\nвідповідної суми податків до бюджету.\nПоняття системи безготівкових розрахунків.\nБезготівкові розрахунки в своїй цілісності формують певну систему.\nСистема безготівкових розрахунків є складовою загальної національної\nгрошової системи. В ході становлення ринкових відносин і відповідної\nтрансформації грошової сфери економіки посилюється значення і роль\nбезготівкових розрахунків як важливого самостійного відособленого\nоб’єкта економічних відносин, а відповідно й окремого дослідження\nЗавдання економічної науки полягає в тому, щоб науково відображаючи й\nобґрунтовуючи практику безготівкових рахунків, одночасно впливати на\nнеї, виробляти правильні прикладні рекомендації щодо вдосконалення і\nраціональної зміни системи безготівкових розрахунків.\nОдна з актуальних наукових проблем — визначення структурно —\nфункціональних компонентів системи безготівкових розрахунків, подано на\nРис 1.1. Структурно — функціональні компоненти системи безготівкових\nОскільки безготівкові розрахунки мають вирішальне значення у здійсненні\nнародногосподарського обороту, необхідний контроль за станом\nрозрахунків, законністю проведення грошових операцій, правильним\nоформленням розрахункових документів та вчасністю їх проходження.\nКласифікація безготівкових розрахунків подана на рис 1.2.\nУ сучасних умовах досить чітко проявилися основні проблеми подальшого\nрозвитку системи безготівкових розрахунків у народному господарстві\n— оптимізацію форми і способів безготівкових розрахунків, їх\nорганізації; вибір більш раціональних у певних економічних умовах форм\n— підвищення самостійності господарських суб’єктів за умови\nдоскональної організації і здійснення безготівкових розрахунків у\nгосподарському обороті, грошова відповідальність підприємств\nнедоодержанням грошових коштів після відправлення товарів чи надання\nпослуг вимагає, щоб ці ж підприємства мали право вільно діяти в сфері\n— постійний пошук нових механізмів організації безготівкових\nрозрахунків, які дозволили б на економічній основі подолати кризові\nявища і процеси в грошовій сфері.\nСистема безготівкових розрахунків має бути найтіснішим чином пов’язана з\nреальним товарним оборотом. Тільки за такої умови забезпечуватиметься\nбезперебійний кругообіг коштів господарських суб’єктів і, як результат,\nрозвиватиметься та якісно вдосконалюватиметься виробництво.\nНормалізація системи безготівкових розрахунків сприятиме становленню\nнормальних ринкових відносин. Проблема органічного зв’язку системи\nбезготівкових розрахунків з ринковим середовищем, що формуються у\nвітчизняному народному господарстві, набуває сьогодні особливої\nаудиту безготівкових розрахунків.\nПри організації бухглтерського обліку та аудиту безготівкових\nрозрахунків необхідно керуватися законоавчими та нормативними\nдокументами, наведеними в табл. 1.1.\nОгляд нормативних документів з обліку та аудиту безготівкових\n№\tНормативний документ, ким і коли виданий\tКороткий зміст\tВикористання у\n1\tЗакон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в\nУкраїні” від 16.07.99 р.\tЗакон визначає правові засади регулювання,\nорганізації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової\nзвітності і Україні\tЦей документ використовується при написанні\nвипускної роботи з метою висвітлення методик фінансового обліку та\n2\tЗакон України “Про обіг векселів в Україні” від 25 грудня 2002 року N 364-IV\tЦей Закон\nвизначає особливості обігу векселів в Україні.\tЗакон використовується\nдля розкриття особливостей обігу векселів в Україні\n3\tПостанова Правління НБУ “Про впровадження пластикових карток\nміжнародних платіжних систем у розрахунках за товари, надані послуги та\nпри видачі готівки” від 24 лютого 1997 року N 37 Постанова визначає\nзагальні вимоги, порядок ведення банківських платіжних карток, участь\nбанків у міжнароднгих платіжних системах.\tЦей документ використовується\nпри розкритті сутності безготівкових розрахунків за допомогою\nбанківських пластикових карток.\n4\tП(С)БО 3 “Звіт про фінансові результати”, затверджене наказом МФУ від\n31.03.99 р. №87\tВ цьому положенні визначається зміст і форма звіту про\nфінансові результати та загальні вимоги до зміст статей звіту.\nЦей документ використовується при написанні випускної роботи з метою\nпланування фінансової політики і для прийняття обгрунтованих\n5\tП(С)БО 4 “Звіт про рух грошових коштів”, затверджене наказом МФУ від\n31.03.99 р. №87\tЦим положенням визначається зміст і форма звіту про рух\nгрошових коштів та загальні вимоги до його статей\tЦей документ\nвикористовується при написанні випускної роботи з метою планування\nфінансової політики і для прийняття обгрунтованих управлінських рішень.\n6\tП(С)БО 10 “Дебіторська заборгованість”, затверджене наказом МФУ від\n08.10.99 р. №237\tЦим положенням дається визнання й оцінка дебіторської\nзаборгованості, визначається резерв сумнівних боргів.\nЦей документ використовується при аудиті безготівкових розрахунків –\nдебіторської заборгованості і РСБ.\n7\tП(С)БО 11 “Зобов’язання”, затверджене наказом МФУ від 31.01.00 р. №91\n8\tІнструкція “Про безготівкові розрахунки в Україні в національній\nвалюті”.Затверджена постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 р. №22\tВ\nінструкції розглядаються загальні положення, правила документообігу та\nособливості застосування кожної із форм розрахунків.\tЦей документ\nвикористовується для висвітлення особливостей кожної із форм\n9\tІнструкція “Про порядок відкриття та використання рахунків в\nнаціональній та іноземній валюті”. Затверджена постановою правління НБУ\nвід 18 грудня 1998 р. №527\tІнструкція регулює правовідносини, що\nвиникають при відкритті клієнтами банків поточних, депозитних (вкладних)\nрахунків у національній та іноземній валюті, а також поточних бюджетних\nрахунків у національній валюті.\tЦей документ використовується при аудиті\nпідприємства, щодо правильності відкриття рахунків в національній та\nБезготівкові розрахунки в Україні розвиваються дотепер, прикладом є\nбанківські платіжні картки, які з’явилися в Україні досить недавно. Для\nприйняття ефективних управлінських рішень та планування господарської\nдіяльності підприємства, керівнику підприємства слід вибирати та\nзастосовувати найефетивніши форми безготівкових розрахунків, які\nнайповніше задовільняють потреби підприємства.\nОгляд спеціальної літератури з обліку і аудиту безготівкових розрахунків\nнаведено в табл. 1.2.\nОсновні поняття з обліку та аудиту безготівкових розрахунків, що\nнаведені в спеціальній економічній літературі.\nГрабова Н.М.\tБухгалтерський облік, 1999 р.\tАвтори цього підручника\nузагальнено розкривають всю сутність обліку безготівкових розрахунків.\nТкаченко Н.М.\tБухгалтерський фінансовий облік, 2003 р.\tУ цьому\nпідручнику наводяться первинні документи, порядок відкриття та закриття\nрахунків в установах банків.\nКім Г.В., Сопко В.В.\tБухгалтерський облік: первинні документи та порядок\nїх заповнення, 2004 р.\tВ цьому підручнику наводиться порядок заповнення\nВ цьому підручнику аналізуються загальні поняття проведення\nАвтор аналізує форми і способи безготівкових розрахунків.\nВорошилової Л.К. Берської Д.А\tФінансове право, 1995.\nАвтори аналізують способи платежу при використанні безготівкових\nпод ред. Шимановой З.Е.\tВексель. Сто вопросов и ответов. Методическое\nпособие, 1994 р.\nЧернелевський Л. М.\tАудит: навч. посібник\tЦей посібник висвітлює\nметодику аудиту безготівкових розрахунків.\nСавченко В.Я.\tАудит:навч. посібник\tАвтор розкриває загальні основи\nаудиту безотівкових розрахунків.\nБілуха М. Т.\tТеорія фінансово-госпожарського контролю і аудиту.\tВ цьому\nпідручнику детально висвітлюється методика аудиту безготівкових\nHYPERLINK \_l «_Hlk73974617»\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2002/06/06sc7.html В статті наведені\nвсі форми безготівкових розрахунків і розкриті їх позитивні і негативні\nІгор Лазепко HYPERLINK \_l «_Hlk73974815»\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2001/26/26pr10.html В статті детально\nвисвітлюється інформація про застосування акредетив.\nHYPERLINK \_l «_Hlk73974989»\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2001/50/50sc5.html В статті детально\nвисвітлюється інформація про застосування банківські платіжні картки.\nТаким чином можна зробити висновок, що в літературних джерелах питання\nекономічної сутності безготівкових розрахунків, їх облік, аудит,\nрозкриті достатньо повно. Найбільш широко це питання розкривають\nнаступні автори: Сопко В.В., Ткаченко Н.М., Ворошилова В.К., з аудиту –\nЧернелевський Л.М., Савченко В.Я, Білуха М.Т.\n2. Форми та облік безготівкових розрахунків.\nБезготівкові розрахунки в господарському обороті України регулюються\nІнструкцією №377/8976 Національного банку України, яка затверджена\nПостановою правління НБУ від 21.01.2004 р. №22 і чинна з 9.04.2004 р.\nІнструкцією визначено, що підприємства самостійно обирають форми\nрозрахунків та зазначають їх при укладенні між собою відповідних\nФормами розрахункових документів за якими можуть здійснюватися\nбезготівкові розрахунки наведено на рис 2.1.\nРис 2.1. Форми розрахункових документів\nВикористання банківських платіжних карток та векселів як платіжних\nінструментів регулюється законодавством України, у тому числі окремими\nнормативно-правовими актами Національного банку.\nІнструкцією визначені загальні принципи організації безготівкових\nрозрахунків та їх форми, стандарти документів та порядок їх обігу.\nДія Інструкції поширюється на підприємства, установи та організації всіх\nформ власності, фізичних осіб — суб’єктів підприємницької діяльності,\nбанки та їх установи, фізичних осіб.\nІнструкцією визначено, що кошти підприємств підлягають обов’язковому\nзберіганню в банках, за винятком залишків готівки в їх касах у межах\nвстановленого банком ліміту.\nБезготівкові розрахунки між підприємствами, фізичними особами мають\nздійснюватись через банки шляхом перерахування коштів з поточних\nрахунків платників на поточні рахунки одержувачів коштів.\nБанки списують кошти з рахунків підприємств тільки за розпорядженням їх\nвласників, крім випадків, у яких безспірне списання коштів передбачене\nзаконодавством України, а також за рішенням суду, арбітражного суду та\nза виконавчими написами нотаріусів.\nБанк на договірній основі здійснює розрахунково-касове обслуговування\nсвоїх клієнтів і виконує їх розпорядження щодо перерахування коштів з їх\nОформлення розрахункових документів:\nРозрахункові документи, які подаються клієнтами до банку в паперовій\nформі, мають відповідати встановленим стандартам.\nРозрахункові документи за операціями, що здійснюються суб’єктами\nпідприємницької діяльності — юридичними особами, повинні мати відбиток\nпечатки та підписи відповідальних осіб, яким, відповідно до чинного\nзаконодавства України та установчих документів підприємства, надане\nправо розпорядження рахунком і підпису розрахункових документів і які\nповідомлені банку в картці із зразками підписів та відбитком печатки.\nРозрахункові документи, складені підприємцями без створення юридичної\nособи, підписуються однією відповідальною особою, зразок підпису якої\nзазначений в картці зразків підписів та відбитка печатки (за наявності\nРозрахункові документи від фізичних осіб приймаються банком до виконання\nза підписом такої фізичної особи, що відповідає зразку вміщеного в\nКлієнтам банку надано право подавати до банку розрахункові документи як\nу паперовій формі, так і у вигляді електронних розрахункових документів\n(електронних повідомлень) каналами зв’язку. Спосіб подання клієнтом\nдокументів до банку має бути передбачений у договорі на\nРозрахункові документи приймаються банками до виконання без обмеження\nмаксимального або мінімального розміру суми, однак в межах залишків\nкоштів на початок операційного дня.\nРозрахунки за документами, що надійшли до банку платника протягом\nопераційного дня, виконуються банком того ж дня, а розрахункові\nдокументи, які надійшли після операційного дня, банк виконує наступного\nБанк одержувача зобов’язаний зараховувати кошти на рахунки клієнтів не\nпізніше наступного дня після отримання інформації від розрахункової\nРозрахунки в системі електронних платежів «клієнт-банк»\nПри здійсненні розрахунків клієнти можуть застосовувати систему «Клієнт\n— банк», яка забезпечує передачу повідомлень між клієнтом та банком у\nзашифрованому вигляді та автоматичне ведення протоколу передавання\nрозрахункових документів між банком і клієнтом як у банк, так і клієнту.\nЮридичною підставою для входження клієнта в систему електронних платежів\n«Клієнт — банк» і оброблення його електронних документів банком е\nокремий договір між ним і банком. У такому договорі обумовлюються права,\nобов’язки та відповідальність сторін у разі виникнення спірних питань і\nпорядок їх вирішення.\nПри використанні системи «Клієнт — банк» здійснюється звірення\n(квитовка) файлів початкових і зворотних платежів між банком і клієнтом,\nпідготовка виписки за платіжними операціями клієнта в банку протягом\nопераційного дня та звірення цієї інформації з інформацією клієнта\nНайпоширенішою в господарському обороті є форма розрахунків із\nзастосуванням платіжних доручень. Приклад заповненого платіжного\nдоручення наведено на рис 2.2.\nРис. 2.2. Платіжне доручення\nПлатіжне доручення — це документ, який є письмовим дорученням клієнта\nбанку, що його обслуговує, на перерахування визначеної суми коштів зі\nза фактично одержані товарно-матеріальні цінності (виконані роботи,\nдля завершення розрахунків за актами звірки взаємної заборгованості\nдля перерахування підприємствами сум, які належать фізичним особам\n(заробітна плата, пенсії, грошові доходи тощо) на їх рахунки, відкриті в\nПлатіжні доручення приймаються банками до виконання протягом 10\nкалендарних днів з дня виписки, не враховуючи день виписки.\nБанки приймають до виконання доручення від платників тільки в межах\nнаявних коштів на їх рахунках.\nПлатіжні доручення на перерахування з основних рахунків підприємств до\nбюджетів та державних цільових фондів сум податків і зборів,\nнеподаткових платежів, пені, штрафів та інших санкцій, передбачених\nзаконодавством, приймаються банками незалежно від наявності коштів на\nУ разі відсутності коштів на основному рахунку платника такі доручення\nобліковуються банком на позабалансовому рахунку.\nПри цьому платник зобов’язаний протягом трьох робочих днів надати\nдоручення на перерахування залишків коштів з інших поточних рахунків на\nосновний рахунок для забезпечення погашення заборгованості.\nУ разі недостатності коштів на основному рахунку підприємства для\nвиконання таких доручень здійснюється їх часткова оплата, яка\nоформлюється меморіальним ордером.\nПри розрахунках за одержані товарно-матеріальні цінності, виконані\nроботи або послуги в платіжному дорученні в рядку «Призначення платежу»\nзазначається назва товарно-матеріальних цінностей, номер і дата\nтоваротранспортного документа, що підтверджує отримання цінностей.\nПри попередній оплаті в рядку «Призначення платежу» робиться запис про\nпопередню оплату з посиланням на номер і дату договору.\nУ дорученні на перерахування платежів, утриманих із заробітної плати\nпрацівників та нарахованих на фонд оплати праці податків і зборів до\nбюджету та державних цільових фондів, у рядку «Призначення платежу»\nвказуються підрозділи бюджетної класифікації, строк настання платежу, а\nтакож те, що податки до бюджету або збори до державних цільових фондів,\nутримані із заробітної плати та нараховані на фонд оплати праці,\nУ разі якщо на рахунках підприємств недостатньо коштів, необхідних для\nвидачі заробітної плати та одночасного перерахування вищезазначених\nплатежів, у дорученнях у рядку «Призначення платежу» зазначається, що\nподатки та збори, утримані із заробітної плати та нараховані на фонд\nоплати праці, перераховуються в сумах, пропорційних залишку коштів на\nРозрахунки платіжними дорученнями між постачальниками і покупцями можуть\nздійснюватись також при рівномірних і постійних поставках товарів або\nвиконання робіт, надання послуг шляхом періодичного перерахування коштів\nу строки і в розмірах, які обумовлені в договорах.\nУ двосторонньому договорі передбачаються розмір та строки перерахування\nкоштів, періодичність звернення розрахунків і порядок проведення\nкінцевого розрахунку покупцем. Останній платіж за договором, як правило,\nмає врахувати взаємну заборгованість між постачальником і покупцем.\nСхема документообігу при розрахунках платіжними дорученнями наведена на\nРис 2.3. Схема документообігу при розрахунках платіжними дорученнями.\nвідвантаження продукції(виконнання робіт, надання послуг) та отримання\nтовара і рахунок-фактуру від постачальника;\n2) платник (покупець) направляє платіжне доручення в свій банк;\n3) банк списує відповідні грошові кошти з рахунка покупця і направляє\nдокументи про перерахування коштів на рахунок у банк постачальника;\n4) банк постачальника зараховує відповідну грошову суму на рахунок\nРахунок-фактура — документ, який виписує продавець для оплати покупцем\nтоварно-матеріальних цінностей, що реалізуються (або виконаних робіт чи\nЦя форма безготівкових розрахунків застосовується для здійснення\nпопередньої оплати за отримання поставлених товарів, поданих послуг.\nПідприємства за допомогою платіжних доручень, акцентованих банком,\nможуть переказувати через підприємства зв’язку пенсії, аліменти,\nзаробітну плату, витрати на відрядження, авторський гонорар окремим\nгромадянам, а юридичним особам — на виплату заплати, за організований\nнабір робітників для заготівлі сільськогосподарської продукції у\nнаселених пунктах, де немає банків.\nРозрахунки платіжними дорученнями досить прості і зручні. Їхнім\nнедостатком є відсутність повної гарантії платежу постачальнику.\nПлатіжна вимога — доручення е комбінованим розрахунковим документом,\nякий складається з двох частин:\nРис 2.4. Платіжна вимога-доручення\nверхня — вимога постачальника (одержувача коштів) безпосередньо до\nпокупця (платника) сплатити вартість поставленої йому за договором\nнижня — доручення платника своєму банку перерахувати з його рахунка\nсуму, яка проставлена в рядку «Сума до оплати літерами». Зразок заповненої платіжної вимоги-доручення подано на рис. 2.4.\nПлатіжні вимоги — доручення приймаються банками протягом двадцяти\nкалендарних днів з дня виписки.\nСхема документообігу при розрахунках платіжними вимогами — дорученнями\nподана на рис 2.5.\nРис 2.5. Схема документообігу при розрахунках платіжними вимогами — дорученнями\nПостачальник відвантажує продукцію (виконує роботи, надає послуги),\nвиписує вимогу-доручення і разом із товарно-транспортними документами,\nпередбачені угодою, надсилає платникові;\n2) Платник, отримавши платіжну вимогу-доручення та інші документи, при\nзгоді оплати її заповнює нижню частину вимоги-доручення і здає її в\n3) Банк платника перераховує кошти в банк постачальника в день їх\n4)Банк постачальника проводить зарахування коштів на рахунок свого\nклієнта у день їх надходження.\nСтрок, протягом якого платник повинен подати в свій банк акцептовані\nплатіжні вимоги-доручення, визначається самостійно сторонами в угоді і\nбанком не контролюється. У договорі може бути передбачена\nвідповідальність платника за невчасне подання в банк для оплати\nБанк приймає до сплати платіжну вимогу-доручення в сумі, яка може бути\nсплачена за наявними коштами на рахунку платника. При відсутності\nдостатніх коштів на рахунку платника платіжна вимога-доручення\nповертається без виконання.\nУ разі відмови платника сплатити вимогу-доручення він повідомляє про\nмотиви відмови безпосередньо одержувачеві коштів у порядку і строки,\nзазначені в договорі.\nПорядок сплати, строки проходження документів між покупцем і платником\nвизначаються сторонами господарських відносин у своїх договорах. Банк не\nвтручається в цей процес. Це вигідно для банка, бо він виконує тільки\nдоручення свого клієнта. Якщо платнику необхідно зробити платіж\nтерміново, він на документі робить помітку — телеграфом. Оскільки\nвитрати сплачуються клієнтом, банк без заперечень виконує його\nНа мою думку, саме ця правова форма розрахунків найнадійніша для\nпідприємницьких стосунків і одночасно для банку. Справа не в тому, що\nбланк, розроблений банком складається з двох частин, а тому, що виписана\nвимога на оплату не подається в банк попередньо, бо це забирає час, а\nподається безпосередньо платнику-покупцеві. Банківські правила\nрекомендують для прискорення доставки вимог-доручень платникам\nпередавати їх у комплекті розрахункових та розвантажувальних документів\nза поставлену продукцію, виконані роботи та надані послуги, передбачені\nПозитивним моментом даної форми безготівкових розрахунків є те, що при\nвикористанні вимог-доручень підвищується відповідальність суб’єктів\nрозрахункових відносин за організацію розрахунків у зв’язку з тим, що\nрозрахункові документи пересилаються постачальником платника, обминаючи\nбанк. Проте, незважаючи на переваги розрахунків платіжними\nвимогами-дорученнями, ця форма безготівкових розрахунків є мало\nНедоліком розрахунків за допомогою платіжних вимог-доручень є\nвідсутність гарантії платежу. Невчасна оплата рахунків платниками,\nвідмови від акцепту сповільнює рух грошових коштів.\nЗ метою скорочення обсягів розрахунків готівкою в безготівкових\nрозрахунках за отримані товари, виконані роботи та надані послуги можуть\nзастосовуватись чеки. Зразок заповненого чека подано на рис. 2.6.\nЗворотня сторона чека наведено на рис 2.7.\nРис. 2.6. Чек\nРис. 2.7. Зворотня сторона чека\nРозрахункові чеки, які використовуються фізичними особами при здійсненні\nразових операцій, виготовляються окремими бланками. облік їх ведеться\nБанк-емітент без видачі чекової книжки може видати на ім’я чекодавця\n(фізичної особи) один або кілька розрахункових чеків на суму, що не\nперевищує залишок коштів на рахунку чекодавця, або на суму, що внесена\nЧекова книжка видається строком на один рік. Строк дії розрахункового\nчека, який видається для разового розрахунку фізичній особі,—три місяці.\nЧек заповнюється від руки (кульковою ручкою, чорнилом) або з\nвикористанням технічних засобів.\nВ Україні використовується строго фінансова уніфікована форма\nрозрахункового чека. Бланки чеків брошуруються в спеціальні чекові\nкнижки. Чекові книжки (розрахункові чеки) виготовляються на спеціальному\nпапері на банкнотній фабриці НБУ за зразком, затвердженим НБУ. Чекові\nкнижки брошуруються по 10, 20 та 25 аркушів.\nЗ дозволу НБУ чекові книжки (розрахункові чеки) можуть бути виготовленні\nкомерційними банками самостійно з дотриманням усіх обов’язкових вимог і\nмати фірмову позначку банку.\nНа чеках не допускається виправлень та використання факсиміле замість\nУ чеку мають бути заповнені всі реквізити. Чек, в якому відсутній\nбудь-який із реквізитів, вважається недійсним і повертається банку\nчекодавця без виконання.\nБанківська практика здійснення безготівкових розрахунків чеками\nутвердила такі їх обов’язкові реквізити:\nнаказ про сплату грошової суми;\nдата і місце виписки чека;\nЧек із чекової книжки пред’являється до оплати в банк чекодержателя\nпротягом десяти календарних днів.\nЧек приймається чекодержателем в оплату безпосередньо від чекодавця, на\nім’я якого виписаний документ що підтверджує отримання ним товарів,\nвиконання робіт надання послуг\nЗа бажанням фізичної особи, розрахунковий чек може бути виписаний на\nім’я іншої особи, яка в цьому разі стає власником чека.\nВидача розрахункових чеків на пред’явника забороняється. Обмін чека на\nготівку і отримання здачі із суми чека готівкою юридичними особами не\nУ разі розрахунків фізичних осіб з підприємствами торгівлі та послуг\nрозрахунковим чеком дозволяється отримання чекодавцем здачі із суми чека\nготівкою, але не більше двадцяти відсотків від суми чека.\nСхема документообігу при розрахунках чеками наведена ни рис 2.8.\nРис 2.8. Схема документообігу при розрахунках чеками\nПлатник подає до банку-емітента заяву для отримання чекової книжки, а\nтакож платіжне доручення на депонування коштів.\nБанк-емітент депонує кошти на окремому аналітичному рахунку “Розрахунки\nПлатник на основі заяви отримує в своєму банку чекову книжку.\nПлатник одержавшии рахунок постачальника на товар або послуги, виписує і\nпередає постачальнику чек.\nПостачальник відвантажує покупцеві товар. Постачальник здає в обслуговуючий банк чек разом із 3 примірниками\nБанк чекоотримувача, перевіривши правильність складання реєстру і\nреквізитів чека та своєчасності перд’явлення його до оплати, приймає чек\nіз реєстром та разом із другим і третім примірником реєстру, інкасує чек\nдо банку емітента. Банк-емітент спмсує суму чека з рахунка покупця, на якому вона була\nБанк-емітент перераховує кошти на рахунок чекоотримувача.\nБанк постачальника зараховує суму, вказану в чеку, на рахунок\nВиписуючи чек, чекодавець переносить залишок ліміту з корінця\nпопереднього чека на корінець виписаного чека і виводить новий залишок\nЧекодержатель здає в банк чеки разом з трьома примірниками реєстрів,\nякщо рахунки чекодавця і чекодержагеля знаходяться в одній установі\nбанку, і в чотирьох примірниках — на кожну установу банку окремо, якщо\nрахунки чекодавця і чекодержателя ведуться в різних банках.\nВідповідальність за неправильне використання чеків, за збитки, що\nутворилися у разі передачі чекової книжки або окремих чеків іншій особі,\nвтрати або крадіжки, а також внаслідок зловживань з боку осіб,\nуповноважених на підписання чеків, несе чекодавець, якому видана чекова\nкнижка або розрахунковий чек.\nЗалежно від того, на чию користь виписаний чек (легітимація\nчекодержателя), розрізняють три їх види:\nI. Чек на пред’явника . В чеку не зазначене найменування одержувача;\nгроші видаються пред’явнику. Такий чек дуже зручний в умовах ринкової\nекономіки, бо він поруч з назвою “чек” має додатковий напис “на\nпред’явника”. Він не має ніяких даних про чекодержателя, тому дуже\nзручний для проведення різних угод, бо може бути переданий з рук в руки,\nоплата йде без затримки, і тому такого виду чеки мають найбільше\nрозповсюдження. Однак чекодержатель, не вписуючи в лицеву сторону своє\nпрізвище, повинний розписатися на звороті, стверджуючи факт отримання\nII. Ордерний чек — переказ якого можливий лише шляхом індосаменту\n(надпис на зворотньому боці чеку). Ордерний чек видається на ім’я певної\nособи, але з застереженням, що його видано з “Наказу” цієї особи.\nПереказний підпис може бути (меншим, коли надпис містить найменування\nособи, який чек передано, і “бланкові”, який містить тільки підпис\nпереказуючої особи. Правильним держателем ордерного чеку визначається\nбудь яка особа, до якої чек перейшов за безперервною низкою надписів.\nПраво особи, яка одержала чек за індосаментом, не залежить від прав\nпопередника. Повноваження за кількома надписами не припиняються ні зі\nсмертю перепоручетеля, ні припиненням юридичної особи, від імені якої\nбув зроблений перепоручительний надпис, ні зміною правового статусу\nперепоручителя (наприклад, оголошення неплатоспроможним). Ордерні чеки\nповинні містити ім’я свого першого набувача. В країнах СНД ордерні чеки\nIII. Іменні чеки виписуються на певну особу і містять застереження “не\nнаказу”. Іменні чеки передаються іншим особам тільки шляхом укладання\nугоди про уступку права вимоги (цесії).\n1. Касовий чек, за яким кошти видаються або власнику рахунку або третій\nособі готівкою. Будь-який касовий чек, на якому буде написано “тільки\nдля перерахування” або “розрахунковий” може бути перероблений у\n2. Розрахунковий чек, на лицевій стороні якого по діагоналі однією або\nдвома рисами зроблено перекреслення (просування) або зроблені спеціальні\nнадписи “розрахунковий”. Банк не сплачує по розрахункових чеках готівку.\nОплата проводиться тільки в безготівковому порядку. Перекреслення такого\nнапису не береться до уваги.\n3. В багатьох країнах застосовуються види розрахункових чеків, які мають\nназву кросовані чеки. Кросування робиться двома паралельними лініями\nна лицьовому боці чеку. Допустиме тільки одне кросування. Кросування\nможе бути загальним, якщо між лініями нема ніяких позначок або є\nпозначка “банк” або спеціальним, якщо між лініями вписано найменування\nплатника. За чеком, що має загальне кросування, можна сплатити кошти\nплатником тільки банку або своєму клієнту. Держатель чека, що має\nспеціальне кросування може пред’явити його тільки банку, який вказаний\nміж лініями. Банк може приймати кросований чек тільки від свого клієнта\nабо від другого банка.\nАкредитив — це форма розрахунків, при якій банк-емітент за дорученням\nсвого клієнта зобов’язаний виконати платіж третій особі за поставлені\nтовари (роботи, послуги) або надати повноваження іншому (виконавчому)\nбанку здійснити цей платіж.\nзаявник акредитива — платник, що звернувся до банку, що його обслуговує,\nдля відкриття акредитива;\nбанк-емітент — банк платника, що відкриває акредитив своєму клієнту;\nвиконуючий банк, що здійснює платіж за акредитивом;\nбенефіціар — юридична особа, на користь якої виставлений акредитив.\nУмови та порядок проведення акредитивної форми розрахунків визначаються\nдоговором між бенефіціаром і заявником акредитива.\nа) покритий — акредитив, для здійснення платежів при якому завчасно\nбронюються кошти платника в повній сумі на окремому рахунку в банку\nемітента або виконавчому банку;\nб) непокритий — акредитив, оплата за яким у разі тимчасової відсутності\nкоштів на рахунку платника гарантується банком-емітентом за рахунок\nАкредитиви поділяються на відкличні та безвідкличні. На кожному\nакредитиві має бути зазначено, відкличний він чи безвідкличний. Якщо\nтакого позначення немає, акредитив вважається безвідкличним.\nВідкличний акредитив може бути змінений або анульований банком-емітентом\nбез попереднього погодження з бенефіціаром (наприклад, у разі\nнедотримання умов договору, відмови в гарантуванні платежу).\nУсі розпорядження про зміну умов відкличного акредитива заявник передає\nбенефіціару тільки через банк-емітент який повідомляє про це виконавчий\nбанк, а останній — бенефіцара.\nВиконавчий банк не має права приймати розпорядження безпосередньо від\nВиконавчий банк зобов’язаний оплатити документи, які відповідають умовам\nакредитива, виставлені бенефіціаром і прийняті виконавчим банком, до\nотримання останнім повідомлення про зміни або анулювання акредитива.\nБезвідкличний акредитив — це акредитив, який може бути змінений або\nанульований тільки за згодою бенефіціара, на користь якого він був\nВідносини між банком-емітентом і виконавчим банком регулюються\nкореспондентськими договорами, в яких передбачаються розміри комісійних\nза авізування та інші витрати, а також відповідальність сторін щодо\nоплати розрахункових документів згідно з умовами акредитива.\nУмови акредитива мають бути складені таким чином, щоб, з одного боку,\nвони давали змогу банкам без ускладнень їх проконтролювати, з іншого —\nзабезпечували б інтереси сторін, які використовують акредитивну форму\nДля відкриття акредитива, депонованого у виконавчому банку, платник\nподає заяву в 4 примірниках, а при відкритті акредитива. депонованого у\nбанку — емітента — у 3 примірниках.\nСхема документообігу при розрахунках акредитивами подана на рис. 2.9.\n7 10 5 7 1\nРис 2.9. Схема документообігу при розрахунках акредитивами\nМіж постачальником і платником укладається договір\nПлатник подає банку-емітенту заяву для відкриття акредетиву\nБанк-емітент на підставі заяви перераховує кошти з рахунка платника на\nаналітичемй рахунок “Розрахунки акредетивами”.\nБанк-емітент повідомляє банк бенефіціара про відкриття акредетива.\nБанк бенефіціара повідомляє постачальника про відкриття й умови\nБенефіціар відвантажує платнику товар, виконує роботи, надає послуги.\nБенефіціар подає необхідні документи, передбачені умовами акредетива, в\nБанк бенефіціара надсилає спецзв’язком реєстр документів разом з іншими\nдокументами за акредетивом до банку-емітента.\nБанк-емітент після перевірки виконання усіх умов акредетива на підставі\nреєстру документів списує кошти з аналітичного рахунка “Розрахунки\nУ разі отримання негативної відповіді або її ненадходження виконавчий\nбанк повертає всі документи за акредитивом бенефіціару з написом на\nпершому примірнику реєстру про причини їх повернення за підписами\nголовного бухгалтера і виконавця, засвідченими штампом банку.\nУ разі якщо умовами акредитива передбачений акцепт заявника акредитива,\nто уповноважена особа заявника має подати виконавчому банку:\n— паспорт або інший документ що його заміняє;\n— зразок свого підпису, завірений заявником акредитива, якщо такого\nнемає у виконавчому банку;\n— доручення, видані заявником, що відкрив акредитив, щодо його\nНа реєстрах або на товаротранспортних документах уповноважена особа\nробить запис про акцепт за встановленою формою.\nСтрок дії акредитива в банку-емітенті встановлюється покупцем у межах 15\nднів з дня відкриття, не враховуючи нормативний термін проходження\nдокументів спецзв’язком між банками.\nКерівник установи банку-емітента має право за поданням заявника\nакредитива продовжити строк дії акредитива на 10 днів, якщо це викликано\nзміною умов поставки продукції. Банк-емітент в такому випадку повідомляє\nпро це виконавчий банк, а останній — бенефіціара.\nДата, зазначена в акредитиві, є останнім днем для оплати виконавчим\nбанком документів за акредитивом.\nУ день закінчення строку дії акредитива, депонованого в банку\nбенефіціара, в кінці операційного дня виконавчий банк списує кошти з\nаналітичного рахунка «Розрахунки акредитивами» та перераховує\nПісля отримання коштів банк-емітент зараховує їх на рахунок платника.\nа) за заявою постачальника про припинення дії відзивного акредитива до\nзакінчення його строку. Банку-емітентові надсилається повідомлення\nвиконуючим банком. Невикористана сума перераховується банку платника на\nрахунок, з якого депонували кошти;\nб) після закінчення обумовленого строку акредитива. Про закриття\nакредитиву банк-емітент повідомляє виконуючий банк;\nв) за заявою покупця за відзивним акредитивом про відмову акредитива\nповністю або частково акредитив закривається або зменшується у день\nодержання повідомлення від банку-емітента. Про закриття акредитива\nвиконуючий банк надсилає повідомлення банкові-емітенту.\nРозрахунки акредитивами широко використовуються в міжнародних\nАкредитивна форма розрахунків, з одного боку, гарантує вчасність і\nповноту платежу постачальникові за відвантажені товари чи надані\nпослуги; однак, з другого боку, вона сповільнює обіг (рух) грошових\nкоштів, тому що вимагає депонування покупцем певної грошової суму ще до\nтого, як здійснений сам акт куплі-продажу товарно-матеріальних\nПрості і переказні векселі введено в обіг України Законом Верховної Роди\n«Про обіг векселів в України» із змінами і доповненями, внесеними\nЗаконом України від 25.12.02р. №364-IV. При використанні векселів інують такі особливостей: — використовувати векселі, а також виступати векселедавцями,\nакцептантами, індосантами й авалістами можуть юридичні особи та фізичні\nособи — суб’єкти підприємницької діяльності;\n— векселі можуть видаватися лише для оплати за поставлену продукцію,\nвиконані роботи, надані послуги, за винятком векселів Мінфіну, НБУ та\nкомерційних банків України;\n— у господарському обігу можуть використовуватися простий і переказний\n— вексельний бланк може заповнюватися друкованим та надрукованим\n— сума платежу за векселем обов’язково заповнюється цифрами та літерами;\n— вексель підписується керівником і головним бухгалтером юридичної особи\nта засвідчується печаткою;\n— індосамент виконується на звороті векселя або на додатковому аркуші. У\nразі використання додаткового аркуша він повинен бути приєднаний до\nвекселя клейовим способом. При цьому індосамент що розміщується першим\nна додатковому аркуші, повинен починатися на векселі і закінчуватися на\nдодатковому аркуші, а печатка має розміщуватися на з’єднанні векселя і\nКласифікацію векселів наведено на рис 2.10.\nРис. 2.10. Класифікація векселів.\nВексель, у якому відсутній будь-який з обов’язкових реквізитів. не має\nсили простого або переказного векселя, за винятком таких випадків:\n— вексель, строк платежу за яким не вказано, розглядається як такий, що\nпідлягає оплаті після пред’явлення;\n— за відсутності особливої позначки місце, позначене поруч з\nнайменуванням платника (місце складання — для простого векселя),\nвважається місцем платежу й одночасно місцем проживання платника\n(векселедавця — для простого векселя);\n— вексель, у якому не вказано місце його складання, визнається\nпідписаним у місці, позначеному поруч з найменуванням векселедавця.\nРеквізити простого і переказного векселя:\nВексель — це цінний папір, який посвідчує безумовний грошовий обов’язок\nвекселедавця сплатити до настання терміну визначену суму грошей\nБланк переказного векселя наведено на рис. 2.11.\nРис 2.11. Бланк переказного векселя\nПростий вексель повинен мати такі реквізити:\nнайменування — «вексель»;\nпрості й нічим не обумовлені обіцянки сплатити визначену суму;\nзазначення строку платежу;\nвказівка місця, в якому повинен здійснюватися платіж;\nнайменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути\nдата і місце складання векселя;\nПереказний вексель повинен мати такі реквізити:\nпростий і нічим не обумовлений наказ сплатити певну суму;\nнайменування того, хто повинен платити;\nзазначення місця, де має здійснитися платіж;\nГоловні особливості векселя полягають у тому, що він є по-перше,\nабстрактним борговим зобов’язанням. Тобто в тексті векселя немає\nбудь-яких пояснень щодо появи грошового боргу; по-друге властива\nбеззастережність, обов’язковість оплати у відповідності з тими\nположеннями, що містяться у векселі. Це означає, що фізичні та юридичні\nособи, видавши вексель, беруть на себе безумовне абстрактне зобов’язання\nсплатити власнику (векселедержателю) вказану в ньому суму у\nвстановлений строк; по-третє, вексель випускається на порівняно короткий\nстрок. Формально він може випускатись у межах одного року, але фактично\nце робиться переважно на 1-3 місяці; по-четверте, предметом вексельного\nзобов’язання можуть бути лише гроші, тобто суми коштів у формі\nнаціональної чи іноземної валюти; по-п’яте, виникнувши на основі\nкредитної комерційної угоди (контракту, договору), вексель з часом\nвідокремився від неї.\nПростий вексель — просте і нічим не зумовлене зобов’язання векселедавця\nсплатити власнику векселя певну суму грошей у визначеному місці у\nСпочатку векселедавець виписує вексель векселедержателю. Через\nобумовлений час останній пред’являє його до оплати. Після оплати векселя\nвекселедержатель передає погашений вексель векселедавцю з обов’язковою\nрозпискою про отримання платежу.\nПереказний вексель— це письмовий наказ векселедавця платнику (трасату)\nпро сплату векселедержателю певної суми грошей у визначеному місці у\nвизначений час. Причому отримувачем коштів може бути як перший\nвекселедержатель, так і кожний з наступних векселедержателів.\nБудь-який переказний вексель може бути переданий шляхом індосаменту,\nтобто передавального напису на векселі. Індосамент має бути простим і\nнічим не обумовленим. Індосамент має бути написаним на переказному\nвекселі або приєднаному до нього аркуші та підписаний особою, що володіє\nвекселем на підставі індосаменту.\nПереказний вексель може до настання строку платежу бути пред’явлений\nвекселедержателем для акцепту платнику за місцем його проживання. Акцепт\n— це згода платника на оплату переказного векселя.\nКожний індосант (особа, що володіє векселем на підставі індосаменту)\nможе обумовити, що вексель повинен бути пред’явлений до акцепту з\nпризначенням строку або без його призначення, якщо тільки вексель не\nоголошений векселедавцем таким, що не підлягає акцепту. Акцепт має бути\nпростим і нічим не обумовленим. Платник через акцепт бере на себе\nзобов’язання оплатити переказний вексель у визначений строк.\nПлатіж за переказним векселем може бути забезпеченим повністю або в\nчастині вексельної суми через аваль. Аваль — це вексельне\nпоручительство, яке гарантує оплату векселя.\nАваль дається на переказному векселі або додатковому аркуші, проте він\nможе бути даний і на окремому аркуші із зазначенням місця його видачі.\nВін виражається словами «Вважати за аваль» або будь-якою іншою\nрівнозначною формулою і підписується тим, хто дає аваль. Для авалю\nдостатньо лише підпису, поставленого авалістом на лицьовому боці\nпереказного векселя, якщо тільки цей підпис не поставлений платником або\nвекселедавцем. В авалі повинно бути вказано, за кого він виданий. У разі\nвідсутності такої вказівки він вважається виданим за векселедавця.\nАваліст відповідає так само, як і той, за кого він дав аваль. Оплачуючи\nпереказний вексель, аваліст набуває прав, що випливають з переказного\nвекселя, щодо того, за кого він дав гарантію.\nПлатник може, оплачуючи переказний вексель, вимагати, щоб він був\nвручений йому векселедержателем з розпискою про одержання платежу.\nВекселедержатель може обернути свій позов проти індосантів, векселедавця\nта інших зобов’язаних осіб, якщо при настанні терміну платіж не був\nздійснений, а також у разі повної або часткової відмови від акцепту.\nУсі ті, хто видали, акцептували, індосували переказний вексель або\nпостановили на ньому аваль, є солідарне зобов’язаними перед\nВідмова від акцепту або платежу повинна бути засвідчена актом, складеним\nу прилюдному порядку.\nІнкасове доручення (розпорядження).\nСтаттею 381 Цивільного кодексу України, без згоди юридичних та фізичних\nосіб — суб’єктів підприємницької діяльності списання коштів з їх\nрахунків у банках не допускається, за винятком випадків, установлених\nзаконами України, а також за рішеннями суду, арбітражного суду та за\nвиконавчими написами нотаріусів.\nКошти з рахунків фізичних осіб, що не є суб’єктами підприємницької\nдіяльності, без їх згоди можуть бути стягнені лише на підставі\nвиконавчих документів у випадках, передбачених законами.\nСписання коштів з рахунків споживчих товариств, спілок та їх підприємств\nможе здійснюватись тільки за їх згодою або за рішенням судових органів.\nСуми недоїмки до бюджету за податками, податковим кредитом, штрафи,\nнараховані податковою службою, стягуються у безспірному порядку\nінкасовими дорученнями за встановленою формою. Інкасові доручення\nприймаються банками протягом 10 календарних днів з дня виписки.\nЗалежно від конкретного випадку безспірного списання коштів у рядку\n«Призначення платежу» інкасового доручення вказується:\nназва і відповідна стаття закону, якою передбачено безспірне стягнення\nкоштів; у разі необхідності — вид платежу і період часу, за який\nздійснюється стягнення; акт ненормативного характеру, на підставі якого\nздійснюється стягнення (постанова, рішення, наказ тощо).\nЯкщо законом передбачено безспірне стягнення пені, то в розрахунковому\nдокументі сума основного боргу і сума пені вказуються окремо.\nВідповідальність за достовірність даних інкасового доручення на\nбезспірне стягнення коштів покладається на стягувача, який оформив\nрозрахунковий документ та надав його банку.\nДокументи на безспірне стягнення та безакцентне списання коштів з\nосновних рахунків підприємств приймаються банками незалежно від\nнаявності коштів на цих рахунках. У разі відсутності коштів на основних\nрахунках вони враховуються на позабалансовому рахунку №9803.\nУ разі недостатності коштів на основних рахунках платників здійснюється\nчасткова оплата розрахункових документів на безспірне стягнення та\nбезакцентне списання коштів, яка оформляється меморіальним ордером.\nРозрахункові документи на безспірне списання коштів з додаткових\nрахунків приймаються банками до виконання тільки за наявності на цих\nУ разі недостатності коштів на додаткових рахунках платників для повного\nвиконання розрахункових документів на безспірне списання коштів\nздійснюється їх часткова оплата, про що робиться позначка на\nУ разі відсутності коштів на додаткових рахунках платників розрахункові\nдокументи на безспірне списання коштів повертаються банками без\nРозрахункові документи на безспірне списання коштів з рахунків фізичних\nосіб, що не є суб’єктами підприємницької діяльності, приймаються банком\nдо виконання лише в межах наявних коштів на цих рахунках на підставі\nвиконавчих документів, у випадках, передбачених законами. Якщо на\nрахунку фізичної особи недостатньо коштів для виконання таких\nрозрахункових документів, то здійснюється їх часткова оплата.\nЗвернення стягнення на кошти боржників, що знаходяться на рахунках у\nбанках, на користь фізичних осіб здійснюється державними виконавцями.\nСуми, стягнені з боржника на підставі платіжних вимог державних\nвиконавців, зараховуються на рахунок відповідного відділу Державної\nвиконавчої служби і видаються стягувачеві в установленому порядку.\nтакож за станом розрахунків у підприємств.\nКонтроль здійснюється у процесі проведення операцій з безготівкових\nрозрахунків, а також шляхом періодичної перевірки розрахункових\nдокументів, аналізу балансів та інших звітних матеріалів підприємств і\nперевірену них на місцях.\nБанк не несе відповідальності за достовірність змісту розрахункового\nдокумента, і всі суперечки, які можуть виникнути з цих питань між\nпідприємствами, мають вирішуватися в претензійно-позовному порядку.\nБезспірне стягнення та безакцентне списання коштів здійснюється на\nбланку платіжної вимоги, який подасться стягувачем у банк, в якому він\nобслуговується, за встановленою формою у трьох примірниках із\nсупровідним реєстром у двох примірниках.\nПлатіжні вимоги приймаються банками протягом 10 календарних днів з дня\nЗалежно від конкретного випадку безспірного списання коштів, у рядку\n„Призначення платежу” платіжної вимоги стягувач має зазначити: назву і\nвідповідну статтю закону, якою передбачено безспірне списання коштів; у\nразі необхідності — вид платежу і період часу, за який здійснюється\nстягнення; акт ненормативного характеру, на підставі якого здійснюється\nстягнення (постанова, рішення, наказ тощо). Якщо зі змісту закону\nвипливає необхідність посилання на інші документи (договір, митну\nдекларацію тощо), то в платіжній вимозі мають вказуватися реквізити\nвідповідного документа (назва, дата, номер).\nЯкщо безспірне стягнення коштів здійснюється на підставі виконавчого\nдокумента, оригінал (дублікат) якого додасться, посилання у\nрозрахунковому документі на законодавчий акт не потрібне.\nБезспірне списання коштів з реєстраційних рахунків установ, оплата\nвидатків яких здійснюється з єдиного казначейського рахунка, проводиться\nвиключно органами Державного казначейства України.\nБезспірне стягнення коштів з рахунків у банках може бути здійснено:\n— за виконавчими листами, виданими судами;\nза наказами арбітражних судів та іншими виконавчими документами,\nвизнаними законодавством України.\nСхема розрахунків платіжними вимогами наведена на рис 2.12.\nРис 2.12. Схема розрахунків платіжними вимогами 1) Одержувач коштів виписує і здає в установу банку, що його обслуговує,\nплатіжну вимогу до платника і реєстр вимог;\n3) Банк платника видає платникові платіжну вимогу і повідомляє про\n4) На основі перевіреної платіжної вимоги установа банку списує\nзазначену суму з рахунка платника;\n5) З банку платника надходять документи про перерахування коштів у банк\n6) Банк одержувача зараховує зазначену суму на рахунок одержувача\nРозвиток електронної техніки дає змогу широко використовувати\nбезготівкові розрахунки у формі пластикових карток, що містять\nзашифровану інформацію, яка дозволяє їх власникам здійснювати платежі та\nотримувати готівкові кошти.\nБанківські пластикові картки введено Положенням №37 “про впровадження\nпластикових карток міжнародних платіжних систем в розрахунки за товари,\nпослуги та при видачі готівки” затверджене постановою правління НБУ від\n24.02.97, зареєстрованим в Мінюсті України 24.03.97 №86/1890 із змінами\nі доповненнями, внесеними постановами Правління НБУ.\nПластикова картка являє собою пластинку з нанесеною магнітною смугою або\nвмонтованою мікросхемою, яка містить ключ до спеціального карткового\nрахунка в банку. За паперової технології продавець за допомогою\nспеціального терміналу зчитує інформацію з картки, здійснює авторизацію\n(через особливу лінію зв’язується з процесинговим центром, у якому\nзберігається докладна інформація про стан рахунка) і виявляє можливість\nоплати покупки. Докладна інформація про купівлю фіксується на сліпі\n(відбиток з картки) і направляється до центру платіжної системи або\nбанку. Підпис на сліпі означає наказ переказати кошти за покупку із\nспеціального карткового рахунка на рахунок продавця.\nДержатель картки в електронній системі напряму зв’язується з емітентом\nчерез термінал. Замість підпису на рахунку він вводить за допомогою\nклавіатури секретну комбінацію цифр, що за правильного набору санкціонує\nдебетування його банківського рахунка.\nЗа економічним змістом розрізняють кредитові та дебетові картки.\nКредитові картки пов’язані з відкриттям кредитної лінії у банку, що дає\nможливість власникам користуватися кредитом при купівлі товарів і\nотриманні касових позик.\nДебетові картки призначені для одержання готівкових коштів у банківських\nавтоматах або покупки товарів з розрахунком через електронні термінали.\nКошти при цьому списуються з Рахунка власника у банку.\nБанківські кредитові картки призначені для покупки товарів з\nвикористанням банківського кредиту, а також для одержання авансів у\nготівково-грошовій формі. Головна особливість цієї картки — відкриття банком кредитної лінії, яка\nщоразу використовується автоматично при купівлі товару або одержанні\nкредиту в грошовій формі. Кредитна лінія діє в межах встановленого\nбанком ліміту. Банківська кредитна картка у деяких системах може\nвикористовуватися для пільгової оплати деяких видів послуг (наприклад,\nтелефонних розмов), а також для одержання коштів у банківських\nІснують індивідуальні та корпоративні картки.\nІндивідуальні картки видаються окремим клієнтам банку і можуть бути\n«стандартними» або «золотими» (призначені для .осіб з високою\nкредитоспроможністю і передбачають значну кількість пільг для\nкористувачів). Корпоративна картка видається організації (фірмі) ,яка на підставі цієї\nкартки може видати індивідуальні картки обраним особам (керівникам або\nпросто цінним співробітникам). Їм відкриваються персональні рахунки,\nпов’язані з корпоративним картковим рахунком. Відповідальність перед\nбанком за корпоративний рахунок несе організація, а не індивідуальні\nвласники корпоративних карток.\nТакож існують приватні кредитні картки підприємств торгівлі та послуг.\nВикористання цих карток обмежено визначеною замкненою, мережею торгових\nустанов, наприклад, мережею універмагів або системою заправних станцій\nвизначеної компанії. Кредит надає сама компанія, вона ж одержує процент\nза кредит. Набули поширення банківські приватні картки, за допомогою\nяких можна здійснювати покупку у визначених магазинах зі скидкою, але\nвипуск карток, видачу кредиту по закупках і розрахунки по оплаті\nторгових рахунків здійснює Банк — учасник угоди.\nКартки для купівлі через термінали у торгових точках також належать до\nрозряду дебетових. Вони прив’язані до чекового або ощадного рахунка\nвласника карток і не передбачають автоматичного надання кредиту. Картка\nвиконує функції банківського чека, але її використання більш надійне,\nтому що ідентифікація власника провадиться в момент укладення угоди і\nкошти перераховуються на банківський рахунок торгового підприємства\nКартки для банківських автоматів — це різновид дебетових карток, які\nдають можливість власникові рахунка в банку одержувати готівкові кошти в\nмежах залишку коштів на рахунку через автоматичне обладнання,\nвстановлене в банках, торгових залах, на вокзалах тощо. При наявності\nкартки гроші можна одержати в будь-який час, у святкові чи вихідні дні.\nКрім цього, власник картки звільнений від необхідності відвідувати своє\nвідділення банку і може скористатися автоматами, розміщеними в торгових\nцентрах, на вокзалах тощо.\nКартки з магнітною смугою мають на звороті магнітну смугу, де записані\nдані, необхідні для ідентифікації особи власника картки при її\nвикористанні в банківських автоматах та електронних терміналах торгових\nустанов. Магнітна смуга на картці має декілька доріжок для фіксації необхідних\nданих у закодованій формі. На одній із доріжок записано персональний\nідентифікаційний номер (ПІН), який вводиться власником картки за\nдопомогою спеціальної клавіатури при використанні ним банківських\nавтоматів і терміналів. Набрані цифри порівнюються з ПІН-кодом,\nзаписаним на смузі.\nУ картках із зустрічною мікросхемою охоронцем інформації, яка\nзаписується раніше, а потім може поновлюватися в момент здійснення\nоперації, є мікросхема. Це збільшує функціональні можливості картки та\nпідвищує її надійність. На підставі записаних у мікросхемі даних\nоперація в картці може здійснюватися в автономному режимі, тобто без\nпосереднього зв’язку з центральним процесором банківської комп’ютерної\nсистеми в момент здійснення операції.\nКомпанії, які спеціалізуються на обслуговуванні туризму, випускають\nкартки туризму і розваг (наприклад, «Амерікан експрес», «Дайнерс клаб»,\n“Віза”), які приймаються сотнями тисяч торгових і сервісних підприємств\nу всьому світі для оплати товарів та послуг. Вони також надають\nвласникам пільги з бронювання авіаквитків, номерів у готелях, одержання\nскидок з ціни товару, страхування життя та ін. У цих системах також\nТаким чином, у майбутньому більш перспективною формою безготівкових\nрозрахунків в Україні може стати форма розрахунків пластиковими\nОблік безготівкових розрахунків.\nОблік розрахунків з постачальниками і покупцями, підрядниками і\nНа рахунку № 63 «Розрахунки з постачальниками та підрядниками»\nвідображаються безготівкові розрахунки між підприємствами й\nорганізаціями за продукцію, товарно-матеріальні цінності, роботи і\nНа дебеті цього рахунка відображаються суми сплачених рахунків, на\nкредиті обліковується сума акцептованих рахунків на матеріальні\nцінності, що надійшли, виконані роботи та послуги.\nАналітичний облік ведуть за окремими рахунками постачальників та\nпідрядників, фактами надходження невідфактурованих поставок або оплати\nматеріальних цінностей, що не надійшли, в розрізі постачальників і\nНа рахунку № 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками» відображають\nрозрахунки за відвантажену продукцію, виконані роботи і послуги лише на\nтих підприємствах, у яких реалізація продукції планується в міру її\nвідвантаження, здавання замовникам робіт та надання послуг. Тут\nобліковують також і заборгованість покупцям за одержану від них часткову\nоплату продукції, що знаходиться у відвантажених товарах або в платежах,\nщо надійшли в оплату ще не відвантаженої продукції.\nНа дебеті рахунка № 36 «Розрахунки з покупцями та замовниками»\nвідображається продажна вартість реалізованої продукції, товарів,\nвиконаних робіт, наданих послуг (у тому числі на виконання бартерних\nконтрактів), яка включає податок на додану вартість, акцизи та інші\nподатки, збори (обов’язкові платежі), що підлягають перерахуванню до\nбюджетів та позабюджетних фондів та включені у вартість реалізації; на\nкредиті — сума платежів, що надійшли на рахунки підприємства в\nбанківських установах, та інші види розрахунків. Сальдо рахунка\nвідображає заборгованість покупців та замовників за одержану продукцію\nАналітичний облік розрахунків з покупцями та замовниками ведеться за\nкожним покупцем та замовником за кожним пред’явленим до сплати рахунком.\nСинтетичний облік рахунка № 63 ведеться у журналі-ордері № 6; рахунків №\n36 і № 37 — у журналі-ордері № 8;\nПри скороченій формі — всі три рахунки ведуться у журналі-ордері № 3.\nОблік розрахунків з різними дебіторами здійснюють на рахунку № 37\n«Розрахунки з різними дебіторами». Облік розрахунків ведеться за\nпоточною дебіторською заборгованістю з різними дебіторами та авансами\nвиданими, нарахованими доходами, за претензіями, за відшкодуванням\nзавданих збитків, за позиками членів кредитних спілок та за іншими\nСубрахунок № 371 «Розрахунки за виданими авансами» використовують у\nвипадках, коли при надходженні матеріальних цінностей відсутні платіжні\nдокументи на оплату. На дебеті цього субрахунка відображаються суми\nвиданих авансів під поставку матеріальних цінностей, виконання робіт.\nКореспонденцію рахунків з обліку розрахунків з постачальниками\nі покупцями, підрядниками і замовниками наведено у таблиці 2.1.\nТабл. 2.1. Кореспонденція рахунків з обліку розрахунків з постачальниками і\nпокупцями, підрядниками і замовниками (рах. № 36, 37, 63).\n№ п/п\tЗміст господарської операції\tКореспондуючі рахунки\n1.\tВартість товарно-матеріальних цінностей, що оприбутковані\nпідприємством\t201, 203, 207, 28 ін.\t631, 685\n2.\tСума заліку за попередньо виданим авансом\t631\t371\n3.\tОплата рахунка постачальника\t631\t311\n4.\tСума виданих авансів за поставку матеріальних цінностей\t371\t311\n5.\tСума виданих авансів, пов’язаних з оплатою часткової готовності робіт\nпо капітальних вкладеннях\t371\t313\n6.\tСума авансу, одержані підрядникам, що зараховується на зменшення\nоплати пред’явленого замовникові рахунка за виконані роботи\t371\t361\n7.\tСума виданих авансів і оплата часткової готовності робіт, зарахованих\nпостачальником при оплаті закінчених робіт\t631\t371\n8.\tСума одержаних, авансів, зарахована на рахунок в банку підрядника\nзгідно з договором\t31\t371\n9.\tСума авансів, обігових коштів, одержаних у тимчасове користування,\nзарахування підрядником в оплату за своїми рахунками, що пред’явлені\nзамовникові.\t361\t371\n10.\tСуми, на які пред’явлені розрахункові документи замовниками\t361\t70\n11.\tПерерахування покупцями і замовниками невикористаних сум\t361\t311\n12.\tКредиторська заборгованість з термінами позивної давнини, що минули\n13.\tОплата розрахункових документів замовниками\t311\t361\n14.\tЗарахування одержаних авансів\t371\t361\n15.\tДебіторська заборгованість з простроченими термінами позикової\nдавності\t944\t361\n16.\tОдержані векселі за відвантажену продукцію в міру пред’явлення\nрозрахункових документів\t341\t361\nУ бухгалтерському обліку всі розрахунки з бюджетом (за рахунок прибутку,\nпо податках з робітників; і службовців та інших платежах) відображають\nна рахунку № 64 «Розрахунки за податками й платежами». На кредиті цього\nрахунка нараховують суми платежів до бюджету (податкові зобов’язання), а\nна дебеті — належні до відшкодування бюджету податки, їх сплата,\nсписання тощо. Кредитове сальдо показує заборгованість підприємства\nперед бюджетом, тобто суму, яку підприємство має перерахувати до\nбюджету. Дебетове сальдо за рахунком № 64 означає переплату бюджету\n(податковий кредит), тобто надлишкове перераховану суму до бюджету, яку\nнеобхідно зарахувати в рахунок чергових платежів або повернути\nРахунок № 64 «Розрахунки за податками й платежами» має субрахунки за\nвидами платежів до бюджету.\n№ 641 «Розрахунки за податками»\n№ 642 «Розрахунки за обов’язковими платежами»\n№ 643 «Податкові зобов’язання»\n№ 644 «Податковий кредит».\nАналітичний облік на рахунку № 64 здійснюють за видами платежів до\nбюджету. Це має можливість перевірити правильність розрахунків за кожним\nОблік операцій за розрахунками з бюджетом наведено у таблиці 2.2.\nКореспонденція рахунків за розрахунками з бюджетом (рах. № 64)\nНарахований податок на прибуток від звичайної діяльності\t981\n2.\tНарахований податок на додану вартість\t70\t641.1\n3.\tНарахований акцизний збір\t70\t641.3\n4.\tВирахуваний із заробітної плати громадян прибутковий податок\t66\t641.7\nЗбір на обов’язкове соціальне страхування на випадок безробіття -0,5%\nНарахований податок на прибуток від реалізації цінних паперів\t981\nПерерахування податкових платежів (погашення кредиторської\nзаборгованості) до бюджету за відповідними субрахунками\t641\n311, 312, 60\nПовернення на рахунок підприємства зайвих перерахованих платежів до\nбюджету\t311, 312\nОблік розрахунків з соціальними фондами\nОблік розрахунків за страхуванням здійснюють на рахунку № 65 «Розрахунки\nРахунок № 65 «Розрахунки за страхуванням» має такі субрахунки:\n№ 651 «За пенсійним забезпеченням»\n№ 652 «За соціальним страхуванням»\n№ 653 «За страхуванням на випадок безробіття»\n№ 654 «За індивідуальним страхуванням»\n№ 655 «За страхуванням майна».\nНа субрахунку № 651 «За пенсійним забезпеченням» ведеться облік\nрозрахунків з Пенсійним фондом України за\nзбором на обов’язкове державне пенсійне забезпечення.\nНа субрахунку № 652 «За соціальним страхуванням» ведеться облік\nрозрахунків з Пенсійним фондом України за збором на обов’язкове\nНа субрахунку № 653 «За страхуванням на випадок безробіття» ведеться\nоблік розрахунків з Державним бюджетом на обов’язкове соціальне\nНа субрахунку N2 654 «За індивідуальним страхуванням» ведеться облік\nрозрахунків зі страховими організаціями по індивідуальному страхуванню\nперсоналу підприємства, за Їх письмовими дорученнями, у разі\nдобровільного страхування, з нарахованої їм заробітної плати страхових\nдоговорами та по обов’язковому страхуванню, що встановлюється\nНа субрахунку № 655 «За страхуванням майна» ведеться облік розрахунків\nза страхуванням майна працівників підприємств. Такі страхові платежі\nпідлягають перерахуванню страховим організаціям.\nАналітичний облік ведеться за кожним видом зборів, по страхувальниках та\nокремих договорах страхування.\nВирахувані із заробітної плати за заявами працюючих суми для\nперерахування належних з них страхових внесків органам соцстраху:\nДебет рахунка № 66 «Розрахунки з оплати праці»\nКредит рахунка № 65 «Розрахунки за страхуванням» (за відповідними вище\nНа субрахунку № 651 «Розрахунки за пенсійним забезпеченням» здійснюють\n— пенсії згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення»;\n— на санаторно-курортне лікування непрацюючим пенсіонерам;\n— щомісячна допомога непрацюючим матерям по догляду за дитиною до\nдосягнення нею віку, визначеного законодавством України;\n— щомісячна допомога на дітей від 3 до 6 років;\n— допомога на дітей малозабезпеченим родинам;\n— витрати на поховання непрацюючих пенсіонерів,\n— пенсії, допомога й інші виплати згідно з Законом України «Про статус\nта соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської\nПри перерахуванні коштів до Пенсійного фонду України:\nДебет субрахунка № 651 «За пенсійним забезпеченням»\nКредит субрахунка № 311 «Поточні рахунки в національній валюті».\nУсі підприємства щоквартально подають звіти встановленої форми за\nвизначеним терміном у двох примірниках.\nКореспонденція рахунків з обліку відрахувань до Пенсійного фонду\nнаведена у таблиці 2.3.\nКореспонденція рахунків з обліку відрахувань Пенсійного фонду\nЗбір на обов’язкове державне пенсійне страхування — 32% і 4% від\nоб’єкта оподаткування для працюючих інвалідів\t15, 82, 91, 23, 92, 93, 94\nЗбір до Пенсійного фонду від сукупного оподатковуваного доходу фізичних\nосіб — 1% — 5% та відрахування на додаткове пенсійне страхування\t66\nЗбір до Пенсійного фонду від торгівлі ювелірними виробами із золота,\nплатини і дорогоцінного каміння — 5% (включається до валових витрат)\t92,\nЗбір до Пенсійного фонду від юридичних осіб при відчуженні легкових\nавтомобілів — 3% (включається до валових витрат)\t92, 93, 94\nЗбір до Пенсійного фонду від суми фіксованого податку — 10%\t64\nЗбір до Пенсійного фонду від юридичних і фізичних осіб, які здійснюють\nоперації купівлі-продажу валют, — 1% від суми операцій (включається до\nвалових витрат)\t92, 93, 94\nНадходження страхових сум на рахунок підприємства від органів\nсоціального страхування (заборгованість органів)\t311, 312\nПерерахування органам соціального страхування (забезпечення)\t65\nНарахування працюючим допомоги з тимчасової непрацездатності,\nвагітності тощо\t65\nВідрахування до Пенсійного фонду для сплати премій та матеріального\nзаохочення\t23, 91 та ін.\nНараховані штрафи, пені за несвоєчасне перерахування внесків\t948\nНараховані штрафи на конкретного винуватця за порушення термінів\nздавання звітів або їх перекручення 375\nПерерахована на рахунки в банках підприємства Пенсійним фондом\nПерераховані підприємством внески до Пенсійного фонду\t651\nНарахована допомога працюючим за рахунок Пенсійного фонду\t651\nВидача з каси допомоги за. рахунок Пенсійного фонду\t661\nНарахована сума збору на державне пенсійне страхування від винагород за\nпідсумками року на витрати виробництва продукції (робіт, послуг) не\nвідноситься. У податковому обліку ця сума збору включається до складу\nВ слідуючому розділі розглядається аудит безготівкових розрахунків:\nсутність, організація, методика, програма і робочі документи аудитора.\nОбов’язковість аудиту визначається об’єктивними потребами реалізації\nконцепції підзвітності. Якісний об’єктивний аудит підвищує ефективність\nі прибутковість інвестицій, сприяє захисту інтересів бізнесу та держави.\n3. Аудит безготівкових розрахунків на підприємстві.\n3.1. Методика аудиту безготівкових розрахунків підприємстві.\nОперації по руху грошових коштів, як правило, досліджуються Аудитором\nсуцільним методом. Однак цей метод потребує дуже багато часу і тому\nдозволяється в окремих випадках використання методу вибіркової\nперевірки. При виявленні порушень в цьому сегменті аудитор повинен\nзастосувати аналітичні процедури і в разі необхідності збільшити обсяг\nвибірки або перейти на суцільний метод перевірки.\nЗавдання аудиту грошових коштів у банках і розрахункових спецій полягає\nвідповідності сум залишків і оборотів по виписках банку сумам поданих\nпервинних документах, облікових реєстрах та звітності;\nправильності використання грошових коштів суворо за цільовим\nсвоєчасності розрахунків з бюджетом, цільовими фондами та іншими\nвеличини, характеру і динаміки дебіторської і кредиторської\nза-бованостей та причин їх утворення.\nОсобливістю досліджень цього сегмента аудиту стосовно законодавчої та\nнормативної баз є контроль дотримання підприємством статутних\nЗакону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в\nУкраїні» від 16. 07. 1999 р. № 996-ХІУ;\nП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»;\nП(С)БО 2 «Баланс»;\nП(С)БО 3 «Звіт про фінансові результати»;\nП(С)БО 4 «Звіт про рух грошових коштів»;\nП(С)БО 5 «Звіт про власний капітал»;\nП(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість»;\nП(С)БО 11 «Зобов’язання»;\nП(С)БО 15 «Дохід»;\nП(С)БО 16 «Витрати».\nАналізу рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов’язань,\nгосподарських операцій підприємств і організацій, затверджених наказом\nМіністерства Фінансів України від 30. 11.99 р. № 291 і нормативних\nактів, що впливають на розрахункові операції. Джерела інформації аудиту грошових коштів та розрахункових операцій\nнаведено на рис 3.1.\nРис 3.1. Схема джерел інформації аудиту грошових коштів та розрахункових\nЗагальна схема проведення аудиту руху коштів у банку подана на рис\n3.2.Вивчення банківських операцій розпочинається із з’ясування\nаудитором питання, які рахунки відкрито підприємству в обслуговуючих\nустановах банку. Види рахунків підприємства в банках наведено на рис\n3.3. Кожному підприємству для зберігання коштів відкривають поточний\nрахунок, на який надходить виручка від реалізації продукції, ведення\nробіт і надання послуг, здійснюються розрахунки за виконані роботи,\nоплата товарно-матеріальних цінностей, робіт і послуг. Рис 3.3. Схема видів рахунків підприємства в банках.\nНезалежно від того, якими рахунками в банку користується підприємство,\nаудит операцій, проведених по них на основі виписок банку та доданих до\nних документів, доцільно здійснювати в такій послідовності.\nПеревірка наявності виписок з кожного банківського рахунку і ланцюжок\nперехідних залишків у них. Аудитори повинні впевнитись, що в бухгалтерії\nє в наявності всі виписки банку і за всіма рахунками. Разом з цим\nпотрібно перевірити їх вірогідність.\nРис. 3.2. Схема аудиту руху коштів на рахунках в банку\nЩоб впевнитись в наявності всіх виписок, необхідно звертати увагу не\nтільки на нумерацію сторінок, але й на дати. Виписки банку за кожним\nрахунком окремо слід підібрати за всі робочі дні, в які проводилися\nоперації. Неробочі дні можна визначити за календарем, а дні, в які\nоперації не проводились, — за послідовністю залишку.\nВхідні й вихідні залишки слід звіряти не лише за виписками, а й за\nдатами здійснення попередніх операцій. Це дає змогу виявити знищені\nбанківські виписки за конкретний день.\nПеревірка якості і достовірності виписок банку, а також наявність\nдодатків до них. Виписка банку повинна бути без помарок, підчисток і\nПри вивченні операцій за рахунками в установі банку перевіряється\nнаявність та достовірність виписок банку за кожним їх рахунком,\nнаявності штампів і підписів працівників установ банків і відповідності\nзазначених у них даних даним бухгалтерського обліку — Головної книги.\nПри цьому виписки добираються за хронологічною послідовністю для того,\nщоб перевірити, чи правильно перенесені залишки з попередньої до\nнаступної.Аудитор перевіряє також наявність усіх додатків та виписок, що\nзасвідчують здійснення тієї чи іншої операції і платіжних доручень,\nплатіжних вимог, заяв на акредитив. У тому разі, якщо не вистачає\nякихось додатків або якщо у виписках є помарки та виправлення, аудитор\nбере в банку копії таких документів.\nЗустрічаються випадки, коли службові особи, одержуючи готівку з банку,\nне здають її повністю або частково у касу підприємства. Такі зловживання\nприховуються різними шляхами: в одних випадках не заповнюють корінці\nчеків, а банківські виписки знищують; в інших — на корінцях чеків\nзазначають меншу суму, ніж одержано насправді, а у виписках банку\nроблять відповідні зміни. Викрити такі зловживання можна, одержавши в\nбанку справжню виписку і порівнявши її дані з оприбуткованими сумами в\nкасовій книзі і звіті касира. Особливу увагу слід звернути на заповнення\nАудитор повинен також звіряти номери корінців грошових чеків з\nбанківськими виписками, пам’ятаючи про те, що три останні цифри номера\nчека заносяться до виписки, а потім звіряти одержання і повноту\nоприбуткування коштів за касовою книгою. Якщо у банківській виписці\nвідсутній номер корінця чека, а сам чек — у чековій книзі, бо нібито\nзіпсований (що, ймовірно, свідчить про знищення банківської виписки,\nотже — про можливі зловживання), то необхідно провести зустрічну\nперевірку цього чека в установі банку.\nНе менш важливо пересвідчитися і про відповідність сум оборотів по\nдебету та кредиту. За умови, якщо бухгалтерські контировки за\nбанківськими операціями складено правильно, розбіжностей між залишками\nкоштів і сумами оборотів за даними бухгалтерського обліку бути не може.\nКожну з виявлених розбіжностей аудитор уважно розглядає, аби впевнитися\nв тому, чи не було зловживань при цьому з боку працівників бухгалтерії.\nТрапляється також, що в бухгалтерії виправляють записи у виписці банку\nпо дебету і кредиту або додаток до виписки може бути фіктивним (без\nбанківського штампа). Такі операції, які викликають сумнів, слід вивчити\nза допомогою зустрічної перевірки з банківською установою.\nУ виписці банку є лише цифрові дані, тому аудитору важливо знати\nпобудову та код умовних цифрових позначок змісту операцій. Необхідно\nпам’ятати, що на особових рахунках відкритих у банку, записи у дебеті\nозначають зменшення (витрату) коштів, а у кредиті — збільшення\nЗвірка оборотів і залишків, відображених у виписках банку, із записами в\nоблікових регістрах. Для цього підраховують обороти за виписками в банку\nв розрізі кожного рахунку за кожен місяць і ці дані порівнюють із\nзаписами в журналі № 1, відомості 1.2 та Головної книга. Виписки банків\nконтролюють за такою формулою:\nЗД + ОК — ОД = ЗК, де ЗД — залишок на початок дня;\nОК — кредитовий оборот;\nОД — дебетовий оборот;\nЗК — залишок на кінець дня.\nДокументальна перевірка записів за рахунками в банку. Її слід проводити\nв трьох напрямках:\nа) перевірити, чи повністю виправдані ці операції документами, доданими\nдо виписок банку;\nб) чи правильно складені за ними бухгалтерські проводки. Для цього\nнеобхідно провести суцільну перевірку банківських документів за період,\nщо вивчається, переглядаючи їх у порядку записів у журнал, відомість з\nодночасною відміткою записів на виписках банку. Необхідно переконатися у\nправильності оформлення документів і відповідності доданих до них\nпідстав, у наявності на копіях платіжних доручень штампів банку тощо;\nв) провести систематизовану перевірку документів, згрупованих за\nДокументи, які викликають сумнів, уважно перевіряються як за формою, так\nі за змістом. При цьому як правило, необхідно провести зустрічну\nперевірку і взаємний контроль операцій.\nПісля порівняння виписок банку з доданими до них первинними документами,\nвстановлення правильності підрахунків сум оборотів, початкового і\nкінцевого сальдо особливо ретельно перевіряється сутність господарських\nоперацій. А саме — чи на законних підставах надійшла на відповідний\nрахунок або була списана будь-яка сума коштів. Для цього необхідно\nзіставляти дані бухгалтерського обліку, товарно-транспортні документи,\nжурнал реєстрації дорожніх листів тощо.\nКрім взаємної звірки та порівняння сум, що записані у відповідних\nдокументах, треба пересвідчитися також у реальності тієї чи іншої\nТрапляється так, що підприємства перераховують гроші іншим підприємствам\nначебто за придбані товари, які насправді не надійшли на склад або\nнадійшли, та не того асортименту, що зазначено у документах, або ж\nперераховані за придбання матеріальних цінностей кошти були віднесені по\nбухгалтерських контировках у дебет рахунків обліку витрат на\nвиробництво, а фактично одержані цінності оприбутковані контировкою в\nдебет рахунків обліку матеріальних цінностей і в кредит рахунку 372\n«Розрахунки з підзвітними особами». Створена таким чином нереальна\nзаборгованість незаконно виплачується з каси.\nОсобливо ретельно повинні перевірятися оплачені лімітованими чеками\nзалізничні накладні, рахунки та квитанції інших організацій.\nТрапляється, що оплачені розрахунковими чеками документи знову додаються\nдо авансових звітів підзвітних осіб і вдруге оплачуються.\nПід час перевірки розрахунків з використанням різних форм безготівкових\nрозрахунків аудитор повинен звернути увагу на наявність всіх\nвиправдовуючих документів, а в ряді випадків — провести зустрічну\nперевірку в банку або в організації, з якої були здійснені розрахунки.\nОсобливу увагу слід приділити розрахунковим операціям, проведеним за\nчеками, акредитивами або з використанням векселів. Тут іноді\nзустрічаються помилки, порушення діючого порядку, а іноді – шахрайство.\nПри аудиті розрахункових операцій проводять звіряння залишку\nзаборгованості, яка обліковується в балансі на початок періоду з\nкожного виду розрахунків, із залишком в облікових регістрах і з актами\nвзаємозвірки розрахунків з постачальниками і підрядниками.\nТаку перевірку потрібно проводити з кожним рахунком і місяцем\nпослідовно, тобто кожен запис аналітичного рахунку кожної суми того чи\nіншого виду розрахунків потрібно звірити з документами, а також із\nзаписами в Головній книзі по відповідних кореспондуючих рахунках.\nТакож слід перевірити правильність підрахунків за дебетом і кредитом\nоблікового регістру за відповідними видами розрахунків і виведення\nзалишку на перше число наступного місяця. Підсумки оборотів та виведені\nзалишки з кожного виду рахунків звіряють з підсумками регістрів\nаналітичного і синтетичного обліку.\nПри виявленні у місячних (квартальних) балансах і Головній книзі значних\nвідхилень у розмірах дебіторської заборгованості аудитор повинен мати на\nувазі, що вони можуть бути результатом свідомого викривлення балансу:\nоб’єднання дебіторської заборгованості з кредиторською;\nперенесення її на інші рахунки балансу;\nсторнування проведених нарахувань;\nнеобгрунтованого списання заборгованості на витрати виробництва\nАудитору необхідно впевнитись, чи справді відбулося погашення\nзаборгованості, чи вона знижена штучно. Це встановлюється за даними\nаналітичного обліку і первинних документів.\nПри перевірці розрахунків з покупцями та замовниками необхідно\nвстановити, чи є в наявності всі договори на постачання продукції, чи\nзареєстровані ці договори в журналі реєстрації договорів та гарантійних\nПри аналізі договорів та інших юридичних документів на постачання\nготової продукції необхідно встановити достовірність, законність та\nреальність заборгованості покупців та замовників на кожному субрахунку\nрахунка 36. Важливою умовою організації обліку розрахунків з покупцями є\nправильне оформлення документів на відпущену на місці або відвантажену\nпродукцію і вчасне подання цих документів до бухгалтерії для\nпред’явлення покупцям рахунків. На підставі регістрів обліку аудитору\nнеобхідно перевірити повноту і своєчасність оплати рахунків. Відмітки\nпро оплату рахунків-фактур покупцями порівнюються з виписками банку. При\nцьому слід звертати увагу на організацію аналітичного обліку розрахунків\nз покупцями за відвантажену їм продукцію. Організація обліку повинна\nзабезпечити виявлення оплаченої (включеної до обсягу реалізації) і\nнеоплаченоі продукції (по розрахункових документах, які не здані до\nбанку на інкасо:\nпо розрахункових документах, термін сплати яких не настав;\nпо неоплачених вчасно документах; по документах, які були передані на\nінкасо для забезпечення позик з порушенням строку;\nпо продукції, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у покупців\nпродукції через відмову від акцепту).\nАудитору слід також звернути увагу на законність проведених операцій\nщодо кожної суми заборгованості, виявити строки і умови виникнення\nзаборгованості, а також винних у цьому осіб.\nПеревіряючи розрахунки з покупцями та замовниками з використанням\nвекселів необхідно звернути увагу на своєчасність та правильність\nвідображення вексельного проценту по отриманих векселях. Крім того,\nнеобхідно визначити причини неплатежів, якщо є факти простроченої\nзаборгованості, чи немає порушень строку позовної давності, чи правильно\nпроводилось ціноутворення при реалізації продукції (робіт, послуг) при\nвикористання націнок (знижок), чи немає навмисних розрахунків з\nпокупцями та замовниками нижче собівартості відвантаженої продукції при\nбартерних угодах, взаємозаліках, розрахунках з використанням чеків,\n3.2. Організація аудиту. Робочі документи аудитора.\nПРОГРАМА АУДИТУ БЕЗГОТІВКОВИХ ОПЕРАЦІЙ\nМета аудиту безготівкових розрахунків – з’ясувати, чи:\nКошти є в наявності і у володінні клієнта.\nЗалишок на рахунку коштів належним чином відбиває грошові надходження і\nвиплати протягом звітних періодів.\nЗалишки коштів, представлені в бухгалтерському балансі підприємства,\nвідповідним чином відбивають усі кошти на рахунках та в дорозі.\nЗалишки по рахунках коштів належним чином класифіковані у фінансовій\nКошти на банківських рахунках у найіональній та іноземних валютах у\nпідприємстві враховуються на рахунках поданих на табл. 3.1,табл. 3.2,\nтабл. 3.3, табл. 3.4, табл. 3.5, табл. 3.6, табл. 3.7, табл. 3.8, табл.\n3.9, табл. 3.10, табл. 3.11.\nНомер балансового рахунку\tОпис рахунку\tНомер рахунка в банку\n№\tПерелік аудиторських процедур\tВиконавець\tІндекс робочого документа\n1. Рахунки в національній валюті.\n1.\tПеревірка наявності прибуткових і видаткових документів, відображених\nу банківських виписках по рахунку\n2.\tПеревірка наявності банківських виписок\n3.\tПеревірка вівдповідності дат платіжних доручень датам у банківських\n4.\tПеревірка повноти оприбуткування коштів, зданих з каси на поточний\n5.\tПеревірка правильності заповнення платіжних доручень\n6.\tЗвірка відповідності контрагентів по платіжних документах і по\nжурналу – ордеру.\n7.\tТаксування оборотів у виписках банку\n8.\tРозрахунок залишків по рахунку на кінець дня\n9.\tПеревірка правильності застосування кореспонденції рахунків і\nповноти відображення операцій по рахунку в журналі-ордері\n10.\tЗвірення оборотів і залишків у виписках банку та головній книзі\n11.\tЗіставлення сум, відображених у фінансовій звітності, з залишком у\nрегістрах бухгалтерського обліку і головній книзі\n2. Рахунки в іноземній валюті.\n1.\tПеревірка наявності банківських виписок\n2.\tПеревірка наявності прибуткових і видаткових документів,\nвідображених у банківських виписках по рахунку\n3.\tПеревірка відповідності даних виписок банку сумам, зазначеним у\nприкладених до них первинних документах\n4.\tЗвірка відповідності контрагентів по платіжних документах і по\nжурналу – ордеру\n5.\tПеревірка своєчасності зарахування вілютної виручки на транзитний\n6.\tПеревірка своєчасності відображення в обліку обов’язкового продажу\n7.\tПеревірка правильності відображення в обліку доходів і витрат від\n8.\tПеревірка правильності сплати банку комісійної винагороди за\nпроведення розрахунків в іноземній валюті і здійснення конверсійних\n9.\tПеревірка правильгності застосування курсу валюти при відображенні\nоперацій у національній валюті\n10.\tПеревірка правильності визначення курсових різниць на дату операції\nі на кінець звітного періоду\n11.\tЗвірення оборотів і залишків у виписках банку та головній книзі 12.\tЗіставлення сум, відображених у фінансовій звітності, з залишком у\n13.\tПеревірка правильності застосування курсу валюти при відображенні\nоперацій у національній вілюті\n14.\tПеревірка правильності визначення курсових різниць на дату операції\n15.\tСкладання переліку виявлених порушень\n16.\tНаправлення запиту на підтвердження залишків на рахунках\nТЕСТ ВИБІРКОВОГО КОНТРОЛЮ\nбанківських документів на відповідність\n№\tЕлемент вибірки (дата)\tВідповідальність дати в банківській виписці\nдаті додатка до неї\tВідповідність суми в банківський виписці сумі\nдодатка до неї\tВідповідність суми цифрами в платіжному дорученні сумі\nпрописом\tВідповідність суми отриманих коштів у касовому звіті і виписці\nбанку\tВідповідність суми зданого виторгу в касовому звіті і виписці\nбанку\tРазом відхилень по елементу вибірки\nРазом відхилень за кожним рівнем контролю\nПримітка: Якщо відхилень за одним з елементів більше трьох, варто\nпровести тестування за суттю.\nТЕСТ ВІДПОВІДНОСТІ ЗАЛИШКІВ\nу синтетичних і аналітичних регістрах обліку\nРахунок 311 “Поточні рахунки в національній валюті”\n№\tПоказники\tЗначення на відповідну дату\n31.01\t28.02\t31.03\t30.04\t31.05\t30.06\t30.07\t31.08\t30.09\t31.10\t30.11\t31.12\n1.\tЗалишок по виписці банку\n2.\tЗалишок у журналі ордері\n3.\tЗалишок у головній книзі\nРахунок 313 “Інші рахунки в банку в національній валюті”\nТЕСТ ВІДПОВІДНОСТІ ОБОРОТІВ\nСинтетичних і аналітичних регістрів обліку в національній валюті\n№\tПоказники\tПеріод\nСіч.\tЛют.\tБер.\tКвіт.\tТрав.\tЧерв.\tЛип.\tСерп.\tВер.\tЖовт.\tЛист.\tГруд.\n1.\tСуми одержуваної з банку готівки в звітах касира і виписках банку\n2.\tСуми зданої виручки в звітах касира і виписках банку.\n3.\tСуми інших надходжень, що здані до банку\nСистема позначень: “+” – дані відповідають\n“0” – дані не відповідають\n(додатково навести відхиленння та їх пояснення)\nСинтетичних і аналітичних регістрів обліку в іноземній валюті валюті\nРахунок 312 “Поточні рахунки в іноземній валюті”\nРахунок 313 “Інші рахунки в банку в іноземній валюті”\nСинтетичних і аналітичних регістрів обліку в іноземній валюті\n2.\tСуми, повернуті з каси, в звітах касира і виписках банку.\nКурсових різниць на дату звіту чи дату здійснення операцій\n№\tБалансовий рахунок\tСума в іноземній валюті\tДата звіту\tКурс на дату\nзвіту\tДата останньої операції\tКурс на дату останньої операції\tКурсова\nза даними аудитора\tза даними обліку\nПЕРЕЛІК ПОМИЛОК І ПОРУШЕНЬ, ВИЯВЛЕНИХ ПРИ АУДИТІ БЕЗГОТІВКОВИХ\n№\tПервинний документ, обліковий регістр\tХарактер порушення\nНайменування\t№\tДата\tСума\nВ умовах ринкового господарювання, виникнення підприємств різних форм\nвласності в здійснені розрахунків усунено зайву централізацію,\nрегламентацію, уніфіковано порядок їх здійснення. Однак, здійснюючи\nрозрахунки, як підприємства, так і кредитні установи зобов’язанні суворо\nдотримуватись чинних законодавчих актів, банківських правил, сприяти\nприскоренню платежів та зміцненню розрахункової дисципліни.\nВ сучасних умовах гроші є невід’ємним атрибутом господарського життя.\nТому всі угоди, які пов’язані з поставкою матеріальних цінностей і\nнаданням послуг, завершуються грошовими розрахунками. Останні можуть\nприймати, як готівкову, так і безготівкову форму розрахунку.\nОрганізація грошових розрахунків з використанням безготівкових грошей є\nбільш переважаючою, на відміну від розрахунків із застосуванням\nготівкових, грошей, оскільки в першому випадку досягається значна\nекономія на “издержках обращения”.\nШирокому застосуванню безготівкових розрахунків сприяє розгалужена гілка\nбанків, а також зацікавленість держави в їх розвитку.\nТакож більшість підприємств запровадило і використовую сучасну систему\nелектронних розрахунків „Клієнт-банк”, яка дозволяє оперативно і з\nнайменшими витратами отримувати інформацію зі своїх рахунків і\nздійснювати платежі. При аудиті безготівкових розрахунків аудитору слід керуватися\nнормативно-правовою базою та приділяти найбільшу увагу первинним\nдокументам, а саме платіжне доручення, платіжна вимога доручення,\nплатіжна вимога, розрахунковий чек, акредитив, вексель, тощо.\nТаким чином безготівкові розрахунки — це грошові розрахунки шляхом\nзапису по рахункам в банках, коли гроші списуються з рахунку платника і\nзараховуються на рахунок отримувача. Безготівкові розрахунки в\nгосподарстві організовані по визначеній системі, під якою розуміють\nсукупність принципів організації безготівкових розрахунків, вимог, що\nзастосовуються до їх організації, визначених певними умовами\nгосподарювання, а також форм і способів розрахунків і пов’язаного з ними\nУ сучасних умовах використовуються різні форми безготівкових\nрозрахунків. Облік безготівкових розрахунків ведеться по субрахункам та\nПозитивні та негативні сторони кожної із форм розрахунків висвітлені в\nПозитивні та негативні сторони форм безготівкових розрахунків.\nПерелік безготівкових форм розрахунків\nПозитивні сторони\tНегативні сторони\n1. За допомогою платіжних доручень\t1) можливість сплати податків і\nзборів; 2) можливість попередньої оплати за товари (роботи, послуги); 3) можливість перерахування коштів безпосередньо на банківський рахунок\nфізичних осіб. 2. За допомогою платіжних вимог-доручень прискорення проходження оплати за відвантажені товари (роботи,\nпослуги). 3. За допомогою розрахункових чеків 1) зменшення обороту розрахунків готівкою; 2) відсутність санкцій за перевищення встановлених лімітів оплати\nготівкою за одним платежем; 3) суми, які виписуються за розрахунковим чеком (далі — РЧ), не\nвпливають на суму ліміту каси підприємства; 4) у разі втрати чекової книжки (далі — ЧК) підприємство втрачає тільки\nбланки розрахункових чеків, а не самі кошти; 5) можливість обміну РЧ на готівкові кошти для фізособи — не СПД\n(юрособи і фізособи-СПД такого права не мають).\tвідносно тривалі терміни\nдокументообігу, проходження платежів; вилучення коштів з обігу; складності оформлення; фізособа – не СПД не може продовжити термін дії РЧ; низький рівень гарантій за платежами і відповідно високий ризик\nнеотримання коштів; неприпустимий обмін чека з ЧК на готівкові кошти й отримання здачі з\nсуми чека готівковими коштами юрособами.\n4. За допомогою акредитивів\tПостачальнику акредитив гарантує надходження\nвиручки після постачання товару, виконання робіт або надання послуг. Покупцю гарантується списання коштів з його поточного рахунка тільки у\nразі виконання постачальником умов акредитива.\tУ разі депонування\nпокупцем коштів відволікає у себе з обігу кошти для оплати за\nакредитивом. У разі оплати за акредитивом банком своїми коштами — оплата покупцем\nвідсотків за послуги банку.\n5. За допомогою векселів\tВідстрочення платежу за придбані товари\n6. Розрахунки в порядку планових платежів\tдає можливість працівникам\nфінансово-збутової служби і бухгалтерії підприємства-постачальника не\nпідраховувати точну суму заборгованості, яку повинен сплатити покупець\nза кожну поставку. 9. За допомогою банківських платіжних карток\tкартковий рахунок у\nгривнях, доларах чи іншій валюті або у двох різних валютах одночасно —\nекономія витрат на конвертацію валют; не треба постійно тримати при собі велику кількість грошової готівки (не\nзагубиш і не вкрадуть); перевезення коштів через кордон без зайвих митних процедур; нарахування відсотків на залишок коштів на картрахунку; незалежність від режиму роботи банку (можливість здійснювати розрахунки\nцілодобово); знижки в торгових і сервісних мережах; лімітовані розрахунки протягом дня (на суму понад 3000,00 грн); можливість придбання товару в мережі Internet; нелімітовані розрахунки протягом дня з одним або кількома продавцями; робити покупки й оплачувати послуги там, де розрахунки відбуваються з\nвикористанням платіжних карток; — отримувати в банкоматі або банку будь-яку грошову готівку практично в\nбудь-якому кутку світу.\tнемає можливості повсюдного їх використання\nчерез відсутність відповідного обладнання, банкоматів та обслуговуючих\nбанків у всіх торгових точках і населених пунктах; використання платіжних карток можливе тільки в певних банкоматах. Безготівкові розрахунки в Україні розвиваються дотепер, прикладом є\nбанківські платіжні картки, які з’явилися в Україні досить недавно. На\nмою думку саме ця форма безготівкових розрахунків є найпрогресивнішою.\nДля прийняття ефективних управлінських рішень та планування\nгосподарської діяльності підприємства, керівнику підприємства слід\nвибирати та застосовувати найефетивніши форми безготівкових розрахунків,\nякі найповніше задовільняють потреби підприємства.\nФорми безготівкових розрахунків розрізняють залежно від характеру і\nзмісту відповідних розрахункових документів.\nмаксимально короткий час грошової компенсації виробникам-власникам\nпоставленої продукції, виконаних робіт і наданих послуг.\nОтже, питання розрахункових документів, є досить актуальним на\nсьогоднішній час. Воно є дуже важливим для розвитку національної\nекономіки, і потребує більш чіткої законодавчої регламентації. На мою\nдумку в законодавстві треба більше уваги приділяти таким формам\nбезготівкових розрахунків як чеки, акредитив і вексель.\nСтабільність фінансової системи України і національної економіки\nбезпосередньо пов’язана зі стабільністю розрахункової системи, тобто з\nнаявністю надійного механізму платежів, що дозволяють безперебійно\nздійснювати розрахункові операції. Список використаних джерел\nЗакон України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в\nУкраїні” від 16.07.99 р.\nЗакон України “Про обіг векселів в Україні” від 25 грудня 2002 року N\nПостанова Правління НБУ “Про впровадження пластикових карток міжнародних\nплатіжних систем у розрахунках за товари, надані послуги та при видачі\nготівки” від 24 лютого 1997 року N 37.\nП(С)БО 3 “Звіт про фінансові результати”, затверджене наказом МФУ від\n31.03.99 р. №87.\nП(С)БО 4 “Звіт про рух грошових коштів”, затверджене наказом МФУ від\nП(С)БО 10 “Дебіторська заборгованість”, затверджене наказом МФУ від\n08.10.99 р. №237.\nП(С)БО 11 “Зобов’язання”, затверджене наказом МФУ від 31.01.00 р. №91.\nІнструкція “Про порядок відкриття та використання рахунків в\nвід 18 грудня 1998 р. №527.\nБухгалтерський фінансовий облік на підприємствах України. Підручник для\nстудентів економічних спеціальностей навчальних закладів./Ткаченко Н.М.\n-К:А.С.К., 2003 , -764с.\nБухгалтерський облік: первинні документи та порядок їх заповнення.\nНавчальний посібник. Університет Економіки та Права «КРОК»/ Кім Г.В.,\nСопко В.В., -К: ЦУП, 2004, -440с.\nБанковское право.Учебное и практическое пособие./ Ефимова Л.Г., -К:\nИздательство БЕК, 1994.\nОснові банковского права. Курс Лекций. /Агарнов М. М., -М.:Издательство\nФінансове право. Під редакцією Ворошилової Л.К. і Берської Д.А. -К.:\nВексель. Сто вопросов и ответов. Методическое пособие / под ред. З.Е.\nШимановой — М.:1994.\nАудит : Навчальний посібник/ Л.М. Чернелевський, Н.І. Ботунець, -К.:\nМіленіум, 2002, -466с.\nАудит:Навчальний посібник/ В.Я. Савченко, -К: КНЕУ, 2002, -322с.\nТеорія фінансово-госодарського контролю і аудиту: Підручник/ М. Т.\nБілуха, -К: ПП «Влад і Влада», 1996, -320с.\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2002/06/06sc7.html HYPERLINK \_l «_Hlk73974815»\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2001/26/26pr10.html HYPERLINK \_l «_Hlk73974989»\nhttp://www.dtkt.com.ua/debet/ukr/2001/50/50sc5.html PAGE PAGE 2 — PAGE 1 -стр. PAGE 1 из NUMPAGES 89 PAGE 1 Возможно лучше содержание этого пункта поставить в Выводы, тем более что\nсуммарное кол-во страниц итак больше установленного в методичке\n(банк-емітент) 3 9\n(банк бенефіціара, виконуючий банк)\nСтруктурно — функціональні компоненти системи безготівкових розрахунків\nВимоги до організації розрахунків\nСпособи безготівкових розрахунків\nза об’єктом розрахунків розрахунки за товарні операції — платежі за товарно-матеріальні\nцінності, надані послуги і виконанні роботи\nрозрахунки за нетоварні операції — сплата податків та перерахування\nінших платежів до бюджету, одержання і повернення банківських позичок,\nстрахових сум тощо.\nвнутрідержавні (внутріміські, що здійснюються в межах одного населеного\nпункту, і міжміські — за межами цього пункту)\nміждержавні розрахунки (між господарськими суб’єктами, які знаходяться\nна територіях різних держав)\nформи розрахункових документів\nза способом реалізації прямі\nпервинні документи (платіжне доручення, платіжна вимога доручення,\nплатіжна вимога, розрахунковий чек, акредитив, вексель)\nакти про закупівлю товарів (виконання робіт, надання послуг, кредитні\nоблікові реєстри (журнали 1, 2, 3 та відомості до них, Головна книга,\nжурнали обліку придбаних матеріальних цінностей, відомості реалізації\nготової продукції, тощо)\nфінансова звітність (форми №1,2, 3, 4)\nДжерела інформації аудиту грошових коштів та розрахункових операцій\nлімітованої чекової книжки\nВиди рахунків підприємства в банках\nАудит журналів, відомостей та зіставлення даних з Головною книгою і\nАудит відображення кореспонденції рахунків в бухгалтерському обліку\nАудит виписок банку по розрахунковому та валютному рахунках\nАудит використання банківських позик\nАудит операцій по отриманню грошей із банку по чеку\nАудит операцій по перерахуванню коштів акцептованими дорученнями\nАудит первинних документів і реєстрів по обліку розрахунків з\nАудит розрахунку податків до бюджету та позабюджетних фондів\nАудит первинних документів по обліку безготівкових розрахунків\nАудит операцій з акредитивами\nАудит первинних документів і реєстрів по заборгованості\nАудит операцій з чеками\nАудит дотримання порядку відкриття рахунків в банку\nКонвенціональна реконструкція основоположень висновків у науці (реферат)\nФізична культура і раціональне харчування – важливий фактор зміцнення здоров’я і підвищення працездатності людини (реферат)\nПравове регулювання забезпечення енергетичної безпеки держави (реферат)\nПоняття індивідуального попередження злочинів (реферат)