Наш казкар на патріотичному заході в музеї\n9 жовтня 2019 р. в меморіальному музеї І.К.Карпенка-Карого відбувся патріотичний захід «На цій землі нас не здолати». Він проводився з нагоди й у канун потрійного свята: 14 жовтня, водночас, відзначається День захисника України, День Українського козацтва та християнське свято Покрови Пресвятої Богородиці.\nТож працівники літмузею організували комплексне дійство для учнів гімназії-інтернату-школи мистецтв, запросивши на зустріч з одинадцятикласниками завідувача відділом військово-патріотичного виховання КЗ СЮТ, голову міського сектора національно-патріотичного виховання, генерала-майора Українського козацтва, дитячого письменника Павла Чорного, відомого барда, поета, композитора й волонтера Андрія Шульгу, та заступника голови ГО «Народ», громадського активіста, колекціонера українських старожитностей – Олександра Маринкевича.\nПавло Чорний познайомив присутніх з циклом своїх патріотичних віршів про Вітчизну, Майдан, АТО, Афганістан та зачитав віршоване привітання сьогоденним захисникам Української держави.\nАндрій Шульга натхненно виконав патріотичні пісні на слова Павла Чорного («Волонтери») та місцевих поетів.\nВолодимир Маринкевич презентував колекцію старовинної зброї, поспілкувався з молоддю, та надав можливість усім охочим сфотографуватися з козацькими шаблями.\nУчні проявляли велику зацікавленість і отримали позитивні враження від побаченого та почутого.\nПодібні заходи є дуже важливим чинником дієвої, творчої співпраці державних освітніх і культурних закладів та представників громадянського суспільства в напрямку належного виховання нової генерації українських патріотів.\nДодаткова інформація: http://www.kr-rada.gov.ua/news/na-tsiy-zemli-nas-ne-zdolati-zustrich-patriotiv-kropivnitskogo-u-muzeyi-karpenkakarogo.htm


Кабмін не передбачив бюджетне фінансування на виготовлення військової техніки - А.Гриценко – новини на УНН | 14 жовтня 2011, 16:48\nСереда, 19 червня 2019 09:59\nПʼятниця, 14 жовтня 2011, 16:48 • Денис Габдрахімов • 9285\nКабмін не передбачив бюджетне фінансування на виготовлення військової техніки - А.Гриценко\nКИЇВ. 14 жовтня. УНН. Кабінет Міністрів не вніс до проекту державного бюджету на 2012 рік фінансування на виготовлення нових зразків військової техніки. Про це в ексклюзивному коментарі УНН сказав голова Комітету Верховної Ради з питань національної безпеки та оборони Анатолій Гриценко.\n"Комітет висловив занепокоєння тим, що уряд не вніс в проект бюджету фінансування, пов'язане з розробкою та виготовлення нових зразків техніки озброєння на суму понад 2 мільярди гривень. Окрім того, виявилося, що не визначений розпорядник бюджетних коштів за програмою оборонно-промислового комплексу, оскільки Міністерство промислової політики ліквідовано і уряд взагалі пропустив цю позицію в проекті бюджету. Тому терміново приймалося рішення для того, щоб на міністерство Клюєва (Міністерство економічного розвитку і торгівлі – Ред.) поклали цю функцію, і такі проекти, як виготовлення корабля класу "Корвет", були профінансовані", - зазначив А.Гриценко.\nГолова Комітету додав, що уряд сформував бюджет силових відомств несистемно. "Міністерству оброни виділяються кошти на придбання техніки, але Міністерству економічного розвитку та Державному космічному агентству кошти на створення відповідних виробничих потужностей не виділяються. Такий підхід не є результативним", - додав він.\nЗа словами А.Гриценка, Комітет, який він очолює, направив свої пропозиції відносно фінансування оборонної галузі до Комітету парламенту з питань бюджету.\nНагадаємо, Комітет ВР з питань національної безпеки і оборони рекомендує збільшити фінансування оборонної галузі за загальним фондом до 20,1 млрд грн (1,35% від ВВП).\nЯк повідомляв УНН, 20 жовтня Верховна Рада України на вечірньому пленарному засіданні розглядатиме у першому читанні проект державного бюджету на наступний рік.


Близько 400 літаків Boeing 737MAX залишаються на землі майже півроку, з березня 2019-го, через заборону польотів цієї серії літаків по всьому світі. Авіакомпанії змушені вдаватися до особливих заходів, аби зберегти літаки від руйнування. На літаках їздять навколо ангарів, їх переміщують до пустелі та ретельно захищають від птахів, що прагнуть знайти місце для гнізда. Про це у своїй колонці для Forbes USA пише журналіст Джеремі Богайськи.\nЗ того часу, як після березневої катастрофи авіаційні влади усіх країн світу заборонили експлуатацію Boeing 737 MAX, на літовищах та складах авіакомпаній зберігаються 387 літаків цієї моделі. Ще 200 знаходяться на складах виробника - вони повністю зібрані, але не можуть бути доставлені замовникам. Наразі ніхто не береться прогнозувати дату повернення «максів» до неба, принаймні цього не станеться раніше зими, отже, літаки залишатимуться приземленими близько дев’яти місяців. Це означає, що деякі авіакомпанії наражаються на ризик того, що літаки в прямому сенсі зростуться з землею.\nЛІКНЕП ЗІ ЗБЕРІГАННЯ ЛІТАКІВ\nШини авіалайнерів, що тривалий час стоять на парковці, можуть примерзнути до асфальту за температури нижче нуля, попереджає інструкція з експлуатації Boeing до попередньої моделі 737. Автори інструкції рекомендують авіатехнікам підкладати під шини пісок або жорсткі фіброві підстилки та накривати чохлами колеса й гальмівні пристрої, аби захистити їх від дощу та снігу.\nЗ настанням осені авіакомпанія Air Canada розглядає можливість переміщення своїх 24 лайнерів 737 MAX на південь, щоб зберігати їх у пустелі, повідомляє представник перевізника. Інша канадська авіакомпанія West Jet стверджує, що залишить свої 13 літаків у Канаді, але раз на тиждень вони з увімкненими двигунами будуть їздити навколо ангарів.\nЛітаки створені, аби рухатись, отже, наразі ціла армія авіаційних техніків працює над тим, аби лайнери не постраждали від тривалого перебування на землі. Чим тривалішим є приземлення, тим радикальнішими мають бути заходи по забезпеченню утримування літаків. Серед головних інструментів, що рекомендує інструкція з експлуатації 737 MAX, - жовта вінілова стрічка №471 для герметичного закупорювання всіх отворів та сенсорів, а також різноманітні мастильні матеріали.\nАмериканська Southwest Airlines, найкрупніший експлуатант Boeing 737 MAX, зберігає свій флот з 34 літаків у сухому та спекотному кліматі пустелі Мохаве - на літовищі Вікторвіль (Каліфорнія). Раз на тиждень технічні спеціалісті запускають двигуни, що згідно інструкції компанії-виробника мають працювати «порожньо» близько 15-20 хвилин, аби випарилась волога, накопичена в мастильній та паливній системах. По закінченні деталі двигунів вкривають новим шаром масла, щоб уникнути появи іржі. Крім того, щотижня спеціалісти Southwest Airlines вмикають на приземлених лайнерах бортові комп’ютери та допоміжні силові установки.\nЗа правилами, двері літаків, що зберігаються у пустелі, влітку мають бути відкриті, аби салони не постраждали від спеки, розповідає президент Ascent Aviation Services Девід Кверіо. Ascent Aviation Services - оператор одного з найкрупніших сховищ літаків у світі Pinal Airpark в Арізоні.\n«Іноді на літаках, що припарковані, будують гнізда птахи, а особливо сміливі навіть намагаються зробити це безпосередньо у салоні», - запевняє Кверіо.\nЗазвичай, каже він, літаки, що залишені на зберігання, перевіряються щодня, аби переконатись, що зовнішній захист не постраждав. Інструкція 737 визначає графік технічних процедур, а саме: щотижня літак необхідно оглядати на предмет виявлення іржі, кожні два тижні - вмикати електроніку мінімум на 2 години, кожні 30 днів літак треба переміщувати на третину оберту колеса, аби шини не протерлись. Ковдри та сидіння оглядають, аби виявити плісняву, а з водоприймачів паливних баків слід зливати воду, аби попередити появу бактерій та грибів, що має запобігти засмічуванню паливних фільтрів. Якщо літак не експлуатується більше двох місяців, інструкція рекомендує нанести захисну емульсію на нефарбовані металеві поверхні, опустити шторки ілюмінаторів, лобове скло покрити алюмінієвою фольгою, а сидіння - чохлами з бавовни. Після 90 днів зберігання необхідно приводити до руху закрилки, руль та інші системи контролю. Кверіо стверджує, що у випадку приземлення більш ніж на рік обидва літакобудівники, Boeing та Airbus, рекомендують повертати деякі моделі до робочого стану, перш ніж знову відправляти їх на зберігання.\nТермін повернення 737 MAX до експлуатації неодноразово зміщувався. Деякі авіакомпанії можуть ухвалити рішення щодо переведення літаків до режиму довготривалого зберігання, тобто зняти акумулятори та інші «чутливі» елементи та законсервувати двигуни, розповідає Тім Земанович, президент компанії Fillmore Aviation, що спеціалізується на демонтажі літаків. За його словами, такий спосіб зберігання вдвічі дешевше, бо потребує меншої кількості регламентних робіт із технічного обслуговування. Проте у разі термінового повернення 737 MAX до експлуатації на підготовку літака буде потрібно значно більше часу.\nЛЕТИМО ЧИ НІ?\nBoeing очікує, що авіаційні регулятори узгодять запропоновані компанією додаткові розробки 737 MAX та оновлений учбовий план для пілотів на початку четвертого кварталу 2019 року. Однак, враховуючи попередні затримки та нові технічні проблеми, про які стало відомо останніми місяцями, експерти вважають, що повернення 737 MAX може не відбутися цього року. Представник Southwest зазначив: як тільки Федеральне управління цивільної авіації США (FAA) повідомить, що модель знову можна експлуатувати, авіакомпанія розпочне підготовку своїх 737 MAX до польотів. На кожен приземлений наразі літак перевізник планує витратити 120 годин технічних робіт, а весь парк літаків повернути до флоту протягом 30-60 діб.\nДжеймс Асквіт, засновник та CEO в Holiday Swap, впевнений, що не варто очікувати на повернення 737 MAX цього року. У своїй колонці Forbes USA він звертає увагу, що надання дозволу на поновлення експлуатації Boeing 737 MAX від FAA не стане вирішенням проблеми ані для виробника, ані для авіакомпаній, що його експлуатуватимуть. По-перше, заборона затверджена авіаційними органами усіх країн, отже, Європейське агентство авіаційної безпеки (EASA) та інші регулятори також мають затвердити оновлення від Boeing, що означає тривалість процедури. По-друге, чи є стовідсоткова впевненість, що пасажири радо вітатимуть повернення літака та забажають скористатися послугами авіакомпаній, що використовуватимуть 737 MAX на своїх маршрутах?\nЯскравий приклад іміджевих ризиків - Ryanair, який зробив ребрендінг своїх MAX, змінивши назву літака на 737-8200. Ще рік тому всі авіаперевізники з гордістю анонсували у своїх бортових журналах наявність найбільш ефективного Boeing 737 MAХ у власному флоті.\n«Зараз я впевнений, - каже Джеймс, - авіакомпанії прагнутимуть не настільки наполегливо афішувати використання цього типу літака, особливо попервах після повернення у небо».\nЯк стало відомо, з середини серпня деякі авіакомпанії відновили продаж квитків на більш ніж 32600 рейсів на Boeing 737 MAX, незважаючи на невизначеність із термінами повернення дозволу на експлуатацію цього типу літака. Про це повідомила британська Sunday Times з посиланням на аналітичну компанію OAG Aviation Worldwide Limited. За інформацією видання, TUI, United Airlines, American Airlines, Norwegian, Southwest, Icelandair та деякі інші авіакомпанії запланували вказану кількість рейсів на лайнерах MAX8 та MAX9 на листопад-грудень 2019.\nВиконавчий віце-президент OAG Aviation Джон Грант вважає, що плани перевізників повернути до експлуатації 737 MAX із кінця жовтня свідчать про отримання відповідних гарантій від Boeing.\n«Цю модель, вірогідніше за все, буде сертифіковано та допущено до польотів у вересні цього року або трохи пізніше», - пояснив експерт.\nАле раптом цього не станеться, авіакомпанії будуть змушені міняти тип літаків або взагалі скасовувати рейси.\nПри підготовці статті використані матеріали Forbes USA


З метою запобігання поширенню на території району коронавірусу COVID-19 особистий прийом громадян в управлінні праці та соціального захисту населення призупинений.\nПрийом документів для призначення державних соціальних допомог, житлових субсидій та пільг проводиться дистанційно, а саме:\n- листами через підприємство «Укрпошта»;\n- через соціальних працівників за місцем проживання (за винятком\nжителів смт. Кельменці).\n- з приводу призначення державних соціальних допомог – 2-04-73;\n- з приводу призначення житлових субсидій – 2-06-61;\n- з приводу надання пільг – 2-07-61;\n- з приводу забезпечення технічними засобами реабілітації – 2-07-61;\n- з інших питань – 2-04-70.


Тести з основних дисциплін та знань\nТестування — це процес чи інструмент дослідження, призначений для виявлення інформації про якість засвоєння знань виконуючого тест відносно вимог необхідних знань даного предмету, відповідно складеного тесту.\nТестове випробування з географії\nВ даному тесті наведено завдання для перевірки знань учнів середніх шкіл з географії.\nВипробування з фізики\nБібліотека електронних книжок, наукових статей, та порад для самостійного навчання.\n© 2011-2016 Освітньо-інформаційний центр. Телефон:+38(093) 515-5724, +38(098)050-86-49, +38(066)0400-693 e-mail:rivne@repetutor.rv.ua·


«Дорога на Пруси»: у Сунківському лісництві з’явився унікальний туристичний маршрут | «Медіа-центр»: телестудія «Тясмин», радіо FM «Тясмин»\n«Дорога на Пруси»: у Сунківському лісництві з’явився унікальний туристичний маршрут\n18 Вересня 2020, 11:30 Сміла\n17 вересня відбулася подія на теренах Сунківського лісництва, яка війде в історію розвитку туризму на Смілянщині. Директор державного підприємства “Смілянське лісове господарства” Юрій Сегеда підтримав та взяв в експлуатацію новий краєзнавчий туристичний маршрут місцевого значення «Дорога на Пруси».\nПро це розповів краєзнавець Сергій Тимофієв.\nВідповідний стенд розмістили у Сунківському лісництві. «Дорога на Пруси» – новий і поки що єдиний на Черкащині навчально-пізнавальної, багатопрофільний, краєзнавчій туристичний маршрут місцевого значення. Довжина маршруту – 15 км.\n– Родзинкою маршрута є інклюзивно- спортивна ділянка протяжністю 2,5 км для людей з обмеженими можливостями, людей поважного віку та дітей, розповідає Сергій Тимофієв.\nМаршрут пролягає берегом колишньої річки Тенетинка де ще з 18ст. існувала дорога між с.В.Яблунівка і с. Пруси сьогоднішнє с.Михайлівка. Також увесь маршрут промаркований відповідними знаками, які особливо допоможуть туристам-початківцям.


Де у Тернополі розмістили спеціальні контейнери для благодійності - ШоТам\nУ Тернополі розмістили спеціалізовані контейнери, в які усі охочі цілодобово можуть залишити одяг для дорослих та дітей, взуття, чисту постільну білизну і дитячі іграшки.\nПро це повідомив у фейсбуці міський голова Сергій Надал.\nПісля проведення волонтерами з Благодійного фонду «Міжнародний Фонд добрих людей» сортування, відбувається роздача зібраних речей малозабезпеченим жителям громади.\nКонтейнери у Тернополі розміщені за адресами:\n“Закликаю тернополян долучатися до збору необхідних речей потребуючим жителям нашої громади”, – написав міський голова.\nДодаткова інформація за номерами: БФ «Міжнародний Фонд Добрих Людей» – 097 183 38 71;\nНагадаємо, завдяки проєкту «HANDCRAFTS by orphans» від благодійного фонду «ORPHAN EDUCATION CLUB» діти-сироти заробляють прямо в стінах дитбудинків.


Топ-50 юрфирм Украины Исследование 2021 года\nУ грудні 2021 року буде оприлюднено результати дослідницької програми «50 провідних юридичних фірм України» — проєкту газети «Юридична практика».\nЩорічне дослідження «50 провідних юридичних фірм України» проводиться вже в 25-й раз і містить низку рейтингів: крім «50 провідних юридичних фірм України» та «Бронзової ліги» за узагальнювальними показниками, визначаються найкращі юрфірми за прибутковістю, кількістю юристів, фінансовою ефективністю, рівнем визнання серед колег. Крім того, буде названо юрфірми — галузеві лідери та опубліковано інтерв'ю з провідними фахівцями практик.\nВажливою частиною дослідження є детальне вивчення репутації юридичних фірм та оцінка якості їх роботи, насамперед у клієнтському середовищі. У зв'язку з цим просимо вказувати ваших потенційних рекомендувачів. Зазначеним особам може бути надіслано пропозиції прокоментувати досвід співпраці з вашої юридичною фірмою. З огляду на обмеженість строків проведення дослідження та необхідність обробки великої кількості даних відповідь на відповідний пункт анкети просимо надіслати до 8 жовтня.\nСпеціальний додаток «50 провідних юридичних фірм України 2021 року» буде розповсюджено з усім тиражем газети «Юридична практика», доставлено головам правлінь найбільших українських банків, членам ЕВА, ІСС, СУП, юрисконсультам провідних компаній України.\nСпецвипуск «50 провідних юридичних фірм України 2021 року» надасть вичерпну інформацію про стан справ провідних юридичних фірм, які практикують в Україні, стане повноцінним гідом по ринку юридичних послуг для великого бізнесу!


Жінка випала з маршрутки на ходу\nВ одній з хмельницьких маршруток стався інцидент – жінка випала з салону просто на ходу. Постраждалу у важкому стані доправили до обласної лікарні. Про це повідомляє PRESS-ЦЕНТР із посиланням на Актуально.\nВодій рушив з місця, не зачинивши двері. В результаті 70-річна мешканка села Водички, що на Хмельниччині, випала з маршрутки і зламала тазові кістки, а також отримала струс мозку і закриту черепно-мозкову травму.\nЧитайте також: На Хмельниччині через пожежу на фермі загинуло 40 свиней\nЖінці надають допомогу у травматологічному відділенні Хмельницької обласної лікарні.


Ціна 1219 - 7888грн.\nOneTrue 2 Blueprint 3 Enuff 57 KFD skateboards 10 Mindless 29 Ocean Pacific 2 RAD Board Co 8 Razor 4 Speed Demons 4 The Heart Supply 20 Verb Skateboards 6 Zoo York 15\nABEC-5 16 ABEC-7 27 ABEC-9 4\nOneTrue серфскейт Wave Hunter\nOneTrue Wave Hunter - компактний і легкий сёрфскейт. Невеликий кіктейл і злегка виражений ніс разом з карвінгової підвіскою створюють повну свободу під час вуличного серфінгу. М'які колеса Rompers 65 мм дозволяють маневрувати і контролювати дошку. На..\nOneTrue Venice Queen - класичний лонгборд для райдерів початкового рівня. Тип деки пінтейл призначений для розслабленого серфінгу і карвінгу по асфальту. М'який конкейв і широка дека роблять лонгборд чуйним і стійким. Колеса Shifters дозволяють контр..


Вартість життя і ціни в Херндоні, штат Вірджинія. Оновлено вер 2020 - TravelTables\nВартість життя в Херндоні, штат Вірджинія, ціни на їжу, оренду, одяг і ін. Оновлено вер 2020\nХерндон, В.А., місто в США, розташоване в Північній Америці. Координати: 38.96955 широти і -77.3861 довготи. Місто розташоване на висоті 111 метрів над рівнем моря. Населення складає 24568 чоловік. Часовий пояс: America/New_York (GMT: -5).\nЦіни в Херндоні, штат Вірджинія на 51 товарів і послуг в 9 категоріях. Вартість їжі, кафе і рестаранов, транспорту, комунальних послуг і зборів, ціни на одяг, вартість оренди апартаментів і покупки житла в Херндоні, штат Вірджинія, та середні зарплати і процентні ставки.\nВи можете допомогти іншим додавши інформацію про поточні ціни в Херндоні, штат Вірджинія. Оновити ціни\nОрієнтовна вартість проживання в Херндоні, штат Вірджинія на місяць без вартості житла\nЗагальна вартість проживання в Херндоні, штат Вірджинія для двох людей середнім рівнем потреб на один місяць буде складати 1424.28 USD, не враховуючи вартість житла.\nОцінка вартості життя в Херндоні, штат Вірджинія\nВи можете розрахувати вартість життя в Херндоні, штат Вірджинія, змінивши кількість товару, використовуючи спеціальне поле біля кожного товару чи послуги. Отриманий підсумок відобразиться у плаваючому віконці в нижній частині екрану.\nЦентральна долина, штат Нью-Йорк, Сполучені Штати\nМанассас, В.А., Сполучені Штати


Проблема міжособового конфлікту стала об'єктом інтенсивного вивчення і соціальної психології на Заході (передусім в США), начиняючи з 60 рр. нинішнього сторіччя . При всьому різноманітті емпіричних і теоретичних підходів до проблеми конфлікту, вимальовується досить стала схема , заснована ня визначенні суті конфліктогенних чинників . Методологічно центральним тут выступає уявлення про те, що виникнення конфлікту зумовлене усвідомленою несумісністю індивідуальних намірів і інтересів протиборствуючих сторін . Такий підхід до розуміння джерел конфлікту поширений під назвою мотиваціонної концепції конфлікту.\nАльтернативна мотиваціонної , когнитивна концепція походження міжособового конфлікту вбачає його причину в суперечності пізнавальних стратегій, що використовуються сторонами при розв'язанні взаємозначимих проблем.\nВизначення конфлікту, що пропонуються в руслі мотиваційного підходу, підкреслюють роль суб'єктивних чинників в детерминаціі конфліктної взаємодії. Широку популярність отримала модель внутріособового конфлікту К.Левіна, який розрізнював три основних випадки конфліктних ситуацій. Пізніше дослідники додали ще один випадок. Дану модель часто називають моделлю «зближення – зближення». 1. Конфлікт «зближення – зближення». З двох об'єктів (цілей), причому обидва володіють позитивним характером , людина повинна вибрати один . При цьому, однак, не можна володіти або прагнути до обох. Іншими словами, ця ситуація нагадує буриданового віслюка, який так і не зміг вирішити, яку зв'язку сіна з'їсти, ту, яка зліва , або ж, яка була від нього праворуч, і помер від голоду. Вибір однієї можливості означає втрату іншої, і ця неминучість робить конфлікт вельми чутливим. У житті часом, не уміючи вирішувати внутрішні конфлікти, людина уподібнюється буриданову віслюку. Жінка, що вирішує, за кого з двох претендентів на її руку вийти заміж або яку роботу з двох можливих відати перевагу , може виявитися в стані тривалої і болісної нерішучості. Чим рівноцінніше за об’єкти , тим глибше виникаючий внутрішньоособовий конфлікт, і людина може надовго виявитися на півдороги між ними. Але ця рівновага нестійка, оскільки привабливість об'єкта збільшується по мірі наближення до нього, а видалення від другої з можливих цілей її привабливість знижує. Як тільки людина робить перший рух до однієї з цілей, її приваблива сила злегка збільшується, в той час як привабливість другої мети меншає . Внаслідок сили тяжіння пере стає бути таким, що урівноважується, і людина все більш енергійно прагне до більш близької мети. 2. Конфлікт «уникнення – уникнення» це ситуація, коли доводиться вибирати між двох приблизно рівних зол, або, як кажуть англійці, вибір між дияволом і пучиною морською.\nНаприклад, співробітник фірми повинен вирішити, чи погодитися йому на переклад в інше місто, яке йому не подобається, або звільнитися з даної фірми. У цій ситуації рівновага залишається стійкою до самого останнього моменту, тобто чоловік, наскільки це можливо, відтягує рішення на користь однієї з небажаних можливостей. Як тільки він робить крок в сторону від однієї з неприємних альтернатив, її відштовхуюча сила меншає ; однак цей же крок наближає його до іншої прикрості , її відштовхуюча сила збільшується, і людина повертається на вихідну позицію.\nЗвичайно справа вирішується втручанням третьої сили.\nНаприклад, начальник службовця вимагає, щоб той повідомив про свою згоду на переїзд в інше місто до певної дати. 3. Конфлікт «зближення – уникнення» це і є конфлікт в повному розумінні слова, принаймні він викликає найбільші переживання. На людину діють сили тяжіння і відштовхування в одному і тому ж напрямі . У основі конфлікту може лежати те, що мета сама по собі має як позитивні, так і негативні сторони . Наприклад, добре оплачувана робота , заради якої треба переїхати в місто, яке не подобається; екзамен, необхідна операція, роди, відповідальний виступ і т. п. З однієї сторони , їх бояться, а з іншою чекають, щоб пережити і залишити позаду. Конфлікт може виникнути так само через те, що досягнення бажаної мети зв'язане з деякими прикрощами : заборонене задоволення і покарання або втрата сомоповаги є прикладами цього. 4. Конфлікт « подвійних зближень – уникнень » з подвійний амбівалентністю . Наприклад, людина коливається у виборі однієї з двох професій, ціліше, кожна з яких має свої позитивні і негативні сторони . Конфлікти «зближення – уникнення» як і «уникнення – уникнення» приводять до стійкої рівноваги: на деякій відстані від мети сили тяжіння і відштовхування урівноважуються, і наближення до мети збільшує як ту, так і іншу (або віддалення п ослаблює іх обох). Розглянуті варіанти конфліктів спрощені і не відображають всієї динаміки мотиваційних процесів. Більшість конфліктів звичайно включають більше двох цілей або двох можливих напрямів дій.\nВибираючи, наприклад, між двома можливими роботами і оцінюючи їх і позитивні, і негативні сторони , можна вирішити: не прийматися ні за яку з них. Більш того реальні ситуації звичайно не так прості, як наведені вище.\nАбсолютно не обов'язково , вибравши конкретну роботу або конкретного партнера, не мати інших альтернатив все життя. Часто реальність така, що вибір однієї мети означає не повну відмову від іншої, а лише відстрочку її досягнення, оскільки можна відмовитися від негайного задоволення бажання на користь більш пізнього її здійснення. Саме існування конфлікту або вибраний даною людиною шлях його дозволу можуть наразити на його небезпеку покарання або засудження з боку суспільства , хворобливого почуття провини або загрози втрати сомоповаги . Все це викликає почуття тривоги.\nНайважливіше значення зв'язку між конфліктом і тривогою має те, що тривога приводить до появи різних захисних наслідків , способів дій, спрямованих на зменшення та позбавлення від тривоги. З цієї причини їх часто називають захисними механізмами. У теорії особистості захисні механізми розглядаються як невід'ємна і всепроникаюча властивість особистості . Джерела конфліктів, з яких виникає тривога, розглядаються по-різному: протидіючі сили Воно, Его і Супер -Его(3. Фрейд)  ; комплекс неповноцінності, що протистоїть прагненню до досконалості (А.Адлер); несумісні невротичні потреби, одночасно спонукаючі людину прагнути до інших людей, виявляти агресивність по відношенню до них і бажання бути від них незалежним (К.Хорні); конфліктуючі вимоги складних міжособових зв'язків (Г.Саллівен); психосоциальные кризи, виникаючі в процесі формування ідентичності особистості (Е.Еріксон). Незважаючи на відмінності в передбачуваних джерелах тривоги, автори теорій особистості згодні в одному : існує велике число захисних механізмів, до відомої міри що забезпечують людині позбавлення від тривоги. Потрібно зазначити, що тривога і функціонування психологічного захисту пов'язані ще і з іншими скрутними ситація, а не тільки з конфліктом фрустрація , криза, стрес.\nРозглянемо декілька відомих прикладів психологічного захисту. Витіснення . Механізм витіснення уперше був описаний 3. Фрейдом і являє собою найбільш прямий шлях уникнення тривоги. В результаті витіснення людина не пам'ятає важкі події минулого, що глибоко торкаються емоції, випробувавши принизливу особисту невдачу , може, завдяки витісненню, абсолютно забути об перенесену і це здійснюється автоматично, ненавмисно.\nЛюдина, що пережила емоційну кризу, може забути не тільки сам конфлікт, але і все, що могло б про нього нагадувати, включаючи власне ім'я. Раціоналізація це когнитивне перетворення конфлікту. Людині властиве прагнення зрозуміти свій життєвий досвід. Він шукає пояснення не тільки зовнішнім явищам, але і своїй власній поведінці, своїм почуттям.\nКогнитивні (пізнавальні) процеси, направлені на це, зазнають спотворюючим впливам емоційних і мотивационных чинників . Людина пояснює собі свою поведінку і почуття в конфліктних ситуаціях таким чином, щоб зберегти самоповагу і уникнути тривоги. Раціоналізація може приймати різні форми. У разі особистої невдачі або порушення моральних принципів чоловік може знайти помилкові, але поважні причини для виправдання своєї поведінки. Підприємець не соромиться шахраювати з податками, порушувати умови договору, тому що бюрократи в уряді марно витратять зароблені важким трудом гроші, а також ще і тому, що «всі так роблять». У лисиці з байки «Про виноград, який нестиглий» безліч людських прототипів: людина, яка говорить, що робота , звідки його звільнили, і так «давно йому нецікава»; підлеглий, не встановивши нормальні відносини з начальником або співробітниками, розказує , що «вони некомпетентні». Ту ж роль, що і феномен зеленого винограду, може грати феномен солодкого лимона: людина, попадаючи в конфліктну ситуацію за допомогою раціоналізації починає знаходити їх цілком бажаними звільнений з роботи і що поступив в інше місце, він починає говорити, що «нова робота набагато цікавіше». Раціоналізація звичайно включає в себе комплекс пояснень, а не одне-єдине; такий комплекс робить раціоналізацію менш вразливою: у людини виявляється декілька ліній оборони. Якщо одна лінія прорвана, то інші продовжують виконувати функцію захисту. У легкій формі раціоналізація грає благотворну роль, захищаючи людину від тривоги в ситуації конфлікту, і тим самим даючи можливість прийти до адаптивного розв'язання проблеми, що виникла. У своїх крайніх формах, однак, раціоналізація може привести до того, що людина заплутається в, мережах брехливих самовиправдань і не зможе раціонально оцінити проблему, що виникла перед ним.\nПроекція . Людина не усвідомлює своєї провини або негативної рисиі (агресивність, упертість , цинізм, скаредність і , але бачить їх в інших, тобто він їх проецирует . Негативною стороною цих і інших захисних механізмів є спотворення (заперечення реальності). Міжособовий конфлікт, у власному значенні слова, є боротьба, що виникла через дефіцит влади, статусу або засобів , необхідних для задоволення домагань, системи цінностей, і що передбачає нейтралізацію, ущемлення або знищення суцільний суперників. Необхідно розрізнювати конфлікт як засіб досягнення певного результату і конфлікт як самоціль. Конфлікти першого типу (реалісти чні ) стимулюються наміром досягнути деякої мети, можуть бути замінені деяким іншим типом взаємодії, якщо конфлікт буде розцінений як неадекватний засіб отримання бажаного результату. Конфлікти, другого типу нонреалістичні породжені не конкуруючими цілями сторін , а необхідністю зняття напруження принаймні у однієї з них. Тут також можливі альтернативні рішення , але торкаються вони лише вибору противника для зняття напруження , а не найбільш прийнятної для реалізації поставленої мети моделі взаємодії. Конфлікт та конкуренція: відмінні та спільні риси Соціальний конфлікт це будь-яка соціальна ситуація (процес), в якій дві або більш соціальних одиниці пов'язані , принаймні, однією формою психологічного або інтерактивного антагонізму.\nПсихологічний антагонізм це емоційна ворожість і схожі з нею явища. Інтерактивний антагонізм розуміється як взаємодія, що будується по типу боротьби і втручання в справи протиборствуючої сторони . Французький соціальний психолог Таузард зазначає, що соціальний конфлікт не може бути повністю описаний за допомогою психологічних категорій; ворожість, агресія н е завжди присутні в соціальному конфлікті, і тому він не може бути приведений до власних афективних і імпульсивних аспектів. Тому сам конфлікт визначається автором як «ситуація, в якій дійові особи (індивіди, групи, організації, нації) або переслідують несумісні цілі і цінності, або одночасно в конкурентній манері прагнуть до досягнення однієї і тієї ж мети». Деякі автори визначення міжособових конфліктів, як продиктовані конкурентною ситуацією, критикують за виникаюче при цьому зміщення понять конфлікту і конкуренції (змагання). Розмежування конкуренції і конфлікту звичайно проводиться з трьох різних точок зору. Згідно з першою з них, змагання (конкуренція) є той же конфлікт, але легитимний , регульований певними правилами, а тому обмежений. Дії учасників тут в рівній мірі можуть або не можуть бути направлені один проти одного з наміром перешкодити досягненню мети противником. Згідно з другою точкою зору, відмінність конкуренції від конфлікту полягає не в правилах як таких, а в тих функціях, які цими правилами регламентуються. У разі конкуренції елементи конфлікту хоч і присутні, але обмежуються правилами, які служать або спільним інтересам учасників, або інтересам якоїсь третьої сторони . Згідно з третьою позицією, конкуренція і конфлікт можуть бути розмежовані за допомогою поняття «влада», що визначається як можливість суб'єкта (індивіда, групи, організації, нації) впливати на образ дій іншого суб'єкта, модифікуючи або контролюючи його поведінку, установки або почуття.\nЗмагання характеризується як «паралельні» пошуки суб'єктами однієї і тієї ж мети, воно мотивоване бажанням виграти, а не заподіяти збитків противнику. Однак в тому випадку, коли контроль над поведінкою іншого стає усвідомленою метою або єдиним засобом досягнення результату, змагання може перерости в конфлікт. Деякі психологи вважають , що конкуренція і конфлікт відносяться до різних сфер реальності. Як такі сфери виступають об'єктивна конфліктна ситуація, що складає основу конфлікту, і конфліктну поведінку, що являє собою спосіб взаємодії учасників конфлікту, виникаючий при усвідомленні ситуації як конфліктної. Конкуренція розуміється як характеристика ситуації взаємодії, зовні заданий тип взаємозв'язку сторін , який передбачає негативну взаємозалежність цілей один виграє тільки в тому випадку, якщо інший програє (інакше: паретоефективність). Конфлікт, об'єктивною ознакою якого є зіткнення несумісних дій, тобто таких, які направлені на припинення, зрив, обструкцію інших дій, є характеристикою не ситуації, а міжособових відносин . Вирішальна умова вступу в конфлікт це не стільки сам по собі факт несумісності дій, скільки сприйняття несумісності, і тоді конфлікт стає психологічною реальністю. Функції конфлікту Конфлікт як невід'ємний елемент соціального буття особистості і групи може виконувати і виконує дві функції: позитивну (конструктивну) і негативну (деструктивну). Тому мета, згідно з більшістю сучасних західних авторів, полягає не в тому, щоб усунути або запобігти конфлікту, а в тому, щоб знайти спосіб зробити його продуктивним. У загальному плані можливість конфлікту виконувати конструктивну функцію зв'язується з тим , що конфлікт запобігає «застою» і «омертвінню» індивідуальної і групової життєдіяльності і стимулює їх рушення уперед . Конфлікт об’єктивізує джерело розбіжності і тим самим дозволяє усунути його. Крім того, оскільки основою виникнення всякого конфлікту є заперечення попередніх відносин між сторонами , сприяючи створенню нових умов, конфлікт одночасно виконує і адаптуючу функцію.\nПозитивні наслідки конфлікту для окремої людини можуть мати місце і в тому, що за допомогою його буде зжиита внутрішня напруженість, дозволена фруструюча ситуація. У цьому значенні конфлікт розглядається як один з засобів самоствердження і самовипробування особистості , оскільки дозволяє кожному учаснику випробувати на досвіді свої здібності і активний їх використати. Міжгруповий конфлікт, що передбачає загрозу ззовні, є необхідна передумова внутрішньогрупової солідарності індивідів, яка відповідає єдністю на зовнішню небезпеку. Такі « групоінтегрируючі » наслідки интергрупповых зіткнень.\nАналогічні «стабілізаційні» наслідки у внутрігрупового конфлікта, який орієнтує членів групи на захист її єдності, причому боротьба проти «розкольників» інтенсифікує згуртування індивідів.\nДеструктивним конфлікт є в тому випадку, якщо його учасники незадоволені виходом конфлікту і відчувають, що « щось втратили ». Якщо ж всі учасники задоволені і щось отримують внаслідок конфлікту, то конфлікт продуктивний. Одна з головних задач вивчення конфлікту виявлення чинників , що визначають розвиток конфлікту по конструктивному або деструктивному типу. Як основа для рішення даної задачі можна використати принципи закону соціальних відношень , згідно з яким характерні процеси і єффекти, зумовлені даним типом соціального відношення (кооперативним або конкурентним), мають тенденцію посилювати їх тип соціального відношення , що викликав . У цьому випадку конфлікт між сторонами , що знаходяться і кооперативного взаємозв'язку, менш руйнівний, ніж що має місце між учасниками конкурентного процесу. Течія і способи вирішення деструктивного і конструктивного конфлікту істотно різні, як різні їх типи соціального взаємозв'язку, що породили. Відмінною рисою деструктивного конфлікту, що передбачає конфронтацію сторін , є тенденція до розширення і ескалації. У результаті такий конфлікт нерідко стає незалежним від початкових причин, що породили і може продовжуватися і після того, як ці причини вже вичерпані, знецінені або забуті. Розширення конфлікту здійснюється у різних напрямах: залучення нових учасників; збільшення витрат гаданих і дійсних конфліктних сторін ; інтенсифікація негативних відносин між сторонами ; зростання об'єму і числа негайного висловлювання і дій; зростання числа прецедентів, що виникли внаслідок конфлікту і Продуктивний розвиток конфлікту, що передбачає спільну концентрацію зусиль сторін на розв'язання конфліктної проблеми, в своїх головних бісах схоже з процесом творчого мислення. Як і рішення творчих задач, воно здійснюється в декілька етапів: від пізнання проблеми і невдалих спроб рішення її традиційними коштами через фрустрацію і дискомфорт до осяяння, що дозволяє побачити проблему в новому ракурсі і знайти її нове рішення . Теорія ігор У пошуках методів формалізації ситуації конфліктної взаємодії західна соціальна психологія звернулася до інтенсивного освоєння деяких розділів математики, передусім теорії гри. Під конфліктною тут розуміється ситуація, в якій беруть участь різні сторони , наділені різними інтересами і можливостями вибирати доступні для них дії відповідно до цих інтересів.\nФормальні моделі прийняття оптимальних рішень в подібній ситуації як разів і вивчаються теорією гри, де гра виступає як спосіб опису зіткнення інтересів.\nПовсюдне поширення отримав один з варіантів гри з ненульовою сумою, відомий під назвою «Дилема в'язня». Популярність цієї гра вся ще достатня висока. У дослідженні задається деяка диада : два в'язні знаходяться в ув'язненні і позбавлені можливості спілкуватися. Будується матриця, в якій фіксуються їх можливі стратегії взаємодії на допиті, коли кожний буде відповідати, не знаючи точно, як поводиться інший. Якщо прийняти дві крайні можливості їх поведінки « зізнатися » і «не зізнатися », то в принципі, кожний має саме ці дві альтернативи. Однак результат буде розрізнений в залежності від того, яку з альтернатив обере кожний.\nМожуть скластися чотири ситуації з комбінацій їх різних стратегій: обидва зізнаються , перший зізнається , другий не зізнається , другий зізнається , а перший немає , обидва не зізнаються .  Матриця фіксує ці чотири можливих комбінації. При цьому розраховується виграш, який вийде при різних комбінаціях цих стратегій для кожного «гравця». Застосування в цьому випадку деяких положень теорії гри створює принадну перспективу опису і прогнозу поведінки кожного учасника взаємодії.  Однак зараз же виникають і ті численні обмеження, які несуть в собі застосування цієї методики до реальних ситуацій.\nКритиці були піддані передусім основні теоретичні постулати: 1) постулат раціональності, згідно з яким прагнення до максимізації виграшу – основна детермінанта людської поведінки; при цьому відбувається неправомірне ототожнення між лабораторною і природною ситуацією конфлікту; 2) постулат статичності ситуації кофліктної взаємодії, згідно з якою вважається, що учасник конфлікту спочатку володіє всією повнотою інформації, що описує ситуацію, і раз і назавжди фіксуючою ієрархію індивідуальної значущості тих або інших дій.\nТеоретико -ігрові дослідження, не без іронії помічають деякі автори, описують те, як люди повинні діяти, а не те, як вони діють насправді. На сучасному етапі розвитку психології управління соціально-психологічний конфлікт частіше визначають як усвідомлене зіткнення, протиборство мінімум двох людей, груп, їх взаємнопротилежних несумісних, виключаючих один одну потреб, інтересів, ціліше, типів поведінки, відносин , установок, істотно значущих для особистостей і груп. Конфлікти соціально зумовлені і опосредковані індивідуальними особливостями психіки людей. Розрізнюють передумови, джерела, причини, ситуації, ініціаторів, винуватців і жертви конфлікту. Конфлікт пов'язаний з гострими емоційними переживаннями, афектами, з дією стереотипів і одночасно винахідливістю особистості або групи в пошуках і виборі шляхів перешкодити противній стороні в досягненні своєї мети. Види конфліктів. Розрізнюють внтутрішньоособовий , міжособовий і міжгруповий конфлікт.\nВнтутрішньоособовий конфлікт це зіткнення приблизно рівних по силі і значущості, але протилежно направлених мотивів, потреб, інтересів, потягів у однієї і тієї ж людини, що відображають суперечливі зв'язки з соціальною середою . Міжособовий конфлікт це зіткнення взаємодіючих людей, чиї цілі, інтереси, цінності, норми поведінки або методи роботи взаимо виключають один одну або заважають , протидіють, тобто несумісні в даній ситуації. Міжгруповий конфлікт це противоборство в колективі або в різних соціальних групах, що відстоюють протилежні інтереси, преследущих несумісні цілі і своїми практичними діями перешкоджаючих один одному.\nЗвичайно міжособові і межгрупові конфлікти заважають роботі , відволікають багато сил, негативно позначаються на психічному і загальному здоров'ї людини . Взаємні негативні відносини , особисті антипатії людей нерідко переносяться на ділові зв'язки. Конфлікти можуть мати і позитивне значення, коли направлені на подолання негативних тенденцій в поведінці, відносинах окремих осіб або груп, проти відсталих поглядів і стилю діяльності, направлені на боротьбу з егоїзмом. Конфлікти бувають закономірними (неминучими), необхідними, вимушеними і функціонально невиправданими. Розрізнюють також конфлікти відкриті і приховані; конфлікти, переслідуючі особисті, групові або суспільні цілі. У залежності від емоційного стану людей конфлікти бувають з високим, помірним емоційним напруженням і без емоційного напруження . На етапі виникнення конфлікту можна говорити про стихійні і заплановані конфлікти (останні поділяються на спровоковані і ініціативні). На етапі існування і розвитку конфлікту можна розрізнювати короткочасні, тривалі і затяжні (що зайшли в тупик) конфлікти. Па етапі усунення можна виділяти керовані, слабо керовані і некеровані (стихійні) конфлікти. На етапі загасання конфлікти можуть бути спонтанно що припиняються, що припиняються під впливом засобів , знайдених самими протиборствуючими сторонами , і конфлікти, одержуючі дозвіл тільки при втручанні зовнішніх сил (вищестоящих організацій, керівників). Таким чином, конфлікт це складне, багатостороннє явище в системі людських відносин, тому видів конфлікту може бути стільки, скільки різних сторін бере участь в даному об'єкті, що розглядається . Причини конфліктів У найбільш відомій класифікації причин виникнення конфліктних ситуацій в ділових міжособистих відносинах виділяють дві групи.\nВиробничі причини . Розподіл ресурсів. Навіть в самих великих і багатих організаціях ресурси можуть бути обмеженими. Необхідність розподіляти їх практично неминуче веде до конфліктів. Люди завжди хочуть отримувати більше, а не менше, і власні потреби завжди здаються більш обгрунтованими. Взаємозалежність задач . Можливість конфліктів існує скрізь , де одна людина (група) залежить від іншої людини (групи) у виконанні задачі, наприклад, керівник виробничого підрозділу може пояснити низьку продуктивність труда своїх підлеглих нездатністю ремонтної служби швидко і якісно ремонтувати обладнання . Керівник ремонтної служби в свою чергу може винуватити відділ кадрів в тому, що не прийняті нові працівники, в яких так мають потребу ремонтники. Декілька інженерів, зайнятих розробкою одного виробу, можуть володіти різним рівнем професійної кваліфікації. У цьому випадку фахівці більш високої кваліфікації можуть бути незадоволені тим , що « слабі » інженери гальмують виконання роботи , а останні незадоволені тим , що від них вимагають неможливого. Взаємозв’язаність задач при нерівних можливостях тут приводить до конфлікту.\nЗгаданий приклад причини конфлікту між лінійним і штабним персоналом також виникає через взаємозвязаності задач.\nМайстри залежать від головних фахівців , оскільки потребують їх допомоги при реалізації технічних рішень , а керівники більш високого рангу залежать від майстрів, оскільки останні втілюють в життя ідеї більш високої ланки управління . Протилежні тенденції в функціонуванні виробництва, організації . Так, всім відома роль співробітників відділу технічного контролю ( ВТК ) на підприємстві. Обов'язком кожного такого працівника є сувора оцінка якості продукції, що виготовляється. І головне тут не пропустити жодного бракованого виробу. З цієї причини у співробітників В ТК часто виникають внутрішньовиробничі конфлікти з колективами працівників, які видають цю браковану продукцію. У такій ситуації на працівників В ТК починають « натискати » і зверху, і знизу. Оскільки задачі, породжуючі протиріччя, об'єднати не представляється можливим, то і не треба їх об'єднувати.\nНавпаки, вони повинні бути віднесені до різних підрозділів підприємства. Будь-який керівник повинен стежити за тим , щоб завдання для підлеглих не суперечили один одному. У житті організації зустрічається немало таких випадків.\nНаприклад, менеджер нижчої ланки управління відповідає за відсутність простоїв в роботі , а інший того ж рівня управління прагне внаслідок своїх посадових обов'язків до того, щоб як можна менше оборотних коштів було заморожено в запасах. У такій ситуації ми стикаємося з двома протилежними посадовими обов'язками в функціонуванні виробництва. Чим більше буде скупчуватися запасів на цьому виробництві, тим спокійніше буде поводитися той, хто відповідає за простої, викликані відсутністю сировини. І навпаки, чим менше буде запасів сировини, тим краще буде відчувати себе менеджер, що відповідає за рухливість оборотних коштів . Нечіткість або нерозробленість функціональних обов'язків співробітників і керівника часто буває джерелом конфліктів, оскільки породжує неспівпадання уявлення конкретного працівника про те, що і як він повинен робити відповідно до посади, і навколишніх його співробітникові», керівників, що чекали від цього працівника більшого.\nПричиною конфлікту може бути ситуація, коли одному підлеглому вказівки дають численні начальники.\nВиконувати їх не вистачає ні часу, ні сил. Тоді підлеглий вимушений або сам ранжирувати накази, що поступили по мірі їх важливості, або вимагати цього від свого безпосереднього керівника. У цьому випадку об'єктом конфліктної ситуації є право встановлення черговості виконання вказівок. Наявність у керівника великої кількості безпосередніх підлеглих також може привести до конфліктів в колективі. Відчуття того, що із зростанням чисельності колектив виходить з-під контролю, знайоме майже кожному керівнику. При цьому одні стараються як можна довше втримати управління кожним працівником в своїх руках; інші виділяють групу, якою вони безпосередньо управляють , тобто структурують колектив; треті зовсім відмовляються від спроби управління , віддаючи ініціативу в руки підлеглих. Подібна поведінка керівника приводить до хаотичного управління , неравномірного завантаженню підлеглих. Профілактикою таких конфліктів може бути чітка організаційна структура управління . Хибні кола управління можуть привести до конфліктних ситуацій, коли ні функції, ні влада, ні відповідальність, ні обов'язки, ні кошти чітко не розподілені. Це той випадок, коли «Іван киває на Петра, а Петро киває на Івана», коли панує безвідповідальність і безвладдя. Відмінність в цілях . Імовірність цих конфліктів в організаціях зростає по мірі збільшення організації, коли вона розбивається на окремі спеціалізовані підрозділи.\nНаприклад, відділ збуту може наполягати на виробництві більш різноманітної продукції, виходячи з попиту (потреб ринку), а виробничі підрозділи зацікавлені в збільшенні обсягу випуску продукції при мінімальних витратах за рахунок випуску простій і однорідної продукції. Окремі працівники також , як відомо, часто переслідують власні цілі, не співпадаючі з цілями інших. Відмінності у поглядах і уявленнях . У керівників і безпосередніх виконавців можуть бути різні погляди на шляхи і способи досягнення навіть загальних цілей, тобто при відсутності суперечливих інтересів. Одну і ту ж проблему можна вирішити по-різному, і кожний вважає , що його рішення саме краще. Конфлікти в організаціях дуже часто пов'язані з незадовільними комунікаціями.\nНеточна або неповна передача інформації або відсутність необхідної інформації взагалі є не тільки причиною, але і дисфункціональним слідством конфлікту.\nПомилкова інформація породжує чутки, що є однією з причин конфліктів або засобом, що роздуває їх.\nПогана комунікація перешкоджає управлінню конфліктом.\nПричини невиробничого характеру . Стан здоров'я працівника і членів його сім'ї, сімейні відносини , житлово-побутові умови, характер і можливості проведення дозвілля, умови транспорту можуть послужити причиною ділових конфліктів. Соціально-психологічний причиною міжособових конфліктів можуть бути так звані помилкові образи конфлікту. При цьому об'єктивна конфліктна ситуація відсутня, але деякі співробітники вважають , що їх відносини носять конфліктний характер . Таке сприйняття взаємних відносин зумовлене , зокрема, неправильним тлумаченням думок, висловлювання, вчинків однієї людини іншим. Одна з причин такого спотвореного уявлення нестача неформального спілкування, людських контактів, а інша психологічна скутість, невміння або побоювання довести навколишнім свою доброту, увагу, щиросердість. Ще одна важлива причина конфліктів це відмінності в психологічних особливостях ( характер , темперамент, ціннісні орієнтації і . Ці відмінності збільшують імовірність виникнення будь-яких конфліктів. Є люди, які постійно виявляють агресивність, ворожість, весь час захищаються або нападають, готові всьому суперечити , не слухають співрозмовника. Їх можна назвати важкими , бо вони не хочуть йти ні при яких умовах назустріч і їх поведінка стає причиною конфліктної ситуації. Схильність людей до конфлікту посилюється в періоди економічної і політичної нестабільності і перетворень суспільства , воєн, стихійного лиха, великих катастроф і т. п., в зв'язку з невизначеністю життя в майбутньому, труднощами в теперішньому часі. Структура і динаміка конфлікту . Як правило, під структурою конфлікту мається на увазі перелік необхідних і достатніх елементів, що характеризують конфлікт при одномоментному статичному зрізі. Число таких елементів, на думку більшості фахівців , загалом залишається стійким: наявність не менш двох сторін , що мають контакт один з одним; взаимонесумісність цінностей і намірів сторін ; поведінка, направлена на знищення планів і руйнування намірів іншої сторони , щоб придбати щось за її рахунок ; противопоставленість дій однієї сторони іншої і навпаки; застосування сили з метою вплинути на поведінку іншої сторони в бажаному напрямі . Деякі автори до цього списку іноді додають характеристики проблем, що привели до виникнення конфлікту, а також соціальної середи , в рамках якої він протікає, і частковість присутність або відсутність третіх осіб, стратегія і тактика конфліктної взаємодії і Динаміку конфлікту розуміють в двох планах: широкому і вузькому. У широкому значенні слова динаміка трактується як послідовна зміна певних стадій або етапів, що характеризують процес розгортання конфлікту від виникнення конфліктної ситуації до її дозволу. У вузькому значенні слова динаміка конфлікту розглядається в контексті лише однієї , але найбільш гострої його стадії конфліктної взаємодії. Звичайно виділяють чотири етапи розвитку конфліктної ситуації.  I етап – виникнення конфліктної ситуації. II етап – усвідомлення ситуації як конфліктної хоч би одним з її учасників. Таке усвідомлення включає , по-перше, усвідомлення самої ситуації як значущої, тобто здатної забезпечити досягнення значущої мети; по-друге, усвідомлення того факту, що інша сторона перешкоджає досягненню цієї мети, тобто мета і дія несумісні. Відкритого конфлікту не існує доти, поки партнери не почнуть реагувати, долаючи бар'єр на шляху до тієї мети, яку вони прагнуть досягнути. Міра значущості, яка додається кожною з сторін предмету розбіжностей, більшість авторів вважають найважливішої детермінантою рішення вступити в конфлікт і мірою жорсткості конфліктної взаємодії. Контролювання значущості того, що складає центр конфлікту, ефективний засіб запобігання його деструктивним наслідкам . Для цієї стадії конфлікту дуже важливим є , чи визнають сторони законність вимог один одного. У тих випадках, коли правомірність вимог і домагань іншої сторони спочатку відкидається, конфлікт буде мати більш деструктивний характер . Важливим чинником усвідомлення конфлікту, що активно впливає на його динаміку на всіх стадіях, служать також емоційні моменти в поведінці конфліктуючих сторін . Демонстрація хоч би одним з учасників почуттів ворожнечі, агресії, антипатії сигналізує про наявність загрози , стимулює сприйняття конфлікту і тим самим мобілізує зусилля сторін . III етап в розвитку конфлікту – це стадія конфліктної поведінки або взаємодії, яку прийнято розуміти як систему взаємонаправлених , емоційно забарвлених дій, що ускладнюють досягнення цілей протиборствуючої сторони і тим самим полегшуючих реалізацію власних намірів. Потрібно зазначити, що сама конфліктна поведінка може розвиватися в трьох напрямах . Відкрита боротьба це найбільш гостра форма конфліктної взаємодії; вона заснована на прагненні всіма коштами отримати максимум бажаного. Інший варіант поведінки в конфліктній ситуації це відмова від якого б те не було конфліктної взаємодії, відхід з самої ситуації. Причинами такої поведінки можуть бути усвідомлення однієї з сторін недостатності ресурсів для ведення боротьби або переговорів, або переоцінка значущості і важливість предмета розбіжностей, коли зусилля і засоби , необхідні на боротьбу, не виправдовуються величиною виграшу, або стратегічна «хитрість» з метою зміни ситуації надалі або слідство невротичного стану , що переживається однією з сторін . Третій, компромісний напрям , але за яким може розвиватися взаємодія в конфліктній ситуації це шлях переговорів « операції » торгу. У цьому випадку сторони внаслідок ряду обставин передбачають , що отримання максимума неможливе, тому, щоб не втратити все, вони йдуть на взаємні поступки, стримують власні домагання, дозволяють хоч би частково реалізувати наміри протилежної сторони . Виняткова практична значущість виявлення чинників і умов, сприяючих успіху переговорів, обумовила відособлення даної області досліджень в самостійний напрям вивчення міжособового конфлікту. Дослідження переговорів в основному представлено двома взаємодоповнючими , але відносно незалежними лініями аналізу. Перша лінія аналізу виявлення сукупності умов, сприяючих прийняттю конфліктуючими сторонами рішення приступити до переговорів.\nЦентральним тут є питання про те, які чинники зумовлюють вибір стратегії компромісу в ситуації, що потенційно містить можливість будувати поведінку як кооперативним, так і конкурентним образом . Друга лінія аналізу дослідження процесу переговорів на тій їх стадії, коли конфліктуючі сторони вже ухвалили рішення йти на компроміс. У цьому випадку мова йде не про вибір стратегій конкурентної боротьби або переговорів (цей вибір вже зроблений на користь останньою), а про пошук засобів , сприяючих виробленню взаєм оприємлемої угоди.\nКлючовим тут є питання про те, які чинники зумовлюють швидкість знаходження підсумкової угоди, здатного утихомирити конфліктуючі сторони . Вибір стратегії взаємодії в конфліктній ситуації зумовлений двома основними змінними: 1) стратегією дій партнера; 2) сприйняттям намірів (цілей) партнера, установкою по відношенню до нього.\nЕфективним засобом переходу до кооперативної взаємодії є гнучка стратегія, що враховує як характер ситуації, так і особливості поведінки партнера. На вибір стратегії в умовах конфліктної взаємодії впливають і особистні характеристики суб'єкта. Згідно з однією з гіпотез, якщо ситуація проста і не містить загрози , то велику роль грають особисті змінні; в складних і стресових ситуаціях переважають ситуаційні чинники . У ряді досліджень підкреслюється, що важливим чинником , що визначає вибір стратегії, є оцінне відношення до кооперації і конкуренції. У тому випадку, якщо кооперація сприймається як ознака слабості , а конкуренція сили, то суб'єкт віддасть перевагу швидше другому типу поведінки. Однак якщо ситуація втрачає невизначеність, то жорстка стратегія стає неефективною і може бути переоцінена в ім'я досягнення угоди. Другої найважливішою змінною, що визначає, по якому шляху (кооперативному або конкурентному) буде структуруватися взаємодія в конфліктній ситуації, є сприйняттям намірів і цілей діяльності партнера. У американській соціальній психології аналіз того, яким чином наміри, що сприймаються визначають характер взаємодії в конфліктній ситуації, нерідко проводиться в рамках так званої «теорії довіри підозрілості». Суть цієї теорії зводиться до констатації того факту, що довір'я між партнерами стимулює можливість конструктивного вирішення конфлікту, підозрілість же веде до деструктивних наслідків . Довірчий вибір буде довершений, і буде зростати переконаність суб'єкта в альтруістичних намірах партнера і зв'язку з наступними чинниками : об'ємом користі (вигоди), яку він вже отримав з боку іншої особи ; частотою попередніх дослідів отримання вигоди, що отримана від іншої в ситуації відмінності установок; мірою упевненості в тому, що дії іншої, що пішли йому на користь, не були вимушеними ; мірою упевненості в сприятливих для себе наслідках дії іншого ще до того, як ці дії були зроблені ; мірою переконаності в тому, що вигода, що витягується іншим з власних добродійних дій, менш значна, ніж та, яку отримує він сам; упевненістю в тому, що інша особа, здійснюючи добродійність, несе при цьому деякі витрати. Коли сторони вже ухвалюють рішення йти на компроміс, то способом вирішення конфлікту можуть бути тільки переговори, На думку Таузарда, переговори це формальна соціальна гра, мета якої не зміна уявленні і установок протагоністів , а вироблення протоколу угоди, прийнятного для всіх зацікавлених сторін. Прихід сторін до формальної угоди передбачає не емоційне , а лише поведінкова їх згода . У процесі переговорів розрізнюють чотири вида вимірювання : дистрибутивне, яке пов'язане з намірами сторін відстояти спочатку опозиційні цілі, що стояли перед ними; кожна з цих цілей характеризується точкою опору, тобто тим кордоном , нижче за яку рішення , що пропонуються противником стають неприйнятними; в тому випадку, якщо «поля» можливих рішень учасників переговорів перетинаються, то утвориться так звана зона згоди , в рамках якої виробляється підсумкова угода; интегративне , яке характеризується тими формами активності сторін , що пов'язані з пошуком спільного рішення і зумовлені наявністю тих цілей, які з самого початку н е були діаметрально протилежними характером емоциональных установок сторін по відношенню один до одного, чинниками , що приводить , модифікації взаємних установок, є усвідомленість , значущість проблем, міра інформованості про наміри протилежної сторони ; внутрішні відносини в рамках кожного з сторін , що переговорюються це відносини , пов’язані з двома системами суперечливих очікувань, діючими на кожного учасника переговорів; очікуваннями власної організації, що стоїть за кожною з сторін , і очікуваннями протилежної сторони . Особливо значущим чинником , що впливає на динаміку переговорів, є присутність нейтрального посередника, покликаного забезпечити тривалість пер говорів , хоч і не маючого права вирішального голосу.\nСитуація переговорів з посередником може бути описана, як простір трьох основних різнонаправленних сил, що впливають на поведінку кожного з учасників: відстояти позицію, яку доручено захистити; знайти згоду з протистоячою стороною ; виробити таке рішення , яке було б оцінене як якісне і конструктивне посередником, що представляє соціальну спільність, і яку вписаний конфлікт.\nПрисутність посередника виступає для учасників переговорів засобом поступитися, не відчуваючи капітуляції. Останній, IV етап в динаміці конфлікту – це визначений характером взаємодії кінцеве рішення, або вирішення конфлікту. Вихід розглядається часто як підсумкове резюме отриманих винагород і понесених втрат. С хематизуючи , можна сказати, що можливо два типи виходів конфлікту: взаємний виграш і односторонній виграш, зв'язаний з набагато великим потенційним ризиком і що передбачає в більшості випадків відкриту конфронтацію сторін . Методи управління конфліктами. Універсальних способів виходу з конфліктних ситуацій, їх дозволу не існує. Наявність великої кількості причин конфліктів збільшує імовірність їх виникнення, однак, навіть при великій його можливості сторони можуть не захотіти вступити в конфліктну взаємодію. Іноді потенційні вигоди від участі в конфлікті не стоять витрат . Вступивши ж в конфлікт, як правило , кожна сторона робить все, щоб була прийнята її точка зору, досягнута її мета і заважає , природно, іншій стороні робити те ж саме. Про це свідчить аналіз динаміки конфліктів. Тому конфліктом необхідно управляти . У залежності від того, наскільки ефективним таке управління буде, наслідку конфлікту стануть функціональними або дисфункціональними . У свою чергу це і визначить імовірність виникнення подальших конфліктів. При ефективному управлінні конфліктом його наслідки можуть грати і позитивну роль, тобто бути функціональними, сприяти надалі досягненню цілей організації. Виділяють наступні основні функціональні наслідки конфліктів: 1. Проблема вирішується таким шляхом, який влаштовує всі сторони , і в результаті люди відчувають свою причетність до розв'язання важливої для них проблеми. 2. Спільно і добровільно прийняте рішення швидше і краще втілюється в життя. 3. Сторони придбавають досвід співпраці при розв'язанні спірних питань і можуть використати його в майбутньому. 4. Ефективне вирішення конфліктів між керівником і підлеглими руйнує так званий «синдром покірності» страх відкрито висловлювати своя думку, відмінна від думки старших по посаді. 5. Поліпшуються відносини між людьми. 6. Люди перестають розглядати наявність розбіжностей як «зло», що завжди призводить до поганих наслідків.\nОсновними дисфункціональними наслідками конфліктів є : 1)конкурентні, непродуктивні відносини між людьми; 2)відсутність прагнення до співпраці , добрих відносин ; 3)уявлення про протилежну сторону як про «ворога», про свою позицію як про виключно позитивної, про позицію опонента тільки як про негативну ; 4)згортання або повне припинення взаємодії з протилежною стороною , перешкоджаюче рішенню ділових задач; 5) переконання, що «перемога» в конфлікті важливіше , ніж розв'язання реальної проблеми; 6) почуття образи, незадоволення, поганий настрій, текучість кадрів. Розрізнюють структурні (організаційні) і міжособові способи управління конфліктами.\nРоботу по управлінню конфліктом, треба починати з аналізу його причин, структури і динаміки.\nСтруктурні методи управління конфліктами . У ранніх роботах по психології управління підкреслювалася важливість гармонійного функціонування організації. Представники адміністративного напряму вважалися, наприклад, що якщо знайти хорошу форму управління , то організація буде діяти як добре налагоджений механізм. У рамках цього напряму розроблялися структурні методи управління конфліктами. 1. Чітке формулювання вимог. Одним з ефективних методів управління , що запобігають дисфункціональним конфліктам, є роз'яснення вимог до результатів роботи кожного конкретного працівника і підрозділу загалом; наявність ясно і однозначно сформульованих прав і обов'язків, правил виконання роботи . 2. Використання координуючих механізмів.\nСуворе дотримання принципу єдиноначальності полегшує управління великою групою конфліктних ситуацій, оскільки підлеглі знають, чиї розпорядження вони повинні виконувати. Якщо у працівників є розбіжності з якогось ділового питання, то вони можуть звертатися до «третейського судді» до їх загального начальника. У деяких складних організаціях створюються спеціальні інтеграційні служби, задачею яких служить зв'язка цілей ра.чличиых підрозділів. 3. Встановлення загальних цілей, формування загальних цінностей. Цьому сприяє інформування всіх працівників про політику, стратегію і перспективи організації, а також їх обізнаності про стан справ в різних підрозділах. Дуже ефективним виявляється формулювання цілей організації на рівні цілей суспільства . Наприклад, працівники фірми «Макдональдс» вважають головною метою свого нелегкого труда смачно і швидко нагодувати американців, що мають обмежені кошти , а вони становлять значну частину суспільства . Усвідомлення цієї «соціальної місії» гуртує колектив, що, природно, приводить до скорочення дисфункціональних конфліктів. Наявність загальних цілей дозволяє людям зрозуміти , як їм потрібно поводитися в конфліктних ситуаціях, перетворюючи їх в функціональні. 4. Система заохочень. Це встановлення таких критеріїв ефективності роботи , які виключають зіткнення інтересів різних підрозділів і працівників.\nНаприклад, якщо преміювати працівників служби техніки безпеки за кількість виявлених порушень правил техніки безпеки, то це приведе до нескінченного дисфункціональному конфлікту з виробничими і експлуатаційними службами. Якщо заохочувати всіх працівників за усунення виявлених порушень, то це приведе до співпраці і зниження травматизму.\nРобота з конфліктами, природно, н е вичерпується перерахованими методами. Відповідно до ситуації можуть бути знайдені інші ефективні структурні методи управління конфліктами.  Міжособові способи управління конфліктами . Відомі п'ять основних способів (стилів) управління конфліктами. 1. Ухилення . Людина, що дотримується цієї стратегії, прагне піти від конфлікту. Ця стратегій може бути доречна, якщо предмет розбіжностей не представляє для людини великої цінності, якщо ситуація може вирішитися сама собою (це буває рідко, але все ж буває), якщо зараз немає умов для ефективного вирішення конфлікту, то через деякий час вони з'являться . Однак стратегія відходу може зводитися і до прагнення піти від відповідальності за реалізацію поставленої мети керівник але хоче ухвалювати самостійні рішення , не націлений на мотивацію досягнення успіху в діяльності. 2. Згладжування. Цей стиль характеризується тим , що керівник не виявляє ні активності, ні зацікавленості в досягненні позитивних результатів в здійсненні управлінської мети. Так а стратегія направлена , головним чином, на уникнення конфліктних відносин між людьми: керівник, що дотримується цієї стратегії, прагне піти і від ситуації, і від відповідальності. Даний стиль засновується на тезах: «Не варто розгойдувати човен»; «Давайте жити дружно». «З гладжувач » старається не випустити назовні ознаки конфлікту, конфронтації, закликаючи до солідарності. При цьому часто забувається проблема, лежача в основі конфлікту. У результаті може тимчасово наступити спокій.\nНегативні емоції не виявляються , вони нагромаджуються. Рано або пізно залишена без уваги проблема і емоції, що нагромадилися негативно приведуть до вибуху, наслідку якого виявляться дисфунціональними . 3. Примушення . Той, хто дотримується цієї стратегії, намагається примусити прийняти свою точку зору у що б те ні стало, його не цікавить думка інших. Даний стиль пов'язаний з агресивною поведінкою; для впливу на інших людей тут використовується влада, заснована на примушенні , і традиційна влада. Керівник прагне завоювати командну роль відносно ділового партнера, провести свою позицію з спірного питання, незважаючи на заперечення його партнерів, і виявляє при цьому максимум активності, напористості, ігноруючи інтереси інших. Цей стиль може стати ефективним, якщо він використовується в ситуації, загрозливій існуванню організації або перешкоджаючій досягненню нею своїх цілей. Керівник відстоює інтереси справи, організації, і часом він просто зобов'язаний бути наполегливим.\nГоловна нестача використання керівниками цієї стратегії придушення ініціативи підлеглих і можливість повторних спалахів конфлікту. 4. Компроміс. Керівник прагне досягнути нормалізації відносин у думках з партнерами, намагається рахуватися з інтересами своїх партнерів і привернути їх на свою сторону . Цей стиль характеризується прийняттям точки зору іншої сторони , але лише до певної міри. Здібність до компромісу в управлінських ситуаціях високо ціниться , оскільки зменшує недоброзичливість і дозволяє відносно швидко вирішити конфлікт. Але через деякий час можуть з'явитися і дисфункціональність наслідку компромісного рішення , наприклад незадоволення «половинчастими» рішеннями . Крім того, конфлікт в декілька зміненій формі може виникнути знову , оскільки залишилася невирішеною його проблема, що породила. 5. Співпраця . Ця стратегія характеризується тим , що керівник прагне досягнути нормалізації відносин у думках з партнерами, намагається рахуватися з інтересами своїх партнерів і привернути їх на свою сторону . Даний стиль засновується на переконаності учасників конфлікту в тому, що розходження у поглядах це неминучий результат того, що у розумних людей є свої уявлення про те, що правильно, а що ні . При такій стратегії учасники визнають право один одного на власну думку і готові його зрозуміти , що дає їм можливість проаналізувати причини розбіжностей і знайти прийнятний для всіх вихід. Той, хто спирається на співпрацю , не старається досягнути своєї мети за рахунок інших, а шукає розв'язання проблеми. Керівник повинен застосовувати різні міжособові методи управління конфліктами адекватно самої ситуації, однак стиль співпраці , направлений на розв'язання проблеми, повинен бути основним, оскільки саме він робить конфлікт функціональним.\nВисновок Конфлікти були, є і будуть, вони супроводжують наше життя як хвороби. Здається навіть дивним, що теорія конфліктів, як практична наука, на відміну від медицини, з’явилася нещодавно, у другій половині нашого століття.\nВивчення видів, причин, структури, динаміки конфліктів дає змогу глибше зануритись людської ментальності, в суть взаємовідносин з оточуючим її соціальним світом.\nЗнання теорії конфліктів поглиблюють і розширюють знання про людину як про істоту соціальну, дають розуміння породження цими істотами соціальних структур, винекнення, розвитку, взаємодії і зникнення угруповань, організацій і, навіть, держав та імперій. Розуміння тенденцій протікання конфліктів, шляхів їх розв’язання дає змогу з меншими втратами досягти своєї мети, узгоджувати свої інтереси з інтересами інших людей.\nБудувати взаємовідносини на засадах взаємодопомоги, взаєморозуміння, справедливості. Базові знання про конфлікти потрібні як система принципів дослідження конфлікту, поведінки в ньому його учасників і формування стратегій його розв’язання. Але крім цих загальних принципів, необхідні конкретні знання у відповідних галузях, наприклад, економічні знання під час аналізу виробничого конфлікту. Список використаних джерел: 1. Андреева Г.М. Социальная психология. – М., 1980г. 2. Бандурка А.М. Психологія управління. – Х.,1998р. 3. Ішмуратов А.Т. Конфлікт і згода.\nОснови когнітивної теорії конфліктів. – К., 1996р. 4. Ковалев А.Г. Коллектив и социально-психологические проблем ы руководства. – М., 1978 С.129 – 149 5. Кричевский Р.Л. Если Вы руководитель… - М., 1993г. С.247 –265 6. Фрейд З. Введение в психоанализ.\necho "Общепризнанно, что в человеческом сознании в той или иной форме находят свое преломление самые разные проявления бытия, закрепляясь в системе образов, представлений и символов. Именно поэтому и\necho "Сейчас мы оправдываемся перед самими собой, мол 'бешеный век, нам и присесть-то некогда, не то что поговорить'. И, утешая себя этой мыслью, продолжаем общаться на том же низком уровне. Предпола\necho "Семейная жизнь напоминает айсберг. Большинство людей видит лишь его надводную часть и обманывает себя, думая, что видит его целиком. Некоторые догадываются, что айсберг несколько больше, но не


На нові школи у багатодітних селах рівненського Полісся потрібен 1 млрд грн | Новини Еспресо\nГоловна Суспільство На нові школи у багатодітних селах рівненського Полісся потрібен 1 млрд грн\nНа нові школи у багатодітних селах рівненського Полісся потрібен 1 млрд грн\nілюстративне (школа №3 міста Дубно)\nУ північних районах Рівненщини, де висока народжуваність, упродовж років відчувається гостра нестача шкіл. Це питання в обласній раді обговорювали багато разів, оскільки регулярно надходять звернення з проханням виділити кошти\nНа будівництво школи у селі Вири Сарненського району потрібно понад 137 млн грн. Тут у школі на 220 учнів у 2,5 зміни навчається 614 дітей. При цьому в селі щороку зростає кількість дітей, розповідає Еспресо.TV із посиланням на рівненське Радіо Трек.\nУ школі у Старому Селі навчається 1100 учнів. А в селі Дроздинь - понад 700 школярів. Навчаються вони у дві зміни у приміщенні клубу, в якому покрівля потребує капітального ремонту.\n"Рівненська обласна рада у березні 2021 року звернулася до керівництва держави з проханням про збільшення фінансування на будівництво та реконструкцію закладів освіти. Адже побудувати їх лише коштом обласного бюджету та бюджетів громад неможливо", - зазначається у матеріалі.


Формування показників пасиву бухгалтерського балансу - Бухгалтерська (фінансова) звітність - Підручники для студентів онлайн\nФормування показників пасиву бухгалтерського балансу\nУ пасиві бухгалтерського балансу відображаються кредитові залишки по рахунках Головної книги. Статті пасиву групуються в три розділи, що об'єднують показники, однорідні за економічним змістом. Розділи балансу мають наскрізну нумерацію, тобто розділи I, II - актив, а далі розділи III, IV, V - пасив.\nЗміст показників статей балансу визначається вимогами нормативних актів з бухгалтерського обліку окремих об'єктів, установчими документами й обліковою політикою організації.\nТаблиця 4.3. Порядок заповнення статей активу бухгалтерського балансу\nРізниця між дебетовим сальдо рахунку 04 і кредитовим сальдо рахунку 05 (або сальдо рахунку 04 - якщо амортизація по нематеріальних активів відбивається також на рахунку 04)\nДебетове сальдо по рахунку 08 субрахунки 8 "Виконання науково-дослідних, дослідно-конструкторських і технологічних робіт"\nРізниця між залишками по рахунках 08 і 05 відповідних субрахунків (з урахуванням переоцінки і зменшення корисності)\nРізниця між залишками по рахунках 08 і 02 відповідних субрахунків (з урахуванням переоцінки і зменшення корисності)\nРізниця між дебетовим залишком рахунка 01 і кредитовим залишком рахунку 02 (у розрахунок не береться субрахунок "Амортизація по майну, що надається іншим організаціям у тимчасове користування"\nСальдо рахунку 03 за мінусом сальдо субрахунка "Амортизація по майну, що надається іншим організаціям у тимчасове користування" рахунки 02\nСальдо рахунку 58 по довгострокових фінансових вкладень за мінусом сальдо рахунку 59 в частині створених за ним резервів\nСальдо рахунку 09\nЗалишки по рахунках 07, 08 (крім субрахунка 08-8 "Виконання науково-дослідних, дослідно-конструкторських і технологічних робіт") та інші показники, не зазначені в попередніх рядках розділу "Необоротні активи"\nСума рядків 1110, 1 120, 1 150, 1 160, 1170, 1180 и 1190\nЗалишок за рахунком 10 плюс (мінус) дебетове (кредитове) сальдо рахунку 16 за вирахуванням резерву під зниження вартості матеріальних цінностей, тобто кредитового сальдо рахунку 14 (відповідного субрахунку), а також сальдо по рахунках 11, 20, 21, 23, 29, 44, 45 і 46, 97. Крім того, по цьому рядку враховується сальдо по рахунках 41 і 43 за мінусом сальдо рахунків 14 (відповідних субрахунків) і 42\nСума залишків за дебетом рахунків 62 і 76 за мінусом кредитового сальдо рахунку 63 Дебетове сальдо рахунку 60 субрахунок "Розрахунки за авансами, виданими" Дебетове сальдо рахунку 71 Дебетове сальдо рахунку 73 "Розрахунки з персоналом за іншими операціями" Дебетове сальдо рахунку 75 субрахунок "Розрахунки з внесками до статутного (складеного) капітал "\nСальдо рахунку 58 по короткострокових фінансових вкладень за мінусом сальдо рахунку 59 в частині створених за ним резервів Залишок за рахунком 55 субрахунок "Депозитні рахунки" - якщо по них нараховують відсотки\nСума залишків за рахунками 50, 51, 52, 55 (субрахунку "Акредитиви" і "Чекові книжки", "Депозитні рахунки" - якщо за депозитними вкладами не нараховують відсотки), 57\nПоказники, не відображені в попередніх рядках розділу "Оборотні активи" балансу, наприклад, сальдо рахунку 94, якщо винних у нестачі особи до моменту складання балансу не встановлені\nСума рядків 1210, 1220, +1230, 1240, 1250 і 1260\nСума рядків 1100 та 1200\nIII. Капітал і резерви (підсумковий рядок 1 300). Статутний капітал (складеного капіталу, статутний фонд, вклади товаришів) (рядок 1310) - відображається величина статутного капіталу, статутного (складеного) капіталу або вклади товаришів (залежно від конкретного джерела утворення юридичної особи).\nВеличина статутного капіталу вказується та, яка зареєстрована в установчих документах. Зміна величини статутного капіталу в балансі може відбуватися тільки у разі внесення змін до статуту та установчі документи організації.\nСтатутний капітал акціонерного товариства являє собою суму номінальної вартості акцій, розподілених між його акціонерами. Мінімальний розмір статутного капіталу закритого акціонерного товариства на дату реєстрації установчих документів становить 100 МРОТ, відкритого акціонерного товариства - 1000 МРОТ.\nСтатутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю (000) - це сума номінальної вартості часток, розподілених між учасниками товариства. Мінімальний розмір статутного капіталу на дату реєстрації 000 повинен становити 100 МРОТ.\nВласні акції, викуплені в акціонерів (рядок 1 320) - такий показник буде вказаний в балансі акціонерних товариств, які формують статутний капітал як номінальну вартість випущених акцій, придбаних акціонерами. Відповідно до Федеральним законом "Про акціонерні товариства" організація зобов'язана оголосити про зменшення статутного капіталу у випадку, якщо протягом року після їх придбання викуплені акції не продані іншим власникам. Власні акції обліковуються за номінальною вартістю і уточнюють величину сплаченого статутного капіталу.\nВикуп власних акцій у акціонерів проводиться за договірною вартістю, яка може відрізнятися від номіналу. Різницю в оцінках відносять на інші доходи / витрати. (Д-т рахунки 81 - К-т рахунки 91 - якщо викуп за ціною нижче номіналу, Д-т рахунки 91 - К-т рахунки 81 - якщо викуп за ціною вище номіналу). У бухгалтерському балансі вартість власних акцій розкривається в круглих дужках і при підрахунку підсумку за розділом III "Капітал і резерви" віднімається.\nПереоцінка необоротних активів (рядок 1 340). По цьому рядку показують сальдо рахунку 83 субрахунки "Переоцінка необоротних активів", яке утворилося в результаті:\n- Дооцінки основних засобів (ПБУ 6/01); дооцінки нематеріальних активів (ПБО 14/2007).\nДодатковий капітал, враховані на субрахунку "Переоцінка необоротних активів" може бути направлений на уцінку основних засобів, нематеріальних активів, якщо ці об'єкти раніше піддавалися дооцінку і тому джерело для їх подальшої уцінки вже був.\nДодатковий капітал (без переоцінки) (рядок 1350) - відображається сума капіталу, утвореного відповідно до вимог законодавства (сальдо по рахунку 83 "Додатковий капітал", крім субрахунка "Переоцінка необоротних активів"). Додатковий капітал утворюється в результаті:\n- Отримання емісійного доходу від розміщення власних акцій (інструкція із застосування плану рахунків бухгалтерського обліку);\n- Курсових різниць, що виникають при формуванні статутного капіталу, вираженого в іноземній валюті (ПБО 3/2006) та ін .;\n- Фонд в основних засобах у некомерційних організацій та ін.\nДодатковий капітал може бути спрямований на збільшення статутного капіталу або на операції, зворотні перерахованим (емісійний витрата, негативна курсова різниця при формуванні статутного капіталу).\nРезервний капітал (рядок +1360) призначений для покриття надзвичайних збитків акціонерного товариства, нарахування дивідендів за привілейованими акціями або покриття збитків звітного року (сальдо по рахунку 82 "Резервний капітал"). Формується відповідно до установчих документів за рахунок відрахувань від нерозподіленого прибутку звітного року. Якщо розподіл прибутку є подією після звітної дати, при відображенні в балансі слід керуватися ПБО 7/98 "Події після звітної дати".\nВідповідно до законодавства акціонерні товариства повинні утворювати резервний фонд (капітал) у розмірі, передбаченому статутом товариства, але не менше 5% його статутного капіталу. Резервний фонд (капітал) товариства формується шляхом обов'язкових щорічних відрахувань від нерозподіленого прибутку до досягнення ним розміру, встановленого статутом товариства. Розмір щорічних відрахувань передбачається статутом товариства, але не може бути менше 5% чистого прибутку до досягнення встановленої величини. Резервний капітал призначений для покриття збитків товариства, а також для погашення облігацій і викупу акцій товариства у разі відсутності інших засобів. Витрачання резервного капіталу на інші цілі не допускається.\nОрганізації інших організаційно-правових форм можуть створювати резервний капітал у порядку і розмірах, передбачених статутом. При цьому створення резервного капіталу для них є правом, а не обов'язком. Кошти резервного капіталу витрачаються суворо на цілі, схвалені рішенням засновників.\nНерозподілений прибуток (непокритий збиток) (рядок 1370) - відображається величина прибутку / збитку, що залишилася після розподілу прибутку або покриття збитку звітного року, визначена у порядку реформації (закриття рахунків 90 "Продажі", 91 "Інші доходи і витрати", 99 "Прибутки і збитки ") і розподілена відповідно до рішення засновників. На підставі ПБУ 7/98 розподіл прибутку ставиться до подій, що підтверджує існували на звітну дату господарські умови, в яких організація вела свою діяльність, і визнається істотним. Дані про такі події відображаються в бухгалтерській звітності на кінець звітного року. При цьому в бухгалтерському обліку провадяться записи останніми оборотами звітного періоду до затвердження річної звітності в установленому порядку.\nЯкщо за результатами діяльності організація отримала нерозподілений збиток, то показує його в круглих дужках. При підрахунку підсумку за розділом III цей показник віднімається.\nУ проміжній звітності показник по цьому рядку утворюється як сума залишків за рахунками 84 і 99.\nНекомерційні організації в розділі "Капітал і резерви" замість статей "Статутний капітал", "Резервний капітал" і "Нерозподілений прибуток (непокритий збиток)" включають групу статей "Цільове фінансування", тобто призводять залишки надійшли і невикористаних цільових коштів (рахунок 86 '' Цільове фінансування ") - вступних, членських, добровільних внесків, а також цільових коштів з інших джерел. Дані про залишки та рух коштів цільового фінансування наводяться некомерційними організаціями у звіті про цільове використання отриманих коштів .\nIV. Довгострокові зобов'язання (підсумковий рядок 1400).\nПозикові кошти (рядок 1 410) - відображається заборгованість за непогашеними позиковими зобов'язаннями, терміном погашення більше ніж через 12 місяців (залишки по рахунку 67 "Розрахунки за довгостроковими кредитами і позиками"), включаючи нараховані відсотки. Підставою для виникнення заборгованості є кредитний договір, договір товарного кредиту або договір позики. Однак датою виникнення заборгованості є день фактичного отримання грошей або речей, визначених родовими ознаками.\nПри розкритті в бухгалтерському обліку та звітності даного показника слід керуватися вимогами ПБУ 15/2008 "Облік витрат за позиками та кредитами".\nВідкладені податкові зобов'язання (рядок 1420) - відображається сума відкладеного податку на прибуток, який у наступних звітних періодах повинна призвести до збільшення податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету. Формування даного показника регулюється ПБО 18/02 "Облік розрахунків з податку на прибуток". Відкладені податкові зобов'язання дорівнюють величині оподатковуваних тимчасових різниць, що виникли у звітному періоді, помножених на ставку податку на прибуток.\nОподатковувані тимчасові різниці виникають в результаті:\n- Застосування різних способів нарахування амортизації у бухгалтерському та податковому обліку;\n- Відстрочки або розстрочки по сплаті податку на прибуток;\n- Різних правил нарахування процентів за борговими зобов'язаннями для цілей бухгалтерського і податкового обліку;\nВідкладені податкові зобов'язання визнаються у тому звітному періоді, в якому виникли оподатковувані тимчасові різниці. Вони відображаються в бухгалтерському обліку за дебетом рахунка 68 "Розрахунки з податків і зборів" і кредитом рахунку 77 "Відкладені податкові зобов'язання". У міру зменшення (погашення) відкладених податкових зобов'язань суми відображають: Д-т рахунку 77 - К-т рахунки 68.\nПри вибутті об'єкта, за яким було визнано відстрочене податкове зобов'язання, його сума списується на рахунок прибутків збитків у частині, в якій не буде збільшений податок на прибуток як звітного, так і в наступних за звітним періодах.\nОціночні зобов'язання (рядок 1430). По цьому рядку відображаються обліковуються на рахунку 96 "Резерви майбутніх витрат" суми оціночних зобов'язань, передбачуваний термін виконання яких перевищує 12 місяців після звітної дати (п. 4, 8, 20 Положення з бухгалтерського обліку "Забезпечення, непередбачені зобов'язання та непередбачені активи "(ПБУ 8/2010), затвердженого наказом Мінфіну Росії від 13.12.2010 р № 167н).\nОцінне зобов'язання визнається в бухгалтерському обліку при одночасному дотриманні наступних умов (п. 5 ПБО 8/2010):\n- У організації існує обов'язок, що стала наслідком минулих подій її господарської діяльності, виконання якої організація не може уникнути;\n- Ймовірно зменшення економічних вигод організації, необхідне для виконання оцінного зобов'язання;\n- Величина оцінного зобов'язання може бути обгрунтовано оцінена.\nЗокрема, оціночні зобов'язання визнаються:\n- У зв'язку з майбутньою реструктуризацією діяльності організації, якщо є детальний затверджений в належному порядку план майбутньої реструктуризації і організація своїми діями і (або) заявами створила в осіб, права яких зачіпаються майбутньої реструктуризацією діяльності організації, обґрунтовані очікування, що план реструктуризації буде реалізований в найближчому майбутньому (п. 11 ПБУ 8/2010);\n- У зв'язку з виявленням збитковості укладеного організацією договору у разі, якщо умовами цього договору передбачені штрафні санкції за його розірвання;\n- У зв'язку з допущеними організацією порушеннями законодавства, що тягнуть накладення штрафів, у разі якщо виконуються всі умови визнання оціночних зобов'язань щодо таких штрафів;\n- У зв'язку з участю організації в судовому розгляді, якщо в організації є підстави вважати, що судове рішення буде прийнято не на її користь, і може обгрунтовано оцінити суму відшкодування, яку їй доведеться заплатити позивачеві;\n- У зв'язку з майбутніми виплатами відпускних працівникам;\n- У зв'язку з майбутніми виплатами працівникам за підсумками року або за вислугу років (якщо такі виплати передбачені колективним або трудовими договорами);\n- У зв'язку з наявністю зобов'язань організації по гарантійному обслуговуванню продаваної продукції.\nОцінне зобов'язання, передбачуваний термін виконання якого не перевищує 12 місяців після звітної дати або менший строк, встановлений організацією в обліковій політиці, визнається в бухгалтерському обліку організації в розмірі, що відбиває найбільш достовірну грошову оцінку витрат, необхідних для розрахунків по цьому зобов'язанню (п. 15 ПБУ 8/2010).\nЯкщо передбачуваний термін виконання оцінного зобов'язання перевищує 12 місяців після звітної дати або менший строк, встановлений організацією в обліковій політиці, таке оціночне зобов'язання оцінюється за наведеною (дисконтованої) вартості (п. 20 ПБО 8/2010). Вимоги, яким повинна відповідати застосовуватись при визначенні приведеної вартості ставка дисконтування, наведені в ч. 2 п. 20 ПБО 8/2010.\nПри заповненні цього рядка Бухгалтерськогобалансу використовуються дані про кредитовий сальдо на звітну дату за рахунком 96 в частині оціночних зобов'язань, передбачуваний термін виконання яких перевищує 12 місяців після звітної дати.\nІнші зобов'язання (рядок 1450) - відображається кредиторська заборгованість, термін погашення якої настане більш ніж через 12 місяців. Підставою для визнання довгострокової заборгованості в обліку є особливі умови договорів, пов'язані з відстроченням або розстроченням платежу (комерційний, інвестиційний кредит). Заборгованість показується в сумі непогашеного основного зобов'язання, включаючи нараховані за звітний період відсотки. Облікової політикою може бути передбачена можливість переведення довгострокової заборгованості в короткострокову, якщо до її погашення залишилося менше 12 місяців (Д-т рахунки 67 - К-т рахунки 66).\nV. Короткострокові зобов'язання (підсумковий рядок 1500).\nПозикові кошти (рядок 1 510) - вказується заборгованість за непогашеними позиковими зобов'язаннями, з терміном погашення менш ніж через 12 місяців (залишки по рахунку 66 "Розрахунки по короткострокових кредитах і позиках"), включаючи нараховані відсотки.\nПри відображенні в бухгалтерському обліку та звітності даного показника слід керуватися вимогами ПБУ 15/2008 "Облік витрат за позиками та кредитами". Відображення їх у звітності аналогічно показнику довгострокових кредитів і позик, розглянутих у розділі IV "Довгострокові зобов'язання" бухгалтерського балансу.\nКредиторська заборгованість (рядок 1520) - сума кредитових сальдо по рахунках розрахунків (60 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками", 62 "Розрахунки з покупцями і замовниками" в частині авансів отриманих, 68 "Розрахунки по податках і зборах", 69 "Розрахунки по соціальному страхуванню і забезпеченню ", 70" Розрахунки з персоналом з оплати праці ", 71" Розрахунки з підзвітними особами ", 75" Розрахунки з засновниками "в частині заборгованості за доходами, 76" Розрахунки з різними дебіторами і кредиторами "і т.д.) .\nКредиторська заборгованість, за якою минув строк позовної давності (три роки з моменту виникнення зобов'язання), повинна бути списана на збільшення фінансового результату. Підставою для списання є акт інвентаризації кредиторської заборгованості (акт звірки розрахунків) і наказ керівника.\nВідображаючи непогашену на звітну дату заборгованість постачальникам і підрядчикам за поставлені матеріальні цінності, виконані роботи, надані послуги (сальдо по рахунку 60 "Розрахунки з постачальниками та підрядниками") слід враховувати, що підставою для визнання боргу є відповідні договори. Однак датою виникнення зобов'язань є момент відвантаження матеріальних цінностей або виконання робіт (надання послуг), якщо інше не передбачено договором. На дату виникнення зобов'язання оформляються рахунки-фактури з доданими накладними на відпустку матеріальних цінностей або актами виконаних робіт (у разі подальшої оплати). Заборгованість показується в сумі, яка витікає з первинних документів.\nПоказуючи заборгованість перед персоналом організації, відображають величину нарахованої, але не виданої заробітної плати та інших виплат на користь працівників (сальдо по рахунку 70 "Розрахунки з персоналом з оплати праці").\nВ основу розрахунків з працівниками покладений укладений трудовий договір (колективний або індивідуальний), в якому визначається порядок нарахування та дата видачі заробітної плати. Нарахування заробітної плати проводиться на підставі первинних документів: табелів використання робочого часу (для почасових); нарядів, маршрутних листів, відомостей виробітку (для відрядників). Додаткову заробітну плату (відпускні, пільгові години підліткам і годуючим матерям, за дні виконання державних і громадських обов'язків та ін.) Нараховують з розрахунку середнього заробітку за три попередніх місяці. Премії можуть визначатися трудовим договором або нараховуватися за наказом керівника за певні успіхи в роботі.\nЗ цієї ж рядку відображають нараховані на користь працівників, але не виплачені допомоги за рахунок коштів фонду соціального страхування (по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, по догляду за дитиною до півтора років, на поховання, допомога жінкам, які стали на облік у ранні терміни вагітності).\nДана рядок містить також інформацію про заборгованість перед державними позабюджетними фондами - це нараховані, але не перераховані суми відрахувань у пенсійний фонд, фонди обов'язкового медичного страхування і фонд соціального страхування, а також про страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань , які обліковуються на рахунку 69 "Розрахунки по соціальному страхуванню і забезпеченню".\nПоказуючи величину заборгованості з податків і зборів, відображають величину нарахованих, але не перерахованих до бюджету податків і зборів, врахованих на рахунку 68 "Розрахунки по податках і зборах". Підставою є бухгалтерські довідки-розрахунки і податкові декларації. До складу даного показника можуть входити: податок на прибуток; податок на додану вартість; акцизи на окремі види товарів (послуг); податок на доходи фізичних осіб; податок на майно; транспортний податок; податок на рекламу та ін.\nПо цьому рядку відображають суми кредиторської заборгованості, що не знайшли відображення в попередніх рядках балансу:\n- Заборгованість по майновому і особистому страхуванню, по депонованої заробітної плати, за належними дивідендах та інших прибутків і т.п. (рахунок 76 "Розрахунки з різними дебіторами і кредиторами");\n- Заборгованість за авансами одержаними (кредитове сальдо за рахунком 62 "Розрахунки з покупцями і замовниками");\n- Заборгованість підзвітних осіб (кредитове сальдо за рахунком 71 "Розрахунки з підзвітними особами");\n- Заборгованість перед учасниками (засновниками) по виплаті доходів, яка показує величину заборгованості за належними дивідендах на акції, відсотків по вкладах і т.п. (відображається за кредитом рахунків 75, субрахунок 2 "Розрахунки по виплаті доходів" або 70 (якщо засновники є працівниками організації) на підставі рішення засновників про розподіл прибутку звітного року. При формуванні такої заборгованості необхідно враховувати зміни, внесені до Закону про акціонерні товариства Федеральним законом від 18 липня 2009 року № 181-ФЗ. В даний час акціонерні товариства мають право приймати рішення про виплату дивідендів по акціях не тільки за результатами року, але і за результатами кварталу, півріччя, дев'яти місяців. При визначенні суми дивідендів повинна враховуватися величина чистих активів . Джерелом виплати дивідендів є прибуток суспільства після оподаткування (чистий прибуток товариства), яка визначається за даними бухгалтерської звітності товариства. Дивіденди за привілейованими акціями певних типів також можуть виплачуватися за рахунок раніше сформованих для цих цілей спеціальних фондів товариства;\nДоходи майбутніх періодів (рядок 1530) - відбивається величин доходів, отриманих у звітному періоді, але відносяться до майбутніх звітних періодів і врахована на рахунку 98 "Доходи майбутніх періодів". Розмежування доходів звітного і майбутніх періодів викликаний необхідністю дотримання принципу тимчасової визначеності фактів господарської діяльності. До доходів майбутніх періодів можуть бути віднесені:\n- Первісна вартість безоплатно отриманих основних засобів (п. 29 Методичних вказівок з бухгалтерського обліку основних засобів);\n- Бюджетні кошти, спрямовані комерційною організацією на фінансування витрат (п. 9 ПБО 13/2000, Інструкція про застосування Плану рахунків);\n- Не використані на кінець звітного періоду залишки коштів цільового бюджетного фінансування, наданого організації, які обліковуються на рахунку 86 "Цільове фінансування" (п. 20 ПБО 13/2000, Інструкція про застосування Плану рахунків);\n- Різниці між загальною сумою лізингових платежів згідно з договором лізингу і вартістю лізингового майна (п. 4 Вказівок про відображення в бухгалтерському обліку операцій за договором лізингу).\nОціночні зобов'язання (рядок 1 540) - відбивається кредитове сальдо рахунку 96, сформований виходячи з виконання вимог ПБУ 8/2010 "Забезпечення, непередбачені зобов'язання та непередбачені активи". Тут показуються суми оціночних зобов'язань, передбачуваний термін виконання яких не перевищує 12 місяців після звітної дати (п. 4, 8 ПБУ 8/2010).\nОцінне зобов'язання, передбачуваний термін виконання якого не перевищує 12 місяців після звітної дати або менший строк, встановлений організацією в обліковій політиці, визнається в бухгалтерському обліку в розмірі, що відбиває найбільш достовірну грошову оцінку витрат, необхідних для розрахунків по цьому зобов'язанню (п. 15 ПБО 8 / 2010).\nІнші зобов'язання (рядок 1 550) - стаття призначена для відображення зобов'язань, що не знайшли відображення по інших статтях розділу V пасиву балансу. Наприклад, тут відображають суми ПДВ, прийняті до відрахування при перерахуванні авансу (передоплати) і підлягають відновленню в бюджет при фактичному отриманні товарів, робіт, послуг або при поверненні перерахованого авансу (передоплати) (п. 12 ст. 171, п. 9 ст. 172, подп. 3 п. 3 ст. 170 НК РФ).\nВалюта балансу (рядок 1 700) показує загальну суму власних і позикових джерел утворення засобів організації: Валюта пасиву балансу (стор. 1 700) = Підсумок розділу III (стор. 1 300) + Підсумок розділу IV (стор. 1 400) + Підсумок розділу V (стор. 1500).\nУ табл. 4.4. наводиться порядок формування показників для складання пасиву балансу на підставі даних бухгалтерського обліку.


Home Автомобілі Концепт Lada XRay\nКонцептуальна версія Lada XRay, яку показали в 2012 році, це були ще лише показники напрямку, в якому працюють виробники і над чим намагаються дизайнери автомобільної компанії ВАЗ. На ММАС в поточному 2014 році був представлений Lada XRay Concept 2, і на цей раз модель з’явилася практично доопрацьованому вигляді, після чого сміливо зможе вирушати в серійний випуск.\nНад зовнішністю XRay працювали російські фахівці під керівництвом Стіва Стіна, звичайно ж, їм довірили займатися і Concept 2, щоб прототип був повністю завершений. За ті два роки різниці, які пройшли між появою розробок, дизайнерський напрямок не змінилося. Спереду новинка отримала більш велику радіаторну решітку, капот підрихтували, фари і оптика в цілому стала крупніше, її малюнок змінився, а протитуманні фари отримали круглу форму. По боках виштамповки у формі Х, плюс до всього аеродинамічним характеристикам сприяє нижній малюнок хвилі по кузову.\nЗзаду практично все нове, адже помилувавшись концептом потрібно переходити до дійсності і практичності, чого домоглися шляхом спрощення всіх елементів, що входять в конструкцію. Тепер тут набагато менше хрому, бампер став менше, при цьому двері ззаду збільшилася і таким чином доступ в багажник спростився. Оновлена Lada XRay повинна порадувати своїх шанувальників і скласти гідну конкуренцію іншим моделям.\nВідразу відзначимо, що автомобіль є передньопривідним, і виробник називає його не інакше як високий хетчбек, але насправді його можна не боячись називати паркетником для міста. Платформу для машини запозичили у В0, яка застосовувалася на таких знаменитостей, як Рено Дастер і Сандеро. Можна припустити, що XRay успадкує в основному базу від Хетчбека Сандеро, який володіє конструкцією незалежної підвіски спереду, а ззаду встановлена торсіонна балка.\nАле любителям повнопривідних авто не варто зневірятися, адже ВАЗ обіцяє випуск Lada XRay Cross, базою для якої стане Дастер. Дана версія 4WD буде оснащена МакФерсон спереду і ззаду багатоважеля системою.\nГальма спереду дискового типу, ззаду барабанного, є гідропідсилювач, інформації, з приводу моторів і коробки поки немає.\nЩо стосується ціни, то вона ще не озвучена, але випуск машини повинен початися в 2016 році.\nNext articleЩо таке туристична страховка\nперевірили гальмівні колодки: кожна третя небезпечна для життя! збентежив. Випробування на зсув і виміри жорсткості матеріалу - не зовсім те, що хвилює водія. Я...