Backup lexington ky by DataRestoration 98 views\nThe 10 Most Ugliest People on the I... by Leatitia Voges 2104 views\nThe best way to accept Bitcoin, Dog... by Steve Gocoin 22722 views\nBiro jasa by PT.Jeklindo Persa... 184 views\nPT. JEKLINDO PERSADA (085262245981)... by PT.Jeklindo Persa... 206 views\nPT. JEKLINDO CONSULTING ( URUS DOKU... by PT.Jeklindo Persa... 291 views\n1. КОНФЛІКТ В УКРАЇНІ І ЕВОЛЮЦІЯ МІЖНАРОДНОГО ПРАВОПОРЯДКУ Адам ЛЕЛЬОНЕК Глобальний порядок після холодної війни і його трансформація Як зазначають автори доповіді Інституту Європейського Союзу із дослідження безпеки (European Union Institute for Security Studies, EUISS), наявна міжнародна система, яка характеризується домінуванням Заходу, ставиться під сумнів не лише на формальному, репрезентаційному, але й на структурному рівні, що стосується самої архітектури міжнародних інституцій. Метою цих зусиль є імплементація нових норм та принципів на глобальному рівні. Підтвердженням цього може бути політика Китаю чи поява нових угрупувань, як-от: БРІКС чи МІКТА (партнерство Мексики, Індонезії, Південної Кореї, Туреччини та Австралії)1 . Цей приклад, окрім Бразилії чи Індії (тобто, різних систем, у тому числі демократичних, які беруть участь у глобальних процесах і посідають міцні позиції в сучасній системі G20), демонструє, що існує „потреба для більш інтегрованої і рівноважної системи глобального управління, у якій члени «середньої» сили могли би відігравати адекватну роль”2 . Варто при цьому зазначити, що ці прагнення реалізовані вже не лише у політичній сфері, а й у економічній, а їх метою є фундаментальна реконструкція глобального розподілу сил, зокрема у фінансовій сфері3 . Нині помітною є глобальна трансформація потенціалів та сили (у розумінні hard power i soft power). Це стосується не лише державних, а й недержавних учасників міжнародних відносин. Серед обох груп є такі, основною метою яких є підрив сучасного міжнародного правопорядку4 . Так 1 A. Missiroli, G. Stang et al., A changing global environment, EU Institute for Security Studies, Chaillot Papers Nº 133 December 2014, p. 38. 2 Там само, p. 38. 3 Через цю призму можна оцінити нову ініціативу країн, що розвиваються. Новий банк розвитку (New Development Bank, NDB) держав БРІКС – це похідна спротиву цих країн системі домінування Заходу, яка базується на Світовому банку та Міжнародному валютному фонді, а також амбіції Російської Федерації та Китайської Народної Республіки відігравати більшу роль уже не тільки на регіональному, а й на глобальному рівні. Посилення конфлікту інтересів між різними центрами може не лише паралізувати переговорні процеси чи імплементацію уже наявних домовленостей, а й остаточно призвести до структурного провалу цілої наявної міжнародної системи; Див.: Там само, p. 38-39. 4 На думку авторів доповіді „A changing global environent”, чудовим прикладом цих тенденцій є терористичні організації (Аль-Каїда чи фундаменталісти з ісламської держави), які є загрозою для регіональної та глобальної безпеки. Їх метою є підрив наявної міжнародної системи, а слабкість державних акторів у багатьох сферах їх функціонування як на центральному, так і на локальному рівні – сприяє їх діяльності. Побудова власних структур і недержавних та нелегальних інституцій – це серйозна проблема, яка послаблює національні держави. Окрім цього, зростає також ризик радикалізації, тероризму, екотероризму чи ескалації наявних чи потенційних збройних конфліктів. До цього слід додати цілий спектр природних загроз, як-от: епідемії, стихійні лиха і випадкові події. Більше того, можна також згадати про історичні події, міждержавну напругу i зумисні психологічні та інформаційні дії, які мають на меті ескалацію конфліктів або реалізацію партикулярних інтересів держав, транснаціональних чи інших\n2. виглядає, що сучасні тенденції та тренди рухаються в напрямку подальшої деконструкції безпеки і світового порядку, а його підвалини, тобто, основні гравці чи міжнародні інституції постійно перевіряються, а їх позиції ставляться під сумнів. Це відбувається на рівні функціонування системи та конкретних дій. Одночасно, нові претенденти на глобальне управління зовсім не мають намірів брати на себе жодних зобов’язань чи відповідальності, які походять з цього. На думку вчених із EUISS, „нові гравці (…) пояснюють свою бездіяльність охороною непорушності державного суверенітету (обороняючи режим Асада) або повагою до природних прерогатив провідних гравців (ігноруючи грабунки Росії у своєму регіоні)”5 . Тож експерти приходять до висновку, що „досі незрозуміло, чи країни, що розвиваються (а також які саме з них), формуватимуть норми, які за ними слідуватимуть, а які їх порушуватимуть. Непокоїть те, що останні події підказують, що побудова взаєморозуміння з широких міжнародних питань може стати ще складнішою”6 . Хоча вперше в міжнародній історії ми зіштовхнулися із ситуацією, за якої кожен континент має націю із глобальними прагненнями, все ж немає багатьох держав, які прагнуть значного впливу на глобальні регуляційні механізми. Причиною є те, що на даний час вони намагаються зміцнити свої позиції на регіональному рівні. Вони ще не готові або не можуть розширювати свої інтереси у глобальному масштабі. Росія на даний час стає єдиним гравцем з цієї групи, який починає бути регіональним центром тяжіння, який є повністю автономним. Вона зрештою є до цього певним чином призначена географічно і культурно – не може зосередитися на вузькому спектрі зацікавлень (для В. Путіна основними пріоритетами є: ЄС та європейські держави, США, Китай та інші члени БРІКС, з яких найважливішими звісно ж будуть КНР та США, а потенційно також „Велика Європа”)7 . Поза спробами підриву наявного розподілу сил, сучасна динаміка міжнародного правопорядку формується також, зокрема шляхом посилення асертивності країн, що розвиваються. Блокування дій чи ілюзорної експансії Заходу призводить до створення тимчасових союзів на різних щаблях, від регіонального до глобального, а на даному етапі випромінюванням цих зусиль є концепція багатополюсного світу, у якому потрібною є нова рівновага сил, за рахунок Сполучених Штатів та європейських держав. Це поки є можливим, навіть попри величезні відмінності у потенціалах і цілях серед групи „незадоволених”. Той факт, що Росія першою після закінчення II недержавних організацій. Це все разом послаблює роль державних гравців у гарантуванні безпеки; Див.: Там само, p. 39-40. 5 Там само, р. 40. 6 Там само, р. 40. 7 Див.: A. Gromyko, West-Russia Relations and the Emerging Global Order. Polycentric World as the New Reality, [у:] R. Alcaro (red.), West-Russia Relations in Light of the Ukraine Crisis, IAI Research Papers, Rome 2015, р. 49-50, 52.\n3. світової війни своїми діями в Україні здійснила спробу перегляду європейських кордонів, чітко демонструє, що процес трансформації міжнародного правопорядку входить у нову фазу. У цьому контексті цікавий підхід презентує T. Райт, який визначає ці процеси, як відхід від однополярного концерту до „природного стану” міжнародних відносин. За його оцінкою саме поняття співпраці між найсильнішими гравцями не є новим, однак спільні цінності чи спільні цілі ніколи не означали відсутності внутрішньоблокової конкуренції. По суті це якраз у ній був реалізований баланс між гармонією і конфліктом. Зовсім не йде мова тут про рівновагу сил чи розподіл міці, а лише про згоду на певні принципи і рамки їх функціонування. Подібною була ситуація після Віденського Конгресу і в період холодної війни – найсильніші погодилися на певну допустиму модель дій і принципово в ній залишалися8 . Тому незадоволені глобальним розподілом сил Росія та Китай раніше не наважувалися на спроби урівноважити силу США, оскільки лише таким чином вони могли реально зміцнити свої позиції9 . Однополярний порядок періоду після холодної війни, тобто, світ під керівництвом США, характеризується, на думку Райта, 5 елементами10 : 1. Низка оборонних союзів, які становлять підгрунтя для регіональної безпеки у Східній Азії (двосторонні угоди з Вашингтоном, так звана „hub-and-spoke model” – віяльна модель) і загалом у Трансатлантичному регіоні (багатосторонні, інституціалізовані угоди з Вашингтоном), 2. Підтримка побудови світової економіки (у тому числі вільна торгівля, вільний рух капіталу та інвестицій, формалізовані структури і механізми вирішення суперечок: МВФ, СБ, СОТ, G20 тощо.), 3. Міжнародне право і система Організації Об’єднаних Націй (хоча їх також нерідко використовували для реалізації стратегічних інтересів США), 4. Просування і зміцнення ліберальних цінностей у глобальному масштабі, у тому числі демократії та прав людини, 5. Інтенсифікація двосторонньої співпраці з Росією і Китаєм при одночасно чіткому визначенню меж взаємної конкуренції з ними. Якщо йдеться про європейський континент, помітними є дві важливі тенденції: зростання значення Європейського Союзу і його активності на східному та південному векторах11 , а також скорочення американської 8 Період «європейського концерту», який існував з 1815 до 1854 року і повністю змінив європейську політику, обмежуючи конкуренцію шляхом мінімізації ризику конфлікту, при цьому надаючи спільні цілі. Однак, розподіл „сили” був сам по собі гегемонічний і базувався на біполярності: Франція, Австрія і Прусія, як слабші європейські держави, прагнили збалансувати глобальну міць Росії та Великобританії; Див.: T. Wright, The Rise and Fall of the Unipolar Concert, The Washington Quarterly, Volume 37, Issue 4, 2014, р. 8-10. 9 Див. Там само, р. 13. 10 Там само, р. 10-12. 11 Європейська модель після розпаду СРСР була винятковою – сильно відрізнялася від глобальних тенденцій поведінки держав, допускаючи поглиблене втручання у ключові для членів Європейського Союзу внутрішні справи. Європейська система безпеки, яка вважається постмодерністською, не базується ані на рівновазі сил,\n4. присутності в Європі, особливо у військовій сфері. Цей останній чинник без сумніву похитнув наявну раніше рівновагу сил із Російською Федерацією, що зовсім не було рекомпенсовано НАТО, послаблюючи одночасно сам Старий Континент (зменшення видатків на озброєння, попри зростання м’якої сили ЄС, очевидно призвело до зростання російського експансіонізму i ревізіонізму). Своєю чергою, у геополітичному аспекті слід відзначити зміцнення позиції Федеративної Республіки Німеччини, як самостійного гравця, а завдяки фінансовій кризі 2008 року – також і в межах ЄС. Помітним є також дисонанс серед європейських союзників щодо східної політики і самої Росії як між собою, так і ширше, у трансатлантичному регіоні12 , який успішно підсилюється завдяки Росії за допомогою інструментів психологічної війни, а також негласних методів (наприклад, напруженості у стосунках Вашингтон- Берлін)13 . Більше того, криза в Україні яскраво демонструє, що Захід не лише не був до неї готовий. Вона показує концептуальні помилки на рівні стратегії щодо Російської Федерації, а в ширшій перспективі й інших країн, що розвиваються. Усе вказує також на відсутність комплексного i спільного підходу як до геополітичних прагнень Кремля, так і похідної від них внутрішньої політики14 і декларативного ревізіонізму. ані на зміцненні власної незалежності, а на збільшенню відкритості, прозорості відносин і посиленню взаємозалежності. Прагненням творців постмодерністської Європи була не так зміна фізичних кордонів, як зміна самої їх природи, віддаючи ініціативу економіці. Політика Росії після 2008 року і дії в Україні повністю відкинули цей правопорядок і підхід, а тим самим і реальне зближення з Європою. Дії Заходу, а особливо Європи, щодо Росії є настільки важливими, що від них тепер залежатиме привабливість всієї її актуальної моделі і поведінка щодо його принципів та норм з боку інших країн, що розвиваються, які не приєднуються поки до політики санкцій з боку ЄС щодо Росії. Від цього залежатиме також сприйняття подій в Україні незахідними державами – на даний час європейська криза сприймається як регіональна, а не глобальна. Цим самим вони не утотожнюють себе із європейською системою цінностей, яка таким чином стає частково привабливою системою і можливою до адаптації лише регіонально. Це ставить під сумнів міф про європейську особливість і може спричинити відчуття, що економічна взаємозалежність генерує більше загроз, ніж вигоди; Див.: I. Krastev, Dancing with the Bear. How the West Should Handle Its Relations with Russia, [у:] R. Alcaro (red.), West-Russia Relations in Light of the Ukraine Crisis, IAI Research Papers, Rome 2015, р. 18-19. 12 Див.: A. Lelonek, Kijowskie rozmowy ostatnią szansą dla Rosji i Zachodu?, http://www.defence24.pl/Analiza_kijowskie-rozmowy-ostatnia-szansa-dla-rosji-i-zachodu, Опубліковано: 5.02.2015, Станом на: 16.08.2015. 13 Див.: A. Lelonek, Brudna wojna Putina: Rosyjskie operacje psychologiczne, Portal Interia.pl, http://fakty.interia.pl/raporty/raport-zamieszki-na-ukrainie/opinie/news-brudna-wojna-putina-rosyjskie-operacje- psychologiczne,nId,1679998, Опубліковано: 27.02.2015, Станом на: 15.08.2015; A. Lelonek, Niemcy „uspokoją” Rosję kosztem Ukrainy. W co gra Berlin?, Portal Defence24.pl, http://www.defence24.pl/218461,niemcy-uspokoja- rosje-kosztem-ukrainy-w-co-gra-berlin, Опубліковано: 26.04.2015, Станом на: 15.08.2015; A. Lelonek, Ukraina: Nowa faza wojny psychologicznej i informacyjnej, Portal Defence24.pl, http://www.defence24.pl/119721,ukraina- nowa-faza-wojny-psychologicznej-i-informacyjnej, Опубліковано: 31.08.2014, Станом на: 16.08.2015. 14 Модель діяльності В. Путіна, яка базується на його особі, пов’язує іміджеву діяльність у зовнішній політиці із російським націоналізмом і упередженнями, які використовуються російською пропагандистською машиною для ескалації відмінностей і політично-культурного конфлікту із Заходом. Таким чином Москва загострює суперництво із Заходом не лише на рівні одвічного конфлікту інтересів, а й у площині самоідентифікації. Більше того, це стає чудовим інструментом для нейтралізації західних постулатів, очікувань чи критики щодо самої Росії і допомагає режиму функціонувати в умовах міжнародної ізоляції без втрати легітимності і широкої суспільної підтримки; Див.: I. Krastev, op. cit., р. 13.\n5. Погіршення стосунків між Заходом і Росією є фактом, який проте західні еліти вже роками ігнорують. Європейські еліти навіть не припускали, що дії ЄС на східних кордонах можуть призвести до насильницьких дій Кремля, до яких вони зрештою були зовсім не готові. ЄС не вдалося ані досягти інтеграції у сфері безпеки у Східній Європі, ані запобігти реалізації російських політичних сценаріїв. При одночасному збільшенні політичної дистанції від Вашингтона, Брюссель загострив суперництво із Кремлем, опосередковано спричинивши спроби перевірки регіонального розподілу сил, з одного боку, і реінтеграцію власної бази – з іншого15 . Як стверджує Д. Шеліговскі „Тож інтенсифікація взаємозв’язків, які поєднують Євросоюз із країнами Східного Партнерства, означає залучення Брюсселю до регулярного процесу перетягування канату між регіональними державами, щоразу визначаючи Європейський Союзу, як одну із сторін потенційного конфлікту”16 . І хоча розмови про „нову холодну війну” видаються і надалі дещо передчасними, слід зазначити той факт, що необхідним є визначення нової ролі НАТО у глобальному масштабі та Європі. На думку І. Крастева, „Євросоюзу повинен повернутися до свого історичного коріння, оновлюючи свої інструменти оборони та стримування Росії. Також важливо усвідомлювати, що співпраця не є цілком неможливою. Росія і надалі є відданим членом групи P5+1 (до якої входять Сполучені Штати Америки, Франція, Німеччина, Великобританія, Китай та Європейський Союз), яка займається питанням ядерної програми Ірану. Вона допомагала також НАТО у їх зусиллях в Афганістані”17 , співпрацювала також із США в Сирії. Іншими словами, зі зростанням суперництва на пострадянському просторі чи Близькому Сході, як зазначає Крастев, „потреба співпраці не зникла”, але події в Україні є найпотужнішим фактором, який може її порушити18 . 15 „Регіональна інтеграція стала однією із площин суперництва Москви із Європейським Союзом за вплив на Україну, Білорусь, Молдову, Вірменію, Азербайджан і Грузію. Ці державі в останні роки дедалі тісніше співпрацювали із Брюсселем, намагаючись модернізувати економіку та зменшити залежність від Росії. З точки зору Москви, регіональна інтеграція повинна була протидіяти економічній експансії третіх країн і послабленню зв’язків країн СНД з Росією. Одночасно тісна співпраця повинна була гарантувати Росії збереження значного політико-економічного впливу в цьому регіоні, особливо в енергетичному секторі, що визначає значення цього регіону у світовій економіці. Тому Росія без сумніву використовує всі доступні їй інструменти, домагається входження до регіональних інтеграційних структур окремих країн СНД, особливо України – другої за величиною економіки регіону”, [у:] I. Wiśniewska, Integracja euroazjatycka. Rosyjska próba ekonomicznego scalenia obszaru poradzieckiego, Ośrodek Studiów Wschodnich im. Marka Karpia, Prace OSW Numer 44, Warszawa lipiec 2013, р. р. 26. 16 Див.: D. Szeligowski, Partnerstwo Wschodnie: szanse i zagrożenia związane z procesami integracyjnymi na obszarze wschodniego sąsiedztwa Unii Europejskiej, [у:] R. Fedan, B. Petrecka, S. Dyrda-Maciałek (red.), Problemy współczesnej Europy: ujęcie interdyscyplinarne, Państwowa Wyższa Szkoła Techniczno-Ekonomiczna, Jarosław 2014, р. 365-377. 17 I. Krastev, op. cit., р. 14. 18 Див.: Там само, р. 14; Подібну думку сформульовано авторами доповіді „A changing global environent”: „попри це значна економічна співпраця з Москвою точно продовжуватиметься як у регіоні, так і на рівні стосунків Росія-Захід. Повернення до сценаріїв з початку XXI ст. не може бути повністю виключеним, беручи до уваги крихкі політичні основи у певних сферах (спільне сусідство, енергетика), а також співпрацю ad hoc в інших сферах (Іран, Сирія, ісламський тероризм). Не виглядає правдоподібним, щоб Росія повернула Крим, щоб Донбас відновив повну інтеграцію з рештою України, чи щоб дипломатичний, торговельний і медіатиск було припинено. Однак, тиск у військовій сфері і сфері безпеки у найближчому\n6. Тим не менше зближення між Вашингтоном та Москвою в контексті війни з тероризмом уже відбулося. Додаючи до цього розвиток і прогнози для країн БРІКС, з’являється також площина глобального ослаблення ЄС, міцніючої позиції Китаю чи потенційного китайсько-російського зближення, що зрештою вже відбулося у Раді Безпеки ООН19 . Як стверджує Т. Райт, хоча актуальна форма міжнародного правопорядку ще не є ідеальною для Москви чи Пекіна i надалі не задовольняє їхні амбіції, здається, що ці дві столиці виграли найбільше. „Росія використала пацифікацію Європи і трансформацію Німеччини. Попри численні закиди Росії щодо експансії НАТО, які висувалися перед її вторгненням на Схід України, жодних військ Альянсу не було у Східній Європі”20 . Так само зрештою і з Китаєм, який фактично ослабив Японію і найбільше виграв від глобалізації, у тому числі і від політики вільної торгівлі, постульованої Вашингтоном21 . Еволюція їх становища була можливою в межах системи домінування Сполучених Штатів Америки ціною легітимізації Білого Дому, як основного глобального гравця, однак останні події вказують, що цей етап добігає до кінця у перспективі щонайменше десяти років. Оскільки починає дезінтегруватися один із найважливіших елементів на концептуальному рівні: разом із послабленням позиції Заходу у глобальному масштабі починає ставитися під сумнів його провідна роль. І хоча зміна лідера наразі є абстрактною, значно зростає ризик дестабілізації на регіональному рівні, що демонструє політика Кремля у Східній Європі і на Кавказі. Варто пам’ятати, що глобальні противники Заходу зовсім не сприймали успіх форсованого США глобального порядку, як найбільшу і стратегічну необхідність, виключно від якої залежатиме їх успіх і добробут, а як форму „необхідного зла”, яке поки що є толерованим інструментом, з яким вони не мають наміру сильніше себе пов’язувати. Саме в цьому питанні Захід допустився найбільшої помилки на перцепційному і концептуальному рівнях – міждержавне суперництво, хоч і приховане, і таке, яке відбувається в межах системи власного домінування, зовсім не завершилося, а лише увійшло у нову фазу, натомість сама система почала підлягати ерозії22 . сусідстві Росії може бути остаточно припинений”, [у:] A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 51; Натомість, ніщо не вказує на те, щоб Європейський Союз швидко вирішив питання диверсифікації постачання енергії, що й надалі використовуватиметься Кремлем, як інструмент політичного впливу з одного боку на держави регіону, а з іншого – на Брюссель та провідні країни ЄС. 19 Прикладом може тут бути голосування у справі Резолюції 67/262 від 15 травня 2013 року, яка осуджувала сирійський режим – проти голосували: Білорусь, Болівія, Китай, Еквадор, Іран, КНДР, Куба, Нікарагуа, Росія, Сирія, Венесуела та Зімбабве, а також Резолюції 68/262 від 27 березня 2014 року, яка підтверджувала визнання Криму невід’ємною частиною України – проти голосували: Вірменія, Білорусь, Болівія, КНДР, Куба, Нікарагуа, Росія, Судан, Сирія, Венесуела та Зімбабве), Див.: A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 41. 20 T. Wright, op. cit., р. 11. 21 Порівнюючи успіхи Китаю та Росії, остання не могла і не може використати нові обставини через власні системні недоліки і відсутність довгострокових політичних і економічних реформ; Див.: Там само, р. 11. 22 На думку Т. Райта, „однополярний концерт не міг і перестав існувати. Разом із відновленням позиції Росії та розвитком Китаю, вони отримали раніше недоступну опцію посилення регіональної асертивності. Це би не мало значення, якби обидві держави були прихильниками status quo, але вони не були. Існувала непримиренна напруга в самому серці концерту: Захід сподівався, що правопорядок еволюціонує таким чином, що Китай та Росія трансформуються у більш відповідальних учасників міжнародної системи. Це не\n7. Внаслідок російської політики у Східній Європі та на Кавказі змінюється не лише динаміка міжнародних відносин у масштабі Центральної Європи, а й на цілому Старому Континенті, а також на цілому пострадянському просторі, який охоплює і Євразію. Агресивна політика Кремля має таким чином глобальне відображення. Вона спричиняє також „мілітаризацію мислення” в регіоні, яке впливає на формування нових союзів23 , а разом із тим сама по собі стає інструментом в руках політичних еліт різних держав, у тому числі й Москви24 . Іншими словами, „Росія еволюціонувала від стратегічного партнера до стратегічного виклику – для Заходу як єдиного цілого, зокрема і для Європейського Союзу”25 . Перехідна дата остаточного упадку однополярного концерту – це грузинська війна 2008 року. Теперішні події в Україні є лише продовженням цього процесу, хоча їх значення є більшим, оскільки йдеться про Старий Континент. На думку Дж. Шерра, у лютому 2014 р. відбулося падіння системи правопорядку і безпеки в Європі періоду після холодної війни. За його оцінкою, наслідки цього можуть бути непередбачуваними, хоча він підкреслює, що подібні переломи з точки зору часу характеризуються тим, що їх не можна було уникнути. Саме тому він порівнює події лютого 2014 року із подіями серпня 1914 р. – тоді також вважалося, що економічна взаємозалежність призведе до того, що такі події надалі будуть неможливі26 . Шерр також вважає, що після 15 років домінування Заходу у глобальному масштабі росіяни сформували стале відчуття скривдженості27 , беручи до уваги хоча би інтервенції Заходу: „халтурну в Іраку” чи „неочікувану в Лівії”. Вони стали також з одного боку приводом для презирства до західного світу28 , а з іншого – посилили побоювання щодо власної сфери впливу чи ризик, пов’язаний із глобалізацією, домінацією мусило супроводжуватися демократизацією у найближчому майбутньому, радше означало би, що ці держави розпочнуть позитивну траекторію політичних реформ і відіграватимуть дедалі конструктивнішу роль у підтримці і зміцненні міжнародного правопорядку. Натомість, зі свого боку, Росія та Китай сподівалися, що правопорядок еволюціонує таким чином, що вони отримають більший вплив на світову політику, включно із блокуванням військових втручань, з якими вони не погоджуються, а також посилиться їхня роль у своїх регіонах. Таким чином Росія отримала би щось на кшталт сфери впливу на Кавказі, а Китай відігравав би більшу роль у Східній Азії”, [у:] Там само, р. 17. 23 Пострадянські республіки постають перед вибором між Сходом та Заходом. Схід уособлює Євразійський Союз, а Захід – Європейський Союз та НАТО; Див.: Там само, р. 49. 24 „Володимир Путін використовує наявне погіршення стосунків із Заходом для подальшої централізації влади, послаблення будь-якої потенційної опозиції, радикалізації суспільної думки шляхом (дез)інформаційних кампаній, які розбурхують антиамериканські та анти європейські настрої до небачених раніше розмірів, відтак конструктивний діалог стає дедалі складнішим”, [у:] A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 49. 25 Там само, р. 49. 26 J. Sherr, A War of Narratives and Arms, [у:] K. Giles, P. Hanson, R. Lyne, J. Nixey, J. Sherr, A. Wood, The Russian Challenge, Chatham House Report, London June 2015, р. 23. 27 Російська комбінація консерватизму та ресентиментів відобразилася на її зовнішній політиці за останні майже 25 років – Москва зберігала вибудований Заходом глобальний status quo, як спадкоємиця Радянського Союзу, колишньої суперпотуги, яка повинна на даному етапі відповідати чужій схемі. У XXI сторіччі вона розпочинає пошук нової моделі. Це не криза системи після холодної війни, а її останній етап; Див.: I. Krastev, op. cit., р. 19. 28 J. Sherr, op. cit., р. 30.\n8. західного капіталу і подальшим зміцненням становища об’єднаних угодами про вільну торгівлю трансатлантичних держав. Як констатує Райт, унікальність завершеного періоду однополярного концерту полягає зокрема не лише у небаченому раніше рівні співпраці i стриманості основних гравців, а й у „фундаментальній відсутності взаєморозуміння між західними і незахідними державами. Росія і Китай хотіли збільшити свої сфери впливу, коли мали таку можливість, а Сполучені Штати не мали жодних намірів, щоб дати змогу їм це зробити (…). Американські стратеги загалом зазнали поразки в ідентифікації специфічної чи тимчасової природи концерту, сприймаючи його радше, як природний стан речей”29 , що призвело до поразки американської політики щодо Москви чи Пекіна. У зв’язку з цим можна передбачати початок періоду посиленого геополітичного суперництва, хоч і ускладнений економічною слабкістю Росії та Китаю, а також поточною неможливістю глибшого зближення між обома регіональними потугами30 . На думку Райта, поточний період фактично буде поверненням до нормальності у міжнародних відносинах, проте він повинен сприйматися Заходом із занепокоєнням. Тим паче, що він настає після 25 років безпрецедентного поступу глобалізації і і посилення міжнародної взаємозалежності – «держави нині пов’язані до такої міри, до якої вони би ніколи не допустили, сприймаючи одні одних, як суперників»31 . Тож тепер надійшов час для розробки нових моделей співпраці і нових стратегій дій, у тому числі по відношенні до ревізіоністської і асертивної позиції нових регіональних потуг32 . З нового правопорядку, який на даний час створюється, можуть скористатися як Сполучені Штати Америки, так і Європейський Союз. На шляху до цієї мети, на думку Р. Янгса, необхідним буде переосмислення багатополярного лібералізму, яке полягатиме насамперед на недоторканості його підвалин. Проблемою залишається певний консервативний підхід американських еліт, які ототожнюють глобальний лібералізм, пріоритет демократичних цінностей і вільну торгівлю із поточним status quo, при якому вони є основними творцями трендів. Що цікаво, менш гегемонний багатосторонній світ може виявитися навіть більш вигідним для самого ЄС – децентралізація може призвести до зміцнення його ролі, якщо би він зміг успішно об’єднатися і спільно реалізовувати свої інтереси (у цьому розумінні 29 T. Wright, op. cit., р. 21. 30 Там само, р. 21. 31 Там само, р. 22. 32 „В еру, коли багатосторонні інституції видаються дедалі менш ефективними для прийняття виконуваних та прийнятних рішень, держави намагаються опиратися на створені ad hoc коаліції або на регіональні організації з безпеки для формулювання політичних відповідей. Це призвело до розрідження структурованої глобальної системи, зосередженої навколо Організації Об’єднаних Націй, вбік новіших, менш стабільних рамок співпраці. Проте ці рамки не дають можливості для кращої реакції на певні виклики, відтак, мало правдоподібно, щоб вони могли замінити справжні глобальні дії або пропонували форум, на якому можна було досягти консенсусу (а таким чином і легітимності дій) у питаннях глобальної безпеки”, [у:] A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 40.\n9. також шляхом м’якого тиску на США, який би змушував погодитися на трансформацію системи). Це частково було би в інтересах і самих Сполучених Штатів Америки, оскільки система G7 або G20 є однозначно кращою, ніж анархія моделі „G0”33 . На думку Янгса, характеризуватиме новий світовий порядок буде той факт, що він буде „переговорним правопорядком”. На перехідному етапі він міститиме елементи холодної війни i періоду після холодної війни, хоча національні інтереси домінуватимуть над глобальними, а суперництво краще відображатиме природу realpolitik (реальної політики), ніж „політики співпраці”. Однак, усе залежить, як розвиватиметься конфлікт в Україні, а також – як еволюціонуватиме поведінка Москви та Вашингтона34 . Відродження Москви та побудова євразійського блоку: від співпраці до ревізіонізму На думку Р. Лайна, після розпаду Радянського Союзу тривав „прихований конфлікт інтересів” між Заходом та Російською Федерацією, який стосувався статусу 14 пострадянських республік. Позиція західних держав полягала в тому, що вони вважали їх суверенітет пріоритетною цінністю і до цього схиляли Росію. Росія ж підтверджувала цей підхід, зокрема в Паризькій хартії для нової Європи 1990 року або в Будапештському меморандумі 1994 року. З точки зору Заходу, Москва зобов’язалася шанувати незалежність та територіальну цілісність цих держав. Однак, як зазначає Лайн, з російської точки зору територія цих країн завжди була історично пов’язана з Росією, а їх незалежність російські еліти сприймали, як „випадковість”, a не як результат нового правопорядку після холодної війни35 , проти якого вони й донині зрештою протестують36 . До цього слід додати, що поза культурною, економічною чи соціальною сферами, пострадянський простір має важливе значення для Москви у військовій та стратегічній сферах. Відображенням цього було визначення на офіційному концептуальному рівні російської зовнішньої політики цілого простору колишніх радянських республік, як „близького зарубіжжя”, де Російська Федерація має „життєві інтереси”37 . З точки зору 33 Див.: R. Youngs, The EU and Global (Dis)Order, Carnegie Europe, http://carnegieeurope.eu/publications/?fa=56065, Опубліковано: 2.07.2014, Станом на: 23.08.2015. 34 Там само. 35 На думку І. Крастева, російське сприйняття суверенітету є дуже обмеженим – він є похідною від сили, адже лише сильні держави можуть бути суверенними, незалежними в економічному, культурному та військовому аспектах. Звідси береться і повна російсько-західна несумісність, яку західні еліти ігнорували впродовж двох останніх декад; Див.: I. Krastev, op. cit., р. 19. 36 Див.: R. Lyne, Russia’s Changed Outlook on the West: From Convergence to Confrontation, [у:] K. Giles, P. Hanson, R. Lyne, J. Nixey, J. Sherr, A. Wood, The Russian Challenge, Chatham House Report, London June 2015, р. 7. 37 Термін „близьке зарубіжжя” вперше було використано в січні 1992 року Андрієм Козирєвим – тодішнім міністром закордонних справ РФ, [у:] A. Włodkowska, Polityka Federacji Rosyjskiej wobec Wspólnoty Niepodległych Państw, [у:] S. Bieleń, M. Raś (red.), Polityka Zagraniczna Rosji, wyd. Difin, Warszawa 2008, р. 126-127; Першим офіційним документом, у якому було використано словосполучення „близьке зарубіжжя”\n10. Кремля, пріоритет суверенності, а відтак – вибору власної дороги і автономного визначення власної зовнішньої політики цих держав всупереч стратегічним російським інтересам – не був прийнятним38 . Згадане „близьке зарубіжжя”, на думку багатьох експертів, які досліджують залежності між Російською Федерацією та колишніми радянськими республіками, є по суті „колишніми російськими колоніями”. Таке визначення є надзвичай важливим для повного розуміння сильної прив’язаності Москви до цього регіону. В. Родкевіч вважає, що цю прив’язаність слід ідентифікувати з постімперським синдромом, чітко помітним впродовж понад двох декад існування сучасної Росії39 . Для самої України, втрату якої Москва відчула найболісніше, це є важливим сигналом небезпеки посилення російських впливів на її території. Як зазначає С. Бєлень, „Росія вже не є експансіоністською державою, якою був Радянський Союз. Однак, поєднання ностальгії із бажанням компенсації збитків за рахунок найближчих сусідів, які залежать від Росії в економічному, а особливо у сировинно-енергетичному аспекті, є важливим чинником потенційної реімперіалізації”40 . Новою концепцією Росії є перенесення центру тяжіння власної стратегії від невдалої концепції Співдружності Незалежних Держав до нового утворення, Євразійського Союзу. Цей проект і досі є далеким з політичної точки зору від привабливості та успішності на міжнародній арені. Його еволюція від митного союзу (2005 вік), через Євразійський митний союз (2010 рік), до поточного стану – це дуже повільний процес із численними труднощами41 . Навіть для двох основних партнерів Росії, тобто, щодо держав-членів СНД (в тому числі і щодо України), був Стратегічний курс Росії з державами- учасниками Співдружності Незалежних Держав, виданий у 1995 roku, [у:] Стратегический курс России сгосударствами – участниками Содружества Независимых Государств, Министерство иностранных дел Российской Федерации, http://www.mid.ru/bdomp/ns- osndoc.nsf/e2f289bea62097f9c325787a0034c255/4e3d23b880479224c325707a00310fad!OpenDocument, Документ від: 14.09.1995, Станом на: 10.08.2015. 38 „Простір СНД Росія трактує, як природню сферу впливу, одну з основ і визначальних чинників російської потужності. Росія віддавна прагне створити на цьому просторі центр політично-економічної і безпекової інтеграції під своїм керівництвом. Однак, насамперед Москва не хоче, щоб будь-який інший гравець (держава чи інтеграційне об’єднання, як-от: США, ЄС чи Китай) поставив під сумнів її стратегічний контроль над цим простором. Росія активізувала інтеграційні зусилля у 2009 році, форсуючи побудову митного союзу, а згодом – Спільного економічного простору і, врешті-решт, Євразійського союзу”, [у:] M. Menkiszak, Wielka Europa. Putinowska wizja (dez)integracji europejskiej, Ośrodek Studiów Wschodnich im. Marka Karpia, Prace OSW Numer 46, http://www.osw.waw.pl/sites/default/files/wielka_europa_net.pdf, Опубліковано: 14.10.2013, Станом на: 11.08.2015, р. 38. 39 W. Rodkiewicz, Rosja i jej sąsiedzi – postimperialny syndrom, [у:] Rosja i jej sąsiedzi, Instytut Studiów Strategicznych, Zeszyt 40, Kraków 2000; Див.: A. Lelonek, Ukraina jako państwo buforowe między Federacją Rosyjską a Zachodem, Praca Doktorska sygnatura 000179Dr, Uniwersytet Jana Kochanowskiego w Kielcach, Wydział Zarządzania i Administracji, Kielce 2013, s. 189. 40 S. Bieleń, Polityka zagraniczna Rosji, [у:] J. Adamowski, A. Skrzypek (red.), Federacja Rosyjska 1991-2001, wyd. Oficyna Wydawnicza ASPRA-JR, Warszawa 2002, s. 303. 41 Див.: Що цікаво, Росія стверджує, що інтегруючи пострадянський простір в межах Євразійського союзу, вона застосовує ту ж саму філософію, яку використовував Європейський Союз. Не більше ніж природною є в цій ситуації тісна співпраця між двома блоками, тим паче, що обидві організації є одна на одну, так сказати, приречені: спільне об’єднання держав обох регіонів є природним у вищій організаційній формі і принесе більше вигоди, зрозуміло, що теоретично і, насамперед, для Німеччини та Росії; Див.: S. Secrieru, Bumps on Russia’s Road to the Eurasian Economic Union: Postponed Integration, Costly Enlargement and\n11. Білорусі та Казахстану, не є секретом, що цільовий політичний проект, у всіх стадіях власного розвитку, є інструментом, за допомогою якого Кремль хоче контролювати пострадянський простір. Його амбіційною концептуальною частиною на геостратегічному рівні є, звісно ж, противага впливам Європейського Союзу, а навіть більше – альтернатива йому. На практиці же інтеграція потенціалів простору Співдружності Незалежних Держав має на меті посилення Росії та її партнерів42 . Що цікаво, проект путінського Союзу особливим чином пов’язаний із Україною – він повинен не допустити повторення ситуацій, подібних до тих, які відбулися у Києві43 , що, окрім смерті Лукашенка чи Назарбаєва, є найбільшим жахом для російського президента. Євразійський проект є свого роду інструментом, який зміцнює наявну конструкцію союзів у регіоні44 . „Метою Євразійського союзу є щось більше, ніж створення правових рамок для співпраці (…) – він створюється, як нова геополітична сила, здатна протистояти усім конкурентам на світовій арені. Євразізм надає ідеологічний клей, а Росія звісно ж є самоназваним лідером євразійської цивілізації. Концепція Новоросії є ідеологічним продовженням та історичним обґрунтуванням цього проекту”45 . На думку Н. Попеску, це коронація зусиль Путіна на шляху до відновлення контролю над колишньою територією СРСР, а разом із тим інструмент, за допомогою якого „Росія встане з колін і стане Delayed International Recognition, Polish Institute of International Affairs, Policy Paper No. 10 (93), July 2014, р. 1, 6. 42 Див.: I. Wiśniewska, Integracja euroazjatycka. Rosyjska próba ekonomicznego scalenia obszaru poradzieckiego, Ośrodek Studiów Wschodnich im. Marka Karpia, Prace OSW Numer 44, Warszawa lipiec 2013, s. 27. 43 Росія побоюється, що зближення такої важливої для її безпеки держави, якою є Україна, до західних структур із їх системою цінностей (демократія, плюралізм, право), вплине на регіон, послаблюючи тим самим політичну привабливість Москви або її політичних та економічних проектів. Врешті-решт навіть призводячи до ефекту доміно на пострадянському просторі, який може дійти навіть до самої Росії, пробуючи порушити підвалини її авторитарної, олігархічної політичної системи; Див.: C. Chivvis, Deterrence in the New European Security Context, [у:] R. Alcaro (red.), West-Russia Relations in Light of the Ukraine Crisis, IAI Research Papers, Rome 2015, р. 39. 44 Див.: N. Popescu, Eurasian union: the real, the imaginary and the likely, EU Institute for Security Studies, Chaillot Papers Nº 132 September 2014, р. 14. 45 Уперше термін „Новоросія” було використано Путіним у його зверненні до Ради Федерації 18 березня 2014 року, [у:] J. Sherr, op. cit., р. 35; „Частиною кремлівського «консервативного проекту»” є також пропагована з 2006 року російською державою концепція так званого Російського Світу (рос. Русский Мир), який визначається, як спільнота людей, які не лише ідентифікують себе із російською мовою та культурою, а й традиціями і досягненнями Російської імперії та Радянського Союзу. Ця концепція постулює існування окремої – багатоетнічної і багатоконфесійної – російської цивілізації із статусом однієї із великих світових цивілізацій. Культивування так визначеного почуття спільності має на меті, насамперед, послаблення національної ідентичності громадян пострадянських держав, побудову їх зв’язків із російською державою і лояльності до цієї держави, пропагування ідеї, що лише Росія є для них природним цивілізаційним і політичним центром. (…) Тим самим концепція Російського Світу є важливим інструментом реалізації кремлівської політики реінтеграції пострадянського простору під керівництвом та домінуванням Росії. На цю концепцію посилався у своїй пропаганді Кремль з метою легітимізації анексії Криму в березні 2014 року, а також «гібридної війни» проти України, вказуючи на релігійні, історичні та етнічні зв’язки цих територій з Росією (Крим як „Храмова гора в Єрусалимі”, а Східна та південна Україна – як «Новоросія»)”, [у:] W. Rodkiewicz, J. Rogoża, Potiomkinowski konserwatyzm ideologiczne narzędzie Kremla, Ośrodek Studiów Wschodnich im. Marka Karpia, Punkt Widzenia Numer 48, Warszawa styczeń 2015, s. 20-21; Див.: M. Menkiszak, Doktryna Putina: Tworzenie koncepcyjnych podstaw rosyjskiej dominacji na obszarze postradzieckim, Komentarze OSW, http://www.osw.waw.pl/pl/publikacje/komentarze-osw/2014-03-27/doktryna-putina-tworzenie- koncepcyjnych-podstaw-rosyjskiej, Опубліковано: 27.03.2014, Станом на: 5.08.2015.\n12. значним полюсом впливу у багатополюсному світі, одночасно уникаючи «цивілізованого розлучення» із колишніми радянськими республіками”46 . Проте слід відокремити дві сфери проекту російського Союзу: реальну і вигадану. У цій першій організація нічим не відрізняється від інших такого типу правових інституцій на міжнародній арені. А в другій – є реалізацією геополітичних прагнень, діапазон дії яких охоплює реінтеграцію пострадянського простору під керівництвом Москви, а водночас посиленням її ролі у спільному формуванні міжнародного правопорядку шляхом додання чергового, по ідеї – потужного елемента глобальної системи, окрім інших регіональних інтеграційних організацій (ЄС, НАФТА, МЕРКОСУР чи АСЕАН)47 . З іншого боку, як зауважує Д. Тренін, „Європейський Союз повинен усвідомити вплив Росії на дві пропоновані угоди про вільну торгівлю: Трансатлантичне торговельне та інвестиційне партнерство (Trans-Atlantic Trade and Investment Partnership, TTIP) між Сполученими Штатами Америки та Європейським Союзом і Угоду про транстихоокеанське партнерство (Trans-Pacific Partnership, TPP) під егідою США, до якої входить низка азійських держав. Ці потужні торговельні зони огортають Росію з заходу і зі сходу, спричиняючи в Москві відчуття оточення. У відповідь Кремль інтенсифікував свої зусилля зі створення власного євразійського економічного простору, за участю декількох радянських республік”48 . На думку Треніна, російський інтеграційний проект продиктований насамперед прагненням посилити власну позицію у відносинах з ЄС. Це попри те, що Москва усвідомлює факт, що ані на демографічному, ані на економічному рівні про жодну рівновагу не може бути й мови. Тож російським рецептом для вирішення цього питання стає встановлення стосунків з Брюсселем не за принципом ЄС-Росія, а в площині держави ЄС- держави Євразійського Союзу. Тут також можна шукати ідею «Великої Європи49 – бінарної конструкції, яка би складалася з Європейського Союзу і 46 N. Popescu, op. cit., р. 7; Що цікаво, У баченні В. Путіна, інтеграція з Євразійським Союзом повинна дати змогу кожній країні-члену швидше інтегруватися з Європою і на значно кращих умовах, ніж на двосторонньому рівні. Дорога до Брюсселю через Москву є, звісно ж, на руку Росії; Див.: Там само, р. 36. 47 Підвищення активності на міжнародній арені є практично єдиною умовою посилення Росією своєї позиції у глобальному розподілі сил. Кремль на даний час шукає альтернативне рішення до західної моделі збільшення power, тобто, без делегування будь-якої частки свого суверенітету до інтеграційних структур, як, наприклад, Німеччина. Це важко погодити з російськими політико-економічними проектами на пострадянському просторі; Див.: A. Gromyko, West-Russia Relations and the Emerging Global Order. Polycentric World as the New Reality, [у:] R. Alcaro (red.), op. cit., р. 56. 48 D. Trenin, A Practical Approach to EU-Russian Relations, Carnegie Moscow Center, http://carnegie.ru/publications/?fa=54286, Опубліковано: 23.01.2014, Станом на: 25.08.2015. 49 „Аналізуючи як декларації, так і дії Росії, можемо приблизно реконструювати російську ідею Великої Європи. Тож вона повинна бути спільним простором, який базується на двох стовпах: зона ЄС із домінуючою роллю Німеччини (західний стовп) і зона Євразійського союзу, контрольована Росією (східний стовп). Обидва простори повинні бути пов’язані мережею політичних, економічних і безпекових інституцій. Частково інтегрований спільний простір, який базується на погоджених нормах та регулюванні, повинен забезпечити свободу переміщення осіб, товарів і – можливо з певними обмеженнями – капіталу та робочої сили. Важливі рішення щодо розвитку цього простору повинні прийматися на засадах консенсусу (що давало би Росії можливість фактичного впливу на політику держав „західної зони”), але водночас сторони (особливо Росія) повинні зберегти свободу дій у внутрішніх справах, а також у міжнародних відносинах з\n13. майбутнього Євразійського Союзу»50 . Вона повинна формувати „«спільний простір» економічний і культурний «від Лісабону до Владивостоку»”51 . Подібну думку подають також інші дослідники. Дж. Шерр стверджує, що „прагненням Москви є два союзи – Західноєвропейський та Східноєвропейський (російський) – які суперничатимуть між собою і одночасно врівноважитимуть один одного. Це прагнення однозначно ставить Росію поза Європою та її основними інституціями на щонайменше наступні 10 років”52 . Ще дальше пішов M. Менкішак, який підкреслює, що метою Кремля є не лише створення доповнюючих одне одного і одночасно конкуруючих між собою блоків, які мали би врівноважувати один одного. „(…)реалізація концепції Великої Європи повинна би de facto поділити Європу, значною мірою (за винятком країн Балтії) вздовж кордонів колишнього СРСР. Вона повинна би легалізувати та інституціоналізувати цей поділ. Тим самим західні країни (особливо ЄС) мали би по суті відректися від спроб інтеграції країн так званого спільного сусідства (особливо України) до європейського простору, базуючись на законодавстві та стандартах ЄС, і визнати російську гегемонію у цьому регіоні. І саме Росія, через органи Євразійського союзу, мала би регулювати політико-економічні відносини країн Східної Європи, а також Південного Кавказу та Центральної Азії – з ЄС. На практиці саме Москва визначала би, чи і в якому обсязі будь-які європейські стандарти могли би бути імплементовані на цьому просторі”53 . Натомість С. Секреру стверджує, що „на макрорегіональному рівні, Євразійський союз має на меті часткову маргіналізацію двостороннього діалогу між сусідами Росії та ЄС. Кінцевою метою РФ є легітимізація своєї «зони привілейованих інтересів», а також відповідне переформатування європейського правопорядку, який би відповідав баченню Москви. Основою цієї позиції є велика угода між політичними та економічними блоками”54 . А надалі це буде знову ж таки інструмент запобігання потенційному розвороту країн регіону вбік альтернативних інтеграційних проектів55 . Зусилля Росії щодо посилення своєї позиції на міжнародній арені зводяться нині переважно до спроб приховування та компенсації власної слабкості та економічної привабливості агресивними діями у політичній та військовій сферах. Методи, які використовуються для реалізації проекту Євразійського союзу знеохочують або відлякують потенційних партнерів від тіснішої інтеграції, віддаляючи і Росію від потенційного зближення з іншими структурами, як-от Європейським Союзом. Окрім того, порівняння іншими державами та регіонами”, [у:] M. Menkiszak, Wielka Europa. Putinowska wizja (dez)integracji europejskiej, op. cit., s. 35. 50 Там само, s. 35. 51 W. Rodkiewicz, J. Rogoża, op. cit., s. 20. 52 J. Sherr, op. cit., р. 39. 53 M. Menkiszak, Wielka Europa. Putinowska wizja (dez)integracji europejskiej, op. cit., s. 38. 54 S. Secrieru, op. cit., р. 6-7. 55 Див.: Там само, р. 3-4.\n14. потенціалів проекту Путіна з іншими гравцями також не виглядає на його користь. Таблиця 1. Економічна потужність великих держав Джерело: N. Popescu, Eurasian union: the real, the imaginary and the likely, EU Institute for Security Studies, Chaillot Papers Nº 132 September 2014, р. 16; На основі даних Міжнародного Валютного Фонду. Не краще виглядає ситуація для самої Російської Федерації. Таблиця 2. Процентна частка у світовому ВВП (за ПКС). 1995 2007 2020 2030 США 21,7 19,4 18,3 16,6 Китай 5,5 10,1 17,7 22,7 Японія 8,3 6,0 4,6 3,6 Індія 3,1 4,3 6,9 8,7 Росія 2.8 2,9 3,1 2,7 ЄС27 24,5 20,8 18,6 15,6 Франція 3,6 3,0 2,5 2,1 Німеччина 5,3 3,9 3,2 2,5 Великобританія 3,4 3,1 2,9 2,5 Джерело: Alexey Gromyko, West-Russia Relations and the Emerging Global Order. Polycentric World as the New Reality, [у:] Riccardo Alcaro (red.), West-Russia Relations in Light of the Ukraine Crisis, IAI Research Papers, Rome 2015, р. 62; На основі: Economist Intelligence Unit, eiu.com. За оцінкою Дж. Ніксі, актуальна динаміка нинішньої політики Російської Федерації є „внутрішнім продуктом імперативів режиму (…).З часу свого переобрання у 2012 році, Путін звузив коло влади і обернув політичну систему в оборонний та антиліберальний бік. Інтелектуальна клаустрофобія і мутність визначають сучасне середовище влади, яке під час першої каденції Путіна було значно більш різноманітним. Це «замикання\n15. російської думки» (…)підняло деякі фобії та панацеї вище діапазону дії доказів чи аргументів. Провідне місце посідатиме уявна налаштованість Сполучених Штатів Америки та їх «сателітів» до ізоляції Росії, її ослаблення та позбавлення впливів у Європі 56 . Як заявив Сергій Лавров, при кожній нагоді метою західних санкцій не є зміна російської політики, а зміна режиму 57 . Водночас, Кремль бачить, що Європі бракує впевненості і єдності, щоб заплатити ціну, якої вимагають її принципи. Економічні інтереси в очах Росії є основними інтересами Європи, які вимагають сильного і гідного довіри партнера в Росії – раніше чи пізніше будуть підсилені. Більше того, Кремль вважає, що Захід «втрачає свою монополію на глобальні процеси». У кожному разі зростаюча залежність від Китаю є джерелом чіткого дискомфорту, поява світу із «багатьма центрами цінностей» сприймається як така, що сприяє російським інтересам, попри те, що дає мало практичної користі”58 . Війна в Україні – спроба зміни міжнародного правопорядку? Значення утримання контролю над Києвом для Росії є особливим, оскільки охоплює воно не лише стратегічну, а й сферу амбіцій. Більше того, збереження впливу в Україні є одним із найважливіших елементів російської візії правопорядку на пострадянському просторі, у тому числі Євразійського союзу, що виключає у трактуванні Москви зближення Києва з Брюсселем59 . 56 „ Як Путін, так і російська правляча еліта вважають, що міжнародна ситуація характеризується загостренням суперництва між великими потугами і що це суперництво щораз сильніше набирає цивілізаційного виміру і точиться між альтернативними шляхами розвитку та соціально-політичними моделями. Основні представники режиму відкрито декларують, що Захід, а зокрема Сполучені Штати Америки, насильно нав’язують Росії західні цінності з метою створення сприятливого підґрунтя для антисистемної опозиції, яку вони хочуть використати для повалення чинної влади в Росії (політика «кольорових революцій»). Тож в очах Кремля ідеологічна сфера стала важливим елементом міжнародного суперництва. З метою легітимізації прагнень Росії до ролі потужної супердержави, яка бере участь у формуванні глобального правопорядку, та збільшення привабливості Росії, як патрона тих політичних сил, які виступають проти західного лібералізму (особливо у його постмодерністській формі), а також проти американської та європейської гегемонії, Кремль визнав необхідність формулювання привабливої ідеологічної пропозиції”, [у:] W. Rodkiewicz, J. Rogoża, op. cit., s. 19. 57 „Російська дипломатія та пропаганда будують і систематично просувають бачення, за якого світу загрожують, з одного боку, релігійний та політичний радикалізм (ісламісти, фашисти, націоналісти), а з іншого – постмодерний лібералізм Заходу, за яким приховується американське прагнення до світової гегемонії. (…)У цьому баченні Росія виступає основним охоронцем стабільного міжнародного правопорядку, традиційного державного суверенітету, а також цивілізаційного і політичного плюралізму на світі”, [у:] Там само, s. 19. 58 J. Sherr, op. cit., р. 30. 59 Тут також слід шукати відмінностей між правопорядком періоду холодної війни і тим, який наступив після холодної війни і який нині добігає до кінця: і хоча російські війська вже не розміщені в Європі, і загроза з їх боку є значно меншою, російська військова стратегія передбачає покращення власної придатності до традиційного конфлікту на периферії РФ, тобто, зокрема на Старому Континенті. Якраз у цьому полягає подібність до суті суперництва часів холодної війни – як у другій половині XX сторіччя, так і в першій чверті XXI ст., йдеться про російську сферу впливу. Основне джерело проблем для Заходу полягає в тому, що його основна потуга стоїть перед широкою гамою викликів своїй безпеці, від тероризму до амбіцій інших гравців, особливо Китаю. Окрім зростання китайської сили, слід зауважити також дестабілізацію на Близькому Сході. У зв’язку із цим, Вашингтон дедалі частіше муситиме звертатися за\n16. Для Кремля „Україна є життєвим інтересом на кожному важливому щаблі: ідентифікації, легітимізації, економіки та геополітики. Однак, поточний конфлікт став стрижнем у боротьбі за переформатування правопорядку періоду після холодної війни у сфері безпеки, який спільно створювався Горбачовим та Єльцином, який, однак, багато хто сприймав як щось подібне до версальського диктату навіть ще перед приходом Путіна до влади. Цілі та дії Кремля, а також багато його політичних інструментів зосереджено на стратегії. Однак, він демонструє також велику гнучкість, зухвальство і рідкісну необдуманість на рівні тактики. Російське керівництво довело, що є проникливим арбітром слабкості противників, однак, як показує поточний конфлікт, є слабким суддею власних козирів”60 . Більше того, саме російське суспільство, завдяки інтенсивній пропаганді, донині відчуває ресентименти з приводу безсилля щодо змін, які відбуваються у найближчому міжнародному середовищі і суперечать національним інтересам. Загалом, то це у відповідь на політику Заходу, особливо США та НАТО, Кремль вирішив модернізувати та розбудувати армію. Слід за цим відбулася зміна влади і прийняття після війни в Грузії нового, гострого, конфронтаційного курсу у 2012 році61 . Цей конфронтаційний підхід Росії помітний щодо всіх держав Східного Партнерства, а не лише України. Однак, на даний час саме Україна є полігоном, на якому вирішується майбутнє зближення з Заходом трьох пострадянських республік, тобто, України, Молдови та Вірменії. Як стверджує M. Геранова, воно частково є похідною від відсутності спільного розуміння і несумісності цілей у Європі між США/НАТО і РФ. Напряму з цього виникає криза та конфлікт в Україні – вони є продовженням непорозумінь між Росією та Заходом, тільки вже не в особі НАТО, а – ЄС. Європейський Союз, увійшовши на простір країн СНД, підірвав її підвалини, однак, він не має достатньої hard power, що разом із фінансовими проблемами європейських членів Північноатлантичного Союзу дало Москві відвагу до таких дій62 . „Упродовж десятиліть Росія перебувала у стратегічному спаді, однак, тепер демонструє постійно зростаючу асертивність великої сили, вишукано відмовившись прийняти остаточно цей спад. Є ризик, що якщо посада Путіна буде під загрозою, він спробує відновити внутрішню підтримку шляхом підтримкою до європейських союзників. В принципі тут з’являється основна проблема, оскільки по обох сторонах Атлантики пануватиме розкол: між потребою стримувати РФ і співпрацювати з нею задля реалізації тимчасових економічних чи серйозніших, глобальних інтересів. Уже тепер це ускладнює розробку єдиної стратегії щодо України, що призводить до напрочуд складного внутрішнього становища в цій країні, Див.: C. Chivvis, Deterrence in the New European Security Context, [у:] R. Alcaro (red.), op. cit., р. 36. 60 J. Sherr, op. cit., р. 30. 61 Перелом наступив практично аж у 2007 році, коли США прийняли рішення про розміщення систем протиракетної оборони на території держав-союзників НАТО, що сприйнялося, як порушення встановлених правил і загроза. Наступною була пропозиція статусу кандидатів на членство в НАТО Україні та Грузії; Див.: M. Heranová, NATO–Russia Relations: Lost in Translation, Lost Forever? A Czech Viewpoint, [у:] Ł. Kulesa (red.), Report: Is a New Cold War Inevitable? Central European Views on Rebuilding Trust in the Euro-Atlantic Region, The Polish Institute of International Affairs, Warsaw October 2014, р. 20-21. 62 Див.: Там само, р. 21-22.\n17. зовнішньої конфронтації – навіть якщо би це могло ще сильніше ослабити Росію, що частково вже відбулося внаслідок анексії Криму. Окрім Донбасу (і прилеглих територій), Придністров’я та Абхазії, інші регіони, як-от: Гагаузія в Молдові, Джавахетія в Грузії чи частини Казахстану можуть стати мішенню дестабілізаційних зусиль Москви. Росія може навіть вжити зусиль для розхитування ситуації в країнах Балтії як для дискредитації НАТО або також щоб мобілізувати своїх націоналістів. Однак, найгірший сценарій широкого військового виклику Росії проти НАТО залишається неправдоподібним, хоча й не цілком нереальним”63 . Український конфлікт у цьому контексті є особливий із багатьох точок зору. Однією із причин цього є факт, що „питання «твердої безпеки» знаходяться нині у серці регіональної динаміки. Це безпрецедентна ситуація від часу закінчення холодної війни: у 90-х роках XX ст. були війни дрібного масштабу: Азербайджан/Вірменія (Нагірний Карабах), Молдова (Придністров’я) і Грузія (Абхазія та Південна Осетія), однак це все були наслідки холодної війни – останні розділи розпаду Радянського Союзу – які з того часу були «замороженими» конфліктами, у яких військові дії припинилися попри відсутність мирових угод. Війни нового покоління – Грузія у 2008 р. та Україна у 2014 р. – це перші розділи нової книжки, яку пише російське прагнення переглянути status quo періоду після холодної війни і створити новий регіональний правопорядок, у якому Росія є незамінним та потенційно домінуючим гравцем”64 . Черговою справою буде підбір методів та засобів, які разом можуть бути визначені, як війна нового покоління, із використанням так званої гібридної тактики, „у тому числі широкого спектру ворожих дій, запланованих і реалізованих у певному часовому періоді: таємні операції як спеціальних одиниць без розпізнавальних знаків, так і нерегулярних сил65 ; порушення систем командування, контролю та комунікації, тестування повітряних та морських оборонних систем; кібершпигунство; перекуплення та шантажування політичних та економічних еліт, інколи у співпраці із організованими злочинними угрупуваннями; перехоплення закордонних фінансових коштів; інформаційна війна; підтримка місцевих сепаратистських рухів; а також звісно ж безпосередній економічний шантаж шляхом тиску в енергетичному та торговельному секторах”66 . За американськими експертами можна ствердити, що „російські дії проти України становлять найбільшу загрозу для європейської безпеки за останні понад 30 років. Захід має можливості стримати Росію. Питання, чи 63 A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 51. 64 Там само, op. cit., р. 49. 65 Див.: R. Bartnik, Siły nieregularne: wyzwanie dla współczesnych sił zbrojnych, Zeszyty Naukowe AON, Wydawnictwo Akademii Obrony Narodowej, Warszawa 2011, s. 192-209. 66 A. Missiroli, G. Stang et al., op. cit., р. 49.\nPT. JEKLINDO PERSADA (085262245981) PENGURUSAN IJIN DOKUMEN PERUSAHAAN


Агрохолдинг з Тернопільщини заявляє про рейдерське захоплення паїв. Компанія просить про допомогу | Зерновик - ZERNOVIK.СOM\nАвтор Olya Kostenko / 19/03/2019 /\nОдин з колишніх працівників холдингу «Агропродсервіс», маючи печатку структурного підрозділу компанії та будучи наділеним управлінськими повноваженнями, створив власне фермерське господарство та від імені «Агропродсервіс» відмовився обслуговувати людські паї, переписавши їх в оренду власному господарству, повідомляє прес-служба холдингу.\n«Рейдерське захоплення було посвідчене органами юстиції, яке після детального вивчення ситуації на прохання компанії «Агропродсервіс» скасувало це рішення (Наказ Міністерства юстиції №2296/5 від 06 липня 2018 року). Колишній працівник оскаржив в суді наказ органів юстиції, однак справу в першій інстанції програв (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва №826/17017/18 від 04 грудня 2018 року)», — йдеться на сайті компанії.\nВ холдингу повідомляють про те, що 17 березня поточного року, на одній із земельних ділянок, яка юридично закріплена за структурним підрозділом ПАП «Агропродсервіс», з’явилися окремі особи, наділені владними повноваженнями. Вони втручаються в господарську діяльність компанії та роблять голослівні заяви, що негативно впливають на ділову репутація ПАП «Агропродсервіс».\n«Закликаємо правоохоронців захистити законні права компанії “Агропродсервіс”, не піддаватися тиску з боку політиків, які в передвиборчий період спекулюють, нехтуючи юридичною складовою того, чи іншого питання.»\nПАП «Агропродсервіс» — українське аграрне підприємство, яке об’єднує в собі 22 господарства в Тернопільській, Івано-Франківській, Львівській, Херсонській областях. Засноване в 1999 році Іваном Адамовичем Чайківським.\nОпубліковано: 4 месяца тому назад 19/03/2019\nОстання редакція: Март 19, 2019 @ 9:09 пп\nТеги: Агропродсервіс, Агрохолдинг, заява, правопорушення, рейдери


Зламана щелепа та струс мозку були, а говорять: не били / Новини Полтави / Телеканал «Місто»\nЗламана щелепа та струс мозку були, а говорять: не били\nТак пройшло чергове засідання у справі побиття журналіста Ярослава Журавля. Цього разу допитували свідків з обох сторін. Деякі відмовились від своїх свідчень. Нагадаємо, побили Ярослава Журавля 18 травня 2018 року в офісі Соцпартії. Деталі справи знає Анна Ружін.\nУ залі суду – всі сторони у справі. На засіданні допитують свідків від обох сторін. Справу проводять за фактом умисного нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Першим до трибуни вийшов свідок сторони обвинувачуваних Дмитро Коваль. Він повідомив, що 18 травня був присутній в офісі під час візиту Ярослава Журавля та Дмитра Демуса. Того дня вони разом з Сергієм Чередніченком готувалися до турніру з футболу.\nДмитро Коваль, свідок сторони обвинувачуваних\n- Ми зрозуміли, що це провокація. Тому ми просто прохали їх вийти. Тим більше, що Дмитро Демус у фейсбуці любить написати різного роду коментарі, незрозумілого тексту, тому їх підтекст ми не вважали, як серйозний, на який потрібно реагувати. В рамках цього конфлікту ми ще разів 4 їх просили вийти, після чого Сергій Іванович сказав, що викликає поліцію. І вони вийшли. Все.\nА через декілька хвилин свідок почав відмовлятись від свідчень, які надавав під час слідства.\n- Ви надавали покази, щодо побиття потерпілого.\n- Я надавав щодо конфлікту, а не щодо побиття.\n- Я не давав таких показів. Можливо, вона не правильно записала.\n- З моїх слів записано/ адруковано вірно, мною прочитано. Ваш підпис.\n- Мій підпис. Ну, вибачте. Я не дочитав те, що вона написала.\n- Ви не дочитали півсторінки тексту?\n- Не дочитав півсторінки тексту.\nДмитро Коваль сидів за 1,5 метра від Ярослава Журавля. Але нічого не бачив і не чув.\n- Ви не бачили, як я впав зі стільця?\n- Як близько 10 ударів було нанесено? От цього всього ви не бачили?\n- Пане Ярославе, скільки вам було нанесено ударів, ви могли придумати все, що завгодно.\nЯрослав покази свідка називає «театром абсурду».\nЯрослав Журавель, потерпілий\n- Будучи від мене в 1,5 метрах, бачачи, як мені наносились удари, тепер вони відмовляються від показів, говорячи, що ні. При тому, що в прямому ефірі Чередніченко, сам Пазенко журналістам говорив на камеру, що як мінімум один удар був. Вони визнавали навіть тоді, а тепер відмовляються від показів. Як можна коментувати. Це відверта цинічна брехня.\nЗміну свідчень прокоментував і адвокат обвинувачуваних.\nВолодимир Гура, адвокат сторони обвинувачуваних\n- Кожна людина може говорити сьогодні одне, а завтра друге. Тільки суд буде давати оцінку цим всім його свідченням, розумієте. Я не був присутній, коли давав інтерв'ю Пазенко, я не був присутній. І що він там говорив, я не знаю.\nНаступним свідком була Олена Кузіна. Вона розповіла, що в день побиття Ярослав надіслав їй фото.\nОлена Кузіна, свідок з боку потерпілого\n- Я запитала, що трапилося. Він сказав, що заходив до Чередніченка в офіс, хотіли поговорити і ось, що вони мені зробили.\nІ на цьому свідки закінчились. Інші не з'явились до зали суду.\nМаксим Погорєлов, прокурор\n- Зі свідків не з'явилися Сергій Іванович Чередніченко та інші особи, які внесені в реєстр матеріалів досудового розслідування. На жаль, поіменно не пам'ятаю.\nНаступне засідання призначили на 21 січня 2019 року.\n19 грудня 2018, 19:04 117


22 червня - Пошук\nРезультати 1-10 з 129 за запитом 22 червня\nНаш священний обов’яз...\nУ Гребінці вшанували пам’ять жертв війни в Україні\nЩороку 22 червня в Україні відзначають День скорботи і вшанування пам’яті жертв війни в Україні.\nЦього дня розпочалася німецько-радянська війна 1941-1945 років, як складова частина Другої світової війни. Найжорстокіша та найкривавіша війна в історії людства.\n22 червня міський голова Віталій Колісніченко спільно з ...\nУ Гребінці відзначили День скорботи і вшанували пам’ять жертв війни в Україні\n22 червня 2017 року з нагоди Дня скорботи і вшанування пам'яті жертв війни в Україні біля обліску Слави в Гребінці зібралися посадовці та громадськість району.\nПро це Grebenka.com повідомили у Гребінківській районній державній адміністрації.\n22 червня, 72 роки тому, розпочалася найжахливіша війна в нашій історії Щорічно в Україні 22 червня відзначається День скорботи і вшанування ... 22 червня 1941 року о 3 годині 30 хвилин фашистська Німеччина без оголошення війни здійснила напад на Радянський Союз.\nСтан правопорядку за добу (з 22 червня по 23 червня 2016 року)\nЗа добу з 22 червня по 23 червня 2016 року, на Гребінківщині зареєстровано 2 повідомлення про злочинні посягання. За вказаний період скоєно 2 крадіжки....правопорядку за добу (з 21 червня по 22 червня 2016 року) Нагадуємо номери телефонів, за якими Ви маєте можливість повідомляти інформацію щодо місця перебування зниклих людей, ...\nСтан правопорядку (з 21 червня по 22 червня 2017 року)\nЗ 21 червня по 22 червня 2017 року на Гребінківщині зареєстровано 2 повідомлення про злочинні посягання. За вказаний період скоєно 1 крадіжка та ...\nСтан правопорядку за добу (з 21 червня по 22 червня 2016 року)\nЗа добу з 21 червня по 22 червня 2016 року, на Гребінківщині не зареєстровано жодного повідомлення про злочинні посягання. В районі померла 1 особа.\nСправа честі фронтовика і офіцера Життя таке непередбачуване, ніколи ...\nСтан правопорядку за добу (з 23 червня по 24 червня 2016 року)\nЗа добу з 23 червня по 24 червня 2016 року, на Гребінківщині не зареєстровано жодного повідомлення про злочинні посягання. ЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Стан правопорядку за добу (з 22 червня по 23 червня 2016 року) ...\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: 22 червня – День Скорботи і вшанування пам'яті жертв війни в Україні Сьогодні ми повинні об’єднати свої зусилля в єдиному ...\n"Гребінчин край" від 28 червня 2018 року\nчервня 2018 року " src="/_sf/12/68967863.jpg" style="margin: 5px; float: left; width: 160px; height: 107px;" /> Анонс газети "Гребінчин край" від 28 червня 2018 року До Всесвітнього дня донора Гребінківський район є лідером по заготівлі крові в області Поки люди пам'ятають, герої живуть серед нас... 22 червня по обіді прогресивна громадськість міста ...\nБлоги Grebenka.com » Рідне місто моє » Блог районної газети "Гребінчин край" (Полтавщина)\n"Гребінчин край" від 21 червня 2018 року\nчервня 2018 року " src="/_sf/12/59183852.jpg" style="margin: 5px; float: left; width: 160px; height: 107px;" /> Анонс газети "Гребінчин край" від 21 червня 2018 року До Дня молоді Олімпійський День бігу з Україною в серці 22 червня День скорботи і вшанування пам'яті ...\n1 2 3 ... 12 13 вперед »


Тому межі реалізації самозахисту повинні закінчуватися там, де починаються заборони, встановлені іншими нормами чинного законодавства. Щоб не бути визнаною зловживанням правом або самоправством, самозахист повинен застосовуватися в умовах, коли запобігти шкоді іншими засобами не представляється можливим, тобто у виняткових обставинах. З цієї точки зору самозахист доцільно розглядати як дії, направлені на усунення шкоди, викликаної порушенням з боку третіх осіб, коли іншими засобами усунути його неможливо. Шкода, заподіяна вказаними діями, за умови її відповідності шкоді, що запобігла, відшкодовуватися не повинна [, с. 11].\nВ цілях усунення протиріччя між ст.14, ст.1169 і ст. 1171 ЦК щодо порядку відшкодування заподіяної шкоди пропонується доповнити ст.1171 ГК абзацом наступного змісту: "У разі, коли дії в стані крайньої необхідності, відповідають ознакам самозахисту цивільних прав, шкода, заподіяна такими діями особі, що порушує цивільне право, відшкодуванню не підлягає".\nСлід також вважати доцільним доповнення ст.1169 ЦК частиною 3 такого змісту: "Шкода, завдана особою, яка діяла у стані уявного самозахисту, тобто коли вона помилково припустила існування порушення чи його реальної загрози, не підлягає відшкодуванню, якщо обстановка, яка склалася, давала достатньо підстав вважати, що порушення чи його реальна загроза існували, і особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати помилковість свого припущення. Особа, винна у виникненні у іншої особи стану уявного самозахисту, зобов'язана відшкодувати завдану під час цього шкоду".\nУ терміні "самозахист" акцентована увага на специфіці суб'єкта захисту. Діяльність же щодо самозахисту, як і діяльність юрисдикційних органів щодо захисту, має свої особливості, відбувається у певному порядку.\nЗагальні межі здійснення права на самозахист визначаються: 1) призначенням права (попередження, припинення порушення чи ліквідація його наслідків); 2) суб'єктним складом (фізичні та юридичні особи); 3) часовими межами (з моменту порушення чи виникнення його реальної загрози і до моменту зникнення цієї загрози або настання неможливості самостійно відновити порушені права); 4) способом здійснення, а саме, заходи щодо самозахисту: а) не повинні бути заборонені законом і суперечити моральним засадам суспільства; б) мають відповідати змісту права (інтересу), яке порушено, чи щодо якого існує реальна загроза порушення; характеру дій, якими воно порушено, чи створена реальна загроза порушення (бути необхідними та достатніми); наслідкам порушення (реальним чи можливим). Обрання та здійснення заходів самозахисту має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості, добросовісності. Законодавство може передбачати спеціальні межі самозахисту для певних суб'єктів чи заходів захисту.\nСамозахист може здійснюватися як діями юридичного, так і фактичного характеру. Не є самозахистом укладання договорів про охорону, страхування, про забезпечення зобов'язання за допомогою неустойки, поруки, банківської гарантії, а також фактичних дій (встановлення сигналізації), які виконують функцію охорони, а не захисту. Певні заходи залежно від обставин їх застосування можуть бути як заходами самозахисту, так і діями у нормальних умовах цивільного обороту.\nВлаштування засобів автоматичного ураження порушника є заходом охорони, а їх спрацювання є актом самозахисту, який повинен відповідати загальним умовам правомірності. Пропонується покласти на осіб, які використовують такі пристрої, обов'язок робити про це повідомлення.\nЗаподіяння смерті чи тяжких тілесних ушкоджень є правомірним лише у разі існування загрози життю чи здоров'ю (за винятком загрози незначної шкоди) людини чи намагань її зґвалтувати, та посягань із проникненням у приміщення, посягань озброєної особи чи кількох осіб.\nПраво на самозахист володіння має суб'єкт права власності чи іншого речового права. Особа, яка незаконно володіє річчю, має право на самостійне припинення посягань на своє володіння. Законний володілець, незаконно позбавлений володіння, має право відновлювати його, не порушуючи при цьому передбачених у законодавстві заборон. У разі перевищення особою меж самозахисту під час відновлення втраченого володіння у первісного порушника виникає право на самозахист своїх прав, право припиняти такі протиправні дії і право вимагати у особи, яка перевищила межі самозахисту, відшкодування завданої під час цього шкоди, але він не має права повертати вже відібрану у нього річ. Доцільно закріпити у законодавстві інститут володільчого захисту.


ГоловнаНовини Здоров'яЛікарі розповіли про найбільш небезпечні продукти для вечері\nЛікарі Сергій Агапкін і Михайло Гінзбург перерахували продукти, вживання яких на вечерю може спровокувати проблеми зі здоров’ям.\nУ “чорний список” потрапили ковбаси, соління, перероблене м’ясо і білий хліб. Як пояснив Агапкін, солоні продукти затримують рідину в організмі, тому на ранок люди встають «з набряками і пом’ятим обличчям».\nГінзбург, зі свого боку, попередив, що ковбаси теж містять багато солі, крім того, вони підвищують ризик гастриту. Що стосується білого хліба, то він має високий глікемічний індекс, тому здатний провокувати скачки цукру в крові.\n«Це недобре, тому що надлишок інсуліну теж безпосередньо веде до розвитку тієї ж артеріальної гіпертонії, деяких пухлин», – пояснив він.\nКрім цього, такі “інсулінові удари” перед сном можуть призводити до різкого пробудження, яке супроводжується сильним почуттям голоду, уклав Гінзбург.


Як “безболісно”, але відчутно знизити “апетити” автомобіля - Автотема\nЩоб знизити грошовий «об’єм апетитів” свого автомобіля, не завжди слід вдаватися до кардинальних змін. Слід звернути увагу на непомітні, на перший погляд, речі. Результат може дійсно здивувати.\nЛюбителям агресивної їзди не варто дивуватися, якщо їхнії «залізний кінь” почне значно підвищувати рівень витрат пального. Саме стиль керування авто є тим фактором, який сильно впливає на витрати пального. Різкий старт і різке гальмування збільшує витрати палива до 30% на шосе і до 40% в місті.\nБагато АЗС у наші дні у рекламних цілях готові запропонувати не тільки віртуальні бонуси, що накопичуються зі збільшенням витрат на паливо, а й реальні знижки при внесенні оплати за бензин платіжною карткою. Даний спосіб також може зберегти автолюбителю відчутну грошову суму, але і тут слід бути обережним та відстежувати, як себе поводить автівка після того, як її заправили «акційним” пальним, оскільки іноді його якість може залишати бажати кращого.


"Трайдент":: Ущики Дольні\nКраїни :: Європа :: Польща :: Регіони Польщі :: Ущики Дольні\nСортування: По алфавіту(↓) По зірках(-)\nHotel Campanile Warszawa 3*\nKyriad Prestige Warszawa 3*+\nLe Meridien Bristol 5*\nBUKOWY DWOREK 4*\nСанаторій DĄBKI Центр здоров’я, краси та відпочинку GEOVITA -\nЦентр здоров’я та відпочинку GEOVITA в Zakopanem -\nЦентр здоров’я та відпочинку GEOVITA в MRZEŻYNIE -\nЦентр здоров’я та відпочинку GEOVITA В ZŁOCKIEM -\nЦентр здоров’я, краси та відпочинку GEOVITA в KRYNICY-ZDRÓJU -\nЦентр здоров’я, краси та відпочинку GEOVITA в DŹWIRZYNIE -\nЦентр конференції та відпочинку GEOVITA в JUGOWICACH -\nЦентр конференції та відпочинку GEOVITA в LĄDKU- ZDRÓJU -\nЦентр конференцій та відпочинку GEOVITA в PILE-PŁOTKACH -\nЦЕНТР КОНФЕРЕНЦІЙ ТА ВІДПОЧИНКУ GEOVITA В WISLE -\nЦентр конференцій та зустрічей GEOVITA в JADWISINIEISINIE -\nAPARTAMENTY BUTOROWY RESIDENCE -\nAPARTAMENTY CICHA WODA -\nAPARTAMENTY JAGIELLOŃSKA -\nAPARTAMENTY KASZELEWSKI -\nВілла «Аспен» -\nВілла «Камаро» -\nВілла «Кочі Замек» -\nВілла «Розтока» -\nГотель «Бельведер» 4*\nГотель «Крокус» 4*\nГотель «Літвор» 5*\nГотель «Меркюр Каспровий» 3*+\nГотель «Стамари» -\nГотель «Чорний Потік» 3*\nГотель ВЕРСАЛЬ 3*\nПансіонат «Зоя» -\nПансіонат «Стасенька» 1 -\nПансіонат «Стасенька» 2 -\nГотель «Dr.IRENA ERIS» 2*\nГотель «JAGIELLONKA 3*\nHotel Grand Nosalowy Dwor 4*\nHotel Zywiecki Medical SPA 4*\nPERŁA BIESZCZADÓW 3*\nВілла Дольче Віта -\nВілла Під Ангелом -\nГотель Горскі 3*\nГотель Ельбрус 3*+\nГотель Мета 3*\nПансіонат Sasanka -\nБескиди - єдина частина Східних Карпат, що знаходяться на території Польщі. Для цього району характерна чистота навколишнього середовища, невелика кількість мешканців та велика площа ділянок, що охороняються, які входять в склад Бескидського Національного Парку та багато численних резервів. До числа визначних місць належать бескидські полонини - живописні долини, які лежать вище границі лісу, які простягаються в Бескидах достатньо низько, на рівні - 1 000 м.\nСхили, траси та підйомники Устрик Дольних мають найбільш розвинену у Бескидах інфраструктуру для гірськолижного спорту. Тут на штучно засніжених та освітлених трасах різного рівня складності діє 7 гірськолижних підйомників:\nГромадзинь Дужий - (650 м), перепад висот - 150 м;\nГромадзень Середній - (350 м), траса середнього рівня складності, перепад висот - 15 м;\nЛаворта - (1000 м), легка траса, перепад висот - 250 м;\nПід Крулем - (1350 м), траса з ділянками середнього та високого рівня складності, перепад висот - 60 м;\nПід Крулем - (2 200 м), траса з ділянками середнього та високого рівня складності, перепад висот - 30 м.\nВсі траси доступні для шанувальників сноубордів. Перші три підйомники, перелічені вище, знаходяться в центрі Устрик Дольних, до всіх інших є зручний під'їзд. Всюди розташовані місця для паркування, магазини; кафе та бари. Біля деяких схилів є прокатні пункти прокату лижного спорядження та навчальні школи для початківців.


На дитячому «Євробаченні-2018» у Мінську Україну представлятиме Дарина Красновецька - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Калейдоскоп > На дитячому «Євробаченні-2018» у Мінську Україну представлятиме Дарина Красновецька\nУкраїну на дитячому «Євробаченні-2018» представлятиме вінничанка Дарина Красновецька. Пісенний конкурс відбудеться 25 листопада в столиці Білорусі Мінську.\nВизначення переможця з-поміж 10 фіналістів відбувалося за результатами оцінювання журі, яке очолювала співачка Марія Бурмака, та з урахуванням он-лайн голосування глядачів.\nІ тим, і іншим сподобалася запальна пісня Дарини Say love («Кажу любов») та її чистий кришталевий голос. Сподіваємось, що й Європа високо оцінить талановиту дівчинку з України.\nДарині — лише 11 років, з яких понад п’ять вона професійно займається вокалом. У 2016 році Красновецька брала участь у вокальному талант-шоу «Голос. Діти», і вже два роки поспіль бере участь у дитячому фестивалі «Чорноморські ігри», де двічі перемагала — у молодшій та середній війковій групі.\nУ майбутньому Дарина хоче стати відомою співачкою не тільки на території України, а й в усьому світі. Перемога у національному відборі — це важливий крок до великої мрії, переконана дівчина. «У кожної людини є своя мрія. Моя ж — це перемога у Дитячому Євробаченні-2018!» — каже Дарина Красновецька. Що ж, триматимемо кулаки, аби її мрія збулася!\nЄвробачення: Гурт Kalush готується у Львові до виступу в Турині\nУкраїнський гурт Kalush Orchestra вирішив підтримати Україну своїм виступом та виступити на Євробаченні на сцені в Турині, а не онлайн. >>\nПісля скандалу навколо нацвідбору на "Євробачення-2022" стало відомо, що гурт Kalush Orchestra офіційно представить Україну в Турині з піснею Stefania. Гурт погодився поїхати на конкурс від України та підписав відповідні документи. >>


16.09.2021 р. Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області | Маньківська громада, Черкаська область, Уманський район\nМаньківська громада » Регуляторна діяльність » Оприлюднення проєктів регуляторних актів та аналізу регуляторного впливу » 16.09.2021 р. Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області\nВідповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 9,13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» веб-сайті Маньківської селищної ради у розділі «Регуляторна політика» підрозділ «Оприлюднення проєктів регуляторних актів та аналізи регуляторного впливу» https://mankivska-gromada.gov.ua/16092021-pro-zatverdzhennya-stavok-orendnoi-plati-za-zemelni-dilyanki-komunalnoi-vlasnosti-u-mankivskij-selischnij-teritorialnij-gromadi-che-16-34-44-/ опубліковано проект регуляторного акту – проект рішення селищної ради «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області»\nОприлюднено 16 вересня 2021 року\nПроєкт рішення Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області.\nАналіз регуляторного впливу щодо обґрунтування проекту регуляторного акта – проекту рішення Маньківської селищної ради «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області».\nТЕСТ Малого підприємництва (М-тест) - додаток до аналізу регуляторного впливу проєкту рішення Маньківської селищної ради «Про затвердження ставок орендної плати за земельні ділянки комунальної власності у Маньківській селищній територіальній громаді Черкаської області».


ХАРЧУВАННЯ для набору м’язової маси: покрокова СХЕМА! – Як Швидко Схуднути\nХАРЧУВАННЯ для набору м’язової маси: покрокова СХЕМА! Харчування для набору м’язової маси\nсубота, 23 листопад 2013\nЩо ж друзі. Ми обговорили схеми тренувань. які будуть запускати процес майбутнього зростання. А сама реалізація росту м’язів залежить від правильного режиму харчування. У це в свою\nчергу означає, що зараз ми будемо обговорювати ваш майбутній розпорядок дня.\nТак до речі, якщо ви новачок, то робіть все в точності як буде написано нижче. Більш просунутим атлетам можна підбирати їжу самим під себе, змінювати час для зручності і т. д. загалом, ті хто шарить, може підлаштовувати все під свої потреби.\nСОН 23.05 – 9.00, так само якщо є можливість поспати вдень годинку інший, чому б і ні, дійте.\nТак от виглядає ваш щоденний раціон харчування для набору м’язової маси і сили.\nНа жаль, ця схема робиться не для конкретної людини, а для всіх відразу. А кожна людина індивідуальна, різні антропометричні дані, генетичні дані (тип статури) і т. д. і, на жаль, я не можу дати конкретні рекомендації, скільки потрібно з’їдати ккал в день. Вам доведеться самим розрахувати для своєї ваги, скільки потрібно з’їдати ккал в день.\nДля цього скористайтеся формулою:\nЦя отримані цифра приблизна ваша кількість калорій для підтримки незмінним вашої ваги, якщо ваша мета набір м’язової маси то нам необхідно багато енергії, з цього необхідоE додати до ккал на добу ще 500 калорій. Потрібно ще враховувати тип вашої статури (ектоморф, ендоморф. мезоморф). Наприклад, якщо це ектоморф (тому худий) може з легкістю додати не 500, а 1000 ккал, йому це піде на користь на відміну від ендоморфа який почне набирати жир при переборі. Якщо коротко, то ектоморфу і мезоморфу можна додавати ще більше 500 ккал, 1000 припустимо, а єндоморфам не можна більше 500, бо він почне набирати жир.\nЦе вся інформація була для довідки, тепер переходимо на конкретний приклад.\nІ так допустимо наш вага становить 75кг.\n75 х 30 = 2250 . т. к. я ектоморф (у народі дрищ) я сміливо додаю цифру 500 (хоча можу ще більше, але менше, ні в якому разі не можна) 2250 + 500 = 2750 Ккал в ДЕНЬ. Все. Ваша денна калорійність була підібрана, залишилося зрозуміти, ЩО ВЛАСНЕ ЇСТИ і як підрахували ЦІ ПРОДУКТИ, щоб вийти 2750 калорій в день?\nТака пропорція оптимальна для здоров’я і швидкого зростання м’язової сили і маси. Так ось що б правильно скласти цю пропорцію білків, жирів, вуглеводів ви повинні знати і відрізняти білок від вуглеводів.\nДовгі вуглеводи – рис, гречка. Трохи більш швидкі вуглеводи – вівсянка, картопля, макарони. Зовсім вже швидкі вуглеводи – будь-які сухофрукти, цукор, мед і т. д.\nпропорційнф харчування на масу\nНабір продуктів на день маса ккал\nСкільки вдень їсти вуглеводів для набору м\_язової маси\nTag: білки, бодібілдинг. фітнес, вода, вуглеводи, жири, здорове харчування, набір м'язової маси, схема прийому їжі, що і коли їсти, як набрати масу


У столичній опері прозвучать твори трьох гігантів сучасної української музики | Рідна країна\nУ столичній опері прозвучать твори трьох гігантів сучасної української музики\nУ Національній опері у Києві 10 листопада відбудеться гала-концерт проекту «Три С: Скорик, Станкович, Сильвестров», повідомляє Україна молода.\nМирослав Скорик написав музику до драматичних спектаклів та понад 40 фільмів, зокрема «Тіней забутих предків».\n* На фото - Мирослав Скорик, Олександр Пірієв і Володимир Шейко\nНаціональний симфонічний оркестр України відсвяткує своє 95-річчя Новини культури


Кривошипно -шатунний механізм\nКривошипно-шатунний механізм (КШМ) призначений для перетворення зворотно-поступального руху поршня в обертальний рух (наприклад, в обертальний рух колінчастого вала в двигунах внутрішнього згоряння), і навпаки. Деталі КШМ ділять на дві групи, це рухомі та нерухомі деталі:\nрухливі: поршень з поршневими кільцями, поршневий палець, шатун, колінчастий вал з підшипниками або кривошип, маховик.\nнерухомі: блок циліндрів (є базовою деталлю двигуна внутрішнього згоряння) і являє собою загальну виливок з картером, головка циліндрів, картер маховика і зчеплення, нижній картер ( піддон), гільзи циліндрів, кришки блоку, кріпильні деталі, прокладки кришок блоку, кронштейни, півкільця колінчастого валу.\nПряма схема: Поршень під дією тиску газів робить поступальний рух у бік колінчастого валу. За допомогою кінематичних пар "поршень-шатун" і "шатун-вал" поступальний рух поршня перетворюється в обертальний рух колінчастого вала. Колінчастий вал складається з:\nЗворотний схема: Колінчатий вал під дією прикладеного зовнішнього крутного моменту робить обертовий рух, який через кінематичну ланцюг "вал-шатун-поршень" перетворюється в поступальний рух поршня.\nКривошипно-шатунний механізм використовується в двигунах внутрішнього згоряння, поршневих компресорах, поршневих насосах, швейних машинах, кривошипних пресах\nІнші способи перетворення обертального руху в прямолінійний\nМеханізм Ліпкіна - Посселье


Що робити, якщо бачиш підозрілий предмет? (фото, відео)\nСьогодні в світі відзначається Міжнародний день просвіти з питань мінної небезпеки і допомоги в діяльності, пов’язаної з розмінуванням. З цієї нагоди громадська приймальня УГСПЛ на Сумщині в рамках правопросвітницької діяльності вважає за необхідне наголосити на важливій інформації.\nУкраїна залишається однією з найбільш забрудненої мінами і вибухонебезпечними свідоцтвами війни територією в світі. Цього результату нашій країні «вдалося досягти» за останні роки…\nЗа словами начальника Управління екологічної безпеки та протимінної діяльності полковника Максима Комісарова, з початком агресії Російської Федерації на територіях Донецької та Луганської областей значні райони забруднені мінами та вибухонебезпечними залишками бойових дій. За попередньою оцінкою експертів, площа забруднених районів складає близько 7 тис. кв. км на підконтрольній території, а на окупованих територіях - орієнтовно 9 тис. кв. км.\nТакож відомо, що з початку бойових дій фахівці вже встигли перевірити 26 тис. га території та знищили понад 340 тис. вибухонебезпечних предметів (в цих даних не враховуються непідконтрольні території).\nЩо стосується загиблих, за офіціальною інформацією ООН, за період конфлікту з 14 квітня 2014 року до 15 серпня 2017 року на Донбасі загинули не менше 2 558 цивільних осіб, з них: дорослих: 2 416, а дітей: 242 дітей.\nПравозахисники наголошують, на важливості інформації з мінної небезпеки і в тих населених пунктах, які знаходяться не тільки на сході, а й в інших регіонах України, адже коли у країні війна, вірогідність трагічних випадків, терактів, необережного поводження з вибуховими пристроями та зброєю, зростає в декілька разів. Люди повинні знати, як діяти, якщо їм на очі потрапив підозрілий предмет, куди звертатися та як зберегти життя та здоров’я оточуючих. Загальні правила, які діють у будь якій ситуації: не підходь, не чіпай та зателефонуй рятівникам (тел. 101). Особливої уваги та окремих акцентів з цієї теми потребують діти! Тож виділить декілька хвилин на бесіду з цієї теми з власною дитиною саме сьогодні.\n8-го грудня 2005-го року, на рівні Генеральної Асамблеї ООН прийнята була резолюція №A/RES/60/97, представники країн висловили свою глибоку стурбованість та занепокоєність рівнем масштабних гуманітарних проблемам, актуальними питаннями в галузі розвитку, які викликані наявністю мін і вибухонебезпечних пережитків військових конфліктів. У резолюції особливо підкреслили необхідність посилення уваги з боку усіх країн, котрі зіштовхуються з мінної загрозою, провели відвертий заклик до усіх держав, громадських та неурядових організацій з метою запобігання подальшого використання мін та інших небезпечних вибухових пристроїв.\n4-е квітня офіційно проголосили Міжнародним днем просвіти з питань мінної небезпеки і допомоги в діяльності, яка пов’язана з розмінуванням. Небезпека, яку в собі несе використання цього виду озброєнь, має тривалі небезпечні та соціально-економічні наслідки для мирного населення держав, де є проблема замінованих об’єктів та минулих наслідків військових конфліктів, а також для тих, хто продовжує використовувати подібну зброю у арсеналі.\nДругие материалы в этой категории: « Житель Киева организовал скорую помощь для бездомных животных\tТранспортная революция начинается с Днепра? »


Міжнародні відносини: університети, інститути, академії | Вузи України з міжнародної діяльності\nМіжнародні відносини – всі навчальні заклади України: університети, інститути, академії, у яких є навчання міжнародної діяльності\nДовідник абітурієнта » Вузи України » Міжнародні відносини\nМіжнародні відносини: університети, інститути\nСпеціальності міжнародної діяльності затребувані завжди і в будь-якому регіоні. Міжнародні відносини – це хороша підготовка для молодих фахівців, якої достатньо для прийому на роботу. Якщо ви вирішили пов'язати кар'єру з цим профілем, перегляньте всі університети, інститути та академії України з міжнародної діяльності.\nКиївський національний університет культури та мистецтв є лідером серед вищих навчальних закладів України. Це університет майбутнього з новими інформаційними, комп'ютерними та мультимедійними технологіями, престижною бізнес-освітою. Гарантує високу професійну підготовку, сучасний сервіс, незабутні с...\nВідгуки (316) | Коментувати вуз\nВсі статті про Міжнародні відносини\nМеждународная деятельность в вузах Украины


Що робити в п’ятницю |ЯкПросто\nВечір п’ятниці — найкращий час. Усвідомлення того, що робочий тиждень позаду, а вихідні ще навіть не почалися, надає сил і помітно поліпшує настрій. Це дорогоцінний час можна витратити на спілкування, активний відпочинок або догляд за собою.\nП’ятниця — відмінний час для зустрічі з друзями. Звичайно, це можна зробити і в будь-який інший день тижня, однак п’ятницю буквально «розв’язує» вам руки. Поміркуйте самі, на наступний день йти на роботу не треба і попереду ще цілих два вихідних. Тому можна провести з друзями стільки часу, скільки вам захочеться. Краще всього піти в гості до кого-небудь, ніж кликати гостей до себе, в іншому випадку, суботу ви витратите на генеральне прибирання.\nЯкщо бажання в квартирі сидіти немає, то можна сходити в більярд, боулінг, на ковзанку або в аквапарк. Такий активний відпочинок зарядить вас емоціями. Однак врахуйте, якщо минулий тиждень був не з легких, то краще відкласти подібні походи, т.к. людські сили не безмежні і ніякого задоволення від гри або катання ви не отримаєте.\nПісля робочого тижня організм потребує відпочинку, тому постарайтеся розслабитися, причому зробити це краще тим способом, який підходить саме вам. Чудово розслабляє і тонізує організм похід в лазню або сауну. Високі температури не тільки благотворно позначаться на вашому самопочутті, а й поліпшать ваш зовнішній вигляд. Якщо таке проведення часу вам не до душі, то можете сходити на масаж.\nДо того ж вечора п’ятниці є відмінним часом для роботи над собою. Чоловіки можуть піти в тренажерний зал або басейн, а жінки — відвідати салон краси. Догляд за своїм тілом приносить задоволення багатьом людям.\nЯкщо у вас немає на вихідні ніяких планів, то п’ятницю можна провести в дорозі. Куди їхати? В будь-яке місце, яке подобається вам: рідне місто, місця, де ви ніколи не були, але завжди хотіли побувати.\nЯкщо ви не хочете нічого робити, то проведіть вечір наодинці з собою. Візьміть свій улюблений фільм, купіть або приготуйте їжу, яка подобається вам найбільше, вимкніть всі телефони і просто відпочиньте.


Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» тимчасово обмежили доступ для сторонніх осіб до усіх філій ПрАТ «Волиньобленерго».\nЗадля упередження можливого розповсюдження коронавірусу по всій території України і захисту здоров’я громадян, у «Волиньобленерго» рекомендують волинянам передавати покази електролічильника через номер кол-центру 0-800-21-01-31. Номер безплатний, багатоканальний, працює цілодобово.\nТі, хто користується «Вайбером» для подачі показів, зауважте, у «Вайбер»-боті «Волиньобленерго» можна передати покази відразу за багатьма особовими рахунками. Окрім свого, за одну хвилину ви можете передати покази сусідської бабусі чи будь-яких родичів або друзів. Не будьте байдужими, допомагайте один одному!\nДоєднатися до «Вайбер»-бота – максимально просто. Потрібно лише просканувати ось цей QR-код:\nЦього місяця прийом показів стартує 30 березня і триватиме до 3 квітня. Зауважте, тимчасово покази електролічильника особисто не прийматимуть. Пам’ятайте, якщо оператор системи розподілу не отримає актуальних показів лічильника, тоді обсяг спожитої електроенергії визначається розрахунком на основі середньодобового обсягу споживання.\nЧитайте також: На Волині два тижні не працюватимуть Центри обслуговування платників


У Києві викрито діяльність інтернет-магазину із продажу психотроповмісних пігулок | УКРАИНА КРИМИНАЛЬНАЯ\nЗа процесуального керівництва Київської місцевої прокуратури № 6 працівниками УПН спільно з СВ Печерського УП ГУНП у місті Києві припинено незаконну діяльність інтернет магазину із продажу пігулок, які в своєму складі містили психотропну речовину «сибутрамін».\nУ ході досудового розслідування правоохоронці провели дві оперативні закупки пігулок з психотропною речовиною, після чого затримано місцевого мешканця, 1982 р. н., який організував зазначену незаконну схему збуту.\nПід час санкціонованих обшуків у затриманого виявили та вилучили близько 3500 пігулок препарату, який у своєму складі містить психотропну речовину «сибутрамін», комп’ютерне обладнання, гаджети, банківські чорнові записи та нотатки.\nРоздрібна вартість вилучених психотропів, за цінами «чорного» ринку, складає понад 100 тисяч гривень.\nКримінальне провадження розслідується за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.


Білоруса з марихуаною спіймали на кордоні з Румунією | UA-Reporter.com Ужгород окно в Европу\nБілоруса з марихуаною спіймали на кордоні з Румунією\nСпівробітники відповідних служб вилучили пакет з наркотичною речовиною, який знаходився в кабіні водія в папці з документами.\nПрикордонники Чернівецького загону, а також працівники митниці в пункті пропуску «Порубне» на кордоні з Румунією запобігли спробі незаконного переміщення через кордон наркотичних речовин. Про це йдеться на сайті Державної прикордонної служби України.\n«Під час заходів прикордонного контролю на вантажний автомобіль« МАН »російської реєстрації спрацював службовий собака, натренований на пошук наркотиків. Як результат, в автомобілі, який ретельно перевірила прикордонно-митна оглядова група, було виявлено поліетиленовий пакет з речовиною сіро-зеленого кольору, попередньо марихуаною », - йдеться в повідомленні.\nСпівробітники відповідних служб вилучили пакет з наркотичною речовиною, який знаходився в кабіні водія в папці з документами. На 28-річного водія-білоруса, були складені матеріали по даній справі.\nЗакарпатец "сдал" сына полиции с мешком марихуаны (ФОТО)\nЗакарпатский таможенник попался на венгерско-украинской границе с 4 кг марихуаны\nВ Ужгороде юноша при задержании пытался съесть наркотики (ФОТО)\nВ Закарпатье брат передал брату в СИЗО хот-доги с марихуаной