Політичні режими, авторитарний, демократичний і тоталітарний — Людина\nПолітичний режим — спосіб організації політичної системи. який відбиває відносини влади і суспільства, рівень політичної свободи та характер політичного життя в країні.\nУ чому ці характеристики зумовлені конкретними традиціями, культурою, історичними умовами розвитку держави, тому можна говорити, що в кожній країні склався свій унікальний політичний режим. Однак у багатьох режимів у різних країнах можна знайти спільні риси.\nУ науковій літературі виділяють два види політичного режиму :\nОзнаки демократичного режиму :\nОзнаки антидемократичного режиму :\nДемократичний режим заснований на принципах рівності і свободи; основним джерелом влади тут вважається народ. При авторитарному режимі політична влада зосереджується в руках окремої людини або групи людей, проте поза сферою політики зберігається відносна свобода. При тоталітарному режимі влада жорстко контролює всі сфери життя суспільства.\nвиборність — відбувається обрання громадян в органи державної влади шляхом загальних рівних і прямих виборів;\nподіл влади — влада поділяється на законодавчу, виконавчу і судову гілки, незалежні один від одного;\nгромадянське суспільство — громадяни можуть впливати на владу за допомогою розвиненої мережі добровольчих громадських організацій;\nрівноправність — всі мають рівні громадянські і політичні\nплюралізм панує повага до чужих думок та ідеологій, у тому числі опозиційних, забезпечені повна гласність і свобода преси від цензури;\nзгоду — політичні та інші соціальні відносини спрямовані на пошук компромісу, а не на насильницьке вирішення проблеми; всі конфлікти вирішуються правовим шляхом.\nДемократія буває прямий і представницької. Припрямої демократії рішення приймаються безпосередньо всіма громадянами, які мають право голосу. Пряма демократія була, наприклад, в Афінах, в Новгородській республіці, де люди, збираючись на площі, брали загальне рішення по кожній проблемі. Зараз пряма демократія реалізується, як правило, у вигляді референдуму — всенародного голосування щодо проектів законів та важливих питань державного значення. Наприклад, чинна Конституція Російської Федерації була прийнята на референдумі 12 грудня 1993 р.\nВ умовах великої території пряму демократію занадто складно реалізувати. Тому державні рішення приймаються спеціальними виборними установами. Така демократія називаєтьсяпредставницької. оскільки виборний орган (наприклад, Державна Дума) являє обрав його народ.\nТоталітарний режим (від лат. totalis весь, цілий) виникає, коли всі сфери життя суспільства контролюються владою. Влада при тоталітарному режимі монополізована (партією, вождем, диктатором), єдина ідеологія обов’язкова для всіх громадян. Відсутність всякого інакомислення забезпечується потужним апаратом нагляду і контролю, поліцейськими репресіями, актами залякування. Тоталітарний режим формує безініціативну особистість, схильну до підпорядкування.\n1. Наявність єдиної масової партії на чолі з харизматичним лідером, а також фактичне злиття партійних і державних структур. Це свого роду «партія -держава », де на першому місці у владній ієрархії стоїть центральний партійний апарат, а держава виступає в якості засобу реалізації партійної програми;\n2. Монополізація і централізація влади. коли такі політичні цінності, як підпорядкування і лояльність по відношенню до «партії-державі», є первинними порівняно з цінностями матеріальними, релігійними, естетичними мотивації та оцінці людських вчинків. В рамках цього режиму зникає грань між політичними і неполітичними сферами життя («країна як єдиний табір»). Вся життєдіяльність, включаючи рівень приватної, особистої життя, строго регламентується. Формування органів влади на всіх рівнях здійснюється через закриті канали, бюрократичним шляхом;\n3. «Єдиновладдя» офіційної ідеології. яка допомогою масованої і цілеспрямованої індоктринації (ЗМІ, навчання, пропаганда) нав’язується суспільству як єдино вірний, істинний спосіб мислення. При цьому наголос робиться не на індивідуальні, а на «соборні» цінності (держава, раса, нація, клас, клан). Духовна атмосфера суспільства відрізняється фанатичною нетерпимістю до інакомислення і «инакодействию» за принципом «хто не з нами — той проти нас»;\n4. Система фізичного і психологічного терору. режим поліцейської держави, де у якості базового «правового» принципу панує принцип: «Дозволено тільки те, що наказано владою, все інше заборонено».\n1. Зміна влади нерідко відбувається через перевороти з використанням збройних сил та насильства;\n5. Про відмова від тотального контролю над суспільством. невтручання або обмежене втручання у позаполітичні сфери і насамперед у економіку. Влада займається у першу чергу питаннями забезпечення власної безпеки, громадського порядку, оборони і зовнішньої політики, хоча вона може впливати і на стратегію економічного розвитку, проводити активну соціальну політику, не руйнуючи при цьому механізми ринкового саморегулювання.\nУ цьому зв’язку авторитарний режим нерідко називають спосіб правління з обмеженим моралізмом: «Дозволено все, крім політики».\nАвторитарні режими можна підрозділити на жорстко авторитарні, помірні і ліберальні. Виділяють ще й такі типи, як «популістський авторитаризм». спирається на по-зрівнялівському орієнтовані маси, а також «націонал-патріотичний». при якому національна ідея використовується владою для створення або тоталітарного, якого демократичного суспільства та ін.\nВ число авторитарних режимів включають:\nабсолютні і дуалістичні монархії;\nДемократичний режим — це режим, в якому влада відправляється вільно виражає себе більшістю. Демократія у перекладі з грецької буквально означає «влада народу» чи «народовладдя».\n1. Народний суверенітет. тобто первинним носієм влади виступає народ. Всяка влада від народу і делегується їм. Цей принцип не передбачає прийняття політичних рішень безпосередньо народом як, наприклад, на референдумі. Він лише припускає, що всі носії державної влади свої владні функції отримали завдяки народу, тобто безпосередньо шляхом виборів (депутати парламенту або президент) або опосередковано через обраних народом представників (формується і підпорядковане парламенту уряд);\n2. Вільні вибори представників влади, які припускають наявність принаймні трьох умов: свободу висування кандидатур як наслідок свободи утворення та функціонування політичних партій ; свободу виборчого права, тобто загальне й рівне виборче право за принципом «одна людина — один голос»; свободу голосування, сприйману як засіб таємного голосування і рівність для всіх в отриманні інформації й можливості вести пропаганду під час виборчої кампанії;\n3. Підпорядкування меншості більшості при строгому дотриманні прав меншості. Головна і природна при демократії обов’язок більшості — це повага до опозиції, її права на вільну критику і права змінити, за підсумками нових виборів, колишнє більшість у влади;\n5. Конституціоналізм і панування закону у всіх сферах життя. Закон головує незважаючи на особи, що перед законом всі рівні. Звідси «фригідність», «холодність» демократії, тобто вона раціональна. Правовий принцип демократії: «Все, що не заборонено законом, — дозволено».\nКороткий опис статті: демократія і тоталітаризм Політичний режим — спосіб правління або технологія владарювання.Типологія політичних режимів. Демократичні і антидемократичні політичні режими. Тоталітарний, авторитарний і демократичний політичні режими.\nДжерело: Політичні режими — авторитарний, демократичний і тоталітарний


БАКОТА ЯК ФЕНІКС. Тетяна ШУХАНОВА. Кам'янецький часопис "Ключ"\nБАКОТА ЯК ФЕНІКС\n14 серпня в народі відзначають свято Маковея, яке в церковному календарі називається Днем семи мучеників Маковеїв. Традиційно в церквах святять воду, квіти і мак.\nБагато кам’янчан у цей день їдуть у Бакоту - місце паломництва вірян та туристів. Щороку туди прямують і працівники районного відділу культури та РЦКМ «Розмай». Перед відправленням начальник відділу культури Алла Бец провела невеличкий інструктаж, видала всім маківки і червоні стрічки, бо саме такими потрібно перев’язувати «маковійчики» або «маковейку» - букети із квітів, різнотрав'я та головок маку. Їх згодом кладуть за образами, де вони зберігатимуться аж до весни.\nНа Маковея також прийнято освячувати свіжий мед та щедро пригощати ним. Обрядовою їжею в цей день є «шулики» - печені коржі, які ламають на дрібні шматочки в макітру і заливають медовим сиропом та засипають розтертим маком. Готують також пироги, вареники, пампушки з маком, різноманітні медяники та маківники.\nНапевно, тому Алла Вікторівна взяла в дорогу булочки з маком і мед, щоб працівники не йшли натще на службу, а після Богослужіння пригостила ї смачною юшкою.\nСвятковий молебень провели дев’ятеро священиків, які освятили прочан і воду. Як завжди, тут можна було зустріти велику родину Горбняків, які трудяться, як бджілки, в різних галузях району: одні - в комунальному та сільському господарстві, інші - в культурі. Тарас Горбняк написав кілька книжок про Бакоту, а сім’я Ганни Горбняк - знані бджолярі не тільки в нашому районі. Тараса Петровича можна назвати завсідником Бакотського монастиря. Він тут виріс, сюди на богослужіння його водила бабця, а тепер чоловік проводить тут екскурсії й розповідає про намолені місця.\n- Богослужіння у монастирі відновилися в 90-их роках. Сюди приходить сила-силенна людей, до 3 тисяч, - розповідає Тарас Горбняк. - Лише одного року, коли була страшенна злива, прийшло 40 вірян. Важливим є це свято для людей, які були переселені із затоплених сіл, адже тут вони зустрічаються, спілкуються, згадують минуле.\nЯкщо говорити про історію Бакоти, то її можна розділити на чотири періоди. Поселення існувало ще в дохристиянські часи. У кам’яний вік язичники видовбали у скелі печеру і мали можливість там поклонятися слов'янським богам. Потім місце трансформувалося у християнський релігійний центр (кінець ХІ століття). Упродовж чотирьох століть тут були монахи, але з приходом католиків вони залишили це місце. Під час третього етапу настало забуття. Тривало це близько чотирьохсот років. На етапі пробудження (кінець 90-их років XIX ст.) розкопали церкву, сюди почали приходити люди, відбувались богослужіння. Саме на Маковія, 121 рік тому, це місце освятили.\nЗустріли в Бакоті ми й аборигена Василя Олійника. Він колись тут жив, але родина переселилася в Грушку. На місці його колишньої хатини нині діє дитячий табір. Того дня Василь Іванович зустрів свого друга й однокласника Варварука, з яким не бачився 20 років. Вони сиділи за однією партою, разом бігали на побачення до дівчат. Хоч доля розкидала їх на довгі роки, але рідна земля знову звела.\nПомітили тут і дітей з громадської організації «Юний миротворець», які збирали пожертви для учасників АТО. Гарно попрацювали комунальники, дорожні служби, лісники, розчистивши дорогу та полагодивши поручні. Допомогу їм надав Тарас Горбняк. Завдяки правоохоронцям райвідділу міліції не було зафіксовано жодного правопорушення. Гарно спрацювала і швидка допомога, яка миттю домчала, коли в людини стався епілептичний напад.\nНе обійшлося й без ярмарки народних майстрів та продукції бджільництва.\nТеги: Бакота, Маковія, Алла Бец, свято


Отзывы ТУНІС,Отзывы туристов, Блоги, Блоги ТУНІС,\nОтзывы ТУНІС.Отзывы туристов. Блоги. Блоги ТУНІС.


Богдан Мисюренко, Хмельницкий | Поиск информации\nв 15:38:44 с телефона\nНВК №10 1994-2005 класс "б"специализация: гуманитарий\nДеятельность: Путешествия автостопом, фотографирую, пишу статьи, веду блог о путешествиях - vk.com/two.hitchhikers\nИнтересы: Автостоп, КВН, путешествия, спорт, здоровье, литература, эзотерика, фильмы, музыка, психология, медицина, экология, самосовершенствование, глобализация, манипуляция, системы, подсознание.\nЛюбимые фильмы: Научные, документальные, художественные (драма, ретро, психоделические, комедии)\nЛюбимые книги: Меняются как и мой внутренний мир\nЛюбимые игры: Спортивные, интеллектуальные\nВся жизнь - театр,а люди в нем - актеры... Наша власть относится к народу как скот к траве: она им кормится, она его топчет и на него же гадит... Вечный двигатель. Гарантия 12 месяцев. Кругом одни звери. Ной. Что-то движет его рукой. Паркинсон. Воспитанный мужчина не сделает замечания женщине, плохо несущей шпалу. И вообще, у меня большой словарный... этот... как его...\nОльга Пантелеева Илья Григорьев Ирина Шурыгина Гриша Покрас Даниил Курилов Екатерина Заварыгина Леночка Marendien\nВадим Сошников Юлия Елисейцева Владимир Фефелов Михаил Пароходов Игорь Коновалов Николай Фалилеев Марина Шурубор\nДмитрий Волкодав Ксюша Пащенкова\nНаташа Хлебосолова Дмитрий Лавров\nНадя Пьянкова Петр Головин Людмила Горошкова Игорь Канзычаков Виталий Брокерт Михаил Потёмкин Дмитрий Базин Евгений Резанов Мария Оленева Max Litvinov Георгий Красников Виталий Власенко Карина Зрячих Елена Бойко Александр Фёдоров Денис Солодов Ольга Салий Павло Морковкин Анна Стеклова Наталья Котельникова Соёла Дашинимаева Денис Харитонов Олег Филиппов Василий Большаков Богдан Карнаух Vera Febrero Оксана Михайлова\nВиктор Аспидов Наталья Коновалова Анастасия Шитова Тимур Низамидзе Mikhail Nikiforov Юлія Гілевич Дина Гусейн-Заде Маргарита Макарова Григорий Кубатьян Антон Дряничкин Дэн Крылышкин Ксения Немировская\nАртём Шесточенко Дмитрий Луговский Михаил Завалов Alexey Egorov Ольга Удалова Сергей Парфентьев Аня Беспалая Герман Германович Тимур Ташпулатов Александр Фролов Марк Ючюгяев\nАнастасия Гончарова Павел Ходорев Роман Калинкин Elena Rushchak Екатерина Трусова Ксения Алексеева Ольга Поплавская Антон Быков Сергей Безухов Рустэм Шарапов Миша Малкин Ярслав Грбнов Анна Крылова\nАртур Иванов Фил Фадеев Екатерина Минаева Валерий Шанин Британский Котик Елена Недобой Александр Пантюхин Вікторія Перегуда Maksim Deshinin Ольга Александрова Дмитрий Зайвый Слава МошкинАлексей ВиндOl EgАндрей УстиновВадим БлиновРоман СавинДмитрий ЕвгеньевЕвгений ЮрьевДима ДядяВлад БучинскийАртём Русакович\nНаталья ДобровольскаяЕвгений ХамитовСергей ЖиленкоАксинья РемизоваНиколай КирьяновAleksandr VarakinАнтон БелоусовАлександр ПанкратовТатьяна ДенисенкоZlata DobrovolnayaМаксим ЗаселянVahe PapyanИлья СысоевАнна ГончаренкоВадим НазаренкоИгорь ЧерновАлександр ЛощёвЛана ТимошенкоАляксандр РыгоравічИгорь МельникСергей КарповНиколай СимоновОлександр ВладикаСергей ВирукОлег ЗоновРето ШвабAllik SulaberidzeЕкатерина КирилловаВиктория ШабуняНиколай ТиторенкоЕгор ПаагиревЯрослав ИванухАнастасия ВласенкоАнастасия ШестаковаАлександр ПушкинOwaranai AmeSasha StepanenkoЖеня ТыщукTanya PopykНадежда ДубоваАнтон ГарбарДенис Примаченко\nАнтон СергеевичТанюша СметюхИванушка ДубовенкоУстин КомпаниецРома КлимовичСаня HoochВиктор ЧермакАльбина ВетроваСергей СлободянВалюша ПоляковаМихаил ИгнатовДиана ДоскочЛена ЧериотVova VairoМашенька МиарисуаАлексей СлободзянВиктория ГрицаенкоДенис КоноваловМальвина ЗемляничнаяАлексей Медведев\nИван ШалдинИра КачанМакс МулярЕкатерина РазумоваМарат ГалимовВладимир ДымовОля ИольАлександр РожневFiodor MatyskinМихаил МунСергей ЛекайИнна Павлив\nАнастасия КрыжановскаяЯна ТычинскаяЕвгений ПритулаAdi ShaktiОля ПодорожнаяЕкатерина МоскальчукВалерія ЖерліцинаВячеслав ГолощаповАндрей Сапунов\nIlona ZaichenkoВалерий ЦаревЖеня ХоптинськийВіктор ФедотовНастя КладченкоЕлена ДиденкоМаксим БочаровАлександр ГорбаньСергей МалышевАлександр СашковStepan VeretennikovДарья ЧертиловаІнна РамськаРуся ДядяЮля ГлібоваАнастасия КорнюхВаня ГесьОльга СеменоваДмитрий ДубровинАндрей УминМихаил КлеванскийСветлана МиколюкАнтон ФилипчукАртем МалыйВова ПавленкоМаксим МалтыковНиколай ЯкунченковАндрей ПодорожныйДмитрий ГонтаренкоМаргарита ЗарубинаВалерий МорозовНиколай ЗинкевичАнна МихновскаяДмитрий КалининЕгор КовальчукГерасим ГригорьевДмитрий БайдаТаня Куркина\nМаргарита СаковаЮлия ЗаграничнаяOlga Sadokhova\nМихаил БондюкевичАнтон СолонькоРоман ЛадунецНина ПавловаОлександр КасапаДенис ДавидовскийОлена ПопелюшкоАнна СтихачTatiana BerardiИрина ПартыкаЛена МинскаяDmytro DiachukФедор МохнаткинИрина ТересВася ШепеллаІрина ВолошинаАнтон КротовИрина КушпелаИлья КовальСлавко НагнибідаЭдвард СтриковскийЕкатерина ФёдороваЕвгений СамкоЛюбовь ЖерновскаяЮрий ПерестюкKim GonzoДенис СоловейЖеня ВасильевОлексій ZhossanМаша ТурчинаVispik БерезовскийВлада БаснерАлександр БондарьИгорь МельничукНаталія ГзоїмАлександр ПотинСергій КовильникИгорь ПикаловIevgenii MoiseienkoЮлия ШулякАлена ВахИрина ЧучериловаЖеня ДорофеевСергей СкудинВалік ВасилевськийЮлия ПастернакІруся ВадовськаДмитро ЧижикОлексій СорокінИрина ЧеботарёваЗина БутковаКатерина БояроваСлава ГрекMaria KudinovaМарина ГрабинскаяВика ЛещишенаЕвжений ПлоткинОльга НиконоваТаня БутенкоДмитрий СкрипникЛеонид ГезалянТетяна ЗелінськаЛюдмила ТушенцоваАлександр АрхереевГаля ЛяпунОля БезвушкоТатьяна ТроцюкНаталья НестеренкоІра ТабачинськаСтас ХорошевАлина ПетроваАлексей АристовBalu MedveddPaloma NegraАнтон ЧерненкоЕвгения ПанченкоЕвгения BraunАндрей НиколаевІван АндрейцівИгорь ПрисяжныйСергій ПідопригораИван БодровAleksandr SlobodianykОлег ІсаєвВладимир Переседов\nНиколай ПалыгаОльга ПершинаАня ЖукАнна ШмидтПётр ШтангретОльга ШухинаИрина РудзикОлечка ПулавскаяМаксим КовальчукВіктор ГромовМаксим Ушаков\nАндрей ЗайчиковОльга ГалкаМарьяна ВойцешинаЯрослав БилобровкаПавло ЧорнийАртем КарапозюкДмитрий ЭскинАлёшка КоломиецІнна ШепетюкЕлена ОрловаАртём ВоронковКостя Романов\nКристина ДемковаТаня КолосокЕлена МаркинаДмитрий ГорбацевичЮля ВаракаисКсения ВавринюкАлександра СтельмахХристофор КолумбТатьяна ГубановаВиктория Шо-ШоЛідія РаєваОлександр ДробинаСергій РудькоАндрей ПрисяжнюкВолодимир ПасатюкВадим ФроловПетр ДенисюкЯн ЧеширскийЮрий ЕфимовІнна ЯроваАнтоніна КаплунОлег РекрутівЛена ПолищукАндрій СавіцькийАнна СиротякДенис ПанкратовАртем ПикаловКсения СтребковаКатенька СавёловаАртём ЯковенкоИнна ЗайченкоАнтон ЧерепДенис ДмитрошкинOleksandr IadvigunАнна ГринкевичКоля ЛозинскийПавло ПравдаKatya ShulyakЭльтона СаулеановаДмитро ВасильківськийJulia TregaroТатьяна СавицкаяСергей МатюхКатерина ХомутецькаАнтон СамойлюкВиктор Василиади\nОлександр ЗорянОлександр НепийводаВладимир СнатенковЕва БаженMarina RozdoymaКостянтин ВалігураАнна ФлентинаЮрий ЛелюкПелагея ПоповаАнтоніна СвідерськаМарта VitaminkaСергей СавиновЕкатерина ТерлецкаяАнатолій ПоповкінОльга БрижаньВиктория ГараEvgenii KrasnoperovЛюдмила КорольчукВладимир ЗелинскийСаша МурзАлександр СтаровАндрей МельничукRoman KrasoutskiyНата ДмитрукАлександр МолчинАнтонина ЛабарткаваАлександр ЗакуркоНадія СухарськаОлександр АлєксандровЯрослав КарасёвJinnadio RamsoldinioАнтон БугаОля РодіоноваЮлія СохаРоман БабийMaria MaistrukАнна НовиковаТамара ИвановаТанюшка СередаУльяна УстиноваМарта ВасильеваІлона РихльовськаВасилий ЮфЛюлюта ВлайковичАлександр ПотехинЛена Майборода-Каспрук\nАнастасия ВандолякАлександр ВетровМария СимоненкоКсения ШерминLusia UtkinaДмитрий ЧернышевЮлия РейнхольдЛюбов РоздоймаАндрій ГандзійОльга ГорьковаАртём СапончикВалентина КириловаТимур ЛучковВова МординРоман КузнецовТимур ТеченкоВиталий ОсипчукМарина ТоркулецьЕлена КопчуноваАлена НовоженоваNataly BarinovaІгор ТроянАнтон ВараницяЮра ЛавровСтепан ГрицьковМария ЛатвалаВлад АналгиновВалентин МевшукРуслан СтрілецьАнна Гайер-НефёдоваHelen DuszaГурш АлександровичЕгор КирилюкРимма ПовхАнна ДуманськаИгорь ТюлькинРома МединскийДмитрий КарпинскийФёдор УстиновИгорь ВарданянМаксим ЧевскийПашка ИзотовАлександр НикольчукЛеся ГерасимчукДенис ІванчукЮрий РадавчукСашка СенокосовАнтон ГерасимчукЛёша ГребенниковГюльнара ТимербаеваMarina SilverСергей КиорОльга ВасильковаТарас КалиничКатерина АлёшинаСвятозар ПодільськийАлександра ЦыганковаНаталья СолдатоваЮрий ЦымбалистыйТолик ГолотюкТаня ПетроваВладимир ЛенковАлександр FisenkoАлександр НауменкоЕвгения ГузенкоЮлия МаркитанЛена МарабянКонстантин АникинСергей РудикСергей СоколовЮля СідімянцеваМаксим ПавловАнатолій ВичавкаНаталия МузыкаАнтон ВласовЮлия ВербоваАндрій КлимюкРуслан ГонтаЛика БеличАлександр БатуркоАнтон Макаров\nЕкатерина ГоловатаяВероніка ЯдухаСергій FatumИрина БуднецкаяТатьяна МельниковаСаша МедведеваИрина Магдина-МамчурКонстантин ПархоменкоЮлія ХромоваАнтон ДовлатовАлександр СеменюкДенис ПименовЮлія КузьНаталия АрдашкинаКазимир МисюренкоSasha IndiaОльга ЧерноваАлександра КазанцеваЕвгений Чернов\nHelen TischenkoРома СлєпкоЕвгений СагунNadiia PetlyakTetiana LiashkoМаксим КармановДаша МорисОлесь ВітрянийИрина ЯцковаКостянтин ЛебідьЯрослав МильченкоТатьяна БойковаАнна ТаранЕлена ЕленоваNatalie BarzakhАндрей ШамрайТаня КовалыкАнна ТкачАлександр ДробинВіталій КовальРома ШалфЛідія РоманчукДенис ВербицкийТаня Зорина\nАнатолий СтародубцевDmutriy NikatinMarina TuzikovaВалентина КоломыцеваОлег ДавыдчикЮлия МайданКонстантин КонстантиновKojiro KawaseКсения ЮрьевнаВаня ГудзьЕвгений ВоронковОлександра Береза-ІвановаСергей КорниенкоАлексей КулешовЕлизавета ВасильеваКатерина ПавловськаКатюшка ЗавальнюкЛюдмила ХудецкаяЮра ОмеляшкоВладимир Друганов\nКсюха КсюхаАндрей МельникАлександр ЖелезновЛяззат КопобаеваАндрій Cash-A-LotАндрей КоханскийПавел ПоберезкийМарина ПерепичайАлёна ЗубченкоAndrey BoykoСергей АниськовНадежда ДобровольскаяВиталий ВеличкоМария РепушанскаяТанюха ГулевичАндрей МыленкоНикита МалининРоман ПлоцидымИра ШатоваОксана ПодшиваловаRomawa Revival-After-MurderНиколай ХмельницкийЖора МищенкоМария ЛюбоеваМарья Гонтаренко-ЛукошкинаСаня ГалайMarcus VedmakИгорь ДхаммаЮлия Ханенко-ПлощинскаяВероника БорисоваЗоряна НазарукАлексей КобзевЮлиана РуденкоСергій Буян-СлободянюкМурад МурадовМарина БолотскихПавел ВащенкоИван ЛешуковВєранічка КлубнічкаИнна ЛавриненкоТатьяна ГордееваПавел ШкуратовFudo KazukiНадія СавіцькаИрина МужевитинаМихаил СлободянюкПавло ТуптинськийАндрей РуденкоРоман Никулин\nАлександр ШтокалюкNatali ГолобородькоАнжелика ПожичкевичЖенька ТимофтиОксана ЮхимовичЛилия ГончарукАнжелика АсадуллинаСергей АлпатовЛилия ЦымбалюкРоман МорозовКарина ЗаряНаташа МиллерАндрей ПилипякАнатолий ДробинДар'я ГальченкоОлег СтонкоАля МалышеваАлександр МендрикАлеся СоловейЗоряна ПодільськаОля ТанасюкОлена Юр'єваИван СухоручкинАнна ТкачукМаксим СогринВолодя ПечерськийАнна НовокАндрей МигальГригорий ЛапшинДария ЮхимчукНаталья КологривоваДмитрий ВоронцовНаталья ИльинаАлександр УшаковАлёна МоскалёваАлина БакланМиша ПолищукМихаил МеленчукАлександр СтепаненкоКостя ЛогвиненкоСергей ЖарОлександр ОлександровКристина БогдановаМакс АриецАлександр КричевцовКатя ПястаСергій БорщСаша АксёновИлья БолтенкоКирилл КолтуновМакс ЕгоровОльга МірошникАнна БожокТатьяна СтецюкАліна КуруцаКирилл БродюкОльга МальковаАнфиса СамсоноваОлеся ГончарукОлег КоваленкоНелли ХаматьяноваНиколай КуликовНаташа МакоївецьЛена БелинскаяЛана ТарахтійВіталя ТимчукМарина MarinaАнастасия РепреваТетяна ПархоменкоИриска ТурчинаВадим ВасилишинСергей РатушныйСергій КащеєвАртём ПирогЕлена ШпираГригорий ДмитриевРоман ХамовФёдор МартыновДмитро Д'яконовЕлена МарущакЛена ГуменнаяYuriy TaranovychAleksei SolovjovАлексей ОленичЛора ГомораВолодимир БарбарукДарина ВенгерИгорь ОстапенкоВадим ЯцышинДенис ДорошДмитрий КовальАнтон Шахманов\nИринка ЩёкинаЕля КабинЛеха ГанжаЮлия ВайтеховичГалия СаликоваАльбінка ЗаєнцМарина ПотрийнаИрина РодионоваАвгустина ГималайскаяСвета БондарAndrew ПермяковВолодя ДацківЕкатерина КонойкоНаталья ФадееваАлевтина ЗайцеваЕрмегяй Каргыл\nАлександр ГурилёвАнастасия ШептицкаяОля МельникОлексій БалаботкінМарина КлимоваАлексей МихайловТатьяна АвонримсЯна БоднарчукСветлана АриканНиколай НичипорукСергей КовальчукВладимир РябикинTanysha LabinskaБогдан БугаенкоЖеня ГандзюкВиктория ГриценкоАнастасія СолодкаРома БатьковичДмитрий РыбаковІванна КозакAle XyАндрей ТихоновAlexander MartinТаня ВовкЛуиза ЛастовскаяАнтон КарапозюкИгорь МацюкЮлия ЧернощёкАнна СтасюкАндрей ПучининКонстантин СмирновЕкатерина СтуконогИльмир Юсупов\nВячеслав МилийNik FishmenЛюдмила ХоменкоGorgany MountМихаил КлёцкийЮлия ЗимаковаВиталий МалиенкоВова ВоронюкМихаил МузыкаЕвгений Рогожкин\nСвітлана КаритунЕгор СидоровАртем ТомНиколай ОстроуховЕкатерина СафинаЮлия ЧерешняОлексій ПідгурськийИлья СеливановАндрей МихайловСветлана СковронЗоряна ШимкоMichael ScofieldСергей ЕпанчинцевАндрей СмоляковВиталий ИващукАлександр КозловскийСергей ЯдыкинТимур АхметзяновИрина ВеличкоМарина КрутьАлла ЛитвиненкоОльга СмирноваСергей КичигинАртем ЧерчинскийДарья СунгуроваЕвгенія ЩербинаАндрей БожкоЮля НиколаеваОлена СідімянцеваАндрей Славянский\nЕкатерина СузанскаяЕвгений ХарицкийЮлия ВершининаЮля ГенераловаКирилл ИгоревичAlexandra VahoulovitsВадик ЛехановВика ЕжевикаАлексей АлексеевПавел ИвановДмитрий ОтставновАлександр ЛебретОлег ПивоваровСоломия Сухореброва\nВолодимир МихайлюкЮра ГолощаповАнна СударіковаАндрей ЛапаАлексей БагрийЕкатерина ГригорьеваАлександра ПономареваСвятослав РябовЕвгений ЧайкаКурбан АзимовДмитрий МелковАнна КуницкаяКонстантин ЖуравлёвАнастасия ПлатоноваДмитрий КайтерMarina InlakeshТатьяна ПаньковаСергій ЩербанюкTelehovskiy ValeriyАртем ПикаловТатьяна ЗыковаМиколай ЖуравльовАнна РандомоваВиктор БондаренкоЕлена КорниловаАлина ГуршИрина ШимонюкВиктория Худякова\nАлександр ВолощукОлег СнопокОлег КорнеевДмитро ПрудивусМаксим ЧубарAshatan UchЛюдмила ВаршаВасилий ВознюкВлад МихальчукZmicier KašlačНаталія НауменкоАлександр СафроновМаксим КиселевАндрій КриськоОля ДрижалАлексей ПоповичАльгерд ****Анютка ЛукьянюкНадя Блажкун


Купити Каблучка рубін з діамантами RDAM09 у Києві за найкращими цінами | ZBIRD\nКаблучка рубін з діамантами RDAM09\nИзумительно красивый, притягательный камень. И нашел себе достойное обрамление. Классное кольцо!


Які продукти харчування містять правильні вуглеводи, білки і жири для ефективного схуднення – Як Швидко Схуднути\nсерпня 9, 2013 at 3:50 am\nЯкі продукти харчування містять правильні вуглеводи, білки і жири для ефективного схуднення. Які продукти харчування і в якій кількості необхідно їсти, щоб ефективно схуднути і утримувати вагу\nЗаплуталися в радах про правильне харчування? Їжте це, не їжте то…\nПрийшов час застосувати легкий, комфортний і ефективний підхід до харчування. Ми зібрали разом чіткі та зрозумілі поради, яким легко слідувати; з їх допомогою Ви швидко знайдете упевненість і контроль над своїм харчуванням. не втрачаємо! Сфокусувавши увагу всього лише на чотирьох ключових аспектах, Ви отримаєте збалансовану, здорову дієту і зможете легко схуднути.\nЦі ключові області-Білки, Клітковина, Вуглеводи, Жири.\nзменшити частку ПОГАНИХ ВУГЛЕВОДІВ.\nКартопля. Макарони, хліб, рис, морква, буряк, мюслі, цукор, кукурудза, тістечка, тортики, чіпси, солодощі. Як часто Ви це використовуєте? Ці страви легко купити і приємно їсти, і не дивно, що вони стають основною частиною нашого харчування. На жаль, погані вуглеводи – цукор і крохмаль – є основною причиною надмірної ваги. В організмі вони швидко трансформуються в цукор, і якщо вони не потрібні як джерело енергії, їх надлишки відкладаються в жири. Джерелами хороших вуглеводів є свіжі, яскраві овочі та фрукти, хліб з висівками, неочищений рис, горох, вівсяні пластівці, гречана каша, житній хліб з висівками, свіжий фруктоо8й сік без цукру, макарони з борошна грубого помолу, червона квасоля, молочні продукти, сочевиця, турецький горох, гіркий шоколад (з вмістом какао 60%), фруктоза, соя, зелені овочі, гриби.\nзбільште ЧАСТКУ клітковини.\nЗбільшення частки клітковини в раціоні дасть кілька переваг:\n1. Багата клітковиною їжа містить вітаміни і мінерали;\n2. Насичені клітковиною продукти містять багато вологи, що важливо для запобігання запорів;\n3. Клітковина допомагає оптимізувати травний процес, стимулюючи обмін речовин і забезпечуючи більш швидке виведення токсинів і шлаків з організму;\n4. Багата клітковиною їжа постачає в травний канал корисні бактерії, що дозволяє звести до мінімуму кількість шкідливих бактерій і дотримати внутрішній баланс.\nПродукти багаті клітковиною . спаржа, брокколі, брюссельська капуста, цвітна капуста, селера, кабачки, огірки, часник, зелені боби, зелений перець, салат-латук. Лук-порей, гриби, горошок, шпинат, пророщене насіння, помідори.\nФрукти – теж прекрасне джерело клітковини, але вони містять багато цукру (фруктози), який ваш організм перетворить на глюкозу і збереже як жир, якщо вона не буде потрібно негайно. Майже всі овочі містять мало цукру, тому ми рекомендуємо збільшити частку овочів і обмежити фрукти до двох штук в день, поки Ви худнете. Кращі фрукти – це яблука, абрикоси, вишня, грейпфрути, виноград, ківі, апельсини, персики, груші, ананаси, сливи, полуниця і кавун.\nУ день необхідно отримувати 25 – 35 р. клітковини.\nПриклад денного раціону, що містить 35 г клітковини: 4 сушені фіги (4,5 г), 1 тарілка вівсяної каші (1,6 г), один великий помідор (1 г), порція зеленого горошку (7,4 г) , порція брокколі (2,6 г), порція макаронних виробів з борошна грубого помолу (6,3 г), 1 сире манго (3,9 г), 1 груша (4 г), 2 шматочки хліба з грубої житній борошна (3 , .7 г), всього виходить 35 г клітковини.\nБілок – життєво важливий компонент. Складовими елементами білка є амінокислоти. Відсутність однієї необхідної амінокислоти утруднює процес засвоєння інших. Тому настійно рекомендуємо вживати в їжу як тварини, так і рослинного походження. Орієнтовна добова доза білка 1,2 г на 1 кг ваги (50% – тваринного, 50% – рослинного).\nПродукти, що містять тваринні білки . яловичина, телятина, баранина, свинина, птиця, продукти зі свинини, риба, витримані сири, яйця, молоко, м’які сири.\nПродукти, що містять рослинні білки . соя, пророщені зерна пшениці, морські водорості, смажений арахіс, сочевиця, біла квасоля, мигдаль, вівсяні пластівці, хліб з висівками, шоколад (містить 70% какао), жито, макаронні вироби з борошна грубого помолу, коричневий рис, волоські горіхи. < / p>\nЯкщо Ви не отримуєте достатньо білка, організм візьме його з ваших м’язів і органів.\nБілок з продуктів харчування засвоюється далеко не повністю. Коктейль Формула 1 – замінник їжі містить високоякісний, повністю засвоюваний, чистий білок в зручній для вживання формі; коктейль допоможе зрівноважити потреба ВАШОГО організму в білку і кількість білка у вашому раціоні.\nзменшить споживання шкідливих жирів.\nМи знаємо, що зайвий жир шкодить здоров’ю, але жири самі по собі дуже важливі. Жири поставляють в організм багатофункціональні поживні речовини, допомагають зберегти кровоносні судини еластичними, живлять мозок і нервову систему, забезпечують організм енергією, містять вітаміни, розчинні в жирах (А, Д, Е), беруть участь у синтезі гормонів.\nПогані жири . вершкове масло, вершки, яловичина, свинина, баранина. Всі тварини жири.\nХороші жири . риба, оливкова і соняшникова олія, авокадо, горіхи, паростки. Ці жири забезпечують ваше тіло необхідними фруктовими кислотами. Проте, одна з жирних кислот – Омега 3 _ може бути знайдена тільки в жирній рибі – такий як сардини, тунець, макрель, лосось.\nЯКОГО РОЗМІРУ ПОВИННА БУТИ порції їжі: порція фруктів або овочів повинна бути розміром з ваш кулак, а порція білкової їжі – розміром з колоду карт.\nЧитайте на наступній сторінці: чому здорове, правильне харчування обов’язково передбачає сніданок і чим же снідати. щоб ефективно схуднути і контролювати свою вагу. Далі >>>\nжитні пластівці швидкі углеводы


Наш французький партнер – Le Cordon Bleu\nНа запрошення всесвітньовідомої Академії кулінарного мистецтва Le Cordon Bleu (Париж) ректор КНТЕУ Мазаракі А.А. та проректор Сай В.М. нещодавно відвідали нове приміщення цього давнього партнера нашого університету.\nЇх зустрічали, а потім взяли участь у переговорах президент Le Cordon Bleu Андре Куантро, віце-президент Шарль Куантро та директор з міжнародних зв’язків Катрін Баше.\nСлід зазначити, що цей знаний заклад, на сьогоднішній день, створив більше п’ятдесяти спільних навчальних структур у 24 країнах світу (у т.ч. США, Великобританія, Швеція, Японія, Китай та ін.), підготовка в яких здійснюється від рівня шеф-кухаря до магістра з менеджменту та технологій ресторації.\nУ паризькому кампусі щороку, у середньому, навчаються студенти сорока національностей, а галерея викладачів представлена відомими шеф-кухарями не тільки Франції, але й усього світу. Тому не дивно, що для нового кампусу Le Cordon Bleu було обрано одне з найкрасивіших місць Парижу – на набережній р. Сена, біля французького оригіналу американської «Статуї свободи» та не далеко від Ейфелевої вежі.\nАле особливий колорит і сучасні принади нової будівлі створюють не тільки перелічені географічні ознаки. Ознайомлення з новим приміщенням, його лабораторіями, майстер-класами підтвердило не тільки наявність найсучасніших технологій, обладнання, методології навчального процесу, але й гуманістичну й екологічну направленість діяльності керівництва і всього колективу.\nЧи не диво, зустріти у центрі Парижу на плоскому даху п’ятиповерхової будівлі досить різноманітний овочевий город, бджолині вулики та сучасну систему часткової переробки органічних відходів? І це не просто екзотика, а використовується, тим чи іншим чином, у навчальному процесі.\nГоловним у цьому візиті були перемовини між А. Куантро та А.А. Мазаракі, які засвідчили, що Le Cordon Bleu, продовжуючи у різних формах співпрацю з КНТЕУ, не залишив ідею спільного навчального закладу в Києві. До речі, першого і поки єдиного проекту на всю Центральну і Східну Європу.\nОбидва керівники ще раз прискіпливо розглянули можливі варіанти створення спільної між Le Cordon Bleu та КНТЕУ структури і дійшли до принципової згоди. Вже на другий день після переговорів відповідні підрозділи нашого університету отримали конкретні завдання ректора з цього приводу.


Станом на листопад 2013 року PinchukArtCentre відвідало понад 2 003 198 осіб. PinchukArtCentre відкритий для відвідувачів щодня з 12 до 21 години, крім понеділка. Вхід безкоштовний.


Кличко просить МОН пояснити, що зміниться в управлінні Олімпійського коледжу, де був конфлікт | Рубрика\nСьогодні 20/10/2020 14:59\n14:53 25 Вер 2020\nКличко просить МОН пояснити, що зміниться в управлінні Олімпійського коледжу, де був конфлікт\nМер Києва Віталій Кличко наголошує, що Олімпійський коледж імені Івана Піддубного, де напередодні виник конфлікт, повинен і надалі буде працювати виключно за профілем – як спортивна школа.\nПро це сказав Кличко під час онлайн пресконференції.\n"Я ж хочу наголосити що з тієї інформації, яку я маю від Міністерства освіти, коледж не закривають. Відбувається реорганізація щодо управління закладом. Переконаний, що Олімпійський коледж повинен і надалі буде працювати виключно за профілем – як спортивна школа.\nА щоб припинити спекуляції навколо закладу, думаю, Міністерство освіти має докладно пояснити, що саме зміниться в управлінні коледжем і хто нагнітає ситуацію щодо цієї теми. Бо, підкреслю: все має відбуватися виключно в правовому полі".\nКличко зазначив, що заклад підпорядкований Міністерству освіти і в ньому триває реорганізація, через яку і виник конфлікт. А справою щодо хуліганства і тих подій, що відбувалися напередодні на території коледжу, вже займаються правоохоронці.\nПовідомялося, що 24 вересня на території Олімпійського коледжу імені Івана Піддубного у Києві відбулися сутички між працівниками і студентами коледжу, які заявляють про його "рейдерське захоплення", і поліцейськими.\nМіносвіти відреагувало на сутички, які трапились під коледжем. Там запевнили, що заклад не планують ліквідовувати та вимагають розслідування інциденту.\n#Київ #суспільство #Кличко #МОН\n20 жов, 14:48\n20 жов, 14:28\n20 жов, 14:05\n20 жов, 13:51\nГлава МОЗ сказав, скільки апаратів ШВЛ задіяні у лікарнях\n20 жов, 13:29\n20 жов, 13:06\nЗеленський в кінці послання до Ради сам собі задав три запитання\n20 жов, 12:55\nЗеленський незадоволений роботою правоохоронних органів: "Де посадки?"\n20 жов, 12:37\nУ Києві за добу виявили 462 хворих на коронавірус, 17 людей померли\n20 жов, 12:33\n"Український народ готовий ухвалювати рішення", - Зеленський про народовладдя\n20 жов, 12:24\nНардепи підтримали створення штабу по боротьбі з COVID-19 на чолі з Зеленським


Розслідування та облік випадків хронічних професійних захворювань і отруєнь — allRefs.net\nРозслідування та облік випадків хронічних професійних захворювань і отруєнь - раздел Охрана труда, Розділ 1. МЕТА І ЗАВДАННЯ ДИСЦИПЛІНИ ОХОРОНА ПРАЦІ ТА БЕЗПЕКА ЖИТТЄДІЯЛЬНОСТІ . Основи охорони та безпеки праці Усі Виявлені Випадки Хронічних Професійних Захворювань І Отру...\nУсі виявлені випадки хронічних професійних захворювань і отруєнь в обов’язковому порядку підлягають розслідуванню.\nПрофесійний характер захворювання визначається експертною комісією у складі представників спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу згідно з переліком, що затверджується МОЗ України. У разі потреби до роботи експертної комісії залучаються спеціалісти (представники) підприємства, робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки.\nВіднесення захворювання до професійного проводиться відповідно до процедури встановлення зв’язку захворювання з умовами праці (дод. 21).\nЗв’язок професійного захворювання з умовами праці визначається на підставі даних клінічного обстеження працівника та результатів оцінювання санітарно-гігієнічних умов праці, що проводиться закладом державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство, де працює хворий, за участю спеціалістів (представників) підприємства, первинної організації профспілки, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства.\nСанітарно-гігієнічна характеристика умов праці видається у відповідь на запит керівника лікувально-профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, або спеціаліста з професійної патології міста (області, Автономної Республіки Крим), завідувача відділення професійної патології міської (обласної, Автономної Республіки Крим) клінічної лікарні.\nПорядок та вимоги щодо складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці\nУ разі підозри на виникнення професійного захворювання лікувально - профілактичний заклад направляє працівника з відповідними документами, перелік яких визначено процедурою встановлення зв’язку захворювання з умовами праці, на консультацію до головного спеціаліста з професійної патології міста (області, Автономної Республіки Крим).\nДля встановлення діагнозу і зв’язку захворювання із впливом шкідливих виробничих факторів та трудового процесу головний (штатний або позаштатний) спеціаліст з професійної патології міста, області, Автономної Республіки Крим направляє хворого до спеціалізованого лікувальнопрофілактичного закладу. До подібного закладу для встановлення діагнозу направляється також хворий, який проходив обстеження в науководослідному інституті медичного профілю.\nСпеціалізовані лікувально-профілактичні заклади проводять амбулаторне та стаціонарне обстеження працівників за відповідним направленням. Відповідальність за встановлення діагнозу щодо хронічних професійних захворювань, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України, покладається на керівників цих закладів.\nПерелік спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, що мають право встановлювати діагноз професійних захворювань, один раз на кожні п’ять років переглядається та затверджується МОЗ України.\nУ спірних випадках для остаточного вирішення питання про наявність професійного захворювання особа направляється до Інституту медицини праці Академії медичних наук України (м. Київ). У разі незгоди хворого або роботодавця з рішенням Інституту щодо встановлення діагнозу і зв’язку захворювання із впливом шкідливих виробничих факторів та трудового процесу воно може бути оскаржено у судовому порядку.\nПовідомлення про професійні захворювання та порядок розслідування причин виникнення професійного захворювання. Спеціалізованими лікувально- профілактичними закладами стосовно кожного хворого складається повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 (дод. 22). Протягом трьох діб після встановлення діагнозу це повідомлення надсилається роботодавцю та керівнику підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, установі державної санітарно-епідеміологічної служби, що обслуговує підприємство, а також робочому органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства.\nУ разі реорганізації підприємства, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, зазначене повідомлення надсилається його правонаступнику.\nРоботодавець організовує розслідування причин виникнення професійного захворювання та відповідним наказом призначає комісію з розслідування причин виникнення професійного захворювання, до складу якої входять представник установи державної санітарно-епідеміологічної служби, що обслуговує підприємство (голова комісії), представники лікувально - профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, представники підприємства, працівником якого є потерпілий, представники первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки, а також представник робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства. У разі потреби до розслідування можуть залучатися представники інших органів.\nРозслідування випадку професійного захворювання проводиться протягом 10 робочих днів після надходження повідомлення за формою П-3.\nУ розслідуванні причин професійного захворювання інфекційної та паразитарної етіології обов’язково беруть участь фахівці з епідеміології та паразитології установи державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство.\nУ разі потреби, за поданням голови комісії з розслідування, роботодавець продовжує, але не більше ніж на один місяць, термін розслідування. Копія наказу надсилається всім членам комісії.\nРозслідування причин виникнення двох та більше професійних захворювань, на які страждає одна особа, проводиться у міру встановлення професійного характеру цих захворювань за наявності відповідного повідомлення.\nВ акті розслідування зазначається, чи було раніше у цієї особи виявлене професійне захворювання, формулюється діагноз та встановлюється рік його виявлення.\nРоботодавець зобов’язаний надати комісії з розслідування дані щодо результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, важкості та напруженості праці на робочому місці, нормативні документи (ДСТУ, Санітарні норми і правила тощо), технологічні регламенти виробництва та відомості про професійні обов’язки працівника, забезпечити комісію приміщенням, транспортними засобами і засобами зв’язку, організувати друкування, розмноження та оформлення у необхідній кількості матеріалів розслідування.\nЗа відсутності результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, важкості та напруженості праці на робочому місці, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення професійного захворювання, роботодавець за власні кошти негайно має організувати проведення необхідних досліджень. Якщо робоче місце потерпілого не збереглося, використовуються результати дослідження факторів виробничого середовища і трудового процесу та санітарно-гігієнічна характеристика аналогічного робочого місця.\n— розробити план розслідування причин виникнення професійного захворювання;\n— розглянути питання про необхідність залучення до її роботи експертів за відповідними профілями;\n— здійснити розслідування обставин та причин виникнення професійного захворювання;\n— скласти акт розслідування професійного захворювання за формою П-4 (див. дод. 11), в якому відобразити заходи щодо запобігання розвитку професійного захворювання та забезпечення нормалізації умов праці, а також установити осіб, які не виконали відповідні вимоги законодавства про охорону праці та забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя населення.\nЯкщо роботодавець або інші члени комісії відмовляються підписати акт форми П-4, про це складається відповідний документ, який є невід’ємною його частиною.\nАкт форми П-4 затверджує головний державний санітарний лікар області (міста, району), на водному, повітряному та залізничному транспорті, Міністерства оборони та внутрішніх справ, Служби безпеки України, адміністрації Державної прикордонної служби, Державного лікувально - оздоровчого управління, якому підпорядкована установа державної санітарно - епідеміологічної служби, що обслуговує підприємство.\nКомісія з розслідування проводить гігієнічну оцінку умов праці за матеріалами раніше проведених атестацій робочих місць, результатів обстежень і досліджень, проведених відповідними установами державної санітарно- епідеміологічної служби або санітарними лабораторіями, атестованими в установленому порядку Міністерством охорони здоров’я, вивчає приписи органів державного нагляду за охороною праці, подання посадових осіб, робочих органів виконавчої дирекції Фонду, інструкції з охорони праці, акти проходження планових періодичних медичних оглядів, накази та розпорядження адміністрації підприємства про порушення працівниками вимог правил та інструкцій з охорони праці, термінів проходження періодичних медичних оглядів, картки обліку індивідуальних доз опромінення на робочих місцях джерелами іонізаційного випромінювання, одержує письмові пояснення посадових осіб та інших працівників з питань, пов’язаних із розслідуванням причин професійного захворювання.\nАкт форми П-4 складається комісією з розслідування у шести примірниках протягом трьох діб після закінчення розслідування та надсилається роботодавцем потерпілому, лікувально-профілактичному закладу, що обслуговує підприємство, робочому органу виконавчої дирекції Фонду та первинній організації профспілки, членом якої є потерпілий, або уповноваженій найманими працівниками особі з питань охорони праці, якщо потерпілий не є членом профспілки. Примірник акта надсилається установі державної санітарно-епідеміо- логічної служби, яка обслуговує підприємство, для аналізу і контролю за виконанням запобіжних заходів.\nРоботодавець зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення розслідування причин професійного захворювання розглянути його матеріали та видати наказ про заходи щодо запобігання професійним захворюванням надалі, а також про притягнення до відповідальності осіб, з вини яких допущено порушення санітарних правил і норм, що призвели до виникнення професійного захворювання.\nУ разі втрати працездатності внаслідок професійного захворювання лікувально-профілактичний заклад, що обслуговує підприємство, працівником якого є потерпілий, направляє потерпілого на МСЕК для встановлення ступеня втрати ним професійної працездатності.\nКонтроль за своєчасністю та об’єктивністю розслідування причин професійних захворювань, документальним оформленням і виконанням заходів щодо усунення причин здійснюють установи державної санітарно-епідеміологічної служби, робочі органи виконавчої дирекції Фонду, профспілки та уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці відповідно до їх компетенції.\nРеєстрація та облік професійних захворювань. Реєстрація та облік професійних захворювань ведеться у спеціальному журналі (дод. 23):\n— на підприємстві, у робочих органах виконавчої дирекції Фонду та в установах державної санітарно-епідеміологічної служби, на підставі повідомлень про професійні захворювання та актів форми П-4;\n— у лікувально-профілактичних закладах на підставі медичної картки амбулаторного хворого, виписки з історії хвороби, діагнозу, встановленого під час обстеження у стаціонарі, а також повідомлення про професійне захворювання.\nДо журналу також вносяться дані щодо працездатності кожного працівника, у якого виявлено професійне захворювання.\nУ разі виявлення кількох професійних захворювань потерпілого реєструють у журналі один раз із зазначенням усіх діагнозів.\nУстанови державної санітарно-епідеміологічної служби на підставі актів форми П-4 складають карти форми П-5, які зберігаються протягом 45 років у цих установах та в МОЗ України.\nРозслідування та облік аварій. Розслідування проводиться у тому разі, коли сталася:\nа) аварія першої категорії, унаслідок якої:\n— загинуло 5 осіб і більше або травмовано 10 і осіб більше;\n— спричинено викид отруйних, радіоактивних або небезпечних речовин за межі санітарно-захисної зони підприємства;\n— збільшилася концентрація забруднювальних речовин у навколишньому середовищі більше ніж у 10 разів;\n— зруйновано будівлі, споруди або основні конструкції об’єкта, що створило загрозу для життя і здоров’я працівників підприємства або населення;\nб) аварія другої категорії, унаслідок якої:\n— загинуло до 5 або травмовано від 4 до 10 осіб;\n— зруйновано будівлі, споруди або основні конструкції об’єкта, що створило загрозу для життя і здоров’я працівників цеху, дільниці підприємства з чисельністю працівників понад 100 осіб.\nОсоба, яка є свідком аварії, повинна негайно повідомити про аварію безпосереднього керівника робіт або іншу посадову особу підприємства, які зобов’язані поінформувати роботодавця.\nРоботодавець або особа, яка керує виробництвом під час зміни, зобов’язані діяти згідно з планом ліквідації аварії, вжити першочергових заходів для рятування потерпілих і надання їм медичної допомоги, запобігання подальшому розвитку аварії, встановлення меж небезпечної зони та обмеження доступу до неї людей.\nРоботодавець зобов’язаний негайно повідомити про аварію територіальний орган Державного комітету з нагляду за охороною праці, орган, до сфери управління якого належить підприємство, відповідну місцеву державну адміністрацію, штаб цивільної оборони та з надзвичайних ситуацій, прокуратуру за місцем виникнення аварії і відповідний профспілковий орган, а в разі травмування або загибелі працівників — також відповідний робочий орган виконавчої дирекції Фонду.\nЯкщо з приводу розслідування аварії, що спричинила нещасні випадки, не прийняте спеціальне рішення Кабінету Міністрів України, розслідування проводиться комісіями, які утворюються:\n— у разі аварії першої категорії — згідно з наказом центрального органу виконавчої влади або відповідно до розпорядження місцевої державної адміністрації за погодженням з відповідними органами Державного комітету з нагляду за охороною праці та МНС;\n— у разі аварії другої категорії — згідно з наказом керівника органу, до сфери управління якого належить підприємство, або відповідно до розпорядження місцевої державної адміністрації за погодженням з відповідними органами Державного комітету з нагляду за охороною праці та МНС.\nГоловою комісії призначається представник органу, до сфери управління якого належить підприємство, або представник органу Державного комітету з нагляду за охороною праці.\nПід час розслідування комісія визначає характер аварії, з’ясовує обставини і причини, встановлює факти порушення вимог законодавства про охорону праці, цивільної оборони, порушення правил експлуатації устаткування та технологічних регламентів, визначає якість виконання будівельно-монтажних робіт або окремих вузлів і конструкцій, їх відповідність вимогам технічних і нормативних документів та проекту, виявляє осіб, що несуть безпосередню відповідальність за виникнення аварії, визначає заходи щодо ліквідації її наслідків та запобігання таким випадкам у майбутньому.\nКомісія зобов’язана протягом 10 робочих днів розслідувати обставини і причини аварії та скласти акт за формою Н-5. Шкода, заподіяна аварією, визначається з урахуванням відомостей щодо матеріальних втрат (дод. 24).\nВипадки аварій реєструються у спеціальному журналі (дод. 25). Залежно від характеру аварії у разі потреби зазначений термін може бути продовжений органом, який утворив комісію, для проведення додаткових досліджень або додаткової експертизи.\nЗа результатами розслідування аварії роботодавець видає наказ, яким на підставі висновків комісії затверджує заходи щодо запобігання подібним аваріям надалі і притягає згідно із законодавством до відповідальності працівників за порушення вимог законодавства про охорону праці.\n— план запобігання надзвичайним ситуаціям, в якому визначаються можливі аварії та інші надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, прогнозуються їх наслідки та передбачаються заходи, спрямовані на їх ліквідацію, встановлюються терміни виконання цих заходів, а також обґрунтовується потреба в силах і засобах, що залучаються;\n— план ліквідації аварій (надзвичайних ситуацій), в якому визначаються всі можливі аварії та інші надзвичайні ситуації, дії посадових осіб і працівників підприємства у разі їх настання, обов’язки особового складу аварійно- рятувальних служб або працівників інших підприємств, які залучаються до ліквідації надзвичайних ситуацій. Роботодавець зобов’язаний проаналізувати причини аварії та розробити заходи щодо запобігання таким випадкам у майбутньому.\nСлід зазначити, що посадові особи, які проводили розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, несуть пряму відповідальність згідно із законодавством за своєчасне і об’єктивне їх розслідування та обґрунтованість прийнятих рішень.\nЗародження системи соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Україні припадає на 90-ті роки XIX ст. Саме тоді були здійснені перші спроби щодо розроблення підходів та встановлення певних форм компенсування заподіяної шкоди здоров’ю працівників.\nПроте після встановлення Радянської влади діяльність системи страхування була тимчасово припинена і поновлена лише у 1921 р. У 1933 р. всі питання щодо організації страхування перейшли у сферу ведення профспілок, які, щоправда, переважно займалися соціальною допомогою, аніж захистом працівників промислових підприємств та сільського господарства.\nНині Законом України «Про охорону праці» передбачена обов’язкова компенсація шкоди, заподіяної внаслідок здійснення професійної діяльності як у разі виникнення негативних зрушень у стані здоров’я працівників, так і в разі їх смерті. Причому компенсація шкоди, заподіяної працівникові, яка призвела до погіршання стану його здоровя або зумовила виникнення смертельного випадку, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань згідно із Законом України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».\nКрім того, роботодавець може за рахунок власних коштів здійснювати додаткові виплати потерпілим та членам їх сімей відповідно до колективного або трудового договору.\nЗа працівниками, що втратили працездатність у зв’язку з нещасним випадком на виробництві або внаслідок професійного захворювання, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата впродовж усього періоду відновлення працездатності або до часу встановлення стійкої втрати професійної працездатності. У разі неможливості виконання потерпілим трудової діяльності на попередньому місці роботи проводять його перенавчання та перекваліфікацію, а також подальше працевлаштування.\nЧас перебування на інвалідності у зв’язку з нещасним випадком на виробництві або внаслідок професійного захворювання зараховується до загального стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи у шкідливих умовах праці, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах.\nКрім того, у Законі України «Про охорону праці» сформульовано головні організаційно-фінансові принципи проведення соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, підкреслено, що у разі незабезпечення вимог щодо охорони праці власник відраховує кошти на соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за підвищеними тарифами, які періодично переглядаються залежно від рівня виробничого травматизму і ступеня шкідливості умов праці.\nВ Україні щороку зростає кількість підприємств із різними формами власності, у тому числі недержавної, усе відчутнішими стають наслідки порушень законодавств про працю та охорону праці: на багатьох недержавних підприємствах відсутні колективні договори та трудові угоди, не проводяться попередні та періодичні медичні огляди тощо.\nТаке становище призводить до того, що багато важливих питань охорони праці своєчасно не розглядаються або зовсім не вирішуються, значно скоротився обсяг науково-дослідних робіт за означеною проблемою. З появою підприємств із різними формами власності багато з них вийшли з-під фінансового захисту держави, унаслідок чого всі витрати, пов’язані з нещасними випадками, має нести те підприємство, на якому трапилась трагічна подія, тобто трудовий колектив залишається наодинці зі своєю проблемою, адже фінансові можливості невеликих підприємств незначні. Більше того, в окремих ситуаціях деякі підприємства ліквідуються і залишають напризволяще потерпілих та їх сім’ї.\nУ більшості розвинених країн державна соціальна політика ґрунтується на суспільній думці про те, що жертви військових дій або праці повинні мати право на окремі особливі переваги у соціальному захисті. Відповідно, саме держава, а не збанкрутіле або збідніле підприємство, має виконувати функції організатора профілактичних заходів як на регіональному, так і на галузевому рівнях, здійснювати соціальне страхування працівників від нещасних випадків на виробництві тощо.\nТравма — єдине, чого не можна запланувати у господарській діяльності, а на сьогодні більшість підприємств, бюджетних закладів та установ неспроможні акумулювати достатні страхові ресурси на випадок компенсації шкоди потерпілим працівникам. Тому необхідно досягти такого рівня державної підтримки, коли на відповідному законодавчому підґрунті будуть відрегульовані взаємовідносини:\n— потерпілих на виробництві, роботодавців та фахівців страхової сфери з питань компенсації шкоди, заподіяної життю і здоров’ю працівників під час виконання ними трудових обов’язків;\n— роботодавців та фахівців страхової сфери з питань усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів.\nБагаторічні клопотання Державного комітету з технічного нагляду, а згодом Державного комітету з нагляду за охороною праці зумовили прийняття Верховною Радою України таких законів, як Закон України «Про охорону праці» і Закон України «Про загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV від 23 вересня 1999 р. На підставі урахування прийнятих законів виникла низка постанов Кабінету Міністрів України, серед яких насамперед слід відзначити такі: «Порядок визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві» № 1423 від 13 вересня 2000 p.; «Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» № 826 від 11 липня 2001 р. та ін.\nВідповідно до основних положень прийнятих документів було створено Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі стандартів та основних положень, затверджених його правлінням.\nУпродовж багатьох років становлення Фонд набув чіткої структури і відпрацював певну стратегію побудови управління, в основі якої знаходиться багато положень та офіційних матеріалів, серед яких варто назвати: «Положення про службу страхових експертів з охорони праці, профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», «Про сплату страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку суб’єктами підприємницької діяльності, що працюють за спрощеною системою оподаткування», «Положення про забезпечення інвалідів внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування та обліку, збереження, розподілу і видачі путівок» тощо.\nДо провідних принципів організації діяльності Фонду слід віднести:\n— забезпечення обов’язковості страхування всіх працівників, учнів та студентів протягом періоду здобуття професійних навичок і умінь та безпосереднього здійснення професійної діяльності;\n— добровільність страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно;\n— оплата страхових внесків тільки роботодавцями;\n— формування стратегії витрачання страхових коштів на солідарній основі;\n— управління страхуванням представниками працівників, роботодавців та державних органів на паритетних засадах під наглядом держави на основі соціального партнерства;\n— економічна зацікавленість суб’єктів страхування у процесі реального поліпшення умов та безпеки праці;\n— надання державних гарантій у сфері забезпечення страхування.\nУправління Фондом на державному рівні здійснюють його правління та дирекція (схема 1).\nДо складу правління, як правило, включають представників державних органів, від застрахованих працівників і роботодавців — усього по 15 осіб від трьох представницьких сторін. Представники держави призначаються Кабінетом Міністрів України, інші дві сторони представників делегують або обирають об’єднання профспілок та роботодавців, які мають статус всеукраїнських. Члени правління обираються на шестирічний термін і виконують свої обов’язки на громадських засадах.\nПровідними функціями Фонду є страхування працівників та реєстрація підприємств.\nДля страхування працівника від нещасних випадків на виробництві його згода або заява не потрібні, тобто страхування здійснюється у знеособленій (безособовій) формі. Сам факт прийняття на роботу або вступу до навчального закладу людини свідчить про те, що вона застрахована, і це не залежить від того, сплатив чи не сплатив роботодавець відповідні страхові внески. Проте у будь-якому разі застрахованій особі має видаватися відповідне свідоцтво за встановленою формою. Фонд також проводить обов’язкову реєстрацію роботодавців (підприємств, закладів, установ) незалежно від форм власності, адже саме така реєстрація дає можливість визначити основні потоки фінансових надходжень до його казни. За законом кожний роботодавець має здійснити реєстрацію свого підприємства, закладу, установи в районному або міському відділенні Фонду.\nТому, реалізуючидержавну політику в галузі соціального захисту людей, які працюють,Фонд:\n— повністю компенсує шкоду (схема 2), заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров’я, виплачує йому або членам його сім’ї одноразову допомогу, втрачений заробіток у разі тимчасової непрацездатності, пенсію при частковій втраті працездатності або у разі смерті потерпілого, організовує поховання померлого, оплачуючи усі пов’язані з цим витрати;\n— організовує лікування потерпілих та, у разі потреби, їх перекваліфікацію, здійснює працевлаштування осіб з відновленою працездатністю;\n— надає допомогу інвалідам у вирішенні соціально-побутових питань, організовує їх участь у громадському житті тощо. Слід зазначити, що надання соціальних послуг та виплат потерпілим або особам, котрі перебувають на їх утриманні, не залежить від того, зареєстроване підприємство, на якому трапився страховий випадок, у Фонді чи не зареєстроване. Якщо потерпілий або члени його сім’ї за станом здоров’я або з будь-яких інших причин неспроможні самі одержати та подати до районного або міського відділення Фонду необхідні документи для призначення страхових виплат, то їх одержує і подає відповідальний страховий експерт Фонду. Дія закону поширюється також на осіб, які потерпіли у минулі роки та мають право на відповідні виплати або соціальні послуги. Зрозуміло, що для реалізації такого великого обсягу соціальних послуг необхідні реальні кошти. Тому з метою створення таких можливостей Фонд має автономну, незалежну від будь-якої іншої державної або недержавної структури, систему фінансування.\nФінансування Фонду здійснюється переважно за рахунок внесків роботодавців:\n— для підприємств — з віднесенням на валові витрати виробництва;\n— для бюджетних установ та організацій — із асигнувань, що виділені на їх утримання.\nПрацівники не несуть ніяких витрат, пов’язаних зі страхуванням від нещасних випадків. Водночас слід зазначити, що кошти Фонду не включаються до складу названого або місцевих бюджетів і використовуються виключно за призначенням.\nНе можна не підкреслити і той факт, що визначення розмірів і порядку відрахувань підприємствами та установами до Фонду поки що здійснюється досить складно та напружено і навіть має свою історію.\nТак, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державний, галузеві, регіональні фонди охорони праці підприємств» № 838 від 7 жовтня 1993 р. було визначено, що формування фондів охорони праці здійснюється шляхом відрахувань коштів підприємствами у розмірі 1 % від обсягу реалізованої ними продукції (робіт, послуг тощо). Однак зазначені відрахування підприємства відносили на валові витрати виробництва і відповідно внаслідок цього собівартість продукції у країні зросла на 1 %.\nТому Верховна Рада України 18 лютого 1997 р. внесла зміни до Закону України «Про систему оподаткування», згідно з якими фонди охорони праці у\nподальшому мали формуватися з урахуванням прибутку та ще й на добровільних засадах. Таким чином, обов’язкові платежі на охорону праці було скасовано, проте процес забезпечення надходження коштів до Фонду залишався не відрегульованим.\nУ зв’язку з цим Кабінет Міністрів України Постановою «Порядок визначення страхових тарифів для підприємств, установ та організацій на загальнообов’язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві» № 1423 від 13 вересня 2000 р. встановив новий порядок розрахунків суми страхового внеску для кожного підприємства. Далі ці питання знайшли своє відображення у Законі України «Про страхові тарифи на загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 2272-ІІІ від 22 лютого 2001 р.\nОтже, фактично Фонд отримав реальну та відчутну підтримку держави, а потерпілі працівники промислових підприємств і сільського господарства — більш відчутну та гарантовану соціальну підтримку.\nЗміст названих законів та постанов є досить вагомим і складним, однак під час їх поглибленого вивчення стають зрозумілими основні принципи здійснення відрахувань з балансу промислових підприємств різних форм власності на користь Фонду, зокрема принципи диференціації та поетапності.\nВідповідно до них, по-перше, здійснюється розподіл галузей економіки (видів трудової діяльності) за умовними класами професійного розвитку виробництва. Так, визначено 67 таких класів, за якими встановлені так звані страхові тарифи.\nПо-друге, робочі органи виконавчої дирекції Фонду на кожному підприємстві, ураховуючи рівень травматизму, професійної захворюваності та стан охорони праці, визначають знижку з галузевого тарифу (у разі хорошого стану охорони праці) або надбавку до галузевого тарифу (у разі поганого стану охорони праці). Такий підхід дуже ефективний для поліпшення умов та безпеки праці на підприємствах. При цьому діяльність з питань охорони праці є більш економічною, і роботодавцю невигідно порушувати існуючі вимоги з охорони праці.\nЗалишки сум від можливого перевищення доходів над видатками Фонду, за результатами фінансового року, можуть використовуватися для зменшення розміру внесків підприємств. На ці самі цілі можуть бути використані і прибутки від утримання Фондом тимчасово вільних коштів на депозитних рахунках.\nЗа діяльністю Фонду здійснюється безпосередній контроль як наглядовою радою, що складається з представників держави, застрахованих працівників і роботодавців, так і уповноваженими органами виконавчої влади, роботою яких керує Кабінет Міністрів України. Як свідчить світовий досвід, саме така модель страхування найбільш ефективна і доцільна.\nНе менш важливою є роль Фонду у справі запобігання нещасним випадкам на виробництві, безпосереднє усунення загрози здоров’ю працівників. Саме з цією метою мають бути здійснені:\n— надання допомоги підприємствам і організаціям у створенні та реалізації ефективної системи управління охороною праці;\n— перевірка стану профілактичної роботи з питань охорони праці на підприємствах і установах;\n— участь у розслідуванні нещасних випадків і професійних захворювань;\n— розробка та реалізація національної і галузевих програм щодо поліпшення стану безпеки, умов праці та виробничого середовища;\n— здійснення наукових досліджень у галузі медицини та охорони праці;\n— організація процесу розробки та виробництва засобів індивідуального захисту працівників.\nНавчання та систематичне підвищення рівня знань працівників, населення України з питань охорони праці — один з основних принципів державної політики в галузі охорони праці, фундаментальна основа безпеки праці та необхідна умова охорони праці і запобігання аваріям і травматизму на виробництві.\nЗакон України «Про охорону праці» зобов’язує здійснювати навчання, професійну підготовку і підвищення кваліфікації працівників з питань охорони праці. Реалізація державної політики у галузі охорони праці і, зокрема, у ході організації навчання з охорони праці також підтверджується змістом ст. 18 згаданого Закону, яка визначає, що:\n— усі працівники при прийнятті на роботу і в процесі її здійснення проходять на підприємстві інструктаж (навчання) з питань охорони праці, надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків тощо;\n— працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному відборі, повинні проходити попереднє спеціальне навчання і один раз на рік — перевірку знань відповідних нормативних актів про охорону праці;\n— посадові особи згідно з переліком Державного комітету з нагляду за охороною праці до початку виконання своїх обов’язків і періодично (один раз на З роки) проходять у встановленому порядку навчання, а також перевірку знань з охорони праці в органах галузевого або регіонального управління охорони праці.\nНа виконання Закону України «Про охорону праці» Державний комітет України з нагляду за охороною праці Наказом «Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою» № 15 від 26 січня 2005 р. затвердив Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, яке є обов’язковим для посадових осіб, спеціалістів, учнів, вихованців та студентів і поширюється на всі підприємства, установи та організації, а також навчально-виховні заклади незалежно від форм власності і видів їх діяльності.\nНавчання та інструктаж працівників з питань охорони праці є складовою частиною системи управління охороною праці і проводиться з учнями, вихованцями та студентами навчально-виховних закладів, а також з працівниками у ході здійснення їх трудової діяльності.\nПрацівники відповідно до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці № 123 від ЗО листопада 1993 p., або якщо є потреба у проведенні професійного відбору, проходять попереднє спеціальне навчання і перевірку знань з питань охорони праці в терміни, встановлені відповідними галузевими нормативними актами про охорону праці, але не рідше одного разу на рік.\nОсоби, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю або суміщають професії, навчаються й інструктуються як за місцем їх основних професій, так і за місцем роботи за сумісництвом.\nПеред перевіркою знань з охорони праці на підприємстві організовуються заняття, лекції, семінари та консультації. Перелік питань для перевірки знань з охорони праці з урахуванням специфіки виробництва складають члени комісії з перевірки знань з питань охорони праці. Складений перелік має бути погоджений зі службою охорони праці і затверджений керівником підприємства.\nУ складі комісії з перевірки знань з питань охорони праці має бути не менше трьох осіб, які у встановленому порядку пройшли навчання та перевірку знань з нагальних питань охорони праці.\nРезультати перевірки знань працівників з питань охорони праці оформляються протоколом. Особам, які під час перевірки знань з питань охорони праці показали задовільні результати, видаються спеціальні посвідчення. Допуск до роботи осіб, що не пройшли навчання і перевірку знань з питань охорони праці, забороняється.\nНа підприємствах на основі Типового положення з урахуванням специфіки виробництва їх керівниками розробляються і затверджуються відповідні Положення про навчання, інструктаж та перевірку знань працівників з питань охорони праці, формуються плани-графіки проведення цієї роботи, з якими мають бути ознайомлені всі працівники.\nВідповідальність за організацію навчання і перевірку знань з охорони праці на підприємстві покладається на його керівника, а в структурних підрозділах (цех, дільниця, лабораторія, майстерня тощо) — на керівників цих підрозділів. Контроль за навчанням і забезпечення періодичності перевірки знань з питань охорони праці здійснює служба охорони праці або працівники, на яких покладені ці обов’язки керівником (правлінням) підприємства.\nІнструктаж з питань охорони праці проводять під час організації роботи з охорони праці як на підприємствах, так і в навчальних закладах. За характером і часом проведення інструктажі з питань охорони праці на підприємствах поділяють на декілька видів, а саме: на вступний, первинний, повторний, позаплановий і цільовий.\n— з усіма працівниками, які щойно прийняті на роботу (постійну або тимчасову), незалежно від рівня їх освіти, стажу роботи за цією професією та посади;\n— з працівниками, які знаходяться у відрядженні на підприємстві і беруть безпосередню участь у виробничому процесі, з водіями транспортних засобів, які вперше в’їжджають на територію підприємства;\n— з учнями, вихованцями та студентами, які прибули на підприємство для проходження виробничої практики.\nВступний інструктаж проводить спеціаліст з охорони праці або особа, на яку наказом по підприємству (рішенням правління) покладено ці обов’язки. На великих підприємствах окремі питання вступного інструктажу можуть висвітлювати відповідні фахівці.\nВступний інструктаж проводиться в кабінеті охорони праці або у приміщенні, що спеціально для цього обладнане, з використанням сучасних технічних засобів навчання та наочних посібників (плакати, натурні експонати, макети, моделі, кінофільми, діафільми, відеофільми тощо).\nВступний інструктаж проводиться за програмою, що розроблена службою охорони праці з урахуванням особливостей виробництва та затверджується керівником підприємства (виробництва). Орієнтовний перелік питань для складання програми вступного інструктажу:\n1. Загальні відомості про підприємство, характерні особливості виробництва.\n2. Загальні правила поведінки працівників на території підприємства, у виробничих та допоміжних приміщеннях. Розташування основних цехів, служб допоміжних приміщень.\n3. Основні положення Закону України «Про охорону праці», КЗпП та інших нормативних актів про охорону праці.\n3.1. Трудовий договір, робочий час та час відпочинку. Охорона праці жінок та осіб молодше 18 років.\n3.3. Система управління охорони праці, державний нагляд та громадський контроль за охороною праці на підприємстві:\n— обов’язки власника з охорони праці;\n— обов’язки працівника щодо виконання вимог нормативних актів про охорону праці;\n— права працівника з охорони праці при укладанні трудової угоди та під час роботи на підприємстві;\n— відповідальність працівника за порушення вимог з охорони праці;\n— попередні та періодичні медичні огляди;\n— соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань;\n— навчання з питань охорони праці.\n4. Основні небезпечні та шкідливі виробничі фактори, характерні для цього виробництва, особливості їх впливу на працівників. Методи і засоби запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням, засоби індивідуального і колективного захисту, знаки безпеки та сигналізації. Порядок і норми видачі засобів індивідуального захисту.\n6. Обставини та причини окремих характерних нещасних випадків та аварій, які сталися на підприємстві та інших аналогічних виробництвах через порушення вимог безпеки.\n7. Порядок розслідування та оформлення нещасних випадків і професійних отруєнь.\n8. Пожежна безпека. Способи та засоби запобігання пожежам, вибухам, аваріям. Дії персоналу при їх виникненні. Діючі документи з питань пожежної безпеки. Виробничі дільниці, які найбільш небезпечні щодо виникнення пожежі. Протипожежний режим. Загальні об’єктні та цехові інструкції про заходи пожежної безпеки. Способи застосування первинних засобів пожежогасіння.\n9. Перша допомога потерпілим. Дії працівників при виникненні нещасного випадку на дільниці, у цеху.\nЗапис про проведення вступного інструктажу здійснюється у спеціальному журналі (схема 3), а також у документі про прийняття працівника на роботу.\nПервинний інструктаж проводиться на робочому місці до початку роботи:\n— з працівником, новоприйнятим (постійно або тимчасово) на підприємство;\n— з працівником, який переводиться з одного цеху виробництва до іншого;\n— з працівником, який буде виконувати нову для нього роботу;\n— з відрядженим працівником, який бере безпосередню участь у виробничому процесі на підприємстві;\n— зі студентом (учнем та вихованцем), який прибув на виробничу практику.\nПервинний інструктаж проводиться індивідуально або з групою осіб спеціального фаху за програмою, складеною з урахуванням вимог відповідних інструкцій з охорони праці для працівників, інших нормативних актів про охорону праці, технічної документації та орієнтовного переліку питань первинного інструктажу. Програма вміщує такі питання:\n1. Загальні відомості про технологічний процес та обладнання на робочому місці, виробничій дільниці, у цеху. Основні небезпечні і шкідливі виробничі фактори, що виникають при цьому технологічному процесі, особливості їх дії на працівників.\n2. Безпечна організація праці та утримання робочого місця.\n3. Небезпечні зони машин, механізмів, приладів. Засоби безпеки обладнання (запобіжні, гальмові пристрої та огорожі, системи блокування та сигналізації, знаки безпеки). Вимоги запобігання електротравматизму.\n4. Порядок підготовки до праці (перевірка справності обладнання, пускових приладів, інструменту та пристосувань, блокування, заземлення та інших засобів захисту).\n5. Безпечні прийоми та методи роботи, дії при виникненні небезпечної ситуації.\n6. Засоби індивідуального захисту на робочому місці та правила їх використання.\n7. Схема безпечного руху працівників територією цеху, дільниці.\n8. Внутрішньоцехові транспортні та вантажопідйомні засоби і механізми. Вимоги безпеки при вантажно-розвантажувальних роботах та транспортуванні вантажу.\n9. Характерні причини аварій (вибухів, пожеж тощо), випадків виробничого травматизму.\n11. Засоби запобігання можливим аваріям. Обов’язки і дії працівників при аваріях. Способи застосування існуючих на дільниці засобів пожежогасіння, протиаварійного захисту та сигналізації, місця їх розташування.\n12. Надання долікарської допомоги потерпілим.\n13. Вимоги безпеки при закінченні роботи.\nПрограма первинного інструктажу розробляється керівником цеху, дільниці, узгоджується зі службою охорони праці і затверджується керівником підприємства або відповідного структурного підрозділу.\nУсі працівники, у тому числі випускники професійних навчальних закладів, навчально-виробничих (курсових) комбінатів, після первинного інструктажу на робочому місці повинні протягом 2—15 змін (залежно від характеру виробництва і рівня кваліфікації фахівця) пройти стажування під керівництвом досвідчених, кваліфікованих спеціалістів, які призначаються наказом (розпорядженням) по підприємству (дільниці, виробництву).\nКерівник підприємства (цеху, дільниці, виробництва) має право своїм наказом або розпорядженням звільнити від проходження інструктажу працівника, який має стаж роботи за своєю професією не менше трьох років і переводиться з одного цеху в інший, де характер його роботи та тип обладнання, на якому він буде працювати, не змінюються.\nПовторний інструктаж проводиться на робочому місці з усіма працівниками: на роботах з підвищеною небезпекою — один раз на квартал, на інших роботах — один раз на півріччя.\nЯк правило, повторний інструктаж проводиться індивідуально або з групою працівників, що виконують однотипні роботи, за програмою первинного інструктажу в повному обсязі.\n— у разі введення в дію нових або переглянутих нормативних актів про охорону праці, а також при внесенні змін та доповнень до них;\n— при зміні технологічного процесу, модернізації устаткування, приладів та інструментів, вихідної сировини, матеріалів та інших чинників, що впливають на охорону праці;\n— у разі порушення працівником нормативних актів про охорону праці, що можуть призвести або призвели до травм, аварії або отруєння;\n— на вимогу працівників органу Державного комітету з нагляду за охороною праці, вищої за рангом господарської організації або державної виконавчої влади у випадку, якщо виявлено незнання працівником безпечних методів і прийомів праці чи нормативних актів про охорону праці;\n— у разі наявності перерви у професійній діяльності працівника понад 30 календарних днів — для робіт з підвищеною небезпекою, понад 60 днів — для інших видів робіт.\nПозаплановий інструктаж проводиться індивідуально або з групою працівників спільного фаху. Обсяг і зміст інструктажу визначаються в кожному окремому випадку залежно від причин і обставин, що спричинили необхідність його проведення.\nЦільовий інструктаж проводиться з працівником:\n— у разі виконання разових робіт, не пов’язаних із безпосередніми обов’язками за фахом;\n— при ліквідації аварії або стихійного лиха;\n— під час проведення робіт, на які оформляють наряд-допуск, дозвіл або інші подібні документи;\n— у разі проведення екскурсій на підприємствах.\nЦільовий інструктаж фіксується нарядом-допуском або іншою документацією, що дозволяє проведення робіт.\nПервинний, повторний, позаплановий і цільовий інструктажі проводить безпосередньо керівник робіт (начальник виробництва, цеху, дільниці, майстер, інструктор виробничого навчання тощо). Причому їх здійснення обов’язково має закінчуватися перевіркою знань шляхом усного опитування, за допомогою технічних засобів навчання, а також на підставі перевірки набутих навичок безпечних методів ведення праці. Знання перевіряє особа, яка проводила інструктаж.\nПро проведення первинного, повторного, позапланового і цільового інструктажів особа, яка проводила інструктаж, робить запис у журналі (схема 4). При цьому обов’язковими є підписи як тих, кого інструктували, так і того, хто інструктував.\nЖурнали інструктажів мають бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені печаткою.\nУ разі потреби первинний, повторний, позаплановий інструктажі можна проводити у встановленому порядку на іншому спорідненому за технологією підприємстві, де є необхідні для цього умови.\nКерівник підприємства за потреби має право запросити до себе для проведення інструктажів відповідних спеціалістів іншого, спорідненого за технологією підприємства. Оформлення інструктажів, стажування та допуск до роботи працівника у таких випадках проводиться в Журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці підприємства.\nПерелік професій та посад працівників, які звільняються від первинного, повторного та позапланового інструктажів, затверджується керівником підприємства після узгодження з державним інспектором Державного комітету з нагляду за охороною праці. До цього переліку можуть бути віднесені особи, діяльність яких не пов’язана з обслуговуванням обладнання, використовуванням певного інструментарію, збереженням сировини та матеріалів тощо.\nНавчання і перевірка знань із питань охорони праці працівників служби охорони праці проводяться в установленому законодавством порядку під час прийняття на роботу та періодично один раз на три роки.\nІнструкції з охорони праці — це нормативний акт, що містить обов’язкові для дотримання працівниками вимоги з охорони праці при виконанні ними робіт певного виду або за певною професією на робочих місцях, у виробничих приміщеннях, на території підприємства або в інших місцях, де за дорученням роботодавця виконуються ці роботи, трудові чи службові обов’язки.\nІнструкції з охорони праці поділяють на:\n— інструкції, що належать до державних міжгалузевих нормативних актів про охорону праці;\nІнструкції, що належать до державних міжгалузевих нормативних актів про охорону праці, розробляються для персоналу, який проводить вибухові роботи, обслуговує електричні установки та пристрої, вантажопідіймальні машини та ліфти, котельні установки, ємності, що працюють під тиском, і для інших працівників, правила безпеки праці яких установлені міжгалузевими нормативними актами про охорону праці, затвердженими Державним комітетом з нагляду за охороною праці. їх дотримання є обов’язковим для працівників відповідних професій на всіх підприємствах, у тому числі для медичних працівників лікувально-профілактичних закладів, незалежно від їх підпорядкованості, форми власності та виду діяльності.\nПримірні інструкції затверджуються міністерствами чи виробничими, науково-виробничими та іншими об’єднаннями підприємств, які мають відповідну компетенцію, за погодженням з Державним комітетом з нагляду за охороною праці та Національним НДІ охорони праці. Такі інструкції використовуються як основа для розробки інструкцій, що діють на підприємстві. Останні ж розробляються з урахуванням конкретних умов виробництва та вимог безпеки, викладених в експлуатаційній і ремонтній документації підприємств — виготовлювачів обладнання, що використовується на цьому підприємстві.\nІнструкції, що діють на підприємстві, розробляються (переглядаються) керівниками робіт (начальниками виробництва, цеху, дільниці, відділу тощо) і затверджуються роботодавцем. Служба охорони праці реєструє у спеціальному журналі всі інструкції, які вводяться в дію на цьому підприємстві. Безпосередній керівник робіт видає працівникам на руки інструкції з охорони праці (під розписку) під час проведення первинного інструктажу або вивішує на їх робочих місцях.\nПерегляд інструкцій, що належать до державних міжгалузевих нормативних актів про охорону праці та примірних інструкцій, проводиться в міру потреби, але не рідше одного разу на 10 років, а інструкцій, що діють на підприємстві, — не рідше одного разу на 5 років, причому для професій або видів робіт з підвищеною небезпекою — не рідше одного разу на 3 роки.\nКожній інструкції з охорони праці присвоюють назву та скорочене позначення (код, порядковий номер). Вона має містити такі розділи:\n— вимоги безпеки перед початком роботи;\n— вимоги безпеки під час виконання роботи;\n— вимоги безпеки після закінчення роботи;\n— вимоги безпеки в аварійних ситуаціях.\nІнструкції містять лише ті вимоги щодо охорони праці, дотримання яких обов’язкове самими працівниками. Порушення працівником цих вимог розглядається як порушення трудової дисципліни. Контроль за дотриманням вимог інструкцій покладається на роботодавця.\nРозділ 2 ПРАВИЛА ТЕХНІКИ БЕЗПЕКИ ТА ПОЖЕЖНОЇ БЕЗПЕКИ ПРИ РОБОТІ В ЛІКУВАЛЬНО- ПРОФІЛАКТИЧНИХ ЗАКЛАДАХ\nПоложення Закону України «Про охорону праці», нормативні акти чинного законодавства України з питань охорони праці в повному обсязі регулюють ці питання в закладах охорони здоров’я. На їх підставі розроблені та затверджені МОЗ України при узгодженні з Державним комітетом з нагляду за охороною праці нормативні документи з питань охорони праці для медичної галузі, зокрема: з техніки безпеки і виробничої санітарії; про працю жінок та молоді; про спецодяг, санітарно-гігієнічний одяг та спеціальне мило; про відшкодування збитків працівникам у зв’язку з нанесеною шкодою їх здоров’ю; з нагляду та контролю за дотриманням законодавства про охорону праці.\nДля введення у правове поле України питань з техніки безпеки і виробничої санітарії в системі закладів охорони здоров’я на основі чинного законодавства про охорону праці розроблені і діють: правила забудови, експлуатації і техніки безпеки фізіотерапевтичних кабінетів (відділень); правила забудови, експлуатації інфекційних закладів та охорона праці їх персоналу; правила санітарії при роботі у протитуберкульозних закладах системи МОЗ України; правила особистої гігієни персоналу протилепрозних закладів; правила облаштування і експлуатації психоневрологічних і психіатричних лікарень; правила облаштування, техніки безпеки і виробничої санітарії при роботі в клініко-діагностичних лабораторіях лікувально - профілактичних закладів, лабораторіях санітарно-епідеміологічних закладів, інститутів та навчальних закладів; правила забудови і експлуатації приміщень патологоанатомічних відділень і моргів (патогістологічних і судово - гістологічних лабораторій) лікувально-профілактичних закладів; правила з експлуатації і техніки безпеки при роботі з автоклавами; санітарні правила з обладнання та утримання експериментально-біологічних клінік (віваріїв); правила з техніки безпеки і виробничої санітарії для пральних закладів і підприємств охорони здоров’я; правила з техніки безпеки і виробничої санітарії в кухнях та їдальнях закладів і підприємств системи МОЗ; інструкція із захисного заземлення електромедичної апаратури в закладах МОЗ України.\nДотримання цих правил є обов’язковим при проектуванні, будівництві, реконструюванні та експлуатації тих чи інших відділень або лікарень. Новостворений або реконструйований кабінет (чи відділення) має бути прийнятий спеціальною комісією за обов’язковою участю СЕС, головного спеціаліста, технічного інспектора профспілки медичних працівників, місцевого профспілкового комітету, усіх зацікавлених сторін. Прийняття приміщень оформляється актом.\nВикладені загальні вимоги щодо проектування та забудови лікувально - профілактичних закладів знайдуть своє продовження у подальших розділах, в яких будуть висвітлені основи безпечної експлуатації лікарняних споруд, забезпечення належних умов перебування хворих та праці медичного персоналу, профілактики негативного впливу несприятливих факторів виробничого середовища на здоров’я медичних працівників.\nВодночас слід зауважити, що з 2001 р. набули чинності вітчизняні будівельні норми «Заклади охорони здоров’я» ДБН В.2.2.-10-2001. Вимоги цих норм є обов’язковими для юридичних та фізичних осіб незалежно від їх відомчого підпорядкування та форм власності.\nОтже, багаторічний досвід існування лікарень зумовлює виникнення свідомого розуміння ролі та значення створення належних санітарно - гігієнічних умов для ефективного та адекватного їх функціонування. Дійсно, високий ступінь ефективності лікувального процесу та безпечні умови праці медичного персоналу невід’ємні від суворого дотримання гігієнічних вимог, які є найважливішим складником раціональної схеми функціонування сучасних лікарень та безпеки й охорони праці медичного персоналу. Створення та суворе дотримання санітарно-гігієнічних умов експлуатації лікувально-профілактичних закладів слід вважати надійною передумовою профілактики виробничого травматизму та професійних захворювань.\nРозглядаючи систему управління охороною праці в медицині, варто зазначити, що вона, маючи відповідну державну структуру, характеризується наявністю певних структурних особливостей у кожному конкретному лікувально- профілактичному закладі (схема 5).\nЗрозуміло, що викладена структура управління досить умовна, адже міністерства, вдосконалюючи свою роботу, змінюють свої окремі відділи та підрозділи, причому як їх назву, так і головні напрями роботи. Однак у всіх випадках і в самих органах державного управління, і в окремих їх закладах завжди знаходить місце функціонування відповідних структур з охорони праці.\nРозглядаючи основні положення статті 33 «Повноваження міністерств та інших центральних органів Державної виконавчої влади у галузі охорони праці» Закону України «Про охорону праці», слід зазначити, що міністерства і, зокрема, МОЗ України:\n— проводять єдину науково-технічну політику в галузі охорони праці;\n— розробляють і реалізують комплексні заходи щодо поліпшення гігієнічних умов праці та дотримання її безпеки, гігієни праці і виробничого середовища в галузі загалом;\n— здійснюють методичне керівництво діяльністю підприємств (установ) у галузі з охорони праці;\n— укладають з галузевою профспілковою організацією медичних працівників угоди з питань поліпшення умов і безпеки праці;\n— фінансують опрацювання і перегляд нормативних актів з охорони праці;\n— організовують навчання та перевірку знань норм і правил з охорони праці керівниками, працівниками та спеціалістами галузі;\n— здійснюють внутрішньовідомчий контроль за станом охорони праці;\n— створюють з метою координації та вдосконалення діяльності з охорони праці управління (відділи служби) охорони праці на місцях.\nВарто зазначити, що абсолютна більшість положень, викладених вище, поширюються і на управління охорони здоров’я обласних державних адміністрацій та їх відповідні відділи з охорони праці (відділи з технічного нагляду та охорони праці).\nОчевидно, що з подальшим розвитком місцевого самоврядування більш чітке місце у структурі управління охороною праці знайдуть відділи з охорони праці при міських управліннях охорони здоров’я, територіальних медичних об’єднаннях міських та сільських районів тощо. Структуру здійснення адміністративного контролю з охорони праці в лікувально-профілактичному закладі наведено на схемі 6.\nЦя схема адміністративного контролю з охорони праці в лікувально-профілактичному закладі діє і нині.\nЗ кожним роком зростає виробництво та споживання електроенергії, а відтак і кількість людей, які в процесі своєї життєдіяльності і внаслідок особливостей умов праці використовують (експлуатують) електроприлади. Медична галузь не є винятком, тому питання електробезпеки особливо актуальні.\nЕлектроустаткування, з яким доводиться мати справу практично всім працівникам охорони здоров’я, становить велику потенційну небезпеку ще й тому, що органи чуття людини не здатні на відстані виявити наявність електричної напруги. У зв’язку з цим захисна реакція організму проявляється лише після того, як людина потрапила під дію електричної напруги. Проходячи через організм людини, електричний струм справляє на нього термічну, електролітичну, механічну та біологічну дію.\nТермічна дія струму супроводжується опіками окремих ділянок тіла людини, нагріванням кровоносних судин, серця, мозку та інших органів, через які проходить струм, що спричинює функціональні розлади.\nУ результаті механічної дії струму виникають ушкодження (розриви, розшарування тощо) різноманітних тканин організму внаслідок електродинамічного ефекту.\nБіологічна дія струму на живу тканину проявляється небезпечним збудженням клітин і тканин організму, що супроводжується мимовільним судомним скороченням м’язів. Таке збудження може призвести до суттєвих порушень і навіть повного припинення діяльності органів дихання та кровообігу.\nПодразнення тканин організму внаслідок дії електричного струму може бути прямим, коли струм проходить безпосередньо через ці тканини, та рефлекторним (через центральну нервову систему), коли струм через тканини не проходить.\nЕлектротравма — це травма, спричинена дією електричного струму чи електричної дуги. За наслідками електротравми умовно поділяють на два види: місцеві електротравми, коли виникає місцеве ушкодження організму, та загальні електротравми (електричні удари), коли уражається весь організм унаслідок порушення нормальної діяльності життєво важливих органів і систем. Характерними місцевими електричними травмами є електричні опіки, електричні знаки, металізація шкіри, механічні ушкодження та електроофтальмія.\nЕлектричний опік — найпоширеніша місцева електротравма (близько 60 %), яка спостерігається переважно у працівників, що обслуговують діючі електроустановки. Ці опіки залежно від умов виникнення бувають двох видів: струмові (контактні), коли внаслідок проходження струму електрична енергія перетворюється на теплову, та дугові, які виникають унаслідок дії на тіло людини електричної дуги. Залежно від кількості виділеної теплоти і температури, а також розмірів дуги електричні опіки можуть уражати не лише шкіру, а й м’язи, нерви і навіть кістки. Такі опіки називають глибинними; заживають вони дуже довго.\nЕлектричні знаки (електричні позначки) — це плями сірого чи блідо -жовтого кольору у вигляді мозолі на поверхні шкіри в місці її контакту зі струмопровідними частинами.\nМеталізація шкіри — це проникнення у верхні шари шкіри найдрібніших часточок металу, що розплавляється внаслідок дії електричної дуги. Такого ушкодження зазвичай зазнають відкриті частини тіла — руки та лице. Ушкоджена ділянка шкіри стає твердою і шорсткою, однак за відносно короткий час вона знову набуває попереднього вигляду та еластичності.\nМеханічні ушкодження — це ушкодження, які виникають у результаті судомних скорочень м’язів під дією електричного струму, що проходить через тіло людини. Механічні ушкодження проявляються у вигляді розривів шкіри, кровоносних судин, нервових тканин, а також вивихів суглобів і навіть переломів кісток.\nЕлектроофтальмія — це ураження очей унаслі\nЕсли Вам нужно дополнительный материал на эту тему, или Вы не нашли то, что искали, рекомендуем воспользоваться поиском по нашей базе работ: Розслідування та облік випадків хронічних професійних захворювань і отруєнь\nСпеціальному розслідуванню підлягають: — нещасні випадки зі смертельними наслідками; — групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше працівникам


Замість Папієва депутатом облради став учитель з Вашківців » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nЗамість Папієва депутатом облради став учитель з Вашківців\nЧернівецька обласна виборча комісія зареєструвала новим депутатом Чернівецької обласної ради Курика Іллю Миколайовича.\nПро це йдеться у відповідній постанові виборчої комісії, пише molbuk.ua\n"На підставі листа Чернівецької обласної ради від 19.11.2014 року за № 01-12/39-1173 про дострокове припинення повноважень депутата Чернівецької обласної ради Папієва Михайла Миколайовича і у відповідності до ст. ст. 80, 81 Закону України "Про вибори депутатів Верховної Ради АР Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", та п.4 ч.1 ст.5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" Чернівецька обласна виборча комісія постановляє визнати обраним Курика Іллю Миколайовича по багатомандатному виборчому округу за список Чернівецької обласної організації Партії регіонів, як наступного за №43 та зареєструвати депутатом Чернівецької обласної ради", - йдеться у постанові.\nІлля Курик є вчителем Вашківецької ЗОШ І-ІІІ ступенів. За інформацією на сайті обласної ради, він є членом Партії регіонів.\nЯк відомо, депутат Михайло Папієв склав повноваження депутата обласної ради у зв’язку з обранням нардепом від "Опозиційного блоку" на парламентських виборах у 2014 році.\nТеги - Папієв, обласна рада, депутат


Хотите купить за 420.76 грн.\nПрофиль UW цена в Ивано-Франковск - каталог из 12 товаров\nПрофиль направляющий UW-50 4м (0,45 мм) 129.37 грн. В наличии


Tamy-Grey профіль | seksi cam - Suomen kuumin webcam chat\nВостаннє заходив(ла): 09.05.21 10:31:57\nНатиснувши кнопку, ви зможете підняти Tamy-Grey на перше місце головної сторінки на 60 секунд. Протягом цього часу чат-рум моделі стане набагато більш помітним та надзвичайно популярним! Повідомлення про вашу дію з’явиться у чаті, і його зможе побачити модель та інші користувачі чату. Tamy-Grey обов’язково оцінить цей жест та буде невимовно вдячною вам!\nTamy! 4 фото 4 photos\nОсобиста інформація Tamy-Grey\nГрафік роботи Tamy-Grey\nЛюбительські відеоролики Tamy-Grey