Шини Michelin Pilot Super Sport. Купити гуму Мішлен Пілот Супер Спорт за найкращою ціною в Україні\nВаріанти типорозмірів шин Michelin Pilot Super Sport\n918121 245/40 R18 93Y\n57064 255/35 R19 92Y\n57062 XL 255/40 R18 99Y\n48777 XL 265/40 R19 102Y\n6 016 грн купити\n9 342 грн купити\n910195 265/40 R18 97Y\n7 028 грн купити\n839821 265/35 R21 101Y\n48786 285/40 R19 103Y\n48787 XL 285/40 R19 107Y\n838717 295/35 R19 104Y\n8 406 грн купити\n901456 XL 295/35 R19 100Y\n5 708 грн купити\n843087 325/30 R21 108Y\n12 488 грн купити\n48803 XL 325/30 R21 108Y\n6 709 грн купити\nУ 2011 році французький бренд Michelin почав продаж літніх покришок для легкових автомобілів - Pilot Super Sport. Модель справляється з їздою на екстремальних швидкостях, забезпечуючи відмінну керованість і безпеку. Саме тому покришки часто вибирають для машин спортивного класу. Гума однаково добре показує себе на міський асфальтованій дорозі і на треку.\nОсобливості покришок Пілот Супер Спорт\nЗаймаючись розробкою шин, виробник використовував нові технології. Серед них:\nмодернізований склад гумової суміші - зовнішня частина з технічного вуглецю і внутрішня з еластомерів;\nнанесення унікального асиметричного малюнка на протектор;\nпосилення внутрішньої сторони каркаса спеціальним кордом Twaron;\nзбільшення ширини протектора шляхом поділу на п'ять ребер;\nвиконання дренажної системи з чотирьох вертикальних і безлічі горизонтальних канавок;\nспеціально розроблений прямолінійний малюнок на робочій зоні.\nШини Pilot Super Sport гарантують моментальну реакцію на команди рульового управління. При цьому вони допомагають автомобілю з граничною точністю входити в різкі повороти і забезпечують швидкий розгін. Також гума демонструє високі гальмівні характеристики.\nПридбати автошини варто, щоб гарантувати автомобілю наступні переваги:\nПередбачуванe і легко керованe поведінку на будь-якій дорожній поверхні - мокрій або сухій. Домогтися цього вдалося завдяки складу гумової суміші. Еластомери у внутрішній частині допомагають прорізати водяну плівку. Технічний вуглець зовні гарантує хороше зчеплення при різких поворотах.\nЗнижена вироблення шумів і вібрацій, що забезпечує комфорт для водія і пасажирів всередині салону. Високого рівня шумоізоляції дозволяє домогтися унікальний прямолінійний малюнок.\nКонтрольована реакція на рульові команди при звичайному, спортивному та навіть агресивному стилі водіння. Досягається в першу чергу завдяки п'ятиреберний асиметричному рисунку протектора. Крім особливостей конструкції, на керованість позитивно впливає використання модернізованої суміші для виготовлення гуми Пілот Супер Спорт.\nВисока стійкість до зношування і рівномірне стирання малюнка протектора. Забезпечується додаванням кремнієвих з'єднань до складу гумової суміші.\nРозробка шин велася спільно з інженерами компаній Ferrari і Porsche, що і допомогло бренду створити відмінні спортивні покришки.\nРейтинг шин Pilot Super Sport в порівняльних тестах\nВже з моменту виходу автогума відмінно показувала себе в автомобільних тестах:\n1-е з 4\n1-е з 7\n4-е з 9\n2-е з 7\n1-е з 5\n6-е з 9\n2-е з 9\nКоманда інтернет-магазину ШипШина допоможе підібрати модель відповідного типорозміру. Для цього зв'яжіться з нами по телефону. Актуальні ціни дізнавайтеся у менеджерів магазину. Ми продаємо покришки з гарантією. Доставку здійснюємо по всій Україні.


Лист Мінпраці N 78/06/186-11 від 10.03.2011 р. «Щодо порядку ліквідації»-Профі Вінс\n0 #1 Юрій 12.07.2011 10:53\nЖінка достроково припинила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку та вийшла на роботу. В цей час на підприємстві відбулась реорганізація і відділ, в якому жінка працювала, був ліквідований. Роботодавець запропонував їй іншу посаду, від якої вона відмовилась. Чи можна звільнити жінку у звязку із відмовою від посади за ст. 40 КЗпП України?


Комерційна нерухомість в Івано-Франківську. Окупність та пропозиції | Газета "Наш День"\nАналітичний центр будівельної компанії «Благо» дослідив актуальні пропозиції на ринку комерційної нерухомості Івано-Франківська. Лідерами за попитом залишаються торговельні приміщення з оптимальним терміном окупності 3-5 років. На другому місці – офісні приміщення (7-9 років окупності), менш затребуваною є нерухомість готельно-ресторанного та складського типу із терміном окупності більше 15 років.\nРозмаїття пропозицій та динаміка цін на нежитлову площу визначається багатьма чинниками, про які йтиметься нижче.\nВідповідно до місця розташування розрізняють комерцію у центрі та у спальних районах. Історична частина міста – «стометрівка» – є осередком ділового життя Прикарпаття, тут розташовані головні державні установи та приватні комерційні структури. Тому великим попитом користуються приміщення адміністративно-офісного та торговельного призначення. Друге кільце охоплює довколишні центральні вулиці (Незалежності, Бельведерська, Шевченка, Грушевського), де пропонується елітна нерухомість для бізнесу. Активним попитом на торговельні та офісні приміщення користується ЖК “Royal Hall”, що розмістився поблизу найбільшого міського парку ім. Шевченка.\nУ приміських районах квартальні забудови мають розвинену внутрішню інфраструктуру. Широким попитом тут користуються приміщення під супермаркети, фітнес-клуби, СПА-центри.\nПерша лінія комерції – найпрестижніший та найзатребуваніших сегмент, оскільки тут акумулюється активна пішохідна зона та стабільний грошовий потік. Відповідно, вартість такої нерухомості стартує з позначки 1000$ м².\nТрадиційно найдешевшим є цокольний (нульовий) поверх, який переважно має велику площу( 100-300 м²), низький рівень сонячного світла. Тут розміщуються зазвичай торгово–розважальні заклади. Вартість цокольного поверху сягає 500 $ м² – 1300$ м².\nПерший та другий поверх мають широкий спектр застосування. Вища вартість тут мотивована престижністю та більшим попитом.\nЦіна першого поверху коливається в діапазоні 800 – 2500$ м². Другий нежитловий поверх коштуватиме 700$ – 120$ м², а третій – від 700$ до 110$ м².\nІсторична будівля та новобудова\nВторинний ринок тримає покупця низькою ціною, котра однак залежить від стану будівлі, наявності ремонту, справності комунікацій. У центрі більшість старих будівель належать до пам‘яток архітектури, тому на орендарів та власників поширюються обмеження щодо зміни фасаду.\nУ новозбудованих житлових комплексах використовують монолітно-каркасний тип будівництва, що надає підприємцям ширші можливості зонування простору, відповідно до потреб бізнесу.\nКупити якісне комерційне приміщення в Івано-Франківську можна у ЖК «Паркова Алея», «Comfort Park», містечку «Соборне» від будівельної компанії «Благо».


Зародження життя на Землі: Вчені представили революційну теорію зародження життя на Землі теорії, дослідження, наука, фізика, ультрафіолет | РБК Украина\nВчені представили революційну теорію зародження життя на Землі\nSTYLER › Наука і техніка 15.10.2016 - 20:30 Новость на русском\nФото: Ультрафіолет (studii.com.ua)\nВиявилося, що Сонце є рушійним джерелом майже всього живого на нашій планеті\nФізики Європейського Космічного Агентства розкрили таємницю, як з'явилося життя на Землі. В ході досліджень з'ясувалося, що атоми вуглецю в з'єднанні з воднем, киснем та іншими елементами з'явилися в просторі завдяки ультрафіолетовому випромінюванню.\nПро це йдеться в доповіді вчених у журналі Astrobiology. Головним чинником зародження життя на Землі назване ультрафіолетове випромінювання, хоча раніше вважалося, що ключову роль відіграє турбулентність.\n"Тепер можна з упевненістю стверджувати, що Сонце є рушійним джерелом майже всього живого на Землі", - вважають вчені.\nУ ході дослідження молекулярних хмар в Оріоні, стало відомо, що молекула іона вуглеводню CH+ не поглинає світло, а випромінює його. Тоді дослідники порівняли кількість, температуру і рух молекул вуглеводню CH і CH+, а також їх прабатька — іона вуглецю (C+). В результаті експерименту, аналіз показав, що молекули CH+ були створені ультрафіолетовим випромінюванням дуже молодих зірок всередині туманності Оріона.\nКоли молекула поглинає фотон світла, вона збуджується і отримує енергію, необхідну для вступу в реакцію з іншими частками. Ультрафіолетове світло від великих зірок нагріває навколишні молекули водню, що створює умови для формування вуглеводнів.\n"Ми дізналися, що зоряний світ є каталізатором для утворення хімічних речовин, що передують необхідних матеріалів для зародження життя", — розповів провідний автор дослідження Патрік Морріс.\nДо речі, на Марсі знайшли місце, де може бути життя.\nПомер великий український астроном Клим Чурюмов Вчені показали відео сходу Землі з-за обрію Місяця


Вифлеєме, красуйся! Подорож до Різдва (відео) — Українська Парафія в Римі\nВи тут: Домівка Cтатті Вифлеєме, красуйся! Подорож до Різдва (відео)\nВифлеєме, красуйся! Подорож до Різдва (відео)\nНаступного дня після свята Cвятого апостола Филипа Церква розпочинає Різдвяний піст (28 листопада). Це важливий період літургійного року, оскільки він готує християн до одного з найбільших свят – Різдва Христового. У цьому сенсі цей піст можна прирівняти за значенням до святої Чотиридесятниці – Великого посту, який готує до свята Пасхи.\nЗ огляду на це в когось може виникнути питання і певне здивування. Адже світ закликає нас готуватися до Різдва новими покупками, прикрасами вітрин, домівок, ялинками, святковим настроєм, а Церква закликає готуватися до Різдва постом. Спробуємо з’ясувати причину цього. Чому Різдвяний піст важливий? Відповісти на це питання нам допомагає церковне богослужіння.\nЯкщо поглянути на церковний календар, на грудень, то одразу впадає в око, що Церква протягом цього періоду часто згадує святих пророків. Це закономірно, адже церковна традиція сприймає пророків як осіб, які провіщали прихід Месії, воплочення Бога. Як їм це вдавалося – наперед сповіщати майбутні події? Літургійні тексти часто наголошують на тому, що пророк – це людина, яка прийняла Духа Божого, дозволила стати Його знаряддям і Дух її просвітив, відкрив їй Боже об’явлення. Дух Божий робить пророка чуйним до Слова Божого. Дух і Слово проникають в нутро, у серце пророка і дають йому правильне розуміння речей. Це дуже важливий момент. Пророк – це не футурист, не «спеціаліст», який заглядає в майбутнє, а той, хто закорінений у теперішньому, хто бачить дію Бога у своєму житті, а тому й у подіях історії – минулих, теперішніх і майбутніх.\nЦя тема дуже гарно і гармонійно поєднується з наступною. Протягом Різдвяного посту тема Божого приходу на землю поступово наростає і розвивається, мов у музичній симфонії. Стихири вечірні й утрені, які з’являються вже на свято Святого апостола Андрія, а також на свято Святого Миколая раз у раз повторюють фразу: «Ось бо приходить Господь». Господь приходить до нас завжди. Будь-який момент нашого життя може стати моментом зустрічі. Піст є періодом, який нам про це нагадує, який вчить нас бути напоготові, бути відкритими до Божих відвідин. Наше життя постійно змінюється, пливе: ми ростемо, розвиваємося, старіємо, змінюємо погляди, спосіб діяльності, і Господь постійно шукає нових шляхів, нових способів приходу до нас. Від нас залежить готовність зустріти Господа в різних обставинах і відкритість прийняти Його тоді, коли Він може прийти до нас навіть в якийсь дуже несподіваний спосіб.\n«Вертепе, приготуйся, прикрасися», – співаємо у стихирах передріздвяного періоду. Вертеп – це місце, в якому Господь народився. Він обрав місцем свого приходу на землю не пишні палати, а убогу печеру. Коли богослужіння закликають до приготування вертепу, то, очевидно, ідеться не про театралізований вертеп, не про прикрашання наших домівок, а передовсім про нас самих. Вертеп – це людина, в якій хоче оселитися Господь. Приготувати «вертеп» людина може через свої добрі вчинки, через чесноти. Саме вони є найважливішою прикраса християнина.\nТаким чином, передріздвяний період – це можливість для всіх нас усвідомити велич того Дару, який Бог нам дає – дару нового життя, яке приходить у світ не у вигляді якоїсь нової концепції чи системи поглядів, а у вигляді малої безпомічної дитини, яка, проте, є Предвічним Богом.


Окрадене село – Хвиля Десни\nВ певному й цілком збагненному сенсі село становить найвищу вершину серед соціальних досягнень людства. Цей сенс сьогодні відкинутий далеко на узбіччя світового прогресу, а отже куди вищими нам видаються інші людські соціальні структури, такі як містечко, місто, держава, національність, національні та транснаціональні корпорації та багато чого ще.\nСенс простий. Якщо міста, держави, партії чи корпорації творяться під контролем людського розуму (задум, планування, креслення, розрахунки, підготовка ресурсів, організація робіт і т. ін.), то село протягом багатьох тисячоліть виникало, розвивалося або й помирало стихійним порядком, у якому роль людського розуму, хоч окремого, хоч колективного, була підпорядкована диктату природної доцільности.\nЗвичайно, село неодмінно структурувалось, як усякий ОРГАНІЗМ: була в ньому влада, був староста, але їхня мудрість тільки в тому й полягала, що вони краще за інших розуміли отой самий диктат природної доцільности. Навіть дурний староста, наприклад, розумів, що не можуть у селі всі вулиці бути прямими й перехрещуватись під прямими кутами, бо це не в’яжеться з географією місцевости та й не вимагається правилами руху гужового транспорту.\nТо що ж у тім селі такого особливого та цінного, що потребує нашої дискусії?\nПерш за все, маємо погодитись, що село – це не просто сукупність дворів, які розташувалися один біля одного «за компанію». Але ж якийсь магніт стягнув їх докупи? Так, це той самий магніт, який стягує докупи клітини й органи нашого тіла, який стягує докупи мурашів чи бджіл, вовчі зграї й косяки оселедців. Це закон живої матерії: вона гуртується, організується й структурується, утворюючи дедалі складніші форми, які так і називаються: організми.\nСело – це організм найвищої складности, а отже й досконалости. Цей організм творився тисячоліттями, майже всліпу намацуючи оптимальні параметри – кількість дворів, відстані між ними, звичаєві стосунки між дворами та окремими людьми та багато чого іншого.\nІ найголовніше – що особливо стосується українського села: воно становило єдину живу систему з навколишніми землями, водами, лісами й полями. Ті самі живі зв’язки, які тримали село єдиною купою, як бджолиний рій, ще міцніше тримали його приживленим, прищепленим до землі.\nОсіле індивідуальне господарювання, осіле землеробство – так називають цей спосіб життя науковці. Вироблена цим життям складнюща звичаєва культура, стосунки між людьми, ставлення людей до природних об’єктів – усе це фактично відкидається, коли люди переходять до нового способу життя, а саме технологічного. Це така глибока криза, що фактично село перестає існувати. А якщо й існує, то тільки завдяки матеріальній інерції: ще є прекрасні житла над прекрасними лугами чи серед прекрасних полів, лісів або гір, але це вже не села. Сьогодні вони переважно використовуються як поселення для перестарілих та дачні угіддя на літо для тих, хто ще пам’ятає запах ранкового саду або стежку до річки. Навіть міцні робочі села – це села лише за назвою, а по суті це своєрідні фабричні цехи. І селяни в них ніякі не селяни, а наймані робітники.\nВ селі, справжньому українському селі, всі всіх знають.\nСільських дітей виховує все село. Головні сільські роботи (будівельні толоки, косовиці, польові роботи, vвпорядкування доріг, криниць тощо) завжди були гуртовими. Село мало безліч своїх свят і розваг, які завжди проводилися гуртами. Село мало високу естетичну й загальну культуру – багату мову, співи й танці, одяг, обряди, гарні узвичаєні правила стосунків батьків і дітей, старших і молодших, чоловіків і жінок, парубків і дівчат.\nСьогодні це все якщо й імітується, то силами «освічених» ентузіастів, які й самі як слід не знають, що вони роблять і навіщо. Ми втрачаємо село не тому, що хтось розучився співати, а хтось зневажає весільні обряди, а ще хтось усіма силами випихає з села власну дитину. Це тільки наслідки. Причина ж у тому, що село втрачає свою землю, а без неї вся його культура й воно саме стають ні до чого.\nСело наше скінчилося 1929 року, і то не через клятих більшовиків і дурних комнезамів, а через появу на нашому полі трактора. А сьогодні той трактор розрісся так, що два десятки машин-мастодонтів із чотирма десятками механіків-водіїв заміняють усе сільське населення на всій території України.\nЦе ДУЖЕ погано, але це ЕКОНОМІЧНО ВИГІДНО! Ці мастодонти забезпечують таку кількість соняшників і рапсу, що їхнім власникам стане й на віллу в Іспанїї, ще й їхнім нащадкам залишиться.\nА те, що тут неминуче буде знищена і природна краса землі, й унікальна хліборобська культура, якій немає рівних у світі, – то кого це може хвилювати? Ми з вами скоро вимремо, а нова молодь сном-духом не відатиме, як її обікрали. Та й залишиться тут скромний «золотий мільйон» українців для обслуговування найкращої, найдорожчої, найпотужнішої в світі техніки. Навіть кілька робочих поселень залишаться з українськими назвами сіл.\nЮрій 3 Серпня, 2021 at 04:44\nЦікаво, яке становище і перспективи сіл у Польщі? Там стаття 23 Конституції говорить про те, що основою аграрного ладу країни є сімейне господарство!\n29 Червня, 2022 02:51


Я як остання дурепа віддавала свої речі їй, а вони потім їх на смітник виносили демонстративно перед моїм будинком – ЦЕ EASY\nЯ як остання дурепа віддавала свої речі їй, а вони потім їх на смітник виносили демонстративно перед моїм будинком\n29.07.202129.07.2021 DariaDaria 19:01\nМи з колишнім чоловіком добряче зтріпали один одному нерви. А все тому, що за 2 роки шлюбу я зрозуміла, що зв’язуватися з колись одруженими чоловіками не варто, не моє і годі. Можливо це пафосно, некрасиво чи жорстоко з мого боку, але я не люблю людей, які тягнуть за собою багаж з минулого, і змушують його розділяти з тобою.\nАле не про це. Головне що я хотіла розказати, так це те, як я допомога доньці не аби кого, а колишньої жінки.\nВони мене спочатку з світу зживали, а потім мала прибігла до мене в сльозах. З того моменту все і почалося. З Сергієм ми вже розлучилися, та і добре, а от до дівчини прикипіла. Її мати з моїм колишнім Сергієм ще крутили між собою якісь інтриги, поки дівчина не значна як вирішити свої проблеми.\nНе скажу, що я багато чим допомогла, але елементарно, дівчині в 17 років треба як мінімум хороший одяг, треба з кимось поговорити, щоб хтось розповів хоча б як правильно косметику підбирати, та що завгодно, мати чому на це була не здатна.\nЧерез деякий час у мене з’явилася сім’я, справжня, з нормальними стосунками, повагою і головне любов’ю. Тому Катерина трішки відійшла на інший план, та і в неї вже інтереси були інші.\nПройшов ще деякий час, як я побачила свої пошитті під замовлення туфлі, хутряну желетку і ще деякі речі на смітнику біля дому. Видно було що вони з’явилися тут недавно. Я відразу зрозуміла що то моє, бо ті туфлі мали цікаве гравіювання на підборах, а ще хутро на желетці з одного боку в непомітному місці біля карману було в рожеву цяточку, це я колись замастила, не відіпрала.\nРечі я забрала, занесла в хімчистку, може хтось і осудить мене, але я дитині давала, а не на смітник, якщо їй не треба, то треба мені. А як би ви на моєму місці зробили, адже я не така багата, щоб такими речами розкидатися. А всі засуджують, кажуть треба було безхатьками лишити, еге ж туфлі з вишневого замшу з лаковими вставками і шпилькою з гравіюванням під замовлення, безхатькам.\nPREVIOUS Попередній запис: Чоловік такий товариський, що всі в захваті від нього, а Віру нудить від його “друзів”\nNEXT Наступний запис: З такими друзями і ворогів не треба. А наш друг так взагалі знахабнів


Новини України - Нардеп розповів, чому «Опозиційний блок» і частина фракції «БПП» не голосували за відставку Яценюка » Слово і Діло\nЛещенко розповів нові подробиці змови українських олігархів\n21 лютого 2016, 11:18\nНародний депутат від фракції «Блоку Петра Порошенка» Сергій Лещенко розповів, чому Верховна Рада спочатку визнала роботу Кабміну незадовільною, а потім провалила голосування за відставку уряду.\nПро це політик написав у своєму блозі на «Українській правді», інформує «Слово і Діло».\nЧому не голосував «Опозиційний блок»\nДжерела Лещенка стверджують, що керівник «Опоблоку» Юрій Бойко напередодні голосування особисто зустрічався з Президентом Петром Порошенко. На Банковій лідеру «опозиціонерів» дали зрозуміти, що його фракція повинна дати мінімальний результат за відставку Яценюка: «Опоблоку» виділили квоту всього на шість голосів.\nБойко пообіцяв, що "Опозиційний блок" голосуватиме за відставку Кабміну ЯценюкаСказано 16 лютого 2016 р.Статус обіцянки: Не виконано\n«Чому Бойко послухався? Тому що Бойко на «гачку» Банкової, який старанно заточив Віктор Шокін. У столі у генпрокурора вже вісім місяців лежить без руху подання до парламенту про зняття з Бойка депутатської недоторканності і отримання згоди на його арешт у справі скрапленого газу Курченка. Замість того, щоб направити звернення до парламенту, Шокін його заблокував, виторговуючи для Банкової поступливість Бойка», – пояснив нардеп.\nЛещенко нагадав, що зі 136 нардепів фракції «БПП» не підтримали відставку Кабміну 24 народних депутати. «Спершу дали голоси за визнання роботи незадовільною, але потім не проголосували за відставку Андрієвський, Герасимов, Евлахов, Козаченко, Король, Лівік, Лубинець, Макар'ян, Мушак, Паламарчук, Романюк, Савченко, Ткачук, Усов, Белькова, Горват, Єфімов, Козир , Куліченко, Недава, Павелко, Третьяков, Урбанський, Яриніч», – повідомив політик.\nЕксперт назвав плюси та мінуси недалої відставки ЯценюкаОлександр Радчук зазначає, що ситуація, яка склалася навколо Кабміну та парламенту, допоможе Україні отримати ще один транш МВФ. 18 лютого 2016, 11:47\nАле головним спільником Яценюка, за словами Лещенка, стала група «УДАР», що знаходиться у особливих відносинах з екс-главою АП Януковича Сергієм Льовочкіним і олігархом Дмитром Фірташем. Зокрема, 5 депутатів «УДАРу» не голосували «за» відставку, хоча 15 хвилинами раніше проголосували за роботу уряду незадовільною – Лівік, Макар'ян, Паламарчук, Романюк, Ткачук, Белькова.\n«Проте головним об'єктом критики з вуст Президента Порошенка на останньому засіданні фракції стали не ці депутати, а ми з Мустафою Найємом – через те, що зважилися сказати про змову вслух», – заявив Лещенко.\nРезюмуючи, нардеп зазначив, що «у моделі США» Порошенко і Яценюк мали контролювати один одного, конкуруючи за успіх і обмежуючи державну корупцію. «Насправді, вони просто розподілили сфери впливу і грошові потоки, вступивши в змову, ще одним повноцінним учасником якої тепер стали олігархи», – підсумував Лещенко.\nГройсман сказав, хто повинен вирішити урядову кризу 6 лютого 2016, 09:16


Переправа через Ябебірí • Онлайн-бібліотека TOU\nГоловна » Казки » Казки зарубіжних письменників » Орасіо Кіроґа » Переправа через Ябебірí\nУ річці Ябебірí, що тече провінцією Місьйонес, живе чимало скатів, та й саме слово Ябебірí тубільною мовою означає «Річка скатів». Їх там стільки, що часом небезпечно навіть ногу занурити у воду. Я знав чоловіка, котрого скат вжалив у п’ятку — бідоласі після того довелося півмилі шкутильгати, щоб дістатися додому. Через сильний біль він плакав та раз по раз падав. Біль після укусу ската — один із найнестерпніших у світі.\nА що в Ябебірí водиться чимало інших мешканців, деякі люди ходять до річки, аби вполювати їх за допомогою динамітних шашок. Вони жбурляють такі шашки в річку і вбивають силу-силенну риби. Всі риби довкруги помирають, навіть якщо вони завбільшки з хату. І помирають усі малі рибинки, хоч вони ні на що непридатні.\nАж якось оселився в тій місцині чоловік, котрий не схотів, аби люди жбурляли в річку вибухівку, бо йому було шкода риби. Він не забороняв ловити рибу для того, щоб якось прохарчитися, але не хотів, аби вбивали намарно безліч малих рибинок. Люди, котрі жбурляли динамітні шашки, спершу обурювалися, та оскільки той чоловік, попри природну доброту, мав непоступливий характер, мусили врешті-решт ходити на лови в якесь інше місце, тож усі тамтешні риби були вельми раді. Вони почувалися такими щасливими та вдячними своєму другові, котрий урятував малих рибинок, що навіть упізнавали його, щойно він з’являвся поблизу. А коли чоловік блукав берегом, скати гуртом пливли за ним мулистим мілководдям, утішаючись тим, що супроводжують друга. А він про це навіть не здогадувався й безтурботно жив собі біля річки.\nКоли це одного надвечір’я до берега Ябебірí прибіг якийсь лис і, ступивши на крок у воду, закричав:\n— Гей, скати! Мерщій! Ваш друг іде сюди! Він поранений!\nЗачувши таке, наполохані скати метнулися до берега та й почали розпитувати лиса:\n— Що сталося? Де чоловік?\n— Онде він іде! — знову закричав лис. — Він бився з ягуаром! Той женеться за ним! Чоловік, мабуть, захоче добутися до острова! Пропустіть його, він добра людина!\n— Авжеж! Авжеж, ми пропустимо його! — загомоніли скати. — А от ягуар тут не пройде!\n— Пильнуйте з ним! — озвався лис. — Не забувайте, що це ягуар!\nВін підстрибнув і миттю загубився в хащі.\nЩойно утік лис, розсунувши віття, з’явився чоловік — увесь закривавлений, у подертій сорочці. Кров цибеніла в нього по обличчю та грудях, стікала по штанах, а звідти капала на пісок. Чоловік, заточуючись — адже рана була дуже глибокою — доплентався до берега й ступив у воду. Щойно він зробив перший крок, скати, що скупчилися біля берега, вмить розступилися, тож чоловік водою, яка була йому тут по груди, безборонно добувся до острова, бо жоден скат його не вжалив. А добувшись до острова, чоловік знепритомнів і впав на пісок, оскільки втратив багато крові.\nНе встигли скати навіть поспівчувати помираючому другові, коли зненацька почувся такий несамовитий рик, що вони аж підскочили у воді від переляку.\n— Ягуар! Ягуар! — закричали всі скати й кинулися мерщій до берега.\nІ справді ягуар, який бився з чоловіком і гнався за ним, вийшов на берег Ябебірí. Звір також мав глибоку рану, і кров юшила по всьому його тулубу. Завваживши на острові безживне людське тіло, ягуар розлючено рикнув та стрибнув у річку, щоб прикінчити супротивника.\nОднак щойно звір поткнувся у воду, як відчув, начебто в його лапу встромилися вісім або й десять розжарених цвяхів, і стрибнув назад: це скати, які тримали оборону на переправі, щосили вп’ялися в ягуара своїми жалами.\nЗвір завив од болю та здійняв лапу, а завваживши, що воду біля берега начеб хтось скаламутив, збагнув, що це скати не пропускають його. Тоді ягуар розлючено заревів:\n— Я знаю, в чому справа! Це ви, кляті скати! Геть з дороги! Відступіть!\n— Не відступимо! — озвалися скати.\n— Не відступимо! Це добрий чоловік! Ти не смієш його вбивати!\n— Він поранив мене!\n— Ви обидва поранені! Ви можете зводити порахунки в лісі! А тут він під нашим заступництвом!.. Ти не пройдеш!\n— Дорогу! — востаннє рикнув ягуар.\n— Ні і ні! — відповіли скати.\n(Вони сказали «ні і ні», бо саме так мовою гварані кажуть мешканці провінції Місьйонес).\n— Побачимо! — проревів ягуар і позадкував, щоб з розгону стрибнути у воду.\nЯгуар знав, що скати майже завжди туляться до берега; він сподівався, що, стрибнувши якомога далі, — аж на середину річки — омине скатів і тоді вже напевне з’їсть помираючого чоловіка.\nПроте скати викрили його задум і мерщій метнулися на середину річки, передаючи одні одним команду:\n— Подалі від берега! — кричали вони під водою. — На глибину! На середину річки! На середину річки!\nІ військо скатів ринуло на середину річки обороняти переправу, а ягуар тим часом з розгону стрибнув у воду. Стрибнув і зрадів, бо першої миті не відчув болю, тож вирішив, нібито ошукав скатів і ті залишилися біля берега.\nТа щойно зробив крок, ціла злива болючих уколів змусила його заклякнути на місці: це знову скати своїми укусами проштрикнули хижакові лапи.\nПопри це ягуар спробував зробити ще крок, але в ту ж таки мить завив, не тямлячись од болю, та кинувся до берега. Там він повалився боком на пісок, бо не міг більше терпіти: його живіт раз по раз піднімався та опускався, наче його здолала немилосердна втома.\nА річ у тім, що укуси скатів ядучі, і ягуар був отруєний.\nОднак навіть здолавши хижака, скати не могли почуватися в безпеці; вони боялися, що от-от прийде ягуарова жінка та інші ягуари — багато ягуарів… І тоді вони не зможуть боронити переправу.\nІ справді невдовзі з нетрів знову долинуло ричання, і з’явилася ягуарова жінка: завваживши лежачого на піску ягуара, вона розлютилася. А що вода біля берега була скаламучена скатами, то наблизилася до того місця. І майже доторкнувшись пащею до води, рикнула:\n— Скати! Пропустіть мене!\n— Не пропустимо! — озвалися скати.\n— Як не пропустите, то тут не залишиться жодного хвостатого ската! — проревіла ягуарова жінка.\n— Нехай ми навіть позбудемося хвостів, все одно не пропустимо!\n— Востаннє кажу, пропустіть!\n— Ні і ні! — закричали скати.\nРоз’яріла звірина несамохіть ступила у воду, і в ту ж таки мить якийсь скат обережно підплив до неї та щосили встромив межі пазурі жало. Ягуарова жінка заревіла од болю, а скати глузливо загомоніли:\n— Здається, ми ще маємо хвости!\nОднак нападниці прийшла до голови одна думка, і з цією думкою вона мовчки пішла берегом вище за течією.\nПроте скати й цього разу викрили задум ворога. А задум був такий: переправитися через річку в іншому місці, де мешкали інші скати, котрі не знали, що треба боронити переправу. І скати дуже занепокоїлися:\n— Вона переправиться через річку вище за течією! — залементували вони. — Ми не хочемо, щоб вона вбила людину! Мусимо захистити нашого друга!\nСкати так відчайдушно вовтузилися біля берега, що скаламутили всю воду.\n— Що вдіяти? — репетували вони. — Ми не вміємо швидко плавати… Ягуарова жінка подолає річку раніше, ніж тамтешні скати взнають, що слід за всяку ціну боронити переправу!\nСкати були в розгубі. Аж раптом якийсь кмітливий маленький скат мовив:\n— Я придумав! Пошлемо туди золотих рибок! Вони наші друзі! Золоті рибки плавають швидше за всіх!\n— Авжеж! — загомоніли скати. — Пошлемо туди золотих рибок!\nВ одну мить прокотилася команда, а вже наступної вісім або й десять шерег золотих рибок — справжнісіньке військо! — щодуху пливли вгору за течією; вони борознили воду, залишаючи позаду себе сліди, наче маленькі торпеди.\nТа попри це вони заледве встигли переказати команду не пропускати ягуарів; ягуарова жінка вже була у воді і от-от могла добутися до острова.\nОднак скати швидкома метнулися до іншого берега, і щойно та торкнулася дна, накинулися на її лапи, впиваючись у них своїми жалами. Роз’яріла звірина, не тямлячись од болю, ревіла й стрибала у воді, здіймаючи навкруги хмари бризок. А скати й далі атакували її лапи, заступивши дорогу та змусивши ягуарову жінку поплисти назад, до іншого берега, де вона, як перед тим ягуар, повалилася на пісок, задерши всі чотири жахливо розпухлі лапи; і в цьому місці хижакам неможливо було добутися до людини та з’їсти її.\nАле й скати також дуже стомилися. А найгірше було те, що ягуари зрештою попідводилися та подалися до лісу.\n— «Що вони вдіють?» Скати вельми непокоїлися й довго радилися щодо цього. І нарешті мовили:\n— Ми знаємо, що має статися. Вони знайдуть інших ягуарів і приведуть їх сюди. Всі разом вони пройдуть!\n— Ні і ні! — закричали наймолодші скати, які ще не бували в бувальцях.\n— Авжеж, пройдуть! — сумно озвалися найстарші. — Коли їх буде багато, вони врешті-решт пройдуть… Давайте порадимося з нашим другом.\nІ всі вони подалися до чоловіка, оскільки, боронячи переправу, не встигли провідати його раніше.\nЧоловік і далі лежав, бо втратив багато крові, але вже міг говорити й трохи ворушитися. Скати мерщій розповіли йому про все, що тут сталося, і як вони боронили переправу від ягуарів, які хотіли його з’їсти. Пораненого дуже зворушила дружба скатів, котрі врятували йому життя, і він з ніжністю простягнув руку найближчим од себе скатам. А тоді мовив:\n— Нічого не вдієш! Якщо ягуарів буде багато і вони схочуть пройти, то пройдуть…\n— Не пройдуть! — заперечили наймолодші скати. — Ви наш друг, і вони не пройдуть!\n— Ні, пройдуть, мої маленькі друзі! — озвався чоловік. І пошепки додав: — Єдиний вихід — це послати когось до мене додому по мій вінчестер та набої до нього… але на річці я не маю жодного друга, окрім риб, а ніхто з вас не вміє ходити суходолом…\n— Що ж нам вдіяти? — зажурилися скати.\n— Стривайте, стривайте, — мовив чоловік і потер рукою чоло, мовби силкуючись щось пригадати. — Я мав одну приятельку… водосвинку, яка зростала в моєму домі та бавилася з моїми дітьми… потім вона повернулася до сельви й, гадаю, мешкає десь неподалік, на Ябебірі… але де саме, я не знаю…\n— Ми знаємо! Ми її знаємо! — радісно загомоніли скати. — Вона живе на іншому кінці острова! Водосвинка якось розповідала нам про вас. Ми негайно пошлемо когось до неї!\nСказано — зроблено: велика золота рибка швидко попливла вниз за течією шукати водосвинку, а чоловік тим часом зачерпнув долонею воду та розчинив у ній краплину закипілої крові, щоб зробити чорнила, а тоді риб’ячою кісткою, що правила йому за ручку, на висохлому листочку, який слугував йому замість паперу, написав такого листа: «Пришліть мені з водосвинкою мій вінчестер і коробку на двадцять п’ять набоїв».\nЩойно чоловік дописав листа, цілий ліс здригнувся від глухого ревіння: всі, як є, ягуари насувалися, готові розпочати битву. Скати ж підняли листа над головами, щоб не замочити, й передали його водосвинці, котра негайно побігла полем до оселі мисливця.\nІ вона зробила це вчасно, бо ревіння чулося дедалі ближче. А скати зібрали золотих рибок, котрі чекали на їхню команду, й закричали:\n— Мерщій, подруги! Пливіть уздовж всієї річки та скрізь бийте тривогу! Нехай усі скати по всій річці будуть напоготові. Нехай скупчаться біля острова! Побачимо, чи вони пройдуть!\nЦіле військо золотих рибок негайно метнулося вгору та вниз за течією: вони борознили воду так швидко, що залишали позаду себе пінявий слід.\nПо всій Ябебірі не було жодного ската, котрий би не отримав команди скупчитися біля острова. І звідусіль — з-під каміння, з мулу, з приток, з усієї Ябебірі — пливли до острова скати, щоб боронити від ягуарів переправу. А біля острова стрімко сновигали туди-сюди золоті рибки.\nІ знову це було зроблено вчасно: від несамовитого ревища затремтіла навіть вода біля берега, на який уже сунули ягуари.\nЇх було багато; здавалося, тут зібралися всі ягуари провінції Місьйонес. Однак і вся Ябебірі аж кишіла скатами, що линули до берега, готові за будь-яку ціну боронити переправу.\n— Дорогу ягуарам!\n— Дороги нема! — озвалися скати.\n— Ще раз кажемо: дорогу ягуарам!\n— Не пропустимо!\n— Коли так, не залишиться в живих жодного ската, жодного сина ската, жодного внука ската!\n— Можливо, — відповіли скати. — Але ні ягуари, ні сини ягуарів, ні внуки ягуарів, ні всі ягуари на світі тут не пройдуть!\nТакою була відповідь скатів. І тоді ягуари востаннє проревіли:\nІ розпочалася битва. Ягуари, зробивши гігантський стрибок, кидались у воду. І падали на справжнісінький настил зі скатів. А ті штрикали їхні лапи жалами, і щоразу поранені ягуари ревіли від болю. Однак вони захищалися своїми пазурами, відчайдушно колотячи лапами по воді. І скати злітали в повітря з розпанаханими животами.\nЯбебірі здавалася річкою крові. Скати гинули сотнями, але й ягуари, отримавши страшні рани, тікали на берег та падали там на пісок, й несамовито вили від болю. Розчавлені, пошматовані ягуаровими пазурами, скати не здавалися; вони знову й знову кидалися боронити переправу. Деякі з них злітали в повітря, падали в річку, а тоді ще раз наскакували на ягуарів.\nПівгодини тривала запекла битва. А через півгодини всі ягуари знову зібралися на березі — стомлені, вони вили від болю. Жодному не вдалося пройти.\nАле й скатів змагала страшенна втома. Багато, дуже багато з них загинули. А ті, що залишилися живими, загомоніли:\n— Другу таку битву не витримаємо. Треба послати золотих рибок по підмогу. Нехай усі скати, що є в Ябебірі, мерщій пливуть сюди!\nІ золоті рибки знову метнулися вгору та вниз за течією: вони борознили воду так швидко, що залишали позаду себе сліди, наче маленькі торпеди.\nА скати подалися до чоловіка.\n— Ми не зможемо чинити далі опір! — сумно мовили вони. Деякі з них навіть плакали, розуміючи, що нездатні урятувати свого друга.\n— Ідіть звідси, скати! — відказав поранений. — Залиште мене самого. Ви й так надто багато зробили для мене. Пропустіть ягуарів!\n— Ні і ні! — вигукнули разом усі скати. — Поки в Ябебірі, нашій річці, живий бодай один скат, ми боронитимемо доброго чоловіка, котрий колись захистив нас!\nІ тоді поранений зворушено мовив:\n— Скати! Я вже майже розпрощався з життям і насилу можу говорити, але присягаюся: коли матиму вінчестер, ми влаштуємо таку забаву, що запам’ятається надовго. Будьте певні!\n— Авжеж, ми знаємо! — загомоніли скати.\nТа щойно вони це проказали, битва спалахнула знову. Відпочилі ягуари зненацька посхоплювалися, попригиналися, неначе перед стрибком, і заревіли:\n— Востаннє кажемо: пропустіть!\n— Ні і ні! — відповіли скати й метнулися до берега. Але ягуари вже пострибали у воду, і відновилася запекла битва. Вся Ябебірі — від берега до берега — почервоніла від крові, і навіть пісок на березі вкрився кривавою пінявою. Пошматовані скати злітали в повітря, а ягуари ревіли від болю; і ніхто не відступав ні на крок.\nВтім ягуари не лише не відступали, але й почали просуватися вперед. Марно військо золотих рибок стрімко борознило річку вгору та вниз за течією: скатів більше не залишилося; всі вони билися біля острова, і половина з них уже загинула. А живі були поранені та знесилені.\nСкати зрозуміли, що не протримаються більше ані хвилини, і ягуари пройдуть; і тоді бідолашні скати, які воліли краще померти, ніж віддати свого друга на поживу звірам, востаннє кинулися в бій. Однак усе було намарно. П’ятеро ягуарів уже пливли до острова. Скати розпачливо волали:\n— До острова! Всі на той берег!\nАле й ця команда виявилася запізнілою: ще два ягуари попливли до острова, і за мить усі хижаки були вже на середині річки — з води стирчали тільки їхні голови.\nПроте якась невеличка червонаста тваринка вже швидко-швидко перетинала води Ябебірі — це була водосвинка, котра поспішала до острова з вінчестером та набоями, які, щоб не замочити, притримувала на голові.\nУ чоловіка вихопився радісний крик, бо тепер він міг встигнути допомогти скатам. Він попросив водосвинку, аби та підштовхнула його головою, бо не спромігся сам перевернутися, і вже лежачи на боку, блискавично зарядив вінчестер.\nІ в ту ж таки мить, коли пошматовані, розчавлені, закривавлені скати з розпачем усвідомили, що програли битву, що ягуари от-от з’їдять їхнього бідолашного пораненого друга, в ту ж таки мить вони почули постріл та побачили, що ягуар, який тримався попереду і вже був ступив на пісок, зненацька високо підстрибнув та впав мертвий із простреленою головою.\n— Браво! Браво! — закричали скати, не тямлячись од радості. — Чоловік уже має вінчестер! Ми врятовані.\nІ вони на радостях скаламутили воду. А чоловік і далі незворушно стріляв, і після кожного пострілу падав мертвий ягуар. І щойно новий звір, завивши востаннє, падав мертвий, скати радісно били хвостами по воді.\nОдин за одним, наче в їхні голови влучали блискавки, падали ягуари. Це тривало лише дві хвилини. Хижаки йшли на дно, і там ними ласували піраньї. Деякі згодом виринали на поверхню, й золоті рибки супроводили їх аж до Парани, відщипуючи шматочки та здіймаючи на радостях хмари бризок.\nНевдовзі скати, які зазвичай мають численне потомство, знову розплодилися в річці. Чоловік одужав і такий вдячний був скатам, які врятували йому життя, що переселився на острів. Літніми вечорами він полюбляв лежати на березі, покурюючи при місячному сяєві, а скати показували його тим рибам, що його не знали, й пошепки розповідали їм про велику битву, в якій вони разом із чоловіком перемогли ягуарів.


Томас Едісон: людина - легенда - З бабусиної скриньки - Каталог статей - Розумники і розумниці.Сайт 4-Б кл. КСШ№118 м.Кривий Ріг\nТомас Едісон: людина - легенда\nТо́мас А́лва Е́дісон (англ. Thomas Alva Edison; *11 лютого 1847 Мілан, Огайо — †18 жовтня 1931) — американський вчений і винахідник: понад 1000 патентів. Більшість своїх винаходів зробив у лабораторії у Менло-Парк, Нью-Джерсі, в 1876—1887, включаючи створення лампи розжарювання в 1879. Створив систему розподілу електроенергії споживачам, телефон і фонограф. Томас Едісон народився в селищі Мілан (на межі округів Ері та Гурон, штату Огайо), у сім'ї дрібного крамаря: його батьки мали крамничку й продавали столярські вироби. Коли йому виповнилося 7 років, родина залишила дім у Мілані та переїхала в Порт-Гурон (округ Сент-Клер, штат Мічиган).\nНезабаром після переїзду Едісон захворів на скарлатину і частково втратив слух, що й спричиняло проблеми у навчанні: тому що він добре не чув та погано розумів пояснення вчителя, він відставав від однолітків. У церковній школі, яку відвідував, Томаса стали вважати «важкою дитиною» — і справа закінчилась тим, що уже через три місяці Едісон залишив школу. Проте батьки не примушували його вертатися до школи, адже бачили, що Томас здібний, і вважали, що всьому необхідному хлопець зможе навчитися і вдома. Він почав читати дорослі книжки, такі як «Короткий огляд природної та експериментальної філософії» Річарда Паркера та інші.\nЗгодом Томас Едісон сказав: «Я зміг стати винахідником тому, що в дитинстві не ходив до школи». Він вивчив «Абетку Морзе», і вже тоді обзавівся різними приладами й хімікатами та влаштував у підвалі власного дому маленьку лабораторію. З того часу маленький геній почав проводити свої перші експерименти.\nУ 15 років Томас навчився телеграфній справі і протягом п'яти років пропрацював у різних містах «бродячим телеграфістом», досягнувши віртуозної майстерності в передачі і прийомі повідомлень за допомогою азбуки Морзе.\n[ред.] Зріле життя\nУ віці 22 років він отримав перший патент на апарат для автоматичного підрахунку голосів при балотуванні. Другий винахід (1869 р.) — друкуючий телеграфний прилад для автоматичного запису і швидкої передачі біржових курсів на відстань («біржовий тикер») — приніс йому нечуваний на ті часи гонорар в 40 тис. дол. На ці гроші він спочатку організував у Нью-Йорку разом з компаньйонами консультаційне бюро з електрики і телеграфії, а потім відкрив власну майстерню. У 23 роки Едісон очолював колектив у 150 працівників.\nУ 1871—1874 рр. він працював над удосконаленням телеграфної передачі і, зокрема, отримав патент на «подвійний дуплекс», або «квадруплекс» — передачу по однодротовій лінії двох пар депеш в зустрічних напрямах.\n[ред.] Заснування лабораторії\nУ 1876 р. в містечку Менло Парк, що в 38 км. від Нью-Йорка, Едісон організував першокласну лабораторію, оснащену найдосконалішим устаткуванням, з обширною науково-технічною бібліотекою. То був перший в світі центр винахідницької діяльності і необхідних для неї промислових досліджень.\nУ 1877—1878 рр. він займався вдосконаленням телефону Белла. Запатентував десятки варіантів вугільного (замість електромагнітного) мікрофону і, головне, для збільшення дальності телефонної передачі вбудував у мікрофонне коло індукційну котушку, що підвищує силу струму.\nУ серпні 1877 р. Едісон винайшов фонограф — попередника грамофона, патефона і взагалі пристроїв звукозапису і звуковідтворення. На початку 1878 р. фонографи демонструвалися на виставках в США і Європі і привернули увагу широкої публіки. Біля експонатів спостерігалося, як писали газети, «вавилонське стовпотворіння». Тисячі відвідувачів годинами стояли в черзі, щоб прослуховувати запис. Дотепно висловився Бісмарк: «Фонограф — небезпечна річ для дипломатів, але він стане надзвичайно хорошим, якщо дипломати почнуть говорити правду».\nСконструювати її намагалися починаючи з 1838 р. два десятки ентузіастів. Але більшість їхніх ламп не вийшли за межі лабораторій і лише два типи ламп розжарювання демонструвалися публічно: одна з них була створена емігрантом з Німеччини Генріхом Гебелем, що жив у Нью-Йорку, друга — російським електротехніком Олександром Лодигіним. Але і ці лампи були недостатньо надійні і довговічні.\nБули виконані десятки тисяч дослідів, знайдений оптимальний матеріал для вугільної нитки — різновид японського бамбука, застосовано глибоке вакуумування скляних колб. До кінця 1879 р. лампа розжарювання практично була створена, і 1 жовтня 1880 р. в Менло-Парку почала працювати перша в світі фабрика по виробництву електроламп.\nАле Едісон цим не обмежився. Він розробив всю систему електроосвітлення, що включає парогенераторні електростанції, підземні кабелі і внутрішню проводку, електролітичні лічильники витрати електроенергії, розгалужувальні коробки, металеві гвинтові цоколі і патрони. У 1882 р. він спроектував першу в світі теплову електростанцію, побудовану в Нью-Йорку, котра живить 10 тис. ламп.\nДля перелічення всього зробленого Едісоном не вистачило б цілого журналу. Він був винятково працелюбний, міг працювати по 20 годин на добу, володів незвичайною широтою кругозору, що дозволяє охопити всю проблему в цілому, і феноменальною винахідницькою інтуїцією. Він був фанатом праці, але не її рабом. Любив музику, сам відмінно грав на скрипці. Щодня переглядав по сім-вісім газет. Читав наукові і загальнолітературні журнали. З письменників більше за інших цінував Шекспіра і Гюго. Його особиста бібліотека складалася з 60 тис. книг і журналів англійською, французькою, італійською та німецькою мовами.\nНа рубежі XIX і XX століть американський електротехнічний журнал запропонував читачам визначити рейтинг 25 найбільш видатних електротехніків. Едісон зайняв почесне четверте місце після Фарадея, Кельвіна, Максвелла. Але важливе не місце. Головне — він подарував людству масу винаходів, які сприяли прогресу суспільства.\nУнікальність Едісона не тільки в його багатогранній і плідній винахідницькій діяльності — ним отримано понад 3000 патентів, такої кількості до нього ніколи не отримувала жодна людина, — але і в рідкісному поєднанні таланту винахідника з талантом перспективного і масштабно мислячого організатора. Він створив індустрію винаходів, організував ряд науково-дослідних і виробничих комплексів по масовому випуску і впровадженню розроблених в його лабораторіях виробів, заклав основи електротехнічної промисловості США і багато в чому сприяв розвитку цієї галузі в Європі.\n18 жовтня 1931 року у віці 85 років, винахідник помер. На його могилі в Менло-Парку, де була його перша лабораторія, в кам'яну глибу врізана бронзова дошка з написом: «Тут Томас Алва Едісон почав свою службу людству з метою полегшити йому шлях до прогресу».\nКатегорія: З бабусиної скриньки | Додав: Ann (01.11.2011)\nПереглядів: 1530 | Рейтинг: 4.7/3


Світ книг : Клуб чомучок\nБібліотека Корецької ЗШ І-ІІІ ст. №1 Рівненської області\nЧому в горах холодно?\nДотримуючись повсякденному логіці, чим вище від землі, тим температура повітря повинна бути тепліше: адже, з одного боку, чим вище - тим ближче до Сонця, а з іншого - тепле повітря від землі піднімається вгору.\nНасправді температуру повітря в горах визначають зовсім інші чинники.\nСаме по собі повітря має дуже низьку теплопровідність, тобто погано проводить тепло. Тому сонячні промені, проходячи через нього, не встигають його нагріти. А нагрівається повітря на Землі зовсім не від сонячного випромінювання, а від того, що земна поверхня і водна оболонка Землі поглинають тепло сонячних променів і потім його випромінюють. Це теплове випромінювання і нагріває повітря.\nТеплове випромінювання, що йде від Землі, здатне прогріти повітря приблизно до висоти 15 кілометрів. Чим далі від поверхні землі, тим температура повітря нижче. Це відбувається, по-перше, тому, що нагріте у землі повітря при видаленні від неї швидко охолоджується, а по-друге, тому, що у верхніх шарах атмосфери повітря більш розріджене, ніж у землі. Чим нижче щільність повітря, тим менше передається тепла. Образно це можна пояснити так: чим вище щільність повітря, тим більше молекул в одиниці об'єму, тим швидше вони рухаються і частіше стикаються, а такі зіткнення, як і будь-який тертя, викликають виділення тепла. Чим нижче щільність газу (в нашому випадку повітря), тим гірше він здатний проводити тепло.\nВ середньому, при підйомі на кожні 1000 метрів температура повітря знижується на 6 градусів Цельсія.\nУважний читач заперечить: але гори теж можуть поглинати сонячне випромінювання і віддавати його в вигляді теплового випромінювання! Все вірно, можуть. Але не забудьте, що повітря там сильно розріджене, а він, як ми з'ясували вище, нагрівається дуже погано. Далі, сонячні промені на поверхню гірських схилів завжди падають не прямовисно, як на земну поверхню, а під кутом. А крім того, горам заважають прогріватися щільні снігові шапки, якими вони покриті, - білий сніг просто відбиває сонячні промені.\nЯкщо вам доводилося спостерігати за болотом або іншою стоячою водоймою, ви, можливо, помічали, що на поверхню постійно піднімаються бульбашки. Це виходить з-під мулу, який накопичився на дні, болотний газ. Він утворюється при гнитті рослинних залишків під впливом бактерій без доступу повітря. Складається болотний газ, в основному, з метану. Якщо болотний газ довго не знаходить собі виходу, накопичується великий міхур і відбувається сильний викид.\nМетан - горючий газ. Можна провести експеримент: зібрати газ з лопаючих бульбашок на поверхні болота в пробірку і підпалити його. Газ на виході з пробірки моментально запалиться.\nТак, колода, якою б вона не була великою, в воді не тоне. Секрет цього явища в тому, що щільність дерева менша щільності води.\nЩільність - це відношення маси фізичного тіла до його об'єму. Щільність води дорівнює одиниці (1 г / см3), а щільність більшості порід дерев - 1 менше.\nЄ дерева, які тонуть у воді! Причина цього, як ви вже можете здогадатися, в тому, що їх щільність більше, ніж щільність води. Ці дерева називають «залізними». До "залізним деревах" відносяться, наприклад, парротія перська, азобе (африканське тропічне залізне дерево), Амазонське дерево, ебенове дерево, палісандр, або рожеве дерево, кумару і інші. У всіх цих дерев дуже тверда і щільна деревина, насичена маслами, кора цих дерев стійка до гниття. Тому човен з такого дерева тут же піде на дно, але зате "залізні дерева" - відмінний матеріал для виготовлення меблів.\nЧОМУ АНТАРКТИДА - НАЙБІЛЬШИЙ ХОЛОДНИЙ МАТЕРИК?\nНайхолодніші області на Землі - це полюса. На полюсах землі холодно тому, що сонячні промені падають туди не прямовисно, а косо. А сонячний промінь гріє тим сильніше, чим крутіше він падає на Землю. На полюсах сонячні промені як би ковзають по землі, і тому не гріють.\nА все тому, що Арктика - це лише замерзлий покрив океану, а Антарктида - величезний материк. Територією Антарктида займає площу близько 14 млн. км2, що майже в два рази більше площі Австралії і в півтора рази більше площі Європи! Тому клімат в Південному полярному колі більш суворий, ніж в Арктиці. Крім того, Антарктида вся покрита льодом, а лід відбиває 95% сонячної радіації. І нарешті, в холодному кліматі Антарктиди винна область високого атмосферного тиску з спадними струмами повітря, які не утворюють хмар. З цієї ж причини в Антарктиді не випадають опади.\nАнтарктика настільки холодна, що сніг в деяких частинах континенту не тане ніколи. На цьому континенті знаходиться майже 90% світових запасів льоду, що містить приблизно ¾ прісної води нашої планети.\nАнтарктида - єдиний континент, який не належить нікому, а є материком міжнародного співробітництва. Справжніми господарями континенту є науковці з різних частин світу. У Антарктиди немає історії корінного населення, і вона знаходиться під юрисдикцією Антарктичного угоди, що вимагає дбайливого ставлення до землі і ресурсів, а також використання їх тільки в мирних і наукових цілях.\nЯк дізнаватися час по годиннику?\nУ добі, що складаються з дня і ночі, - 24 години. Найпростіший спосіб дізнатися, який зараз година, - подивитися на годинник.\nГодинники бувають механічні - як правило, круглі з циферблатом і цифрами від 1 до 12. І електронні, на яких тільки чотири цифри.\nНа механічних годинниках цифри від 1 до 12 розташовані по колу: вгорі - 12, внизу - 6. На такому годиннику завжди є дві стрілки - велика і менша: маленька показує години, а велика - хвилини. Години рахуються по тим самим цифрам від 1 до 12. Якщо ти дивишся на них вранці, ти говориш «8 ранку» або «10 ранку». Якщо ввечері, можеш сказати «10 вечора» чи «22 година». Це одне і те ж. Чому саме 22? У першому колі, починаючи з півночі, маленька стрілка проходить цифри 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 і 11. У 12 дні настає опівдні. Ось далі -то якраз і можна говорити або «година дня» або « 13 година»: ти просто додаєш до півночі (до 12 години ) спочатку годину, потім дві, потім три... І так до наступної півночі. Таким чином, після 12 дня цифра 1 дорівнює 13, 2 = 14, 3 = 15, 4 = 16, 5 = 17, 6 = 18, 7 - 19, 8 = 20, 9=21, 10 = 22, 11 - 23, 12 ночі 24.\nТепер розберемося з великою стрілкою, яка вказує хвилини. Між цифрами від 1 до 12 є поділки. Кожне ділення одна хвилина. Відповідно, 1 буде дорівнює 5 хвилинам, 2 = 10, 3 = 15 і т.д., а кожна цифра 12 додає ще одну годину, тобто 60 хвилин.\nІноді в механічних годинниках бувають і секундні стрілки. Якщо в кожному дні 24 години , а в кожній годині по 60 хвилин, то в кожній хвилині по 60 секунд.\nНаведемо приклад. Якщо маленька стрілка на 5, а більша на 1, то зараз 5 годин і 5 хвилин ранку або вечора. Якщо це точно вечір, можна ще сказати «сімнадцять нуль п'ять», пишеться - 17.05.\nОсь ми і перейшли до електронних годин. Якщо на механічних годинниках час потрібно вираховувати (що спочатку дуже важко ), то з електронним годинником все набагато простіше: глянув на чотири цифри, розділив їх на дві частини і прочитав: перші дві цифри - години, другі - хвилини.\nБуває ще і пісочний годинник. Але по них не можна визначити точний час. Він складаються з двох однакових чаш, розташованих одна над одною. В одній з чаш - пісок. Для початку потрібно перевернути годинник так, щоб весь пісок перемістився в одну з половинок. Як тільки ти перевернеш годинник так, щоб пісок опинився зверху, годинник почне свій відлік. Через певний час весь пісок повністю пересиплется з верхньої чаші в нижню. Це означатиме, що пройшла година або хвилина, дивлячись, наскільки розрахований даний годинничок.\nБібліотека Корецької ЗШ №1 (с) 2016. Тема "Прості шаблони". На платформі Blogger.


Природна монгольська юрта на Біодинамічному хуторі і курорті - Airbnb\nЮрта розташована на нашій біодинамічній фермі площею 200 гектарів у прекрасному Західно-Грейському районі. Гостям пропонується прогулятися територією помешкання та насолодитися відпочинком на природі. Затишний ізольований простір, доступний цілий рік. Бранч зі свіжими інгредієнтами на фермі можна замовити за додаткову плату. Це помешкання в сільській місцевості з аутхаусом (туалетами для компостування), душем на відкритому повітрі та умивальником. Крім того, можна скористатися враженнями від ферми. Поблизу або на фермі можна покататися на снігу або кататися на лижах.\nЮрта - автентична монгольська юрта, виготовлена з усіх натуральних матеріалів. Повністю ізольована і дуже простора юрта може вмістити 3 людини. Чудове місце, щоб відпочити від всього цього. На жаль, юрта не має проточної води, але обладнана водою та умивальником. Принесіть свій ліхтар. Функція спа-центру бронюється безпосередньо господарем. Зовнішні дверні душі доступні лише при температурі вище нуля.\nУ юрті немає електрики, але якщо вам тимчасово потрібне живлення, ви можете підключити його до коробки поза юртою.\nВест-Грей багатий на природних територіях. На території заповідника в Даремі є річка, що плаває неподалік. Є також магазин зручностей, розташований недалеко від дороги, а місто Дарем знаходиться за 10 хвилин поїздки.\nМи доступні під час вашого перебування. Ми живемо на місці .


Головна/Людина/Вчені пояснили, чому за одним столом в ресторані люди часто вибирають схожі страви\nВам доводилося бути присутнім за столом в ресторані, коли кожен з гостей замовив салат? Нове дослідження пояснює, чому це відбувається. Коли ми перебуваємо в групах, то намагаємося бути схожими один на одного, навіть якщо доводиться вибирати не зовсім те, що зазвичай звикли, вважають американські дослідники.\nУ дослідженні взяли участь більше 1500 чоловік, які їли в групах в одному з ресторанів Оклахоми протягом 19 тижнів спостереження за ними. Меню складалося з 51 пункту 8 категорій продуктів (супи, салати, гамбургери, страви з макаронів, стейки і т.д.).\nВиявилося, що люди за одним столом найчастіше вибирали в якості основного блюда продукти з однієї категорії, але які трохи відрізняються один від одного. Наприклад, один вибирав грибний гамбургер, а другий – гамбургер з сиром Bleu.\nНа думку дослідників з університету штату Іллінойс, людина хоче відрізнятися від своїх друзів, але не надто сильно. Вибір схожої їжі говорить про природні тенденції бажання вписатися в групу. Крім того, почувши різні варіанти вибору, деяким простіше вибрати щось подібне, ніж вивчати все меню.


Акція «Нові стандарти – нова школа» завітала й до Калуша\nКатегорія: Влада -> Соціум -> Мер містаПереглядів: 2644\nМинулої п’ятниці Калуш відвідала освітянська делегація із закарпатського міста Мукачево. Вона побувала тут у рамках Всеукраїнської акції «Нові стандарти – нова школа», яка проходить в Україні з 7 по 21 серпня з метою вивчення готовності навчальних закладів до впровадження нових стандартів початкової освіти.\nАкція здійснюється в формі відвідування делегаціями районів і міст однієї області навчальних закладів районів і міст іншої області. Калуські освітяни (начальник управління освіти Любов Максимович і директор міського методичного центру Уляна Дребот) побували в Чернівцях. А до нас приїхала делегація у складі начальника управління освіти, в. о. завідувача міського методкабінету і голови профспілок освітян Мукачева.\nПеред відвідуванням калуських навчальних закладів мукачівці зустрілися із міським головою Калуша Ігорем Насаликом і його заступником Оксаною Табачук. Під час зустрічі І. Насалик наголосив, що з 2006 року освіта в Калуші є пріоритетною галуззю. За ці роки в освітні заклади вкладено досить пристойні суми (протягом трьох років по 1-2 млн. грн. в кожну школу), чимало зроблено як в дошкільних, так і загальноосвітніх закладах: капітальні ремонти дахів, фасадів, поміняні на металопластикові вікна й двері, поновлена матеріально-технічна база тощо. З тих пір шкільні ремонти принципово обходяться без батьківських коштів. Директори теж ідуть у відпустку, а не займаються все літо ремонтами: технічним працівникам доплачуємо 50% до зарплатні, – зауважив міський голова, – також залучаємо будівельні фірми й людей з центру зайнятості. Хоча з ремонтами навчальних закладів у Калуші не чекають до літа: вікна, наприклад, починали міняти з січня. Цього року, наголосив І. Насалик, на поновлення матеріально-технічної бази й закупку комп’ютерної техніки для шкіл в міському бюджеті закладено 300 тис. грн. І хоча мукачівських освітян не дуже чимось здивуєш (у них теж останнім часом чимало зроблено), суми коштів, витрачених в останні роки на освіту Калуша, їх, чесно кажучи, вразили. «Нам говорили дрогобицькі колеги, що в Калуші ми будемо приємно здивовані й шоковані, і вони були праві», – зауважила, послухавши міського голову, начальник управління освіти м. Мукачево Терезія Тіба. Калушани, в свою чергу, високо оцінили те, що в Мукачеві кожна школа має свою котельню.\nНе оминув у розмові І. Насалик і рівень калуської освіти, який в останні роки теж зріс: за підсумками обласних олімпіад Калуш завжди на першому місці, а за результатами ЗНО наша гімназія протягом трьох років на першому-третьому місцях. Поліпшилися й результати шостої школи та школи-ліцею №10, – похвалився міський голова. Міська влада не забуває не тільки про школярів-переможців (стипендія міського голови, грошові премії на загальноміському святі обдарованих), а й про вчителів, які їх готували: вони мають надбавку до зарплатні від 10 до 50 відсотків. І мукачівці, і калушани зійшлися на думці, що досить хорошою формою стимулювання до самостійної роботи школярів, співпраці між закладами міста є проведення конкурсу КВН (у нас його відновили шість років тому, в Мукачеві – десять).\nПісля зустрічі з І. Насаликом мукачівська делегація побувала у закладах освіти, де закарпатці побачили умови навчання та виховання дітей. У спеціалізованій ЗОШ №2 з поглибленим вивченням англійської мови гостей зустріли хлібом-сіллю. Закономірно, що відвідали вони школу І ступеня №11 (адже приїхали до нас з метою вивчення готовності навчальних закладів до впровадження нових стандартів початкової освіти, а цей заклад – єдина початкова школа в місті, її відкривали як експериментальну). Ознайомилися мукачівці також із Калуською гімназією, зі школою-ліцеєм №10, з сьомою школою. Побувала освітянська делегація і в ДНЗ «Ластівка». У ході роботи члени делегації ознайомились з підготовкою навчальних закладів до нового навчального року та здійсненням наступності змісту дошкільної й початкової загальної освіти. Особливу увагу звернули на підготовку до прийому учнів до 1 класу та підготовку умов для роботи з першокласниками, а також заходи, здійснені у рамках акції «Дай руку першокласнику!». З пізнавальною екскурсією мукачівські освітяни відвідали меморіальний комплекс Степана Бандери в Старому Угринові.\nЗа результатами зустрічі висловлено спільну зацікавленість у активізації співпраці Калуша й Мукачева в напрямку впровадження нових стандартів початкової освіти та висловлено зацікавленість подальшої співпраці між освітянами.\nДзвони підгір'я 0\nМітки: гімназія, зарплата, конкурс, НасаликОбговорити


Проект "Переосмислення регіональних досліджень: Балтійсько-Чорноморське сполучення"\nЦентр міжнародних досліджень представляє Одеський національний університет імені І.І. Мечникова в рамках проекту Erasmus+ "Переосмислення регіональних досліджень: Балтійсько-Чорноморське сполучення" (586281-EPP-1-2017-1-EE-EPPKA2-CBHE-JP).\nУчасники проекту: Університет м. Тарту (Естонія), координатор проекту, Університет Адама Міцкевича в Познані (Польща), Університет Лунда (Швеція), Університет Вітаутаса Магнуса (Литва), Львівський національний університет імені Івана Франка (національний координатор), Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Одеський національний університет імені І.І.Мечникова та Маріупольський державний університет.\nГоловна мета проекту - сприяти розвитку вищої освіти в Україні та допомогти університетам відповідати найвищим стандартам освіти. Крім того, проект спрямований на інтернаціоналізацію та розвиток регіональної співпраці між університетами шляхом задоволення їх потреб у всебічних знаннях у галузі міжнародних відносин та регіональних досліджень. Це дозволить розвинути потенціал вищої освіти у країнах, що не є членами ЄС, та інтегрувати українських партнерів у систему освіти Європейського Союзу.


29.09.2016 12:52\tНовости /\tСпорт\nБільше сотні людей прийшли на херсонський залізничний вокзал, аби зустріти живу легенду нашого плавання, володарку чотирьох золотих і однієї бронзової медалі на Паралімпіаді в Бразилії Єлизавету Мерешко. Втомлену, але щасливу Лізу засипали квітами і вітаннями перші особи міста та області, рідні, друзі, вболівальники. Вона зізналася, що дуже виснажена змаганнями у Ріо-де-Жанейро. Видно також було, що така подекуди надмірна увага її теж зморила, а тому єдине її бажання — якнайшвидше відпочити від усього. Утім, на декілька питань кореспонденту «Нового дня» Ліза все ж погодилась відповісти.\n— Ліза, які враження від першої і одразу такої тріумфальної Паралімпіади для Вас?\n— Мені дуже сподобалася Бразилія, а особливо тамтешні привітні і добрі люди. Волонтерів було надзвичайно багато, вони в усьому допомагали. Жодних проблем з транспортом, проживанням. Та що там, все було ідеально!\n— Яка з медалей найцінніша для Вас?\n— Знаєте, хоча я і здобула чотири «золота», але найдорожча для мене — бронзова, бо вона була першою.\n— Спостерігаючи за тим, як Ви готуєтеся до старту, складається враження, що абсолютно не хвилюєтеся…\n— Та все просто — я намагаюся не показувати свого хвилювання. Допомагає відволіктися від переживань цілковите зосередження перед запливом.\n— Після завойованої Вами другої золотої медалі Херсонське обласне відділення Національного олімпійського комітету України ініціювало створення у Херсоні муніципального басейну імені Єлизавети Мерешко. Ви щось знаєте про це?\n— Поки що я просто знаю про цю інформацію. Дуже сподіваюся, що вона залишиться не просто ідеєю.\n— Як Ви вважаєте, такий неймовірний, рекордний успіх паралімпійської збірної якось вплине на стан спорту в країні?\n— Хочеться, щоб про нас пам’ятали не раз на 2—4 роки, а постійно. Нам потрібні умови кожного дня — ті ж пандуси, врешті-решт. Думаю, для нас головне, щоб люди не забували: серед них живуть такі, як ми — люди з особливими потребами.\nБезголів’я тривало недовго\n29.09.2016 12:51\tНовости /\tОбщество\nХерсонська обласна рада нарешті визначилася зі своїм головою. 27 вересня на другому пленарному засіданні позачергової сесії очільником ради було обрано Владислава Мангера. Претендент на посаду виявився всього один. Кандидатуру висунула фракція ВО "Батьківщина", яку, власне, і очолює пан Мангер. Обирали голову таємним голосуванням, але результат, як-то кажуть, на межі фолу: кандидат набрав «мінімалку», необхідну для позитивного рішення, — 33 голоси.\nНовообраний голова обласної ради одразу ж посів місце у президії, не приховуючи радості від нового амплуа. Ті ж емоції читалися і на обличчі нардепа Юрія Одарченка — він особисто прийшов на сесію, аби підтримати партійного соратника. Що ж до атмосфери в облраді, вона, судячи з усього, залишається непростою. У голосуванні повним складом відмовилася брати участь найбільша фракція в раді — БПП «Солідарність». Решта депутатів, які теж не робили вибір щодо кандидатури Мангера, просто не з’явилися на сесію. Тож новообраному голові, очевидно, буде нелегко владнати ситуацію в такому непростому середовищі, як депкорпус. Тут немає чітких і зрозумілих правил, як у спорті, звідки до місцевого політикуму потрапив колишній боксер Мангер, зате бувають інтриги, підкилимні ігри і ще багато чого… Натомість громада Херсонщини очікує від обласної ради, хто б не був її очільником, в першу чергу конструктивних і вчасних рішень, а не зірваних сесій і постійних сварок.\nПелих повертається в обласну раду?\nУ кулуарах регіонального політикуму з’явилися чутки, що до обласної ради повертається Віктор Пелих, знятий з посади під тиском активістів на сесії 27 лютого 2014 року. Як вдалося з’ясувати, пан Пелих прийшов у приймальню першого заступника голови обласної ради Василя Зеленчука, котрий тоді мав право підпису документів, аби ознайомити його з рішенням Вищого спеціалізованого суду України, який 3 серпня відмінив рішення Феміди попередньої інстанції (Одеський окружний апеляційний суд), що означає поновлення Віктора Пелиха на посаді голови Херсонської обласної ради. Варто нагадати, що судова тяганина стосовно даного питання триває понад рік, відколи з позовом про незаконність звільнення голови облради до Феміди звернулася група депутатів-соратників Пелиха. З того часу суди різних інстанцій прийняли низку рішень, причому — протилежних. Апеляції, касації… Та, як би там не було, на сьогодні Херсонська обласна рада отримала рішення суду про поновлення Віктора Пелиха на посаді. Тож, виходить, органу місцевого самоврядування таки доведеться не лише взяти його до відома, а й виконати? — запитали ми в одного з незалежних юристів. Той, певно, з огляду на досить непросту справу, не побажав назватися, впевнений: хай і з позитивним рішенням суду на руках, Віктор Пелих може претендувати хіба що на запис у трудовій книжці про поновлення на посаді. Але поряд з’явиться і наступний — «звільнити з посади»… Справа у тому, що каденція обласної ради, на час якої було обрано Віктора Пелиха, закінчилася. Зараз працює орган сьомого скликання, і очолювати його пан Пелих права не має. Інша справа, що екс-голова легко може вимагати відшкодування заробітної плати за 23 місяці, які через вимушену відставку, за останнім рішенням Феміди — незаконну, був відсутній на робочому місці. Втім, як зазначають юристи, це вже предмет окремого позову.\nМайно рейдерів конфісковуватимуть!\n29.09.2016 12:51\tНовости /\tЭкономика\nХерсонські фермери вимагають від місцевої влади негайно втрутитися в ситуацію, що склалася сьогодні в області — численні спроби рейдерських захоплень землі та вирощеного урожаю. На зустрічі сільгоспвиробників, яка відбулася днями за ініціативи Асоціації фермерів Херсонщини, владу звинуватили у потуранні беззаконню на полях.\n— Наймаються «тітушки», яких, швидше за все, хтось підтримує. Адже вони нічого не бояться. Бандюги грабують урожаї на полях, гроблять техніку, погрожують розправою і застосовують фізичне насильство. Мого сина вони так побили, що зі струсом мозку він лежав у лікарні, — стверджує Леонтій Новак, керівник сільськогосподарського товариства «Мрія», що в Білозерському районі. — На жаль, такі факти не поодинокі, тому чимало фермерів змушені всюди їздити зі зброєю.\nЗа словами Леонтія Новака, рейдери возять із собою по полях свою «команду» — близько десятка накачаних братків та ділового юриста з паперами. Влаштовуються гучні «з’ясування обставин», за якими мовчки і бездіяльно спостерігає поліція, яку ж самі рейдери і викликають. Все це фіксується на камеру. А далі йдуть погрози судовими справами…\n— Чому рейдери звертаються до послуг поліції? Бо видають себе за потерпілих. Йде підміна понять. Вони верещать про порушення своїх прав, ось як! — гнівно коментує ситуацію керівник господарства. — Адже як виглядає «законність» захоплення? Дуже просто. Наведу наш приклад. На цілісному масиві землі, що здається в оренду шістдесятьма орендодавцями, обирається ділянка посередині цього масиву, яка фактично ділить масив на дві окремі частини. Далі відбувається «розмова» з її власником, тобто орендодавцем. Йому пропонують більш вигідні умови оренди, він погоджується і розриває попередній договір, передаючи права оренди рейдерам.\nА що далі? Як розповів Леонтій Новак, далі теж діє відпрацьована схема: орендарю масиву не дозволяють перетинати ці два гектари посеред поля, перешкоджають проведенню поливних та інших робіт. Більше того — риють посередині поля траншею, щоб ані зрошувальна техніка, ані комбайни не могли проїхати... Адже вони, начебто, псують хай і невелику, проте їхню ділянку. Робота орендаря земельного масиву паралізується…\n— Тоді починаються переговори: або платіть, тоді ми пропустимо вашу зрошувальну техніку, або не заважайте нам користуватися законною ділянкою посередині поля! — шаленіє Леонтій Миколайович. — Це вже потім ми дізналися, що стрічка землі посеред масиву була переоформлена у липні, а ми вже посіяли на цих двох гектарах сою ще у квітні… Ми їх поливали, вносили добрива. По суті, ми повинні зібрати там і урожай. Новий орендар нам цього не дозволяє. Хоча є у нас і ухвала суду з приводу цієї ситуації, де чітко записано: «Не перешкоджати СТОВ «Мрія» здійснювати господарську діяльність, а саме: полив, обробку посівів та збір урожаю на орендованих земельних ділянках».\nДивує Новака й те, що нові договори оренди оформляються невідомо яким чином, тобто без умов попереднього договору, розірвати який можна лише за рішенням суду… «На території села Надеждівки мешкають 550 власників паїв, за рік тільки 4 людини відмовилися від наших послуг», — розповідає він. «Усі співчувають нам: і поліція, і прокуратура, і районна влада, однак нічого не роблять для того, щоб стримати апетити рейдерів, покласти край їхнім погрозам».\n— Фермери Херсонщини вирішили найближчим часом провести в Надеждівці обласні збори, щоб розробити способи захисту та боротьби з рейдерами. Вирішили також тримати з кожним фермером телефонний зв’язок, аби за будь-якої спроби рейдерської атаки приїхати на допомогу. Підтримали сільгоспвиробників й учасники АТО, які вирішили всіляко допомагати нам у боротьбі з рейдерами. Були присутні на цій зустрічі й представники губернатора та обласної влади, які скаржилися на те, що в країні немає правової бази для боротьби з рейдерством, — із сумом констатує Леонтій Новак.\n…Між тим, як щойно повідомив міністр юстиції Павло Петренко, його відомство пропонує конфісковувати все майно у рейдерів. Він розповів про новий законопроект (№ 5067), спрямований на боротьбу з рейдерством. Документ зареєстрований у парламенті й передбачає введення реальної кримінальної відповідальності за рейдерство. Міністр зазначив, що Мін’юст пропонує ввести жорстку кримінальну відповідальність і спецконфіскацію всього майна всіх осіб, причетних до рейдерства. Нагадаємо також, що Міністерство юстиції внесло на розгляд Верховної Ради 13 поправок до законів для посилення боротьби з рейдерством.\nВІД РЕДАКЦІЇ. Здається, обласна влада робить усе можливе, аби… нічим не допомогти фермерам. Під час зустрічі з губернатором Андрієм Гордєєвим, яка відбулася наприкінці минулого тижня, аграрії скаржилися на байдужість з боку правоохоронних органів, вимагали відставки деяких з них. Той обіцяв втрутитися, навіть зустріч з людьми запланували: спочатку у вівторок у Надеждівці, потім перенесли її на понеділок у Білозерський РБК, а потім… повідомлять пізніше, коли вона відбудеться. Чи, може, влада і правоохоронці «в долі» з рейдерами?\n29.09.2016 12:50\tНовости /\tКриминал\n19 вересня в Бериславському райсуді відбулося вже 38-е судове засідання в резонансній справі Олексія Слабченка — міліціонера, який 4 роки тому затримав браконьєрів за незаконним виловом риби на гарячому. І, як це буває при нашому "кривосудді", правоохоронець, котрий сумлінно виконував наказ, опиняється на лаві підсудних через буцімто перевищення повноважень та завдання тяжких тілесних ушкоджень браконьєру. Тепер обвинувачений Слабченко під вартою, а браконьєр Позняков, справу якого раніше 12 разів розглядав суд і який неодноразово піддавався штрафам за незаконний вилов риби, нині є потерпілим, зазначив під час прес-конференції голова громадської ради при Херсонській облдержадміністрації Валерій Гурківський.\nНа захист співробітника правоохоронних органів стала небайдужа громадськість, котра не пропускає жодного судового засідання, які завдяки голові Бериславського районного суду Валентині Миргород перетворилися на «судилища», де навіть не намагаються прикрити зацікавленості у винесенні завідомо упередженого вердикту, підкреслила керівник ГО «Правий сектор» у Херсонській області Наталія Вотеічкіна. З її слів, усі матеріали медичного обстеження потерпілого зникли зі справи, яка знаходиться у прокурора. Бо «свіжих» тілесних ушкоджень у потерпілого 4 роки тому так і не знайшли, а замість них у звинуваченнях фігурували старі травми, отримані Позняковим задовго до інциденту.\nУ судовому засіданні адвокати захисту неодноразово заявляли про упередженість суду та про фальсифікацію документів стороною обвинувачення, на що суддя ніяк не відреагувала, підкреслює адвокат Слабченка Олег Пасічниченко. Зі слів адвоката, навіть саме призначення судді відбувалося не за електронним реєстром розподілу справ, а в ручному режимі — за вибором голови суду Миргород. Представники громадськості, котрі брали участь у судових засіданнях, в один голос підкреслюють, що «тандем бериславського судді Миргород, миколаївського прокурора Висоцької, адвоката Троянди діє, немов злагоджене угруповання — напрочуд злагоджено, гвалтуючи Конституцію та закони України».\nПерший заступник голови обласної ради Василь Зеленчук та Валерій Гурківський подали через адвокатів Слабченка клопотання про зміну запобіжного заходу — звільнення підсудного з під варти під запоруки, яке суддя відхилила. Василь Зеленчук називає те, що нині видається під виглядом реформ у судовій, правоохоронній системі, прокуратурі не чим іншим, як профанацією та блюзнірством над ідеалами, за які гинули люди. З його слів, судді та прокурори перетворили вчинення правосуддя на особистий бізнес. І дедалі ситуація в сфері захисту прав і свобод громадян стає некерованою з боку держави — це породжує те, що Європейський суд з прав людини буквально завалений «українськими справами». Батьки Олексія Слабченка з гіркотою зазначають, що болісно переживають однобічність та упередженість у розгляді справи. Мовляв, якщо син винуватий — нехай винесуть адекватне покарання, а не стають лицемірно на бік того, з ким має боротися правоохоронна система. Позаочі на бік міліціонера як чесної і порядної людини, яка ніколи не плямувала честі та звання офіцера, стають його колишні колеги. Однак виваженої позиції самого відомства, наказ якого виконував Слабченко, затримуючи правопорушників, наразі не помітно, чим обурені представники громадськості.


До лав Збройних Сил від Полтавщини цього року направлять 500 призовників / Центральний\nДо лав Збройних Сил від Полтавщини цього року направлять 500 призовників\nДо військових частин Києва, Миколаєва та Харкова зі збірного пункту Полтавського обласного військового комісаріату на строкову службу сьогодні урочисто відправили більше 70 чоловік. Всього ж з початку весняної призовної кампанії до лав Збройних Сил України з Полтавщини планується відправити пів-тисячі юнаків.\n/Максим Климко, призовник\nЗвичайно, я йду служити, щоб відслужити, щоб стати чоловіком, змужніти/\n/Сергій Сливкін, призовник\nЯ переконаний, що зелений сопляк повинен відслужити, щоб стати чоловіком/\nТакі думки – у сьогоднішніх звичайних юнаків, а вже завтра – солдатів Української Армії. З початку призовної кампанії «Весна-2013» таких, як Максим та Сергій, говорить військовий комісар Полтавського обласного військового комісаріату Борис Павлов, до війська відправили вже 288 призовників. Але планове завдання – півтисячі юнаків.\nВесною цього року до Збройних Сил України та інших військових формувань направлено 500 призовників з Полтавської області. В сухопутні війська, військово-морські сили і спецтранспорту/\nСлужити рідній країні, переконаний заступник губернатора Олександр Коваль, – обов'язок кожного чоловіка.\nСьогодні – ви призовники, ви виконуєте свій обов'язок перед Батьківщиною. Кожна країна має свою армію, вона має захищати кордони/\nПровести сина, брата чи хлопця прийшли і близькі юнаків. Говорять: служба в армії потрібна, тому обов'язково дочекаються солдатів.\n- Це школа, та, яку кожен повинен пройти нормальний чоловік. Це тільки піде на користь, на благо\n- Щоб нормально себе почував, і щоб все було добре. Ото так\n- Брат, оскільки він від мене набагато менший, він мені, як синочок/\nПризовники теж наголошують: їх дійсно є кому чекати.\nДівчина є, Ріта. Вона буде мене чекати/\n24 квітня 2013, 15:34 367


Побив палицею, щоб забрати телефон: у Новодністровську затримали розбійника - Буковина24\nПобив палицею, щоб забрати телефон: у Новодністровську затримали розбійника\nЗловмисника поміщено до ізолятору тимчасового тримання. Наразі вирішується питання про обрання йому запобіжного закладу.\n6-го березня до Новодністровського відділення поліції з повідомленням про розбійний напад звернулася 27-річна місцева жителька. Жінка розповіла, що її побили палицею та забрали мобільний телефон.\nПоліцейські оперативно розшукали та затримали 34-річного зловмисника. У чоловіка вилучено речові докази його причетності до вказаного злочину.\nЗатриманому оголошено про підозру у скоєнні правопорушень, передбачених частиною 2 статті 187 (Розбій) та частиною 1 статті 296 (Хуліганство) Кримінального кодексу України. Триває досудове розслідування.\nПовідомляє відділ комунікації ГУНП в Чернівецькій області.\n← Афіша подій у Чернівцях 8 березня\nДТП при в’їзді в Чернівці →


Він зупинився, вже трохи роздратовано:\n— Ви нетутешня?\nЯ охоче закивала, трясучи сивими патлами та розглядаючи співрозмовника крізь вузьку щілину свого саморобного каптура. Здається, хлопець ні на хвилину не сумнівався, що вже тутешні всі як один зобов’язані впізнавати його татуся з обличчя.\n— Це полковник Егерт Солль, — сказав він. Таким самим тоном міг би сказати, що це володар хмар, мешканець засніжених вершин і заклинач сонця.\n— Світле Небо! — вигукнула я, присідаючи мало не до землі. Егерт Солль! Подумати тільки! То ж бо я дивлюся — личко знайоме!\nТепер він глянув на мене здивовано.\n— Маленький Егерт, — прошепотіла я проникливо, — ось яким ти став…\nВін насупився, начебто намагаючись щось пригадати. Пробурмотів нерішуче:\n— Ви з Каваррена, чи що?\nЛюбий мій хлопчику, подумала я аж із якоюсь ніжністю. Як із тобою легко! З Каваррена…\n— Із Каваррена! — задеренчала я натхненно. — Ось де він ріс, батько твій, на моїх очах ріс, без штанців бігав, пішки під стіл ходив…\nВін насупився «без штанців» було, мабуть, надто сміливо.\n— Маленький Егерт! — я трусилася від почуттів, які мене переповняли. — Та чи знаєш ти, юначе, що цього самого твого батька я й на колінах гойдала, й голівку його білявеньку гладила, й шмарклі втирала, а він, паливода, усе так і пантрував, аби льодяник з комода поцупити…\nХлопець відсахнувся, витріщив очі; тим часом моє сентиментальне старече серце заходилося в солодких спогадах:\n— Очиці-бо жваві… Через паркан до нас шасне, бувало, та давай яблука красти…\nВін голосно ковтнув — шия сіпнулася — але на слово так і не спромігся.\n— А старий же батько мій, покійний, лозину одного разу як узяв…\n— Що ви мелете, вичавив він нарешті. Який… небіжчик?\nУ нього, бідолашного, все перемішалося в голові. Я насідала:\n— …А як підріс наш соколик… Літ десь із дванадцять було йому… Втечу, каже, в актори, лицедіяти буду на сцені… У трупі пана Флобастера… Тут уже його батечко, дідусь твій, лозину як узя…\n— Ви, напевно, божевільна, — обережно припустив він, — або переплутали ім’я.\nВін задкував дедалі швидше, відчуваючи, мабуть, страшенну досаду через те, що трапилася йому ця надзвичайно прудка та спритна баба:\n— Я?! Як можна, дитинко, я вже вісімдесят років як усе пам’ятаю! Акторка його зманила, і така собі акторка — ні спереду, ні ззаду…\nВін почервонів, рвучко повернувся й пішов геть; я наздогнала його та побігла поруч; дорогою трапилася калюжа, і я, охоплена запалом, перестрибнула так, що поверхнею води пробігли брижі. Він сповільнив крок і підозріливо скосив на мене око. Щоб залагодити помилку, я закректала з подвоєною силою; сиві патли забилися мені до рота:\n— Тьфу… Синку… Тьфу… Не біжи… пожалій… бабу… Актриска та… паршива була, це я тобі ка…\nНіби з неба звалився гуркіт коліс. Просто перед моїм обличчям виявилося каре кінське око у віночку з довгих вій; ще мить — і круглі волохаті копита втоптали б мене в бруківку. Закричав кучер, у потоці його слів я розібрала тільки «стару суку»; гаряче кінське дихання відсунулося — й карета, величезна, позолочена, пузата, немов кабан, промчала повз нас, та встигла облити мене брудом, засліпити миготінням шпиць, вилаяти чорним ротом ліврейного лакея, що громадився на задку…\n…Моя лайка полетіла йому в спину; він озирнувся, і я ще встигла побачити, як витяглося та почервоніло лакейське обличчя. Карета давно зникла за рогом, а я стояла посеред вулиці та репетувала, як базарна перекупка, лаялася крізь сльози, що навернулись на очі, сварилася вслід, намагаючись криком вигнати запізнілий жах — ще волосинка, й переїхали б…\nПотім я виявила, що стою з непокритою головою, що волосся розсипалося в мене по плечах, а чудовий плащ із фарсу про Трире-простака затиснутий у мене в опущеній руці та купає в калюжі свої сиві патли.\nМій недавній співрозмовник стояв трохи віддалік, і на обличчі його повільно змінювалися всілякі суперечливі почуття. Очевидно, перетворення згорбленої баби на молоду й дуже сварливу особу справило на хлопця неабияке враження.\n— Відвідайте виставу, онучку, — сказала я йому сухо. — Трупа пана Флобастера, найкумедніші в світі фарси…\nРозвернулася й пішла, волочачи плащ по бруківці та кленучи свій дурнуватий, несподіваний, абсолютно марний авантюризм.\nНеабияк поблукала я, поки повернулася до місця нашої стоянки, отримала прочухана від Флобастера та випрала плаща в діжці з крижаною водою. Дружина нашого хазяїна — весела молодиця — крутилася навколо нас без кінця, їй було цікаво подивитися на мандрівних комедіантів.


Бідність тягне на дно економіку України - експерт\nГоловна > #KиївГрад > Бідність тягне на дно економіку України - експерт\n#KиївГрад 12.02.2016 18:58\nАналітична група Da Vinci AG опублікувала черговий випуск щоквартального прогнозу Ukrainian Economic Trends Forecast з аналізом трендів розвитку макроекономіки України в першому кварталі 2016 року, пише Главком.\nЗгідно з даними дослідження, гуртовий товарооборот підприємств в 2015 році в порівнянні з 2014 роком впав на 12,8%, роздрібний товарообіг знизився на 20,7%. Сказано, що Уряд не зміг компенсувати експортні втрати за рахунок стимулювання внутрішнього попиту. Робиться висновок, що криза 2008-2009 років була менш глибокою, аніж нинішня. Висока інфляційний тиск в сукупності з низькою заробітною платою, чий рівень істотно відстає по перерахунку до девальвації, обумовлює досягнення абсолютного річного мінімуму за показником індексу реальної зарплати за останні 6 років. Суттєво скорочується кількість людей, яких можна віднести до середнього класу.\nАктивіст Соціального руху Віталій Дудін вважає, що аналіз яскраво свідчить, що бідність стала головною проблемою економіки України.


onua.org » Непізнане » Вогненні монстри\nЄ в Таджикистані на березі річки Вахш загадковий курган, складений з округлих каменів. Загадковий, тому що вчені так і не зійшлися в думці з приводу його походження. Одні кажуть, що ця восьмиметрова насип просто купа-смітник, куди складені камені, зібрані селянами з навколишніх полів. Інші запевняють, що дивна купа споруджена воїнами Олександра Македонського, чия армія проходила колись у тих місцях. А деякі місцеві жителі будуть серйозно запевняти вас, що під цим курганом ховається вхід у вогняне підземне царство, де живуть злі духи, що вони до цих пір іноді проникають крізь навалені камені і виникають на вершині в оточенні чорного сяйва та сірчаного запаху, пише «СОЮЗ Ізраїльський портал російською мовою».\nЗвичайно, можна посміятися над розповідями таджиків як над безглуздими забобонами: хто ж сьогодні вірить в підземних демонів? Але і цивілізовані американські фермери розповідають про невідоме створіння, час від часу виникає з-під землі на березі Чорної річки біля міста Лайонс-Фоллз (в 200 милях від Нью-Йорка). Починаючи з 1951 року очевидці неодноразово помічали там гігантська тварина не відомого походження.\nРобочий місцевої паперової фабрики, бачив монстра поблизу, дав йому таке опис": Темно-бурого кольору, з круглим, трохи конусоподібним тілом від якого тхне сіркою, очі виблискують як срібні долари..." Місцеві жителі зізналися, що намагалися зловити істота з допомогою мережі, але вона проходила крізь його тіло як крізь повітря...\nОстання обставина породила особливо багато насмішок у журналістів: "Ловили галюцинацію!..". Але знайшлися вчені, які задалися питанням: "Чому схожі легенди існують практично у всіх народів світу? Тільки людська дурість тому причиною?" Провівши серію досліджень, вони прийшли до висновку, що багато казки, що описують примарних чортів, вогнедишних драконів, іншу нечисть, цілком могли спиратися на реальні події, і, по суті, є свідченнями очевидців якогось природного явища.\n- В Росії, - розповідає дослідник цього феномена С. Мартьянов, - в подібних історіях, як правило, фігурує Кербер, або Цербер (як кому більше подобається) - сатанинський пес, який згідно легендам охороняє вхід в Пекло. Час від часу він залишає свій пост і виходить прогулятися на поверхню землі. І горе тому, хто зустрінеться на шляху вогнедишного монстра. Від людини залишаються тільки обвуглені рештки.\n- В англійських легендах, - продовжує С. Мартьянов, згадується "суррейская пума", або просто "велика чорна собака", в Ірландії - "лісовик Пука"... Вони теж виникали з-під землі і знищували людей, спалюючи їх до тла. Вивчаючи старі хроніки, я прийшов до висновку, що достопочтимому серу Конан Дойлю не довелося особливо напружувати фантазію, вигадуючи свою собаку Баскервілів. Справа в тому, що англійські народні перекази буквально сповнені історіями про "примарних собаках, изрыгающих з пащі полум'я", протягом багатьох століть шастати по болотах Британії і тероризують місцевих жителів.\nЗ книги "Фольклор графств Англії":\nУ містечку Бангея (Суффолк) диявольська собака відвідала місцеву церкву під час служби. Парафіяни дружно описували її дивовижні, величезні як блюдця світяться очі. Коли пес пробіг крізь двох молилися на колінах людей, ті впали замертво. Ще один чоловік від дотику "пекельного істоти" назавжди зморщився як печене яблуко, хоча і залишився живий...\nУ місті Блитбурге казна-звідки виник "чорний пес неймовірних розмірів з багряними очима" невідомою силою розметав групу перехожих, убивши двох чоловіків і підлітка, обпаливши вогнем багатьох інших...\nУ графстві Ессекс візник наїхав на"чорну собаку", вискочила прямо з-під землі посеред дороги. В результаті людина і віз згоріли до тла...\nУ Ейлсбері, що в графстві Бэкингемшир, один фермер мав необережність вдарити палицею "чорну собаку" горевшим в сутінках очам. Світіння згасло, але сам фермер виявився паралізованим...\nВ Дартмуті один джентльмен побачив дивного чорного звіра, що нагадує теляти. Він вирішив погладити його, але рука відчула лише порожнечу. Тут же пролунав оглушливий вибух, що відкинув покаліченого любителя тварин на добрий десяток кроків...\nЦі історії про"чорних істот з палаючими очима", як вважають дослідники, дуже схожі на розповіді про витівки кульових блискавок. Та ж здатність проникати через матеріальні об'єкти, та ж "вибухонебезпечність"... Але бувають на світі чорні кульові блискавки, і чи можливо їх поява з-під землі? Виявляється, все це цілком реально.\nЗгідно сучасним вченням енергія тектонічних напруг земних надр може вивільнятися не тільки за допомогою землетрусів, але і у вигляді електричних розрядів - електромагнітного випромінювання, лінійних і кульових блискавок. У щорічному екологічному віснику, що випускається в Новосибірську, йдеться, що численні НЛО, вогняні кулі, беззвучні спалаху, що спостерігаються останнім часом над містом вчених - наслідок активізації місцевої мережі розломів кристалічних порід.\nНазивається навіть місце, де плазмоїд виникають особливо часто - в районі станції метро"Червоний проспект" і в західній частині міста у напрямку до аеропорту Толмачево. Вогняні об'єкти від декількох сантиметрів у діаметрі до декількох метрів з'являються на різних висотах, а часом прориваються прямо із землі.\nНе є Кербер, лісовик Пука і інші подібні мифрологические істоти братами і сестрами новосибірських плазмоидов?\n- Ось друге літо поспіль ми намагаємося "зловити" це явище на відеоплівку, - розповідає С. Мартьянов. - У лісі під Псковом є "Чортова поляна", де, як стверджують місцеві жителі, Кербер з'являється особливо часто. Минулого року я особисто бачив там, як з під землі виникло "чорне щось", рассыпающее навколо себе іскри. При бажанні це справді можна було прийняти за велику собаку з сяючими очима. Кербер, як нам вдалося переконатися, має здатність вільно проникати крізь дерева і каміння. Темний колір можна пояснити безліччю дрібних частинок землі і пилу, що притягує до себе плазмовий об'єкт.\nЙого висока температура очевидна - він залишав за собою смугу пожухлої і обвуглити трави, а зіткнувшись з відеокамерою, встановленою на штатив, перетворив її в сплавившийся шматок пластмаси. У цьому році нам пощастило менше. Встановлена на галявині апаратура показувала "підземний штиль". Тоді, щоб спровокувати появу плазмоида, ми використовували потужний вібратор, яким трамбують гравій при будівництві доріг. Візуально феномен не проявився, але високочутлива плівка зафіксувала виникнення світіння на рівні землі і виділення маленьких кульок, схожих на мильні бульбашки. Схожий ефект, як нам вдалося дізнатися, спостерігали фахівці Денверського університету, стискаючи під пресом гранітний куб.\nІ зрозумілі стають ті моменти з місцевих легенд, де розповідається про чаклуна, який міг викликати Кербера, топнув ногою в центрі галявини. При напруженому стані розлому (а прилади показали, що під поляною проходить геологічний розлом) досить легкого струсу, щоб спровокувати викид підземної енергії.\nВи читаєте новину Огненные монстры якщо Вам сподобалася стаття Огненные монстры, прокоментируйте її.


«Наслідки будуть безповоротні»: Туреччина востаннє попередила Росію — Росія, Туреччина, політика\nТурецький лідер Раджеп Ердоган сьогодні поставив жорсткий ультиматум своєму колезі з Російської Федерації Путіну Володимиру. Він звернувся до нього зі звинуваченнями у зриві домовленостей і закликав негайно припинити співпрацювати з режимом Асада.\nОтже, можна зробити висновок, що відносини між Москвою і Анкарою в черговий раз були напружені до межі. Президент Туреччини Реджеп Ердоган в результаті такого роду подій поставив Путіну ультиматум. Більш детально про це повідомило видання CNN Turk. Таким чином, турецький президент заявив, що Кремль просто зобов'язаний переглянути співпрацю з режимом Асада. За фактом, Ердоган поставив Кремлю ультиматум, заявивши, що якщо Путін продовжить і далі співробітництво з Сирією, то він втратить дружбу з Туреччиною.\nКрім того, турецький лідер обрушився зі звинуваченнями на Росію за те, що Москва не виконує свої обов'язки за угодами, підписаними в Сочі і Астані, які відносяться до «зон деескалації» конфлікту в Сирії. А сталося це в результаті того, що війська Сирії спільно з російськими військовими в провінції Ідліб пішли в наступ. Ердоган зазначив: «Терпіння у нас вже на межі!». Раніше сьогодні ми вже повідомляли, що в Сирії було дуже сильно поранено російську журналістку.


Урок "Тарас Шевченко - України син"\nРозширити знання учнів про життя Т.Г. Шевченка, ознайомити з деякими відомостями про раннє дитинство поета. Розкрити неосяжність його таланту, Виховувати почуття любові і поваги до Т.Г.Шевченка.\nМета. Розширити знання учнів про життя Т.Г. Шевченка, ознайомити з деякими відомостями про раннє дитинство поета. Розкрити неосяжність його таланту, визначити роль великого сина українського народу в літературній спадщині, культурі українського народу. Виховувати почуття любові і поваги до світлого образу поета - мислителя Т.Г.Шевченка.\nОбладнання: портрет Шевченка, книга «Козар», відео-презентації, комп’ютер, презентація.\nНа світі є багато чудових країн за дальніми морями, за синіми океанами. Але для кожного з нас немає ріднішої над Батьківщину.\nУкраїна – твій рідний край, твоя земля, де ти народився і зростаєш, де лунає мелодійна народна пісня.\nПропоную вам послухати одну чарівну українську пісню.\n(Лунає пісня «Зоре моя вечірняя»)\nДіти, як ви думаєте, хто є автором слів цієї української пісні? (Т.Шевченко)\nС Т О Р І Н К А П Е Р Ш А . Дитячі роки Т.Г.Шевченка.\nВчитель: - Народився Т.Шевченко 9 березня 1814 року в селі Моринці, на Київщині в бідній, старенькій хаті у родині кріпака. Що означає слово «кріпак»? Це людина закріплена за паном, яка працює на нього. Пан міг кріпака продати, купити, виміняти, як річ.\nВ малого Тараса було багато своїх справ. В ставку треба викупатись, з хлопцями в траві вивалятись треба, а потім знову викупатись. їсти хочеться, та вдома все рівно нічого немає. Може, щось в садочку знайде? Д коваля треба в кузню збігати, подивитись, як працює коваль. А потім втекти треба від свого товариства в кущі й помріяти.\nМалим Тарас думав, що небо над головою, ніби високий дах, а там удалині, цей дах опускається до землі, там його стовпи залізні підтримують. Навіть ішов далеко, щоб побачити ці стовпи, але так і не побачив, а сонце все заходило.\nДитяча радість Тараса потьмарилася горем ще в дев’ять років, коли померла мама. А через два роки помер і батько. І почалося страшне сирітське життя.\nТам, батько, плачучи з дітьми,\nА ми малі буди і голі,\nУмер на панщині,\nА ми-розлізлися межи людьми,\nВчитель: Тарас оселяється у дяка в школі - як школяр і дяків помічник. Небагато пройшло часу, але багато змінилося в житті хлопця. Він відчував потяг до поезії, малярства. В 14 років його забирають працювати до поміщика - пана Енгельгарда. Важкими були його дитячі роки.\nС Т О Р І Н К А Д Р У ГА: Шевченко - поет.\nТихо на дворі. Ні вітру, ні хмар.\nАні шелесне верба височенька\nНаша Оленка відкрила «Кобзар»\nВголос читає…(Т. Шевченко)\n- Почавписати вірші Тарас ще в дитинстві. Перша його збірка вийшла під назвою «Кобзар». Всьому світові відома ця збірка. Вірші Шевченка перекладені різними мовами\n- Діти, чому ця книга називається «Кобзар» ? (Відповіді дітей )\nКоли Тарас був малий, він любив слухати пісні про народ, його життя. Ці пісні співали дідусі і грали на кобзі. Їх називали кобзарями. А Шевченко писав вірші про народ і тому назвав свою книгу «Кобзар».\n- Діти, а які вірші Т.Г. Шевченко ви знаєте? (Відповідь дітей)\n- А про що писав в своїх творах Т.Г. Шевченко?\n(про природу та красу рідного краю, про минуле тяжке життя, про свою сім'ю, про любов до матері, жінки)\nВ самі тяжкі хвилини життя, коли в нього випадала можливість побути на самоті він звертався до рідної природи, розмовляв з деревами (тополі, верба, калина) В Кобзареві слово калинавжив 385 разів, а всього в своїх творах – 965.\nС Т О Р І Н К А Т Р Е Т Я: Музична.\n- Багато віршів написані Шевченком покладені на музику. Це пісні «Заповіт», «Зацвіла в долині», «Реве та стогне Дніпр широкий»,«Стоїть гора високая», «Думи мої думи», «Садок вишневий коло хати», «Ой, у полі калина» та інших.\nМузична пауза (звучить пісня «Ой, у полі калина»)\n- Вслухайтеся в музику. Як вона звучить? Яка за характером ?\nС Т О Р І Н К А Ч Е Т В Е Р Т А: Т.Г.Шевченко - художник\nДекламування вірша «Доля»\nТи взяла Мене,\nмаленького, за руку\nЗ нас будуть люде»-, — ти сказала.\nА ти збрехала.\nЯкі з нас люде?\nВін був і пастухом,\nі ким тільки не був,\nчого тільки не робив!\n-Але все ж йому хотілося бути малярем (тобто художником). Все, що бачив,\nхотілося малювати і тому він був іще талановитим художником. Його роботи\nрізноманітні за жанром: автопортрети, портрети, пейзажі.\n(Розгляд репродукцій картин Т.Г. Шевченка)\nС Т О Р І Н К А П' Я Т А : Вшанування пам’яті Т .Г. Шевченка.\n- Тяжке життя підірвало здоров я Т.Г.Шевченка. Він тяжко захворів і помер. Справжній співець свого народу , знедоленої України прожив всього 47 років. Перед смертю заповідав : - Як помру то поховайте….\nНарод шанує Т.Г.Шевченка. Його пісні, його думи в Україні повік не забудуть. Йому поставленні пам’ятники, його ім'ям названі вулиці, парки, школи (розповіді супроводжуються показом ілюстрацій)\nЛюбий наш Кобзарю!\nна землю, кров’ю ворога политу,\nсвободи сонце дивиться з висот\nі пам'ятники з бронзи і граніту\nтобі поставив вдячний твій народ.\nІ дорослі і діти всі сюди ідуть.\nІ найкращі квіти Кобзарю несуть.\n-Юнні друзі, дорожіть Шевченком! Любіть Україну, як любив її поет. Бережіть її, як берегли ваші діди і прадіди!\n-Читайте його твори і ваша мова буде гарною, чарівною, барвистою, бо українська мова — одна з найкращих мов світу!\nКостяєва Лариса Леонідівна\nПлан уроку на дистаційному навчання для інклюзії (Читання)\nУрок - гра "Дерево любові"\nПрезентація до уроку "Сучасні ігри-казки. З народного "Казка про діда, бабу, онучку, Жучку і котика""\nКонспект уроку з читання "Чи буває легкий хліб?"


Як виглядає сингулярність?\nсингулярність космос космологія\nЗапитав: Alliance (рейтинг 15862) Категорія: Технології\nВона, сингулярність, ні як не виглядає, вона просто існує в певній, безрозмірною точці. Для того щоб "виглядати" треба відбивати світло і мати хоч якийсь обсяг, а сингулярність його, світло, тільки поглинає і об'єму не має.\nСингулярність - це не предмет і не речовина. Це якась умовна точка якогось процесу, який сам по собі не має розмірів, в нашій уяві. Поняття сингулярності потрібні для характеристики подібних процесів. Більше це стосується теоретичних досліджень чого або неіснуючого в нашому реальному світі.\nЦе може бути область математики, область будови космосу, всесвіту. Теорій створення світу, еволюції, протікання часу в всесвітніх масштабах.\nДля прикладу, я ваше запитання переведу в більш звичні слова. Як би ви відповіли на питання: "Як виглядає секунда? " Сподіваюся зміг наближено відповісти на ваше запитання.\nЯ точно не знаю, але по-моєму це поле, яке має певну площу, яка, в свою чергу, залежить від сили дії сингулярності, і в цьому полі на всіх живих істот НЕ діє сила гравітації і це виходить як невагомість.