Яловичина в даний час — це один з найпопулярніших видів м’яса, яке пропонується ринком. Воно являє собою м’ясо від великої рогатої худоби, зазвичай корови. Таке м’ясо має прекрасні смакові якості, високий рівень поживності, а також чудовий аромат. При всіх цих якостях яловичина вважається дієтичним м’ясом.\nОсновна властивість яловичини — це вміст натурального білка, який сприяє насиченню наших клітин киснем. Плюс до цього, людським організмом білки, які містяться в яловичині, засвоюються краще за всі інші. Найбільше білка міститься у вирізці. Вирізка являє собою саму м’яку частину туші — вважається м’ясом самого вищого сорту. Подібні білки відіграють найважливішу роль в нашому раціоні.\nУ яловичині також міститься максимально можлива кількість заліза. На мінімальному рівні яловичина містить жир. Примітно, що навіть курка поступається яловичині за цим показником.\nДо речі, мясо говядины от myastoriya.com.ua відрізняється чудовими смаковими властивостями, а придбати його ви можете за вигідними цінами.\nЗа калорійністю яловичина має показник в 192 кілокалорії. У 100 грамах яловичини міститься: жирів — 12 грам; білків — 19 грам; води — 67 грам; золи — 2 грами. Можна виділити відсутність вуглеводів в даному м’ясі, що є дуже важливим для людей на дієті.\nЗ вітамінів, які містяться в яловичині можна відзначити вітамін С, пантотенову кислоту, фолієву кислоту, тіамін, піридоксин, холін, ціанокобаламін, ніацин, рибофлавін, філохін.\nДо основних мікроелементів та макроелементів, які входять в яловичину можна виділити: магній, калій, фосфор, натрій, кальцій, цинк, залізо, мідь, марганець, селен. Також в яловичині містяться білки, що представляють собою колаген та еластин. Колаген — це засіб для побудови в нашому організмі міжсуглобних зв’язок.\nЦинк, який входить до складу яловичини, потрібен людині для того, щоб підтримувати на високому рівні імунітет. Калій, магній, кальцій і натрій сприяють зміцненню кістково-м’язового апарату людини.\nТіамін вельми корисний, якщо у людини є проблеми із зором. Ніацин покращує роботу ферментативної системи нашого організму. Вітамін С сприяє зміцненню стінок кровоносних судин. Піридоксин і ціанокобаламін є найважливішими учасниками при процесах повноцінного засвоєння організмом заліза.\nНа більшість поживних і смакових властивості такого м’яса, як яловичина безпосередньо впливають вік і порода тварини, адже на забій можуть йти як дорослі корови, так і телята і бички. Також основні властивості, такі як колір, смак і запах, мають пряму залежність від віку, породи та статі. Плюс до цього на деякі індивідуальні властивості цього м’яса впливає і ступінь стресу, який відчуває тварина під час забою.\nВідштовхуючись від сорту яловичини, м’ясо буває ніжним — це, як правило, телятина і грубим — доросла тварина. М’ясо більш молоде має ніжно-рожевий колір. Чим більше років було тварині, тим більш темним воно буде за кольором.\nВибираючи яловичину, слід дуже уважно вивчити її для того, щоб вибір виявився вірним. Зокрема, якщо Ви купуєте свіжу яловичину, то за кольором вона повинна бути від рожевого до яскраво-червоного відтінку. За структурою м’ясо повинно бути ніжно-волокнистим. Обов’язково понюхайте м’ясо. Його запах повинен бути свіжим і приємним. Також вибирайте пружну консистенцію. М’ясо має на надрізі віддавати блиском. На м’ясі повинні утворюватися при натисканні ямочки, які мають зникати через лічені секунди. Також зверніть увагу на консистенцію жиру. Вона повинна бути м’якою і мати кремовий колір. Якщо на жирі велика кількість плівок, а відтінок його темний, то можна говорити про те, що тварина була старою або ж м’ясо зберігалося дуже тривалий час.\nПрийнято вважати самим смачним і корисним м’ясо від теляти або від молодої корови. В ідеалі — це м’ясо теляти, якому не більше 20-ти місяців від народження. Таке м’ясо має дуже високий рівень поживності і вельми ніжний смак. Ви захочете напевно запитати, чому телятина є найціннішим і ніжним м’ясом? Відповідь дуже проста — в цьому віці тварина вважається статевонезрілою. До 20-ти місяців теля вживає молоко корови і повноцінний корм, який передбачений для активного його розвитку. Тому телятина вважається чистим і цінних м’ясом.\nЯловичину можна їсти людям абсолютно будь-якого віку. Основне показання для споживання такого м’яса — залізодефіцитна анемія, так як яловичина — це справжній постачальник гемового заліза.\nТакож варто сказати і про те, що яловичина — це незамінний продукт для тих, у кого дуже важливе місце в житті займає боротьба із зайвою вагою. Яловичина включається в раціони дуже багатьох дієт, адже таке м’ясо є пісним. Воно містить мінімум жиру. Також, за рахунок невисокої жирності і калорійності даного м’яса, яловичину можна їсти людям, що страждають на цукровий діабет.\nОсобливо важливо споживати яловичину тим людям, які ведуть активний спосіб свого життя, а саме тим, хто відвідує тренування (фітнес), для яких важливий набір якісної м’язової маси свого тіла.\nДля чоловіків дуже важливо їсти м’ясо яловичини, особливо, якщо ті зайняті фізичною працею. Найбільш правильним варіантом приготування такого м’яса є відварювання. Саме відварна яловичина рекомендована людям, які перенесли серйозні травми, опіки, інфекційні та вірусні захворювання.\nЯк правильно спати? Читаєм


У Варшаві громадське відзначення Національного дня пам’яті жертв геноциду поляків - Польське Радіо\nLidia Iwaniuch 09.07.2017 13:13\nГромадські урочистості мають нагадати полякам про трагічні події на Волині 1943–1944 років\nКладовище в Острувках (Україна)fot. Piotr Pogorzelski (IAR)\nУ Варшаві відбуваються урочистості громадського відзначення Національного дня пам’яті жертв геноциду поляків, що його здійснили українські націоналісти на громадянах ІІ Речі Посполитої, який відзначається 11 липня, у роковини так званої «кривавої неділі».\nУ рамках відзначення роковин заплановано Богослужіння в інтенції жертв на Волині та в Малопольщі, Ходу пам’яті та концерт на площі Красінських.\nВідзначення Дня пам’яті геноциду на Волині та у Східній Малопольщі організовано також у Перемишлі.\nВолинська трагедія – це масові вбивства поляків, здійснені протягом 1943–1944 років, зокрема, Українською повстанською армією на території колишнього Волинського воєводства. До Волинської трагедії часто зараховують також вбивства на етнічному ґрунті на терені Львівщини, Тернопільщини і Станіславщини міжвоєнної Польщі.\nЦі події переважна частина польських істориків називає геноцидом польського народу, а українських – обопільним конфліктом або війною. За підрахунками польських дослідників, під час цієї трагедії загинуло близько 100 тисяч поляків, ще близько 15 тисяч українців загинули у так званих «акціях відплати» Армії Крайової.\nУ 2009 році польський Сейм визнав вбивства на Волині трагедією, що мала «характер етнічної чистки» та «ознаки геноциду». У резолюції, прийнятій 12 липня 2013 року, польський Сейм вжив окреслення «етнічна чистка, що мала ознаки геноциду». Натомість у резолюції, прийнятій Сеймом 22 липня 2016 року, дані події було названо геноцидом.\ntags: hp polskie radio, Волинська трегедія, Волинь, Польща-Україна


Серпень 2015 | Путильщина - смарагд Карпат\nДелегація Путильщини прийняла участь в засіданні організаційного комітету ХХІІ Міжнародного Гуцульського фестивалю\n30 Серпня, 2015 Гуцул\tНемає коментарів\n26 серпня на Надвірнянщині відбулося виїзне засідання організаційного комітету Гуцульського фестивалю. Зібрання відбулось за участю голови Всеукраїнського товариства «Гуцульщина» Дмитра Стефлюка, голови Асоціації органів місцевого самоврядування регіону “Гуцульщини” Ярослава Кікінчука, голови Надвірнянської райдержадміністрації Олександра Кеніза, заступника голови районної ради Івана Степника, міського голови Зіновія Андрійовича та представників восьми делегацій Гуцульського краю (Путила, Косів, Коломия, Верховина, Яремче, Рахів Закарпатська обл., Вижниця Чернівецька обл. та м. Львів). Делегацію Путильщини очолив перший заступник голови районної державної адміністрації Михайло Ямницький, до складу ввійшли – голова районного товариства «Гуцульщина» Михайло Григоряк, заступник голови Всеукраїнського товариства «Гуцульщина» Тарас Ковальчук, представники відділу культури райдержадміністрації Василь Нестор та Олена Грималюк.\nУ ході засідання обговорено програму фестивалю. Новинкою цьогорічного ХХІІ Гуцульського фестивалю стане запалювання символічної Гуцульської ватри захисниками Вітчизни – вояками АТО. За словами організаторів, на святі буде розгорнуто сім фестивальних майданчиків на кожному з яких працюватимуть волонтери та буде встановлено скриньки для збору коштів пораненим українським військовим. До фестивальної програми ввійде виставка декоративно-прикладного мистецтва, в якій приймуть участь близько шістдесяти майстрів. У міському парку ім. Івана Франка працюватиме фольклорне подвір’я. Гостей частуватимуть традиційними смаколиками, які презентуватимуть громади населених пунктів району.\nГоловний майданчик фестивалю буде розміщено на стадіоні «Нафтовик». Прогнозовано на свято завітають більше тисячі учасників. Як зазначив Дмитро Стефлюк, Надвірнянський район на високому рівні проводить підготовку до фестивалю. Саме дійство нестиме патріотично-виховний характер.\nЧленами оркомітету проведено жеребкування, яке визначило в якій послідовності будуть виступати колективи. Зокрема, путильчани виступатимуть на сценічному майданчику сьомими. За інформацією відділу культури райдержадміністрації Путильський район на ХХІІ Міжнародному гуцульському фестивалі представлятимуть колективи в усіх жанрах, визначених Положенням про фестиваль. Мистецтво Путильщини на фестивалі продемострують народний аматорський оркестр народної музики «Полонина», народний аматорський фольклорно-етнографічний колектив «Черемош», народний аматорський театральний колектив «Колиба», троїста музика с. Дихтинець, аматорський вокальний ансамбль, хореографічний колектив «Веселі гуцулята» центру дитячої та юнацької творчості, солісти-вокалісти: Тетяна Кондряк, Юлія Лукіна, Ангеліна Логош, Христина Нестор, гуморист Марія Павлюк. Загалом презентуватимуть таланти Путильщини 22 конкурсних представника.\nНа засіданні огкомітету також зазначено, що в рамках ХХІІ Міжнародного Гуцульського фестивалю надвірнянці також відзначатимуть День міста та День працівників нафтової, газової і нафтопереробної промисловості. Фестивальну естафету Надвірна передасть місту Рахову, Закарпатської області.


Як приготувати фаршировані кальмари та кільця кальмарів.\nГоловна > Спосіб життя > Рецепти > Рецепти до святкового столу з кальмарів: смачно, корисно та вишукано!\n09 грудня 2020, 19:25\nСтрави з морепродуктів – чудове рішення для новорічного столу і не лише. Здивуй гостей фаршированими кальмарами та кільцями кальмарів із соусом айолі – всі будуть у захваті!\nГарячі страви на Новий рік 2021 року: Бик буде задоволений!\n6 чорних оливок без кісточок\n1/2 стручка червоного солодкого перцю\n1/2 стіл. ложки панірувальних сухарів\n2 стіл. ложки рубаної петрушки\n6 новорічних закусок, які вб'ють твоїх гостей наповал\nТушки кальмарів добре вимити, опустити в киплячу підсолену воду на 2 хв. Потім відкинути на друшляк, обдати холодною водою та очистити.\nЦибулю та часник очистити і порубати. Печериці вимити, очистити і дрібно нарізати. М'якуш солодкого перцю теж дрібно нарізати. Обсмажити печериці разом із овочами на олії до готовності.\nРис промити та варити протягом 25 хв. За 10 хв до закінчення варіння до рису додати обсмажені овочі, гриби та рубану петрушку. Посолити, поперчити. Влити біле вино і тушкувати разом ще 5—7 хв. Оливки дрібно нарізати і разом із сухарями додати|добавляти| в рисову масу, добре все перемішати.\nКальмари нафарширувати підготовленою сумішшю і обсмажити в олії з усіх боків до золотистого кольору.\nКільця кальмарів із соусом айолі\nНайкращі м'ясні та рибні страви на Новий рік: рецепти\n600 г тушок кальмарів\nДля соусу айолі горошини перцю подрібнити у блендері. Часник очистити та дрібно нарізати. Базилік вимити, обсушити на паперовому рушнику і обірвати з гілочок листочки.\nПоловину листочків базиліка помістити в чашу блендера, додати часник, перець, жовтки, лимонний сік та подрібнити. Потім, не припиняючи збивання, тонким струмком влити все оливкове масло. Посолити за смаком. Прибрати у холодильник.\nТушки кальмарів розморозити, очистити і нарізати кільцями товщиною близько 1 см. Базилік, що залишився, дрібно порубати і перемішати з сухарями. Яйце злегка збити віночком або вилкою. Борошно насипати у миску. Рослинну олію розігріти.\nКільця кальмарів обваляти в борошні, вмочити у збите яйце і обваляти в панірувальних сухарях. Обсмажувати у фритюрі 3-5 хв до рум'яності. Подати з|із| раніше приготовленим соусом айолі.\nМітки: їжа, морепродукти, новорічний рецепт, Новий рік, рецепт


У селі на Волині парафіяни міняють покрівлю столітнього храму. ФОТО | ВолиньPost\nСвято-Успенському храму села Скригове 28 серпня 2020 року виповниться 120 років. З нагоди цієї дати мешканці вирішили перекрити святиню.\nПро це повідомляє кореспондентка Район.Горохів.\nРаніше покрівля була з сірої бляхи, яка протікала і яку останній раз міняли в 90-х роках. Для того, щоб пам’ятка архітектури не руйнувалася та виглядала не гірше інших церков, наважилися на таку грандіозну та затратну роботу. Куполи мають бути золотими, а решта даху – зеленим.\nРоботи та збирання пожертв проходять продовж двох з половиною місяців і за цей період уже тішить око головний сяючий купол із новим хрестом на ньому. Майстрів для такої справи було знайти нелегко, вони приїхали аж з Прикарпаття.\nТроє чоловіків, які є справжніми професіоналами і працюють на совість, трудяться майже без відпочинку. Їх діяльністю всі дуже задоволені, вдячні жителі постійно підтримують як можуть – добрим словом, смачною їжею та усім необхідним.\nПокупкою матеріалів, розрахунком грошей та їх звітністю займаються небайдужі та відповідальні жителі села. Коштів зібрали багато, хоч село маленьке. Роботи ще багато, тому, відповідно, і грошей не вистачає. Відправляли листи у великі фірми Луцька та Горохова з проханням про благодійну допомогу. Зокрема, голова районної ради Тарас Щерблюк особисто від себе зробив чималу пожертву.\nУ зв’язку із коронавірусом райдержадмістрація відповіла, що не може поки що виділити допомогу.\n«Краса храму – це обов'язок всіх прихожан. Кожна святиня – це плід праці наших батьків, матерів, дідусів і бабусь. За добрим станом і красою церкви потрібно постійно слідкувати і підтримувати. У цьому році виникла необхідність у перекритті нашої церкви, так як стара покрівля почала протікати. Село дуже маленьке і самим нам не впоратися із цією проблемою.\nЗа підтримки всіх жителів села, вихідців із нього, прихильників та просто небайдужих людей ми зробимо добру справу – перекриємо наш храм, який 28 серпня 2020 року святкуватиме 120-річчя. Вдячні Богу, що постійно збільшується число жертводавців, які прагнуть допомогти та підтримують нас матеріально. Щиро всім дякуємо за ваші пожертви, нехай Бог сторицею віддасть Вам, Вашим родинам за Вашу небайдужість», – каже екссільська голова Наталія Шанковська та додає реквізити для пожертв.\nСвято-Успенська релігійна громада,\nСело Скригове, Горохівський район\nФілія – Волинське обласне управління Горохівське ТВБВ\nІдент. код 37833900\nТеги: Скригове, храм, покрівля\nІгор 08 липень, 14:43\nПопівство до чого не торкнеться, все паплюжить... Ось так зникають пам'ятки...\nСергій Дмитрук 09 липень, 06:20\nОстаній раз церкву перекривали у 2000 році, а не в 90-х прошу врахувати і виправити достовірні дані.Дякую.\n08 липень, 05:45\n08 липень, 04:28\nРуїни храмів на Волині на столітніх фотографіях\n20 липень, 02:10\nУ місті на Волині обікрали церкву\n01 липень, 09:32\n22 червень, 16:03


Туреччина відкликала посла із Стокгольма через визнання Швецією геноциду вірмен - Світ - TCH.ua\nСвіт 11 березня 2010, 21:37\nВ Анкарі вважають, що рішення шведського парламенту було прийняте на догоду ряду внутрішньополітичних інтересів.\nТуреччина вирішила відкликати для консультацій посла із Стокгольма і скасувати запланований на 17 березня візит прем'єр-міністра Тайїпа Ердогана до Швеції у відповідь на ухвалення 11 березня парламентом цієї країни резолюції з визнанням геноциду вірмен в Османській імперії, говориться в заяві турецького уряду, розміщеному на його сайті.\n"Ми рішуче засуджуємо рішення, прийняте в парламенті Швеції. Наш народ і уряд відкидають це рішення, позбавлене основи і повне великих помилок", - наголошується в документі.\nВ Анкарі, як мовиться в заяві, вважають, що рішення шведського парламенту було прийняте на догоду ряду внутрішньополітичних інтересів і "не личить відносинам між Туреччиною і Швецією і близьким зв'язкам і дружбі між народами двох країн".\nРаніше Туреччина досить різко відреагувала на прийняття 4 березня Комітетом з міжнародних справ палати представників Конгресу США резолюції про визнання геноциду вірмен і відкликало для консультацій посла у Вашингтоні.\nТуреччина традиційно відкидає звинувачення в масовому знищенні близько 1,5 мільйона вірменів у роки Першої світової війни і вкрай болісно реагує на критику з боку Заходу в цьому питанні.\nАнкара неодноразово попереджала, що прийняття резолюції завдасть шкоди зусиллям з нормалізації турецько-вірменських відносин після підписання в жовтні минулого року у Швейцарії главами МЗС Туреччини та Вірменії протоколів про встановлення дипломатичних відносин та розвитку двосторонніх зв'язків.\nМіж Туреччиною і Вірменією відсутні дипломатичні відносини, кордон між двома країнами закритий з 1993 року за ініціативою Анкари. Складні відносини між двома країнами викликані рядом обставин, пов'язаних, зокрема, з позицією Туреччини в питанні врегулювання карабаської проблеми та гострої реакцією на процес міжнародного визнання геноциду вірмен.\nФакт геноциду вірменського народу визнаний багатьма державами. Першим це в 1965 році зробив Уругвай, прикладом якого пішли Росія, Франція, Італія, Німеччина, Голландія, Бельгія, Польща, Литва, Словаччина, Швеція, Швейцарія, Греція, Кіпр, Ліван, Канада, Венесуела, Аргентина, 42 штати США. Геноцид вірмен визнали також Ватикан, Європейський парламент, Всесвітня рада церков.


Ви просто не вмієте їх готувати – Повага\nВи просто не вмієте їх готувати\n30 Вересня 2019 5 Липня 2021 01896\nЯ вже давно усвідомила, що критикам фемінізму і феміністок не догодити, хай би навіть ми викрутилися на стрічку Мьобіуса. Часто це пов’язано із тим, що вони практично ніколи не критикують нашої роботи і наших творів із контексту знання хоча б якихось базових речей. По суті, вони критикують не нас, а свої уявлення про те, що ми робимо – та й то не завжди. Часто це такий цікавий проективний тест, коли люди приписують тобі те, що вони на твоєму місці робили б, якби могли, або просто інфантильне виливання фрустрації на безпечний об’єкт, який гарантовано не прийде і не надає по дупі за гидку поведінку.\nОкремий цікавий момент в цих закидах – це повторюваність і передбачуваність теорій змови та світового закулісся, без якого пояснити нашу поведінку нашим критикам не виходить.\nПерше і основне звинувачення – це, без сумніву, те, що ми не захищаємо права чоловіків. Логіка за цим звинуваченням проста: якщо ви хочете рівності, маєте спочатку зробити добре нам, а ми вже подивимося, чи вам щось із барського стола прав перепаде, чи ви заслужили, чи достатньо добре старалися. Причому від чоловіків, навіть найзапекліших активістів чоловічого руху, такого ніхто не чекає і не вимагає (і як тут не згадати, що перша і тривалий час єдина на пострадянському просторі організація, яка займалася захистом прав чоловіків, була організація солдатських матерів, які, зокрема, боролися проти дідівщини в радянській армії). У цьому ж напрямку і звинувачення у тому, що ми не боремося проти призову в армію (ніби це феміністки його придумали і феміністки керують воєнкоматами і арміями).\nДруге найпоширеніше звинувачення – це те, що ми ненавидимо чоловіків. Типу, якби любили – мовчали б. Так само сприймається й очікування дорослої відповідальної етичної поведінки від чоловіків, відмова сприймати насильство з їхнього боку як природний катаклізм, якому ніхто не може зарадити. Коли феміністки чекають, що чоловіки поводитимуться відповідально і порядно – це така страшна ненависть, що наступний етап це, певно, легендарні феміністські концтабори. (про це я трішки згадувала минулого разу.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Хто всрався? Невістка, або феміністки і шльондрошельмування\nТретє звинувачення, яке ми поділяємо з багатьма іншими правозахисними сферами – це так зване «грантожерство». Мабуть, в уяві цих людей десь ростуть чарівні грантові дерева, які ми обсідаємо і обжираємо, як та сарана. Це звинувачення виглядає особливо дивно, якщо згадати, що 95 відсотків грантової допомоги отримують державні установи, а з усіх правозахисних сфер захист жінок чи не найбідніший. Це я вже мовчу про те, скільки ґрунтовних заявок треба розписати і подати, щоб отримати фінансування хоча б на один проект – і як потім ведеться звітування чи не за кожен цент.\nПричому, щоб ваша заявка мала шанси на успіх, ви маєте не лише добре знати ситуацію на місцях, а й фахово володіти мовою і понятійним апаратом донорів, які мають мало спільного з іншими сферами. Плюс сам грантовий процес передбачає довгі проміжки часу – від оголошення конкурсу до розгляду заявок, від визначення переможців до переведення коштів (і купа донорів чекає, що ви зробите всю роботу своїм коштом, а потім дасте їм фінансовий і описовий звіт, а вони вже за результатами ваших звітів вирішать, компенсувати вам ваші витрати, чи обійдетесь).\nОкремо смішно ці звинувачення звучать в країні, де учасникам Майдану регулярно закидали міфічні західні гроші і печивко Нуланд. Але, вочевидь, майданівці це героїчні борці (ніяких жінок, тільки суворі дядьки!), а феміністки – це продажні жадібні «грантожерки» без натяку на власні ідеї чи принципи, які руйнують українські родини (чи що ми там руйнуємо) на замовлення невідомих закордонних донорів, які нам ці гроші дають по першому свистку. Або, може, просто скидають пачками з таємних невидимих літаків, як Диво-жінки, я не знаю.\nЩе одна особливість цих звинувачень – це по поведінці однієї феміністки (чи жінки) роблять глобальні висновки про весь рух загалом. Я мала з тим чимало клопоту в роки популярності «Фемен», бо будь-які спроби говорити про права жінок поза колом однодумиць наштовхувались або на хамство – мовляв, цицьками розмахувати це не тут, або на претензії – мовляв, яка ж ти феміністка, якщо цицьки не показуєш.\nІ навіть базові знання в цій сфері не рятують критиків феміністок від дивних висновків, і тим більше від вказівок, як нам займатися фемінізмом. Днями ми мали чудову нагоду побачити, як критик феміністок критикує їхню роботу і демонструє оці згадані мною звинувачення – але посутньо каже правильну річ: якщо ми феміністки, нам варто займатися саме правами жінок, адже фемінізм – це про звільнення жінок від пригноблення, насильства і експлуатації.\nАле давайте подивимося конкретніше на оцей наш останній випадок.\nІсторія, навколо якої все закрутилося (цього разу):\nПрес-секретарка нашого нового президента Юлія Мендель відтягує від Зеленського журналіста, який хотів задати йому питання – і в ході обговорення цього випадку випливає, що це не перший і не останній раз, коли вона так робить (вже не згадуватимемо, що це не робота прес-секретаря, це робота охоронців – якщо вже вони сприймають наближення людини до нього як загрозу).\nОтже, пан Дмитро незадоволений тим, що медійниці, які обурювалися фразою Порошенка про «дорогеньку» чи тим, що керівник ОПУ Андрій Богдан намагався приобійняти журналістку, яка задавала йому питання, не стали на захист чоловіків, яких штовхала і відтягувала пані Мендель.\nЦе якраз оте перше звинувачення, яке ми розглядали вище. Отже, якщо феміністки не захищають права чоловіків – то всі розмови про рівність, якої вони прагнуть, це маніпуляції, а роблять вони це заради грантів.\nАле якщо ми повернемось до витоків феміністської теорії і згадаємо, що сексизм – це упередженість щодо жінок, яка уможливлює пригноблення, експлуатацію та насильство проти них, то стане очевидно, що сексизму тут нема ані з боку пані Мендель, ані з боку медійниць, які не кинулися грудьми захищати колег-журналістів.\nУ ненависті до чоловіків він їх не звинуватив, але «грантожерство» згадав, куди без цього.\nПлюс, тут можна побачити цікавий виверт – він робить вигляд, що ситуації Богдана з журналісткою і Мендель з журналістом ідентичні у плані владних розкладів (певно, так риба не зважає на воду, в якій плаває). Але ми цілком свідомі того, що ми живемо в умовах патріархату, і для жінок небезпека насильства з боку чоловіків існує завжди, а з боку чоловіків при владі ця небезпека зростає. Насильство з боку жінок проти чоловіків – навіть в умовах протилежного владного розкладу: вона при владі, він ні – відбувається значно рідше.\nТак само він, отримавши від двох медійниць відповіді, які його не влаштували, узагальнив їх і оголосив усю діяльність з протидії сексизму проти журналісток маніпулятивною.\nАле, як відомо, з двох невірних посилок слідує що завгодно, включно із пирогом з рибою. Наш сьогоднішній пиріг з рибою (тобто те єдине, що він сказав правильно) – це те, що ми маємо говорити про права жінок. Включно із правом конкретної жінки бути непрофесійною і неввічливою – і всіх решти жінок не нести при цьому групової відповідальності за її дії, і за бажання чоловіків перекласти необхідність боротися за свої права на феміністок.\nУкраїнці, українець і люди… Уряд запропонував програму до 2025 року\nЯк це – бути жінкою в кіноіндустрії?\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 14 Листопада 2018 5 Липня 2021\n«З візками не можна»: батьки подали колективний позов проти лікарень, суд відмовив\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 30 Вересня 2018 5 Липня 2021\nКампанія проти сексизму в медіа й політиці "Повага" 3 Жовтня 2018 5 Липня 2021


Китайська кішка - один і мало вивчених видів сімейства котячих на Землі. Інші назви - Гобійського сіра кішка, пустельна кішка і гірська кішка. Своє офіційне ім`я Felis bieti удостоїлася отримати в честь священика, який приїхав в Тибет як місіонер.\nУ перекладі з китайського назва означає, що це кіт, який проживає в пустелі з малою рослинністю. Експерти, які зібралися на спеціальних зборах, в 1992 році присвоїли назву цього виду Китайська гірська кішка. Таке рішення прийняли, спираючись на особливості поширення цих хижих тварин.\nКитайська кішка (Felis bieti).\nАреал проживання щодо обмежений. У провінціях Китаю, таких як Сичуань, Ганьсу, Цинхай, Нінся і Сіньцзяні, а також на півдні Монголії населяє степи і гірські місцевості.\nКитайська кішка покрита густою щільною шерстю, з рясним підшерстям. Залежно від сезону довжина і забарвлення хутра трохи варіюються. У літні місяці шерсть стає коротшим, забарвлюється в сіро-жовті тони. З настанням зими їх хутро стає густіше і довше, набуваючи сіро-коричневі відтінки.\nГобійського сіра кішка мешкає в степах і гірських місцях.\nВся «Шубка» Китайської гірської кішки прикрашена ледве помітними сірими смугами. Нижня частина тіла також піддається сезонному зміні кольору. Влітку вона білувата, змінюється на жовтувату взимку.\nКитайські кішки - досить великі, від шістдесяти сантиметрів до метра. Середня маса тіла 6 кг, але може досягати 9. Хвіст товстий, з поперечними кільцями.\nКитайські кішки - невеликі тварини, і за зовнішнім виглядом дуже схожі з нашими домашніми Мурка.\nЙого довжина, в середньому, тридцять сантиметрів. Голова широка, з великими вухами, вгорі яких стирчать пензлика до трьох сантиметрів. Живуть десять - дванадцять років. Гобійського сіра кішка зовні дуже схожа з Очеретяним котом.\nДля розмноження Китайська кішка вибирає приховані місця. Для цього підходять нори, земляні та скельні печери, стовбури порожнистих дерев. Шлюбний сезон проходить з січня по березень. І вже через два місяці в родині з`являється поповнення з двох - чотирьох малюків, які стануть самостійними в семимісячному віці, а статевозрілими - в рік.\nАктивна Китайська кішка в нічний час і рано вранці. Вдень вона відпочиває в своїх сховищах. У харчовий раціон цих милих хижаків входять гризуни, комахи, рептилії і пернаті. Завдяки добре розвиненому слуху, кішки виявляють під землею кротів і цокоров. Коли вони опиняються на п`ятисантиметрової глибині, кицька миттєво вириває їх з-під землі.\nОсобливу активність ці кішки проявляють в нічний час доби і рано вранці.\nКитайська кішка є вкрай рідкісним видом. Всього налічується менше десяти тисяч особин. На жаль, їх кількість продовжує зменшуватися. Боротьба з гризунами за допомогою отрут і хімікатів вбиває і цих дивовижних тварин. Чималої шкоди завдає і діяльність людини. Хутро тваринного використовують для пошиття традиційних китайських капелюхів. Занесено до Червоної книги і Додаток II CITES.\nAnimalUkr.ru » Гризуни » Китайська кішка. Скільки ще сюрпризів зберігають ці мурки?


ЄС може призупинити видачу віз для білорусів | Новости в 'Час Пик'\nЄС може призупинити видачу віз для білорусів\nЄвропейський Союз може призупинити видачу віз для громадян Білорусі через зростання числа нелегальних мігрантів, які перетинають білорусько-литовський кордон.\nПро це 12 червня в ході позачергового спільного засідання комітетів Європарламенту у закордонних справах і громадянських свобод, юстиції та внутрішніх справ, заявила комісар з питань внутрішніх справ ЄС Ілва Йоханссон, передає Час Пік.\n"Я також відповідаю за візову політику і можу сказати, що готова вжити заходів щодо припинення візового режиму для білорусів у цій ситуації. Ми, звичайно, повинні забезпечити контакт з простими людьми Білорусі, але це питання можна розглянути", - сказала вона.\nВона також додала, що мігранти не повинні ставати інструментом для досягнення політичних цілей, і що Литва повинна мати достатню підтримку з боку ЄС.\nЗ початку року литовська влада затримала на кордоні з Білоруссю понад 1600 мігрантів, що в 20 разів перевищує торішній показник. Багато з них є вихідцями з країн Близького Сходу та Африки.\nЧитайте також: ЄС продовжив санкції проти Росії через дестабілізацію ситуації в Україні


Півострів суворого режиму. Життя в Криму після карантину | НикВести — Новости Николаева\nHibiki Connection - Cha-Ka-Too (Sunset Mix)\nПівострів суворого режиму. Життя в Криму після карантину\n22:02, 09 Августа, 2020\nПандемія коронавірусу призвела до запровадження обмежень у всьому світі. Але якщо в демократичних країнах їх викликав лише вірус, то в автократичних карантин став виправданням для посилення репресій, переслідування опозиції тощо. Частини української території, яка перебуває під контролем Кремля, це також стосується. На прикладі Кримського півострова ми розкажемо, яким буде життя на окупованих територіях після карантину. Розібратися в ситуації нам допоміг Алім Алієв, заступник генерального директора Українського інституту.\n«Карантин та історію з пандемією російська окупаційна влада сприйме як чергову можливість закупорити півострів і налякати насамперед тих, хто має зв’язки з континентальною частиною України», — пояснює Алім Алієв. За його словами, ФСБшники почали попереджати людей під час виїзду з півострова на материк, що таку поїздку можна здійснити тільки один раз під час карантинних обмежень.\n22 липня вже після перших карантинних послаблень росіяни ускладнили правила перетину адміністративного кордону з Кримом для українців з місцевою реєстрацією. Якщо раніше громадяни з кримською адресою в українському паспорті могли перетинати пункти пропуску без проблем, то тепер співробітники ФСБ почали вимагати в людей показувати російський паспорт. А якщо його не було, то подорожуючим виписували штраф.\n«Російська влада хоче, щоб кримчани не просто отримали російський паспорт, а й користувалися ним. Український паспорт для них — це як червона ганчірка для бика», — додав Алім.\nБагато українців вирішили цього літа не їхати до рідних у Крим. Українці півострова також відклали поїздки на материк на невизначений термін. У червні пасажиропотік між окупованою територією та вільними українськими землями скоротився у 100 разів.\nКрим у інформаційному плані — особлива територія. Із 2014 року тут не тільки немає проукраїнських видань, а й існує дефіцит навіть російських опозиційних видань, які вільно діють та продаються в самій Росії. За даними Кримської правозахисної групи, на півострові обмежують доступ до більшого переліку сайтів, ніж у Росії. Немає там і незалежних від окупаційної влади релігійних видань чи видань національно-культурних товариств.\n«Росіяни обмежили доступ людей в Криму до інтернет-ресурсів та телебачення, а зараз ми говоримо й про обмеження фізичного пересування. Для того, щоб кримчани мали менше професійних зв’язків, емоційних зв’язків між півостровом та континентальною Україною. Люди, яких раніше запрошували на семінари та конференції, тепер не можуть виїхати звідти», — каже Алієв.\nЦього року український парламент розширив пільги для кримчан для вступу в вищі навчальні заклади України (до речі, вступну кампанію продовжили до 20 серпня). Але скористатися пільгами зможуть лише найбільш настирливі випускники.\n«Іде боротьба як з нашої сторони, так і з їхньої, за нове покоління: за дітей і за молодь. Росіяни їх і надалі мілітаризуватимуть, а наше завдання не тільки розказати їм щось про Україну, а й дати критичне мислення, розказати, що насправді відбувається», — каже Алім Алієв.\nЙмовірно, після карантину росіяни й надалі блокуватимуть доступ кримської молоді до освіти, продовжуючи водночас агітаційно-пропагандистську роботу з новим поколінням жителів півострова.\nОфіційно Україна багато разів заявляла, що не застосовуватиме силу для повернення своїх територій, а діятиме виключно дипломатичним шляхом. Серед останніх кроків — домовленість із Панамою про застосування санкцій проти суден, які незаконно заходять у порти Криму під панамським прапором. Про важливість кримської тематики у міжнародній роботі свідчить і призначення кримчанки Еміне Джапарової першою заступницею глави МЗС України.\n«Епідемія — дуже добрий час для того, щоб посилювати наші дипломатичні зусилля. І soft power, і hard power мають бути посилені за кордоном», — говорить Алієв.\nЖиття в окупованому Криму\nАвторитарний російський уряд скористався нагодою, щоби посилити свою владу на півострові. Доходить до смішного: нещодавно у селищі під Ялтою козак намагався нагайкою покарати напівоголеного туриста на пляжі.\nВодночас протести у російському Хабаровську, Санкт-Петербурзі, Москві та інших російських регіонах свідчать, що ситуація у самій Росії хитка. Чи зможе вона зберігати контроль ще й над окупованими територіями?\n«Люди перебувають у цьому карантинному режимі, сидять вдома, втрачають роботу, не мають гарантій. Тому люди екстраполюють накопичену негативну енергію в такі дії», — пояснює природу російських протестів Алім Алієв.\nАле навіть якщо на півострові почнеться якесь незадоволення, росіяни реагуватимуть на нього більш жорстко.\n«Крим досі, — і я думаю, що росіяни це розуміють, — не є російським регіоном. Тому росіяни будуть якомога більше та жорсткіше притискати протестні виступи в Криму. Для них важливо не просто мілітаризувати півострів і не просто завезти туди техніку. Для них важливо, — каже Алім Алієв, — щоб люди, які живуть на півострові, думали “по-русски”».\nАндрій Яніцький, Громадське\nСенкевич призвал своих оппонентов «сняться» с выборов мэра Николаева в его пользу: «Мы все думаем об интересах города»\nЮлия Бойченко Сегодня 09:58\nСенкевич возмутился, что николаевцы отказываются носить маски в маршрутках, а потом требуют лечить их бесплатно\nЮлия Ткач Вчера 19:05\nКатерина Середа Вчера 14:25\nКатерина Синявская Вчера 08:00\nважные новости / 23 сентября, 2020


Ціна нафти Brent опустилася нижче 71 долара за барель | Вежа\nЦіна нафти Brent на 1,6% нижче рівня закриття попередніх торгів.\nСтаном на сьогодні нафта Brent торгується на позначці в 70,55 доларів за барель.\nВідповідні дані оприлюднили сьогодні, 9 листопада, на Bloomberg.\nЦіна північноморської нафти марки Brent сьогодні вдень, 9 листопада 2018 року, опустилася нижче позначки в 71 долар за барель.\nСтаном на сьогодні ціна нафти Brent балансує на рівні 70-71 доларів за барель. Це, в свою чергу, на 1,6% нижче рівня закриття попередніх торгів.


додому Техніка та комп'ютери Смартфон Samsung Galaxy J1: характеристики, інструкція, відгуки\nТрохи про виробника і модельному ряді J\nSamsung Galaxy J1. Характеристики смартфона\nКомплектація Samsung Galaxy J1\nСьогодні ми будемо робити невеликий огляд на смартфон Samsung Galaxy J1. Напевно, всі знають, якою ціною південнокорейському виробникові далася така слава, яку він знайшов на ринку мобільних пристроїв. Основу арсеналу компанії складають саме бюджетні пристрої. Апарати фірми завжди мають хороше співвідношення ціни і якості, що відповідають тому чи іншому сегменту, в якому вони розташовані. Це ж поширюється і на смартфон Samsung Galaxy J1, який став предметом нашого сьогоднішнього огляду.\nВідрізняються пристрою південнокорейського виробника в тому числі і надійної складанням. Вони часом мають непогані технічні характеристики. Саме вони пробивали для компанії шлях до слави, яку вона здобула в даний час, завдяки їм (але не тільки їм) виробник зміг піднятися практично на вершину. Але зараз помічена така тенденція, що “Самсунг” відмовляється від колишніх схем, поступово прибираючи з асортименту недорогі пристрої і замінюючи їх на більш продуктивні, але і більш дорогі моделі.\nНапевно, керівництво компанії вирішило, що бренд досить зміцнився на ринку і тепер можна працювати в цьому напрямку. Швидше за все, за задумом розрахунок робиться виключно на високу популярність пристроїв компанії. Теоретично модельний ряд J повинен був стати найбільш продаваним серед усіх апаратів фірми. Але на практиці виявилося, що ефективність самої першої моделі, наприклад (а це Samsung Galaxy J1, відгуки про який ми наведемо в даній статті), виявилася гіршою, ніж “Люмія”, випущена “Майкрософтом”. Виходить, що J1 неефективний? Напевно, так, так і є.\nСкладається враження, ніби бюджетна лінія створювалася цілою армією прихильників відповідного думки. Якщо говорити відверто, то Samsung Galaxy J1, відгуки про який швидко поширилися по інтернету, – це просто якийсь непотрібний в плані начинки апарат, який насправді не виправдовує витрачених на його купівлю грошей. Напевно, по праву телефон можна назвати особистим антирекордом південнокорейського виробника.\nТим не менш, яким би сумним все здавалося, не будемо забувати про те, що Samsung Galaxy J1, характеристики якого все-таки заслуговують уваги, поставляється на ринок смартфонів в різних модифікаціях. Серед них є версія з модулем, що дозволяє працювати в мережах четвертого покоління, тобто з підтримкою LTE. Ця ж модифікація оснащена трохи іншою платформою, яка працює більш оперативно. От придбання такого телефону може мати сенс на відміну від оригінальної стандартної версії. А ми тим часом розглянемо основні параметри пристрою.\nАпарат поставляється в магазини і салони стільникового зв’язку з операційною системою сімейства Android версії 4.4.4. Матриця екрану виконана за технологією TFT. Діагональ дисплея складає 4,3 дюйма. При цьому його дозвіл – 480 на 800 пікселів. Функції автоматичного регулювання рівня підсвічування немає. Щільність – 217 пікселів на дюйм. Сенсорний екран ємнісного типу.\nSamsung J100F Galaxy J1 оснащується акумулятором літієво-іонного типу, що має ємність 1850 міліампер на годину. Як запевняє потенційних покупців південнокорейський виробник, смартфон зможе витримати близько 10 годин в режимі безперервної розмови в мережах третього покоління, 40 годин безперервного відтворення музики, 9 годин перегляду відео або фільмів. Час роботи в інтернеті за допомогою Wi-Fi може скласти 9 годин при мінімальному рівні підсвічування.\nУ телефон Samsung Galaxy J1 вбудований процесор сімейства Spreadtrum. У ньому працюють одночасно два ядра, максимальна тактова частота яких може досягти позначки в 1,2 гігагерца. Обсяг оперативної пам’яті – 512 мегабайт. У модифікації SM-J100F він збільшений до 768 МБ. Не дуже-то й велика різниця по факту, але все-таки буде трохи легше справлятися з багатозадачністю. Для зберігання персональних даних власникові телефону виділено 4 гігабайти. Присутня підтримка зовнішніх накопичувачів об’ємом аж до 128 ГБ.\nДозвіл основної камери становить 5 мегапікселів, фронтальна – всього лише 2. Для нічної зйомки передбачена світлодіодна спалах, а для отримання хороших (відносно) знімків була вбудована функція автоматичного фокусування на об’єкті. Телефон дозволяє використовувати відразу дві сім-карти. Це модифікація DS (“Дуал сім”). Перш ніж їх застосовувати, треба буде обробити за стандартом MicroSIM.\nСмартфон може використовувати стільникові мережі другого і третього покоління. Wi-Fi взаємодіє з діапазонами b, g, n. Щоб передати файли між двома пристроями, можна скористатися модулем блютуз версії 4.0. Для синхронізації з комп’ютером або ноутбуком потрібно використовувати кабель стандарту MicroUSB. У тривимірному просторі розміри апарату наступні: у висоту – 129, у ширину – 68,2, а в товщину – 8,9 міліметра. При цьому маса пристрою дорівнює 122 грам.\nІнструкція, як і інші елементи документації, навряд чи зацікавить потенційного (або фактичного) покупця. Правила першого запуску смартфона у нас вже міцно закарбувалися у головах, а особливу цінність серед документів буде представляти лише гарантійний талон. Крім цих елементів у комплект поставки увійшли акумулятор для апарату, зарядний пристрій, кабель типу MicroUSB-USB 2.0 до нього. Ну і власне, сам телефон.\nЗ самого першого погляду стає зрозуміло, що перед нами не що інше, як найбільш типовий представник пристрої під управлінням операційної системи сімейства “Андроїд”, вироблений улюбленої південнокорейською компанією. Однак не все так погано. Насправді предмет нашого сьогоднішнього огляду досить якісно і цікаво збитий. Навколо екрану пристрою простягається невелика окантовочка, яка автоматично робить апарат в деякому плані цікавіше.\nЯкщо ми будемо говорити про естетику, то нічого нового тут, в принципі, немає. Все, що типово для смартфонів компанії “Самсунг”. На ринку мобільних пристроїв модель представлена в трьох колірних комбінаціях. Перші дві цілком стандартні. Це біле рішення (з перламутровим відливом), а також чорне. Ну а третя варіація – синє забарвлення.\nВеликий плюс в скарбничку смартфона – пластик, з якого виготовлений корпус апарату. Його якість дійсно на високому рівні, хочеться довго і безупинно хвалити співробітників фірми за відмінну роботу в цьому напрямку. Пластик, який застосовувався при виготовленні цього смартфона, дуже вигідно виділяє його на тлі аналогічних конкурентних пристроїв. А тепер поговоримо про елементи управління.\nТут присутня клавіша, за допомогою якої ми можемо відрегулювати гучність апарату. Вона також дає можливість змінити звуковий на беззвучний режим або на вібро. Загалом, ця сама що ні на є звичайна клавіша-гойдалка регулювання гучності.\nНа протилежній стороні можна помітити кнопку живлення телефону. За допомогою натискання на неї пристрій можна блокувати і розблокувати, а також включити або виключити.\nТут у нас розташувався роз’єм для синхронізації з персональним комп’ютером або ноутбуком. Це MicroUSB версії 2.0. Він же використовується і для підзарядки апарату за допомогою з’єднання з пристроєм або від електричної мережі.\nНічого особливо цікавого. Тільки гніздо, в яке підключається дротова стереогарнітура (навушники) стандарту 3,5 міліметра.\nТут у нас кришка. Якщо ми її знімемо, то зможемо знайти під нею акумулятор, а також слоти для сім-карт, оброблених за стандартом MicroSIM. Якщо ви придбаєте модифікацію тільки з одним гніздом, то замість другого побачите звичайну кришку. Тут же розташувався слот для установки зовнішнього накопичувача формату MicroSD.\nАпарат в руці лежить непогано, нікуди не вислизає. У деякому роді навіть зручно. За це спасибі треба сказати знову ж співробітникам компанії, які не полінувалися і зробили нарешті приємний пластик. З легкістю пристрій ховається в кишенях. Механічна клавіша під екраном призначена для швидкого згортання програм. Крім неї є два сенсорних елементів керування.\nОтже, які переваги апарату відзначають відгуки? Сюди потрапили:\n– Гарна якість зв’язку.\n– Непоганий мікрофон.\n– Вібродзвінок середній інтенсивності.\n– Єдиний мікрофон. Він хоч і якісний, але в галасливій обстановці передасть ваш голос дуже тихо.\nДійсно, вартість апарату становить десять тисяч рублів. За ці гроші можна спокійно купити смартфон Lumia 640, який за характеристиками однозначно перевищить свого конкурента. Та й всередині сегмента з “Андроїдом” можна знайти чимало більш продуктивних моделей за тією ж ціною.\nпопередня статтяСмартфон Lenovo Vibe Z2: опис, характеристики і відгуки\nнаступна стаття“Нокіа Х6”: характеристики, інструкція, фото


Історична довідка | Добромильська міська територіальна громада\nДобромильська громада » Історична довідка\nТериторія Добромильського краю була заселена з давніх часів, а перші сліди людської діяльності виявлено в басейні Сяну, зокрема в околиці Передільниці. У IV–II тисячолітті до Р. Х. (бронзовий вік) тут перебували різні племена. На їхніх поселеннях біля Комаровичів, Міженця, Дешичів, Грушатичів, Дроздовичів, Передільниці знайдені фраґменти глиняного посуду, крем’яні відщепи, недопалені рештки людських зубів, кістяні вироби та ін..\nУ середині І тисячоліття до Р. Х. територію заселили численні фракійські племена. З їх приходом змінилися традиція поховань, стиль забудови поселень, появилися нові типи виробів (горщики з пологими вінчиками, глечики з вушками, орнамент у вигляді круглих ямочок). Поселення цих племен досліджені поблизу Дешичів і Передільниці.\nУ І ст. до Р. Х. – ІІ ст. нового літочислення землі краю були в зоні римського впливу. Це створило умови для проникнення сюди нової матеріальної і духовної культури, провадження інтенсивної торгівлі, що підтверджують, передовсім, знайдені монети. Значні зміни пов’язані з т. зв. великим переселенням народів, появилися слов’янські племена (кінець V ст.). Відомо, що в VI–VIІI ст. тут проживали дуліби і хорвати (околиці Дроздовичів і Нижанковичів). Військово-політичну ситуацію в Х–ХІ ст. визначали сусіди-угорці. Це обумовило особливу систему оборони , фрагменти якої збереглися біля Библа і Посади Новоміської.\nУ другій половині Х ст. князь з чеської династії Перемисловичів заснував Перемишль. На 1077 р. припало фактичне виникнення Перемишльського князівства, через його територію якого пролягали важливі шляхи. Друга половина ХІ – початку ХІІІ ст. характеризувалася численними династійними війнами, з чого користали сусідні володарі. Ухвалою Любечського з’їзду князів (1097) територія сучасної Добромильщини склала володіння Ростиславичів (Перемишльське князівство), яке до навали орд Батия майже чотири десятиліття було ареною тривалих, кровопролитних міжусобних воєн.\nУ 1340 р. Галицько-Волинська держава розпалася, а її галицьку частину захопила Польща. Для позначення цієї території в 1366 р. була вжита назва Червона Русь. Поступово впроваджувалася польська адміністративна система (земельне і повітове управління, королівщини). Добромильщина опинилася в складі Перемишльської землі.\nРозпочався процес дарування земель магнатам за вірну службу королю або його васалу. Так у краю в 1374 р. появилися Гербурти, котрі вже в ХVІ ст. володіли Добромилем та 14 навколишніми селами. Найвідомішим з цієї династії на початку XVІІ ст. був Іван Фелікс Гербурт. За участь у антикоролівському виступі потрапив до в’язниці. Звільнений під чесне слово, що більше ніколи не буде виступати проти королівської влади і без дозволу покидати Добромиль, де мав постійно проживати. Там він зайнявся культуно-просвітницькою працею, заснував друкарню для видання книжок. Практично всі свої маєтки він заставив під позичені гроші для реалізації своїх амбітних планів. Його син Лев Іван, не маючи змоги заплатити цей борг, у 1622 р. відмовився від застави на користь кредиторів. Тоді ж він прийняв монаший постриг у місцевому монастирі, де близько 1631 р. помер і був похований у підземеллі. З його смертю родина Гербуртів по чоловічій лінії припинилася. Кредитори, більшість з яких була споріднена між собою, розділили заставлені землі і маєтки. Так, Добромилем і сусідніми селами почергово володіли Конецпольські, Красінські та Любомирські. Власниками сіл низинної частини були Корнякти, Кміти, Мнішеки, Мадалінські, Любомирські та ін.\nУ першій половині XV ст. стара українська знать, якій на території краю належало близько 70 поселень, була урівноправнена з польською шляхтою. Майже третина цих сіл, що лежали на південь від Нижанковичів і утворювали суцільний масив, належала Бибельським. Три родини – Боратинські, Ґдешицькі та Риботицькі – сукупно володіли майже 20 селами, які межували на заході та сході із розлогими маєтками Бибельських. Решта поселень, розсіяних між володіннями названих магнатів, належала 25 родинам. Більшість з них намагалися отримати підтвердження на свою власність. Так появилися документи з першими письмовими згадками про існуючі поселення під їх польськими або латинськими назвами: Комаровичі (1361), Грушатичі (1361), Пацьковичі (1361), Болозва (1406), Боневичі (1406), Велюничі (1407), Нижанковичі (1408), Дроздовичі (1436), Міженець (1436), Боршевичі (1441), Ґдешичі (1467), П′ятниця (1467), Княжпіль (1472), Мігово (1472), Поляна (1508), Кропивник (1541) та ін. Цілком очевидно, що ці поселення вже тривалий час існували, а їхні мешканці займалися обробкою ріллі, полюванням, рибальством, бортництвом та іншими промислами. Так, документи засвідчуть, що Библо в 1390 р., а Боневичі в 1407 р. отримали підтвердження своїх привілеїв, наданих ще в 1323 р.\nЗа правління короля Владислава ІІІ Варненчика українська знать була урівноправнена з польською шляхтою. В числі перших підтвердження привілеїв на колишні володіння отримав рід Бибельських власного гербу. Деякі представники цього роду додавали до наявного прізвища ще й назву Новоміський. Засновником династії вважають Ходка, котрий по жіночій лінії був споріднений з династією Романовичів. У тексті королівської грамоти від 25 липня 1361 р. вперше згадане с. Бибел:\nУ господарстві була поширена двопільна система – частину земель засівали, а решту використовували під пасовисько. Через рік було навпаки. Найбільше культивували жито і овес, а пшеницю лише в рівнинних місцевостях. Сіяли жито, пшеницю, ячмінь, татарку (так називали гречку), просо. Основною робочою худобою були воли. У 1505 р. селян остаточно закріпачили, вони відбували панщину, несли натуральні податки, виконували різні роботи. Грошовим податком обкладали все доросле населення від 12 років (поголовне) і житлові будівлі (подимне).\nНаприкінці XV ст. у краю почали закладати фільварки – панські господарства, що ґрунтувалися на праці закріпачених селян. Це були укріплені споруди зі житловими і господарськи будівлями. Збереглися описи фільварків з початку XVIIІ ст. у Добромилі, Дроздовичах, Нижанковичах, П′ятниці та ін.\nЗ кінця XV ст. Добромильщина потерпала від татарських вторгнень. Вперше ординці появилися тут у 1450 р., коли штурмували Перемишль. У 1497–1515 рр. р. татари майже щороку чинили набіги, руйнували та палили оселі, забирали людей і худобу. Вони прямували переважно шляхами, що пролягали через Мостиська і Самбір. Після певної перерви, татарська орда в 1594 р. пройшла в районі Болозви, але з огляду на поспішність маршу не завдала значної шкоди. Руйнівними для жителів були набіги в 20-х роках ХVІІ ст., унаслідок яких обезлюднювалися цілі поселення. Значних збитків села зазнали в 1621 р., коли кримчаки під проводом Джанібеґ-Гірея і Кантеміра впродовж майже двох тижнів пустошили територію від Дроздовичів, Міженця і Грушатичів до Нижанковичів, Княжполя, Кропивника і Мігови, наблизившись на 8 км до Перемишля. Тоді завдані збитки в Міженці склали 100%, Комаровичах – 62,5%, Грушатичах – 52,2%, Болозві – 25%. Економічну руїну поглиблювали татарські вторгнення 1622, 1629 і 1637 рр.\nНаступна поява ординців у краю припала на осінь 1648 р., що було пов’язано з Національно-визвольною війною українського народу проти польського панування. Тоді Б. Хмельницький увійшов у союз з кримським ханом. Татари з козаками підійшли до міста Мостиська, звідки попрямували в напрямку Нижанковичів. Кілька десятків тисяч татарських і козацьких вершників рухалися смугою шириною до 10 км. Поблизу Цикова татари, якими командував мурза Газі Гірей, розділилися. Частина їх пішла на Нижанковичі і по дорозі пограбували Велюничі, Дроздовичі, Стороневичі, Міженець, Боршевичі. Захопивши Нижанковичі, спалили 58 будинків. Інша група зайняла долину Вирви, де сплюндрували Княжпіль, Велике, Мігову, Княжпіль, Квасенину, Арламів.\nТаке просування засвідчує, що татари практично повторили похід 1629 р. і добре орієнтувалися на місцевості. У 1648 р. татари чисельно набагато переважали козаків, що дає підстави стверджувати про татарсько-козацький, а не козацько-татарський похід у Галичину. Звідси й жахливі наслідки та втрати в людях і господарстві. В 1672 р. край руйнували турки (майже повністю спалили Міженець, де залишилося лише дві хати) і безуспішно штурмували Високий замок біля Добромиля.\nРозорення приносили також конфлікти між окремими маґнатами, що часто переростали у збройні сутички. Їхні причини були різні: порушення прав на земельну власність, неповернені грошові борги, а то й просто образа шляхетського гонору. Перші з них документально зафіксовані ще в ХV ст. і пов’язані із земельними суперечностями розгалужених вже на той час шляхетських родин Бибельських, Дерсьняків, Барсів та ін. Особливо задерикуватим був старший син Яна Дерсьняка, також на ймення Ян. За свій характер він отримав прізвисько Барс (Barz) і постійно конфліктував зі своїми сусідами. У січні 1461 р. він купив у шляхтича Миколая Тлучимоста солтиство в Болозві, однак гроші заплатив лише через 12 років.\nЧерез несплачений борг, який тягнувся з 1599 р., розгорілася в 1605 р. сутичка між С. Стадніцьким («Дияволом») і Констянтином Корняктом. Тоді останній зазнав поразки. До другого конфлікту між ними не дійшло, оскільки К. Корнякт зібрав наймане військо з числа семигородських сабатів (розбійники, найняті на військову службу. – М. К.) і добре укріпився у Міженці. Більше того, за його наказом селяни зі Зоротовичів і Міженця під лхороною 200 озброєних вояків зорали і засіяли спірне зі С. Стадніцьким поле. Воював С. Стадніцький також з Я. Дрогойовським і Л. Опалінським, а основні бойові дії розгорнулися в районі Тарнави, яка тричі переходила з рук в руки (1602–1610).\nМаґнати часто користувалися психологічним тиском. Так, у 1616 р., Є. Стадніцький оточив панський двір у Чижках і повністю його блокував: вигнав панських слуг, ніхто не мав права ні вийти, ні увійти, не дозволяв приносити воду і розводити вогонь. При цьому власниці садиби Анні Фредро цинічно заявив, що вона може залишатися там стільки, скільки їй подобається.\nКардинальні зміни почалися вже в 1772 р. коли територія краю відійшла до володінь Габсбурґів. У вересні етнічна Галичина була проголошена невід’ємною частиною Австрії як окрема адміністративна одиниця за назвою Королівство Галіції і Лодомерії. Згідно з адміністративними реформами Королівство було поділено на округи, префектури, домінії, ґміни (громади). До складу домінії входило одне або кілька сіл одного власника. Вони формувалися на базі маєткових комплексів великих землевласників (дідичів) і ними утримувались, водночас були підзвітні окружним староствам. Владні функції виконував власник або уповноважені урядники у суспільних (мандатор) і судових (юстиціарій) справах. Мандатор вів реєстр населення, оголошував нормативні акти, слідкував за збором податків, набором рекрутів до війська та ін. Юстиціарій розглядав селянські скарги та суперечки сторін.\nТериторія сучасної Добромильщини увійшли до трьох округів (Самбірського, Сяніцького та Перемишльського) і 15 доміній (Добромиль, Боневичі, Болозва Горішня, Боневичі, Валява, Грушатичі, Корманичі, Нове Місто, Передільниця, Перемишль, Підмостичі, Поляна, Сосниця, Товарна, Чижки). Добромиль став центром префектури і набув статусу цісарсько-королівського міста (1775). У 1787 р. запрацював магістрат у складі бурґомістра, асесорів, вибраних міських радників, правника. У місті проживало майже 2 100 мешканців, у т. ч. українців – 28,8%, а поляків – 21,5%. Цісарсько-королівським містом стали Нижанковичі (1793).\nВ адміністративному поділі значні зміни відбулися в 50-60-х роках ХІХ ст., коли уряд провів розмежування за етнічною ознакою, змінено статус населених пунктів. Тоді Добромиль залишився містом, а Нижанковичі і Нове Місто іменувалися містечками. Округи були розділені на податково-судові райони. Окремо виділили поміщицький маєток і ґміну. Кілька ґмін склали повіт (домінії в 1848 р. ліквідували), а повіти – округи. Були утворені Добромильський (у 1868-1876 рр. повітовим центром була Бірча), Самбірський і Перемишльський повіти, кожний з яких складася з двох одиниць – політичної (Добромиль) і судової (Нижанковичі). Такий територіально-адміністративний стан проіснував до листопада 1918 р.\nОпанування Габсбурґами Галичини спричинило нову ситуацію в її соціальному та економічному розвитку. Було скасовано кріпацтво (1782), панщина обмежена до 12 днів на рік, складено поземельний кадастр (Йосифінська метрика), а селяни отримали право спадкового землекористування. Для проведення перепису землю кожної громади поділили на головні поля або ниви. У їхніх межах були конкретизовані ділянки зі своїми назвами, що вказували на ландшафт, заліснення, якість землі, спосіб господарського освоєння чи на власників. Записи урядовці зробили зі слів людей, тому не завжди можна впевнено вважати саме таке їхнє справжнє звучання. Головною метою такого опису було стягнення державою податків. Тому зафіксували в деталях характеристику землі\nУ 1783 р. з’явилися перші німецькі поселенці. На виділених державних маєтках вони заснували три поселення – Верхній і Нижній Енґельсбрунн (тепер у складі Добромиля) і Розенбурґ (Рожеве).\nДо революції 1848 р. у краю превалювала польська суспільно-політична думка, яку визначала ідея відбудови втраченої державності. Селянське питання розглядали в контексті залучення мас до визвольної боротьби. Від початку 1840-х рр. польські лідери готували загальнонаціональне повстання, яке мало охопити й Добромильщину. У травні 1846 р. урядові сили поблизу Підмостичів завдали повстанцям поразки, а призвідців та учасників покарали в Добромилі.\nВажливішим результатом революції стала відміна панщини. На згадку практично на краю кожного села ставили пам’ятні знаки – т. зв. хрести свободи, а в Коневі посадили дуб. Деякі з хрестів були втрачені під час Першої світової війни (Грушатичі, Міженець та ін.). Переважна ж більшість їх знищена за вказівкою радянських функціонерів у середині ХХ ст. На початку 1990-х рр. зрізали дуб. У краю пам’ятки сьогодні збереглися лише в Губичах і Трушевичах.\nВ умовах Австрії продовжувалося солеваріння (Добромиль, Гучок), яке стало державною сферою, а місцева сіль вважалася однією з найкращих у Галичині. Харчова промисловість переважно орієнтувалася на переробку рослинної і тваринної сировини. Діяли парові та водяні млини (Добромиль, Нове Місто, Нижанковичі, Міженець та ін.), пивоварні (Добромиль), гуральні (Міженець, Нове Місто). Функціонували цегельні (Нижанковичі, Тернава, Міженець), продукували мило, свічки, сірники (Добромиль), у містах (Добромиль, Нижанковичі, Нове Місто) виразно простежувалася спеціалізація ремісників і торговців.\nБула створена державна лісова адміністрація з відділенням у Добромилі. За короткий час вона ліквідувала численні поляни, що раніше використовували як пасовиська та для заготівлі сіна, границі позначили викопаними глибокими ровами. Так державні лісові угіддя стали монолітним територіальним комплексом, що відрізняло його від приватних володінь рільничо-лісового характеру. Всю територію поділили на надлісництва та лісництва.\nУ другій половині ХІХ ст. ситуація на селі була не з найкращих. Загальний стан економіки повністю залежав від кліматичних умов та ударів стихії. Посушливі роки чергувалися з затяжними дощами, повенями й под. Так, унаслідок триденної зливи в 1901 р. вийшли з русла Вирва і Вігор настільки, що поля і луки в околиці Добромиля, Нижанковичів і Нового Міста опинилися під водою. Дрібнення селянських господарств, обезземелення, надлишок робочої сили спричинили масову трудову еміграцію, яка призвела до значних демографічних втрат. Наприклад, лише в 1909 р. з Добромильського повіту до США виїхало 224 особи.\nВажким становищем селянина вміло скористалися євреї. Вони не лише за безцінь скупили землі, але й брали в оренду цілі села. В Добромильському повіті наприкінці ХІХ ст. вони фактично господарювали в 22 селах, серед яких були Боневичі, Городисько, Губичі, Княжпіль, Комаровичі, Передільниця, Посада Новоміська та ін. Євреї тримали корчми, вели дрібну торгівлю, скуповували сільськогосподарські продукти, займалися лихварством, промишляли млинарством, лісорозкріюванням тощо.\nУ другій половині 80-х років ХVIII ст. уряд розпочав у краю широкомасштабне дорожне будівництво Основні дороги отримали розмовну назву цісарських. У 1784 р. через Добромиль завершили прокладання мощеного каменем тракту з Перемишля до Самбора. Жителі населених пунктів, розташованих на відстані 3 миль від дороги, повинні були власним реманентом брати участь у її прокладанні. У 1824 р. безплатні роботи на цісарських дорогах скасували, а всі витрати по їх прокладанню та утриманню взяла на себе держава. Державна дорога мала тверде покриття, ширину не менше як 7,8 м і обов’язкове озеленення – дерева садили кожних 3 м у шаховому порядку стосовно обох сторін. У 50-70-х роках ХІХ ст. почали активно будувати дороги регіонального значення - крайові та ґмінні. Остнні мали таку ширину, щоб могли розминутися два вози. Вздовж доріг з обох боків викопували фоси для стічних вод.\n20 березня 1869 р. уряд ухвалив побудувати залізницю від Перемишля до Лупківського перевалу на кордоні з Угорщиною через Нижанковичі, Нове Місто, Добромиль, Хирів і далі. Прокладання залізниці супроводжувалося розвитком інфраструктури на всьому шляху її тягнення – споруджували станції, склади, проводили воду через водонапірні вежі й под. Всі зупинки (станції) були обладнані спеціальними будинками. Оскільки вони за формою нагадували малі двори у фільварках, то отримали польську назву двірець. Перші потяги почали курсувати в 1872 р. Час прибуття і відбуття вказувався за годинником Будапешта. Від залізничної станції до будь-якого населеного пункту можна було дістатися селянським возом або фіакрами.\nВід шляхів сполучення повністю залежав зв'язок. У 1860 р. появилися перші поштові відділення (Добромиль, Нижанковичі). Доставку кореспонденції та грошей здійснювали спеціальними каретами. Для прикладу, лист зі Львова до Добромиля можна було отримати за один день, а з Відня – за три. В 1868 р. запрацювали постійні телеграфні станції (Добромиль, Нижанковичі, Нове Місто). До кінця ХІХ ст. їх число значно побільшало.\nУ другій половині ХІХ – на початку ХХ ст. суспільне життя визначалося умовами загального розвитку краю. Виразно диференціювалися чотири національні громади – українська, польська і єврейська і німецька. Їхня особливість найбільше проявилася в громадсько-культурному житті та через діяльність світської і церковної інтелігенції. Багато поляків було в Добромилі, Міженці, Нижанковичах, Новому Місті. Євреї превалювали в Добромилі. Натомість села були переважно українськими. Українське суспільство перебувало під впливом двох ідейно-політичних сил: москвофільської та народовської. Найпотужнішим громадсько-культурним товариством стала «Просвіта». Її філії працювали в Добромилі і Перемишлі, а в багатьох селах діяли осередки (читальні). Національно-культурно організовані були поляки і євреї.\nПочаток Першої світової війни загострив етно-політичне протистояння в Галичині загалом і на Добромильщині зокрема. Поразка австро-угорської армії на початку війни вивела проблему москвофільства на перший план. Причому репресій зазнавали передовсім греко-католицькі священники та українська інтелігенція. Наприклад, лише в Добромилі у вересні 1914 р. було заарештовано понад 40 осіб, у т. ч. священника, секретаря магістрату, адвоката.\nНа території краю активні воєнні дії розгорнулися вже в серпні 1914 р., і майже рік Добромильщина була під російською окупацією. Війна завдала значних людських втрат з обох сторін. Найбільше потерпіли Міженець, Дроздовичі та навколишні села, які опинилися в зоні воєнних баталій за Перемишль. Після перенесення лінії фронту поховання впорядкували, появилися військові цвинтарі (Добромиль, Посада Новоміська, Комаровичі, Міженець, Дроздовичі, Стороневичі та ін.).\nЛистопадовий зрив 1918 р. започаткував творення нової Української держави. Поляки намагалися перехопити всю владу, але наткнулися на сильний спротив українців. Упродовж 3–17 листопада у приміщенні добромильського староства відбувалися двосторонні перемовини на місцевому рівні. Проте не вдалося досягнути жодного порозуміння. Край опинився у вирі польсько-української війни, а фронт протягнувся умовою лінією, ключовими точками якої були Хирів, Добромиль, Нижанковичі, Нове Місто і залізничний відтинок. Складна ситуація виявилася в Новому Місці, де поляки становили більшість населення. Воєнні дії швидко швидко набули характеру розвідок окремих груп і артилерійського обстрілу.\nДії польських вояків межували з етнічним геноцидом щодо українців. Біля Добромиля польська кавалерія розстріляла 15 полонених українських стрільців. Без пояснення причин військові фізично розправлялися з українцями, котрі були на державній службі, передовсім національно-свідомими, обмежили свободу їх пересування. Фактично конфісковували продукти харчування, оскільки видавані ними розписки стали згодом звичайними папірцями. Про мародерство і знущання поляків писав у своїх спогадах В. Ґоцький, у 1922 р. була видана «Кривава книга» про ці події.\nТривожною виявилася військово-політична ситуація у липні 1920 р., коли більшовицька кіннота С. Будьонного просувалася в напрямку Варшави. Тоді в Новому Місті, Добромилі, Нижанковичах та інших населених пунктах краю відбулися багатолюдні віча, на яких закликали об’єднати всі зусилля для відсічі ворогу.\nОтже, край був ареною боїв різної інтенсивності під час визвольних змагань українців у 1918–1920 рр. Проте сили виявилися нерівними. Українське військо поступалося полякам кількісно та озброєнням, не сприяла й міжнародна ситуація.\nВизвольні змагання українців зазнали невдачі, а Добромильщина опинилася у складі Польщі. Населені пункти були розділені між Добромильським і Перемишльським повітами Львівського воєводства. Адміністративно кожне село складало окрему ґміну. Реформа 1934 р. зменшила кількість сільських ґмін до 3 – Добромильська, Новоміська, Міженецька та виділила 2 міські (Добромиль, Нижанковичі). Змінився статус населених пунктів. До складу Добромиля увійшли як окремі вулиці Гучок і два німецькі поселення. Нове Місто понизили з містечка на село. Розенбург перейменували на Радичівку (1938).\nУ державі вся владна політика була спрямована на підтримку польського елемента. Старостами Добромильського повіту і бурґомістрами міста були поляки Скаржинський, Ґавенда, Ґебултович, Кассаля, Лібуха, Петцельт та ін.\nУкраїнське громадсько-культурне життя визначали заходи, приурочені до пам’ятних та ювілейних дат з української історії, культури (відзначення днів М. Шашкевича, Т. Шевченка, І. Франка, української державності та ін.). Друга половина 30-х років пройшла під знаком відзначення трьох ювілейних дат у християнстві – 1900-річчя смерті і воскресіння Ісуса Христа, 950-річного ювілею хрещення України-Руси і 900-річчя культу Пресвятої Богородиці на українських землях. Активну діяльність проводили просвітянські читальні, гуртки «Сільського господаря», «Рідної школи» та ін.\nУ польському суспільстві Добромильщини найбільший вплив мала Польська селянська партія. У Добромилі та в більшості сіл були утворені осередки різних товариств і організацій («Резервістів і колишніх військових», «Малоземельної шляхти», «Землеробського товариства», пожежників та ін. Євреї мали відділення культурно-просвітніх товариств «Згода», «Світанок», «Цех об’єднаних ремісників» та ін.\n1 вересня 1939 р. нападом нацистської Німеччини на Польщу розпочалася Друга світова війна. Польське командування Добромильщину відносило до стратегічно другої оборонної лінії, де дислокувалися частини Десятого корпусу. Поразка в перших числах вересня призвела до відступу багатьох польських з’єднань до Сяну. 10 вересня район бойових дій залишило вище командування, яке через Міженець поїхало до Тернополя.\nВранці 11 вересня німецькі мотоциклісти захопили Нижанковичі та взяли під контроль дорогу Нове Місто – Міженець, наводячи тим самим паніку в польському тилу. Німці господарювали на зайнятій території недовго. Унаслідок домовленостей між Німеччиною та СРСР у серпні 1939 р. (пакт Молотова-Ріббентропа) 17 вересня 1939 р. Червона армія вступила у війну проти Польщі як союзник Німеччини і вже через десять днів територію краю зайняли частини 17-го стрілецького корпусу Червоної армії.\nПоляки утворили в Добромилі підпільний осередок (організація «Озон») і розробляли плани збройного повстання. На початку жовтня НКВС затримало 58 польських офіцерів, заарештували керівника В. Пухаліка та ін.\nБільшовицька влада сформувала нові органи місцевого управління. 17 січня 1940 р. був ліквідований поділ на повіти та ґміни і запроваджені райони (Добромильський, Перемишльський) та сільради (її центром стало кожне село). Практично на всі керівні посади призначили прибулих і малограмотних партфункціонерів. Першими радянськими керівниками стали Наконечний (секретар райкому партії), К. Курченков (голова міської ради), місцевий житель Р. Кнейчук (секретар міської ради). Начальник пошти призначили Резніка з Вінниці, якого в січні 1940 р. замінив М. Павлов, керуючим банком – Тищенка. Солезавод очолив Прокопець, колишній тартак Ліхтманна – Гордієнко, пивоварню – І. Беллер, а МТС у Новому Місті – М. Сливка. Був утворений лісгосп, до якого увійшли Добромильське, Міженецьке та інші лісництва.\nВесь комплекс заходів спрямовувався на інкорпорацію приєднаних територій. Радянізація проводилася під виглядом деполонізації і практичної ліквідації усіх українських національних товариств. Водночас більшовицька окупація супроводжувалася нещадною боротьбою проти української інтелігенції та колишніх польських осадників і працівників лісництв. Якщо спочатку людей вивозили в Сибір, то 23 червня 1941 р. почалися масові розстріли. Велика трагедія відбулася на території солезаводу. У середині липня там відбувся похорон жертв більшовицького терору. На місці трагедії насипали високу могилу, обклали дерном, поставили хрест з написом.\nПочаток німецько-радянської війни не спричинив активних бойових дій на Добромильщині. Німецькими союзниками були словаки, які 27 червня увійшли до Добромиля, а свій штаб розмістили в приміщенні нової плебанії (тепер поліклініка).\nБільшовицьких окупантів замінили нацисти, які в управлінні опиралися на свої репресивні органи – ґестапо і поліцію. Поруч з окупаційними були українські поліціянти, які носили цивільний одяг, а на лівій руці синьо-жовтий нарукавник з написом «На службі німецького вермахту». Кожний житель мав посвідчення особи (кенкарту). У ній записували прізвище та ім’я, національну приналежність, місце народження, проживання і роботи, фіксували відбитки пальців. Кенкарти були різних кольорів і позначалися латинськими буквами, які вказували на національність: U – українець, Р – поляк, J – єврей. У всіх селах призначили посадових осіб – солтисів (старост).\nВосени 1941 р. окупанти почали планомірно вивозити людей на роботу до Німеччини. Спочатку це були добровільні акції, які всіляко заохочувалися. З кінця 1943 р. вже вивозили людей примусово.\nВідновили роботу дрібні підприємці, запрацювали закриті більшовицькою владою приватні ремісничі та побутові майстерні тощо. Відродилося перерване більшовиками українське церковне і громадсько-культурне життя. Окупанти толерантно ставилися до культурних і видовищних заходів, майже не контролювали місцеві осередки культури. Діяли українські дворічна Сільськогосподарська (Добромиль) і однорічна Торгова (Добромиль, Нижанковичі), а також польська середня (Нижанковичі) школи. У більших селах відновили роботу початкові школи.\nВ українському русі Опору Добромиль і Мігово відіграли роль організаційного осередку. У першій половині 1944 р. там діяли курси для підготовки молодшого медперсоналу УПА. Наприкінці 1943 р. розпочалися помітніші збройні сутички між загонами УПА і польськими угрупуваннями Армії крайової, у яких загинуло багато мирного населення. Найбільш трагічною стала антиукраїнська акція «Косовиця» у квітні 1944 р.\nВлітку 1944 р. територія краю стала стала зоною бойових дій Червоної армії за участю 1-го Чехословацького корпусу (центральні і південні терени). За таких умов частини АК відійшли на захід, а 30–31 липня німецьке військо залишило Нове Місто, Глибоку, Конів. Натомість його підрозділи надалі вперто оборонялися в районі замку Гербуртів, звідки відступили лише 8 серпня.\nПолітика відновленої більшовицької влади виходила з реалій війни. Вже в серпні почали масово мобілізували чоловіків, народжених до 1927 р. включно, а також насильно забрали жінок і дівчат у т. зв. лазнево-пральні батальйони. Людей схоплювали на вулицях, під час відпочинку, влаштовували облави тощо. Про попередню військову підготовку не було жодної мови, не видавали навіть військового однострою. Їх формували в окремі підрозділи та посилали на найважчі ділянки фронту практично без належної зброї. Переважна більшість їх загинула вересні-жовтні 1944 р. Взяли також на облік чоловіків 1895–1926 р. н. з наступною їх мобілізацією на фронт: на збірні пункти вони мали з’явитися впродовж 5 жовтня – 5 листопада 1944 р.\nНова військово-політична ситуація вимагала з боку українського національного руху зміни тактики, пошуків специфічних форм боротьби. Весною 1945 р. Добромильський район ОУН охопив Добромильський і Нижанковичівський райони. Була налагоджена потужна мережа підпілля, розпущені великі збройні загони, яких замінили боївки (3-5 осіб).\nНаприкінці 1944 р. більшовицький режим спробував ліквідувати український національний рух шляхом проведення серії блокад і акцій проти збройного підпілля. Метою блокади було викрити місця таборування повстанців, криївки, осіб, причетних до зв’язку з підпіллям та ін. У краю найсильніше виявилася заблокована територія Добромильського району – (95%). Для цього владний режим залучив три дивізії спеціальних частин НКВС, відомі як «Червона мітла». За період 14–20 грудня 1944 р. відбулися облави в Посаді Новоміській (12 грудня), Товарні (14 грудня), Добромилі (17 грудня), Грабівниці (18 грудня), Передільниці (20 грудня).\nМасово формували загони т. зв. винищувальних («истребительных») батальйонів для боротьби з повстанцями. Вони діяли в тісній взаємодії з районними групами НКВС. Перші з них були утворені в Добромилі та Перемишлі/Нижанковичах вже восени 1944 р. До «истребков» записувалася місцева молодь з різних причин: шантаж з боку силових структур, ідеологічна обробка, страх перед мобілізацією до Червоної армії тощо. У травні 1948 р. ці парамілітарні формування були розпущені.\nОднією з важливих проблем було врегулювання лінії радянсько-польського кордону. Станом на листопад 1948 р. СРСР залишив собі смугу з селами Библо, Боневичі, Боршевичі, Велюничі, Грушатичі, Дешичі, Дроздовичі, Заболотці, Зоротовичі, Комаровичі, Міженець, Нижанковичі, Нове Місто, Пацьковичі, Підмостичі, Посада Новоміська, Саночани, Стороневичі та ін. Натомість Польща отримала територію зі селами Арламів, Квасенина, Папортно, Сопітник та ін.\nУ серпні 1944 р. територія краю адміністративно увійшла до Добромильського і Перемишльського районів. Після того як у березні 1945 р. Перемишль передали Польщі, район перейменували на Нижанковичівський. 23 вересня 1959 р. Нижанковичівський район розформували і приєднали до Добромильського. Останній 1 січня 1963 р. увійшов до складу Старосамбірського району. 21 травня 1959 р. припинила свою чинність Дрогобицька область, котра злилася з Львівською.\nЗазнали змін назви окремих населених пунктів: с. Вовча Долішня перейменували на с. Нижня Вовча, с. Ґдешичі – на с. Дешичі, с. Строневичі – на с. Стороневичі, с. Ляцьке – на с. Солянуватка, с. Розенбург – на с. Рожеве, с. Міжинець – на с. Міженець.\nДемографічні зміни перших повоєнних років були пов’язані з трансфером населення, депортацією та прибуттям мігрантів із східних областей УРСР та РРФСР тощо. В керівництві росіяни замінили поляків, а українці й надалі мали другорядні позиції. Суспільна активність суворо регламентувалася. Органи держбезпеки слідкували за родинами, члени котрих мали якусь причетність до національно-визвольного руху.\nКультурні заходи проводили формалізовано, за заздалегідь складеними і ретельно перевіреними партійними працівниками сценаріями. Обов’язково мали відзначати дати, пов’язані з радянськими державними святами, вшануванням російських письменників. Урочистості, присвячені пам’яті Т. Шевченка та іншим світочам української культури, проводити не рекомендувалося, що було рівнозначне їх забороні. Тоді ж розпочалася чергова хвиля русифікації. Вживання російської мови стало ознакою політичної лояльності до режиму. Для її вивчення шкільні класи поділялися на підгрупи, а вчителі отримували надбавку до зарплати.\nВ післявоєнні роки було взято курс на підтримку дрібних промислових підприємств, які виготовляли товари ширвжитку, переробляли місцеву сировину. У Добромилі працювали дизельні електростанції. Натомість припинила експлуатацію ГЕС у Пацьковичах (1947). Розвиток малої промисловості, зміцнення їх матеріальної бази дали можливість утворити потужніші підприємства (Добромиль, Нижанковичі). Добромильський ДОК у 70-х роках забезпечував роботою майже 2,5 тис. працівників. Основною його продукцією були меблі та спальні набори. Розвивалася харчосмакова промисловість (Добромиль, Нижанковичі, Нове Місто, Міженець).\nКардинальних змін зазнало сільське господарство, проведена масова колективізація (1948). Перші колгоспи, створені примусово практично в кожному селі, економічно були слабкими, тому держава на початку 50-х років взяла курс на їх об′єднання. Надалі експерименти з об′єднанням/роз′єднанням тривали до кінця існування СРСР. На базі плодорозсадника «Червона зірка» і колгоспу був організований радгосп з центральною садибою у Міженці («Нижанковицький», з 1977 р. – ім. 60-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції).\nВажливе місце в суспільно-політичному житті мала місцева преса, радіо. Виходили районні газети «Сталінець»/«Радянський прапор»/«Червоний прапор» (Добромиль) і «Прикордонник» (Нижанковичі). Електрифікація сприяла розширенню діапазону радіопередач на різних хвилях, з’явилося телебачення. В другій половині 60-х років жителі стали масово купувати телевізори. Оскільки через гірський рельєф і відсутність належної кількості ретрансляторів не було змоги якісно приймати телепрограми, місцеві умільці виготовляли саморобні антени, налаштовані на Польщу. Це давало можливість переглядати передовсім художні фільми, а також отримувати інформацію, яка з різних причин не потрапляла на шпальти цензурованої радянської преси, радіо- чи телепередач. Особливо актуальними ці передачі стали на зламі 1970–80-х рр., коли в Польщі виникла суспільно-політична криза, а згодом був запроваджений військовий стан.\nРозбудова незалежної Української держави вимагає дальших суспільних перетворень, масової підтримки на місцях. Утверджують свої позиції громадські організації, виникають нові осередки. Всі вони проявляють різну активність.\nНаприкінці 1993 р. місцева влада краю напрацьовувала проект відновлення колишнього Добромильського району в територіальних межах кінця 1962 р. Основним аргументом стала проблема з добиранням до Старого Самбора як районного центру, оскільки автобусні маршрути повністю зняли, а залізницею можна було доїхати без пересадок до Добромиля і Самбора. Проте жодних заходів щодо вирішення цього питання зроблено не було. Лише в 2015 р., у розвиток нової адміністративно-територіальної реформи, відбулися певні зрушення. Першими виникли Міженецька ОТГ (2015, 6 сіл), Новоміська ОТГ (2015, 14 сіл), Нижанковичівська ОТГ (2016, 3 населені пункти). Реформа завершилася утворенням Добромильської ОТГ (2020), яка об′єднала 37 населених пунктів, включаючи попередні ОТГ. Таким чином, територіально вона поширила свої межі на колишні Добромильський (до 1957 р.) і Нижанковичівський (до 1959 р.) райони.\nВ економіці превалює сільськогосподарське виробництво, працює кілька фермерських господарств, що спеціалізуються на вирощенні зернових, овочів, садівництву, наданні механізованих послуг та ін. Промислове виробництво представлене фірмою «Чумак» (Нижанковичі), профілем якої є вироби з дерева, елітні меблі. Працює ПП «Сонак» (Солянуватка) та ін. Мале підприємництво орієнтується на торгово-посередницьку діяльність, дрібне вузькопрофільне виробництво. Це спонукує до напрацювання різних проектів з метою пошуку інвестицій для розбудови інфраструктури краю\nТривожним симптомом є помітне зменшення зайнятості працездатного населення. Збільшилася чисельність господарської еміґрації, передовсім в Іспанію, Італію, Німеччину, Польщу, Чехію.\nЕкологічно чиста зона, наявність природних пам’яток, історико-культурні надбання є сприятливою базою для розбудови господарської інфраструктури, налагодження туризму та розбудови рекреаційно-відпочинкових комплексів у краю.\nКріль М. Старосамбірщина: історія і культура. – Львів, 2009. – 600 с.\nКріль М. Історія села Комаровичі. – Львів, 2016. – 424 с.\nКріль М. Добромиль у долині Вирви. Т. 2: історія і культура. – Львів, 2016. – 936 с.\nКріль М. Добромиль у долині Вирви. Т. 3: коротка історія євреїв. – Львів, 2018. – 296 с.\nКріль М. Добромиль у долині Вирви. Т. 4: ілюстрований путівник. – Львів, 2020. – 136 с.\nКріль М. Нове Місто на Вирві. – Львів, 2017. – 932 с.\nКріль М. Тернавський край: історія Тернави, Поляни, П′ятниці та Рожевого. – Львів, 2018. – 448 с.\nКріль М. Боршевичі і Библо в історичній реконструкції. – Львів, 2020. – 768 с.\nКріль М. Біля джерел Вирви: Арламів, Велике, Квасенина, Княжпіль, Кропивник, Мігово, Папортно, Сопітник. – Львів, 2020. – 480 с.


Братії Києво-Печерської Лаври проводять тестування на наявність COVID-19, а богослужіння звершуються у закритому режимі без допуску до храму вірян.\nПро це йдеться у повідомленні на офіційному порталі Києво-Печерської Лаври.\n"Для упередження спалаху епідемії, спричиненої вірусом COVID-19, братія Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври провела тестування на наявність захворювання. Разом з усіма дане лабораторне дослідження у комплексі з медичним оглядом пройшов намісник Свято-Успенської Києво-Печерської Лаври митрополит Вишгородський і Чорнобильський Павел. Результат обстеження буде відомий найближчим часом", - йдеться у повідомленні.\nКрім того, в усіх приміщеннях Лаври прооведено обробку дезінфікуючими розчинами, а богослужіння звершуються у закритому режимі без допуску до храму вірян, також проводяться відеотрансляції.\nЯк повідомляв Укрінформ, раніше митрополит Павло у своєму відеозверненні заявив, що «не страшна епідемія вірусу, а гріх, який губить душу» та закликав приходити до Києво-Печерської лаври, обійматися, брати своїх дітей та обов‘язково причащатися.\nКиївська Лавра Коронавірус


В Австралії коал внесли до списку зникаючих видів – Київ Інфо\nВ Австралії коал внесли до списку зникаючих видів\nЗа оцінками екологів, в Австралії залишилося не більше 80 тисяч цих тварин, натомість місцева влада оцінює популяцію в 180 тисяч.\nВ Австралії коал віднесли до видів, які перебувають під загрозою зникнення, оскільки їхня чисельність різко впала через зміну клімату, вирубки лісів і хвороби.\nЯк пише ABS News Australia, чисельність коал значно скоротилася, зокрема, у Новому Південному Уэльсі, Квінсленді й Австралійській столичній території (ACT).\nЗа словами федерального міністра навколишнього середовища Сюзан Лей, внесення до списку зникаючих означає, що збереженню коали надається більший пріоритет.\nЗа її словами, згідно з найкращими оцінками Державного об’єднання наукових і прикладних досліджень (CSIRO), чисельність коал уздовж східного узбережжя Австралії оцінюється в 180 тисяч особин.\nСюзан Лей зазначає, що австралійський уряд не ставив цілей щодо зростання популяції коал, але прагне забезпечити “стійкість” популяції перед будь-якими майбутніми природними катаклізмами.\nВона сказала, що уряд попросив CSIRO розробити комплексний інструмент для картографування популяцій коал, включаючи стан їхніх хвороб.\n“Враховуючи, що ми не знаємо, де може вразити нова хвороба, ми не знаємо, де можуть статися лісові пожежі, ми не знаємо, що нас чекає в майбутньому, тому ми повинні зараз підвищувати стійкість, щоб зберегти найбільшу кількість”, – зазначила Лей.\nРазом із тим, в Австралійському фонді коал (AKF) незгодні з оцінками чисельності популяції. Дебора Табарт з Фонду коал назвала цифру в 180 тисяч “дурістю”. За її словами, популяція диких коал, за оцінками, набагато нижча, й складає приблизно 50-80 тисяч в національному масштабі.\n“У 2019 році, одразу після лісових пожеж, міністр Лей зібрала нас усіх за круглим столом, і я вручила їй атлас середовища проживання коал, на створення якого нам знадобилося 23 роки… Я дала їй нашу оцінку чисельності коал, яка на той час становила приблизно 50-80 тисяч особин… по всій країні”, – сказала Табарт.\nЗа її словами, згідно з підрахунками AKF, з 2018 року популяція коал скоротилася на 30%, і ця цифра підтверджується іншими експертами.\nНатомість Сюзан Лей зазначила, що вона покладалася на експертів свого наукового комітету для оцінки популяції коал і порад щодо майбутніх планів управління, але дані по штатах були неоднозначними.\nНазадГалкін зворушив мережу новими фото своїх з Пугачовою дітей, які підросли\nВпередСША відправлять до Польщі ще три тисячі військових


12.12.2014 | Переглядів: 923\nЧимало відбулося за доволі короткий час. Спершу Україну сколихнув Майдан. Де-юре, за усіма політологічними характеристиками, його важко назвати революцією у її первинному вигляді, адже зміна уряду відбувалася завдяки мирному протесту, а не збройному повстанню. По суті, такий самий метод спротиву українці обрали й раніше, під час Помаранчевої, теж начебто революції. Однак така термінологія уже закріпилася за цими явищами, а серйозність терміна, урешті-решт, виправдана, зважаючи на духовні потенції народу, що спричинилися до його консолідації та активізації, а головне – людські ресурси, вимушені жертви на шляху до досягнення бажаного. Мусимо вкотре визнати: наша Революція Гідності ще не завершена. Попереду – боротьба не за омріяне визнання міжнародної спільноти, зокрема,офіційне визнання нею війни, що точиться на українській землі, а боротьба за головний задум, який став платформою для повстання. Його суть – у щирому прагненні назавжди порвати з радянщиною, знищити в собі ген «радянської людини», повірити у незалежність своєї країни й вибороти для неї достойне майбутнє шляхом реформування влади та усунення від керівних посад корупціонерів і пристосуванців. Звучить пафосно? Можливо. Повинна ж бути ідейна база для наснаження, благородна мета, навіть якщо й виплекана на кшталт вічних ейдосів Платона…Ми повстали, бо добре розуміли: радянська система нікуди не зникла. Серед нас досі чимало зрадників і тих, яким відсутність моралі дозволяє бути повсякчас готовим до зради. Ми так само, як і наші предки, вважаємо формальні оцінки й показники власної роботи безсумнівним аргументом її якості. Ми ностальгуємо за стабільністю, а насправді – за директивами згори й спрощеним сценарієм життя, коли все розграфлено і розплановано безликим бюрократичним апаратом, а нам залишається тільки пристосуватися до його захцянок і щодень відбувати за заданим алгоритмом. Значно легше жити, переклавши відповідальність на когось.Сьогодні ж відповідальність лежить на нас. Ми маємо розуміти, що наші конструктивні дії або байдужість, або «диванна критика», наш вибір на президентських і парламентських виборах безпосередньо стали причиною теперішньої ситуації в державі. Нещодавно сформували склад Кабміну. Журналіст Іван Капсамун доречно зазначив: «…дивно, що в парламентсько-президентській республіці після виборів до Верховної Ради, замість визначення структури законодавчого органу, спочатку чомусь формується виконавча влада». Цього разу апробували новий підхід – залучили «іноземний досвід», себто віддали кілька керівних посад людям, які все життя пропрацювали в чужорідному контексті. Очевидно, що ця методика за своєю суттю провальна, незважаючи на непогані кадри. Видається, ніби в Україні немає ресурсної бази для якісного формування уряду. Це не так. Навіть серед простих людей чимало першокласних спеціалістів, яким не вистачає хіба практики. Невже іноземець, начебто засвоївши такий омріяний для нас антикорупційний досвід, сповна реалізує свої знання й навички у незнаному йому контексті, зокрема ментальному? Очевидно, що шахи розкладали чиїсь зацікавлені пальці. Ось, приміром, Наталія Яресько - новий міністр фінансів. Має досвід роботи в економічному підрозділі Держдепартаменту США, де спеціалізувалася на питаннях, пов’язаних із СРСР. Водночас «за час своєї інвестиційної активності в Україні здобула блискучий досвід роботи з офшорними компаніями та чудово освоїла ази «фінансового шпіонажу» (І.Капсамун). А АйварасАбромавічус, новоспечений міністр економіки, узагалі пов’язаний із «СбербанкомРоссии»…Є над чим подумати. Аналітик Валентин Торба влучно зазначив: «Ніякого АТО не існує, є реальні бойові дії». Хто вже рік віддає за нас свої життя? Бійці добровольчих батальйонів досі не отримали необхідних документів для підтвердження статусу військових, що змагаються за визволення території України від окупантів. Волонтерська діяльність теж не визначена і не захищена законодавством. Люди стільки місяців збирають кошти, купують речі, зброю, обмундирування, а уряд спромігся «кудись подіти» американські кредити. Минулого тижня член комітету у закордонних справах Палати представників США Стів Стокман апелював до Дослідницької служби Конгресу «з проханням розслідувати факти корупції і махінацій з державними коштами в Україні». І, при цьому, волонтери, ризикуючи життям, всупереч численним випадкам банального непотрапляння зібраних коштів чи речей до військових, їдуть у зону бойових дій, щоб доставити все особисто. По дорозі їх можуть зупинити міліціонери й відверто пограбувати, вибравши зброю або ж складові частини обмундирування на власний смак. А ми мовчимо. Чекаємо, коли «нас, окрадених, розбудять»?«Нам варто вкотре не впасти в «гіпнотичну сліпоту». Ніякого перемир’я не буде. Буде наступ. Поступовий чи більш рішучий, то буде залежати від того, які складуться візерунки на кавовій гущі Кремля. І найстрашніше, що ми можемо собі дозволити, — це повірити в тактичні «паузи», які за півроку нам коштували вугільних басейнів та півостровів» (В. Торба).\nТетяна МАЦКЕВІЧ, за матеріалами Інтернет-видань\nОпубліковано в номері №49 (1840) в рубриці «Офіційно»\nСкільки буде 6 + 3 =\nФотовиставка Ірини Свйонтек


Підвіконня — замовити підвіконня Plastolit в магазині | Найнижчі ціни | Магазин в Рівному - Магазин\nСписок товарів виробника Plastolit\nPlastolit — підвіконня, що є найвдалішим прикладом виробів для будинку, квартири або офіса в категорії «максимально доступна ціна - ідеальне якість». Це iнновацiйний продукт, створений для найвимогливiших покупцiв, що втiлює найважливiшi побажання й потреби сучасних людей, безпечні та відповідають найсуворішим європейським стандартам.\nКомпанія Plastolit випускає ультрасучасні, надміцні підвіконня, які стають справжньою паличкою-виручалочкою, коли потрібно грамотно і комфортно облаштувати приміщення. Розглядаючи доцільність використання підвіконь даного виробника в різних приміщеннях, потрібно відзначити, що на кухні їх нерідко поєднують зі стільницею. У спальні можна обладнати затишне місце для відпочинку, використовуючи більш широке виріб. У дитячій кімнаті Пластол допоможе заощадити місце, - цей підвіконня чудово справляється з роллю робочого столу.\nОсновними перевагами підвіконь Plastolit:\nПри виготовленні підвіконня Plastolit виробник бере за основу лише високоякісний пластик, крім того - поверхня ламінована спеціальною захисною плівкою Elesgo, виробленої майстрами безпосередньо в Німеччині. До речі, на сьогоднішній день аналогів якості захисного покриття Elesgo не існує. Саме наявність даного ламінаційного шару гарантує збереження ідеального стану підвіконня протягом дуже тривалого періоду часу навіть з урахуванням активної експлуатації.\n90,00 ₴\tЄ в наявності\nЗ'єднувач підвіконня. Plastolit\nЗ'єднувальна планка підвіконня Plastolit.\nЗаглушка до підвіконня Plastolit.Довжина 600мм\n266,00 ₴\tЄ в наявності\nПідвіконня Plastolit. Білий / глянець\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Білий Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Білий / матовий\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Білий Тип внутрішній Вид поверхні матовий Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Венге / глянець\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Венге Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Венге Тип внутрішній Вид поверхні матовий Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Дуб золотий Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Дуб золотий / матовий\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Дуб золотий Тип внутрішній Вид поверхні матовий Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Дуб рустікальний /...\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Дуб рустікальний Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Мармур бежевий /...\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Мармур бежевий Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Мармур сірий / глянець\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Мармур сірий Тип внутрішній Вид поверхні глянець Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.\nПідвіконня Plastolit. Мармур сірий / матовий\nТовар Підвіконня Plastolit Декор Мармур сірий Тип внутрішній Вид поверхні матовий Капінос заокруглений Країна Україна Наша адреса: м. Рівне, вул. Небесної Сотні, 10а(показати на мапі) Вартість підвіконня залежить від його ширини та зазначена за 1 м/п. Виготовляємо за Вашими розмірами з точністю до 1 мм.