Молекулярні свідки: ДНК відтворює людське обличчя | Народний Оглядач\n25 Червень 2021 р., П'ятниця, Київський час 13:41\n29.06.2005 - 09:42\nКритики заявляють, що новий спірний кримінальний тест має расовий присмак.\nОстаннім часом канадська поліція без зайвого розголосу використовує нову генетичну технологію для визначення расової належності та зовнішнього виду розшукуємих злочинців, стверджує флоридська компанія, що продає тест.\nОфіційні представники DNAPrint Genomics – біо-технічної фірми з Сарасоти (Sarasota), яка поширює тест з 2002 року – стверджують, що чотири різні сили в Канаді, включно з RCMP (Королівська кримінальна поліція) використовують технологію для зменшення кола підозрюваних. Цієї весни двоє канадських слідчих зробили незвичну подорож, щоб особисто доставити зразки ДНК до флоридської лабораторії.\nНа відміну від подібних судових тестів, які порівнюють ДНК, знайдене на місці злочину зі зразками ДНК підозрюваних, цей тест побудований на одному єдиному знайденому зразку і може розказати поліції, чи є той, кого розшукують, білим, чорним, азіатом, індіанцем або представником змішаної раси. У компанії є база фотографій людей з подібними генетичними профілями, що допомагає “укомплектувати” портрет підозрюваного.\nКомпанія стверджує, що так званий “ДНК-свідок” був використаний у понад 80 кримінальних розслідуваннях, здійснених різними правоохоронними організаціями у світі, включно з ФБР США, Армією США та Скотленд-Ярдом.\n“Це може бути корисним у розслідуванні злочинів, навіть більш корисним, ніж покази свідків.” – каже Ентоні Фрудакіс (Anthony Frudakis) провідний науковий співробітник компанії. – “Наша технологія працює як потенційний молекулярний свідок. Він безпристрасний.”\nВідкривається хвилююча перспектива. Цієї весни компанія запустила новий ДНК-тест, який може з 92-процентною імовірністю визначити колір очей. Тим часом незабаром може з’явитись можливість визначення інших фізичних і навіть фізіологічних рис.\nАле в той час, як нова наука, схоже сподобалась слідчим, вона зустріла холодний прийом у інших, хто порівнює нову технологію (подібна версія якої отримала розвиток у Великобританії) з расовим профілюванням віку геному.\n“Ви все ще стрибаєте від радощів тому що те, що ви отримаєте з ДНК, корелює із зовнішніми характеристиками.” – каже Мілдред Чо (Mildred Cho), помічник директора Стенфордського Центру Біомедичної Етики в Каліфорнії (Stanford Center for Biomedical Ethics in California). – “Тоді для того, щоб зловити тих людей, ви вимушені казати поліцейському відділку або іншому правоохоронному органу: «Йдіть шукайте когось, хто виглядає приблизно так, хто виглядає чорним, або хто виглядає наполовину чорним наполовину азіатом»\nЦя технологія насправді перебільшує можливість класифікувати людей за расою та етнічною належністю.”\nЯк каже доктор Фрудакіс, саме з цієї причини, а також через ризик, що злочинці можуть спробувати змінити свою зовнішність, поліція не бажає обговорювати використання нової технології, яка з’явилась у юридичній практиці Канади.\nОфіційні представники DNAPrint, що підписали конфіденційні угоди з поліцією, кажуть, що вони не можуть розголошувати деталі канадських розслідувань, а слідчі, до яких вони звернулись від імені "The Globe and Mail”, не відповідають на прохання провести дискусію про тест.\nАле наскільки компанії відомо, каже доктор Фрудікас, тест сприяв шістьом арештам у світі. Найбільш промовистий випадок був у Луїзіані, де детективи використали тест, щоб спіймати серійного вбивцю.\nСвідки казали про білого чоловіка на невеликій білій вантажівці; також і ФБР спиралось на психологічний портрет, що це європеоїд, який ґвалтував та вбивав жінок в районі міста Батон-Руж (Baton Rouge) у 2002 році.\nАле тести ДНК, проведені у флоридській компанії, довели, що злочинець на 85 відсотків негр з суб-Сахари (африканські народи, що живуть південніше Сахари) та на 15 відсотків американський індіанець. Коротше кажучи, тест підказав поліції, що не треба шукати білого чоловіка. Через два місяці після зміни напрямку пошуку поліція Батон-Руж заарештувала Дерека Тодда Ли (Derek Todd Lee), чорношкірого чоловіка, що зараз сидить у камері смертників за вбивство шістьох жінок.\nНа питання, чи може Королівська Кримінальна поліція розглянути використання цієї технології для пошуку можливого серійного вбивці в Едмонтоні, речник капрал Вайн Окс (Wayne Oakes) сказав лише, що слідчі у справі “знають про цю технологію, але вона не використовувалась”.\nСержант Дон Келлі (Don Kelly) з батон-ружської поліції сказав в інтерв’ю, що один з детективів, задіяних у справі, зробив презентацію для поліції Едмонтону. Але він не сказав, чи обговорювалась ця технологія.\nВ деяких випадках тест може бути корисним для ідентифікації жертв злочинів.\nНаприклад в Південній Кароліні поліція почала пошук азійських угруповань після того, як знайшла в парку озера Маммот (Mammoth Lakes Park) скелет, який за думкою фахівців з дослідження кісток належав азійській жінці. Але флоридський тест визначив, що жінка була переважно індіанкою. Це спонукало доглядачів парку згадати, що жінка, яка потрапляла під цей опис, скаржилася на жорстоке ставлення свого чоловіка.\nТест, що коштує 1000 доларів, сканує 176 часток генетичних мутацій, кожна з яких надає інформацію про континент походження. Після чого отриманий результат розкладає спадкову інформацію ДНК у відсотках на чотири географічні групи: африканські народи, що живуть південніше Сахари; східні азіати, європеоїди, американські індіанці.\nДалі йде процес оцінки “біо-географічного походження”, і на цьому ґрунті дослідники можуть непрямим чином робити оцінку ключових фізичних рис – зокрема коліру шкіри, очей, волосся.\nЗ 8 тисяч зразків ДНК, що були опротестовані новим методом під час досліджень і роботи, 95 відсотків людей виявились такими, що мають змішане походження, каже Зач Ґаскін (Zach Gaskin), технічний координатор компанії по зв’язках із правоохоронцями.\nМістер Ґаскін також каже, що у випадку коли ДНК тест показує, що у особи принаймні 30% походження належить до якоїсь расової групи, то особа починає “демонструвати риси, сумісні з популяцією”.\nАле у статті в журналі “American Psychologist” соціолог із США Трой Дустер (Troy Duster) та фахівець з етики Пилар Оссоріо (Pilar Ossorio) попереджають, що тест має небезпеку: “Деякий відсоток людей, які виглядають білими, можуть мати генетичні маркери, що продемонструють нібито більшість їхніх близьких предків були африканцями. А деякий відсоток людей, які виглядають чорними, будуть мати генетичні індикатори, що покажуть нібито більшість їхніх близьких предків були європеоїдами.\nРобити висновок про расу із генетичного походження – може збити з шляху поліцію ще більше ніж висвітлення їхніх пошуків, надане підозрюваним.”\nЗ цієї причини представники флоридської компанії не інтерпретують результати тесту спробами опису відтінку шкіри або кольору волосся. Напроти, вони пропонують фото зі своєї бази з 2,5 тисяч людей, які підходять під генетичний набір підозрюваного.\nПрофесор Чо із Стенфорду критикує технологію, аргументуючи тим, що навіть діти з однієї родини можуть виглядати дуже по різному.\nПоліцейський детектив з Торонто Девід Нідхам (David Needham) з відділу злочинів на сексуальному ґрунті захоплений технологією і каже, що її внесено до списку на презентацію на конференції правоохоронців, що відбудеться у жовтні.\n“Якщо наука надійна і якщо її зможуть признати та представити у суді, це буде чудово,” каже він.\nАле він знає на власному досвіді про те, які можуть бути дискусії навколо тесту.\nРік тому детектив Нідхам полював за двома чоловіками, що викрали та зґвалтували жінку. Вона бачила лише одного з нападників. Щоб зменшити коло пошуку підозрюваних детектив Нідхам попросив експертів Онтарійського Центру Судової Експертизи (Ontario's Centre for Forensic Sciences) спробувати дати йому уявлення про расову належність нападника на основі дослідження його сперми.\n“Вони сказали: «Ми не можемо цього зробити, тому що це расове питання»,” – розповідає детектив Нідхам. – “Якщо хтось із свідків каже, що бачив білого або чорного чоловіка, що убігав з міста злочину, ми можемо використовувати таку інформацію. Так у чому ж різниця?”\nБрюс О’Ніл (Bruce O'Neill), речник Міністерства Суспільства, Безпеки та Виправних Закладів, каже, що технологія не має нічого спільного з расовим питанням.\nТім Каулфілд (Tim Caulfield), директор Інституту Судової Медицини Альбертського Університету (Health Law and Policy Institute at the University of Alberta) відзначає, що якщо технологія є дійсно потужним засобом для визначення фізичних рис підозрюваного, вона може бути більш надійною, чим покази свідків.\n“Що стосується показів свідків, вони можуть бути повним комплектом соціальних стереотипів,” – каже він. – “Якщо ця технологія надає фактичну інформацію, і люди не використовують її для незаконних припущень, її варто використовувати. Ми повинні бути пильними у питанні наскільки політична коректність може впливати на наші погляди.”\nА такий вплив неминуче буде зростати разом із силою генетики.\nТак, наприклад, флоридська фірма зараз розробляє 3-D технологію для прочитання генотипу, щоби визначати фізичні параметри, такі як структура волосся, форма черепу або відстань між очима. Доктор Фрудакіс передбачає, що подібна технологія може дозволити їм в найближчі десять років створювати портрет підозрюваного на основі аналізу зразку ДНК.\nВсе це виглядає, як сюжет для програми “Crime Scene Investigation” (“Розслідування”) – популярної телепрограми, що пропагує силу закону – але схоже, що це швидко увійде до життя.\nПрофесори Дустер і Оссоріо відмічають, що врешті-решт поліція зможе на основі аналізу ДНК визначати психологічні характеристики та створювати опис поведінки особи.\n“Saturday's Globe and Mail” 25 червня 2005 р.


Опис і особливості кампанули\nКампанула — численний рід трав’янистих рослин, що об’єднує більше 400 видів. Дослівно «кампанула» перекладається з латині як «дзвін». Походження назви стає очевидним, варто поглянути на фото кампанули — форма квітів говорить сама за себе.\nБатьківщиною цього ніжного квітки, так полюбився садівникам і шанувальникам кімнатних рослин, є область Середземномор’я. У дикій природі ці рослини можна зустріти на території Передньої і Середньої Азії, в Сибіру, в горах Кавказу, в деяких Європейських країнах, а також в Північній Америці.\nКампанула прекрасно росте як в степових зонах, так і в лісистих, зустрічається в пустельних скелястих районах і в умовах альпійських лугів.\nКампанула є стелющееся ампельна рослина з невеликими (максимум 50 см) пагонами, на яких розташовуються світло-зелені акуратні листя. Форма листя залежить від виду дзвіночка, часто зустрічаються рослини з різьбленими краями листочків.\nквітка кампанули має форму чаші або дзвони, колір варіюється від білого до густо-фіолетового. Суцвіття, як і листя залежать від різновиду: зустрічаються гроновидні, волотисте і одиночні квітки.\nПосадка і розмноження кампанули\nУ домашніх умовах кампанула розмножується насінням, живцюванням і діленням куща. Перший спосіб — самий витратний за часом, але зате самий захоплюючий.\nЦікаво спостерігати, як з’являються сходи, як швидко вони ростуть, як потім з’являються перші довгоочікувані бутони зацвітають кампанули. насіння домашнього дзвіночка дуже дрібні — в 1 грамі близько 5000 штук.\nЇх висівають по весні в живильний грунт і злегка присипають землею. Поливати посів не рекомендується, грунт зволожують за допомогою пульверизатора, щоб не змити дрібні насіння.\nНабагато простіше розмножувати кампанула живцями. Бажано вибирати відростки ближче до основи пагона, вони краще і швидше дають коріння, приживлюваність їх на порядок вище. Верхівку з бутонами відщипують.\nСвіжозрізаний держак краще відразу посадити в спеціальний субстрат з піску і торфу, оскільки укорінення в воді загрожує загниванням. Для зволоження грунту, як і в випадку з насінням, досить обприскування.\nРозподіл куща — простий і надійний спосіб розмноження домашньої кампанули. У весняний період, коли рослини набирають силу і починають активно рости, дорослий кущ акуратно виймають з горщика і буквально розрізають земляний кому, обплутаний дрібними корінням.\nКожен такий шматок поміщають в окрему ємність так, щоб вільного простору для росту коренів було не більше 1-1,5 см. У цьому випадку земля по краях НЕ буде закисати і посадка кампанули в новий горщик буде для рослини менш стресовій.\nІснує ще один спосіб вкорінення кімнатної кампанули. Він рідше інших використовується у любителів кімнатних рослин, однак при такому методі розмноження дзвіночка відбувається досить успішно.\nБереться задерев’янілий фрагмент біля основи стебла, що має кілька междоузлий з уже опалим листочками. Його укладають паралельно землі і злегка прикривають грунтом. Ємність поміщають в тепличні умови, і незабаром з кожного міжвузля починає розвиватися молоденьке рослинка.\nДля вирощування підійдуть широкі, але не дуже високі горщики. До складу грунту дзвіночок абсолютно невибагливий, цілком підійде універсальний, який продається в будь-якому квітковому магазині або гіпермаркеті (Обі, Ашан, Леруа Мерлен).\nДогляд за кампанула\nЗміст кампанули в умовах квартири або іншого приміщення не становить особливого клопоту. Головні критерії для гарного росту і розвитку — регулярний полив і хороша освітленість. Саме тому ця квітка так популярний.\nВін стане прикрасою будь-якого будинку, дуже часто його вирощують як ампельні рослини і поміщають в красиві кашпо. Пишні пагони з невеликими соковитими листочками, всіяні чашоподібних квітами не можуть не викликати захоплення навіть у людей, далеких від рослинництва.\nКампанула, догляд за якої, як з’ясувалося, досить простий, все ж має свої переваги, ігноруючи які, у квітникаря можуть виникнути проблеми з її вирощуванням.\nЦя рослина любить рясний і частий полив, так в літній жаркий час кущ потрібно поливати потроху, але 2 рази в день в ранкові та вечірні години, а також періодично обприскувати.\nДаний вид дзвіночка не виносить перестановок і повертання горщика. Будь-які подібні маніпуляції згубно позначаються на зовнішньому вигляді і самопочутті зеленого вихованця.\nЩоб рослина була більш пишним і декоративним, по весні і на початку осені з нього зрізують майже всю поросль, залишаючи короткі череночкі довжиною не більше 12 см. Деякі подумають, що це може зашкодити рослині, але немає, навпаки, це стимулює його до розвитку нових міцних гілок з сильними цветоносами.\nдзвіночок кампанула — світлолюбна і в той же час дуже ніжне рослина. Прямі сонячні промені згубно впливають і на соковиту зелень і на квітки. Якщо горщик або кашпо розташовується на південній стороні, необхідно по можливості притенять дзвіночок.\nНедолік світла теж відбивається на здоров’ї кампанули: живці та гілки витягають, листя рідшають і дрібнішають, декоративний привабливий вигляд втрачається.\nЯк і будь-які інші представники домашній флори, кампанула потребує регулярного внесення добрив. Для цих цілей підійде звичайне універсальний засіб, особливого складу, подібно орхідей або сукулентів, вибирати не доведеться.\nВиди квітки кампанула\nСеред такого різноманіття видів дзвіночків в домашніх умовах вирощується лише кілька. Серед них найпоширенішими є:\nКвітка кампанула здавна вважали весільним. Його дарували молодятам, як символ щасливого і довгого спільного життя, повної любові і благополуччя.\nРавнолістний кампанула ще в радянський період іменували не інакше як «наречений і наречена», більшість квітникарів і не знали її наукової назви. цей вид кампанули — багаторічна трава висотою не більше 30-35 см.\nЛисточки мають круглу форму з дещо різьбленим краєм і довгими черешками. Колір листя — насичений зелений. Весь кущ в теплий період року покривається численними квітами-дзвіночками.\nКампанула «наречений» (Майя) відрізняється бузково-блакитний забарвленням своїх милих дзвіночків. Кампанула «наречена» (Альба) — забарвлена в властивий їй колір невинності і чистоти — в білий.\nБагато садять два цих рослини в одну ємність, тоді по весні кампанула «наречений і наречена» радують свого господаря разноцветием в біло-бузковій гамі. Виглядає такий союз досить ефектно.\nЗнаючі люди поділяють ємність горщика на кілька частин, оскільки вважають, що «наречена» більш живуча і з часом може витіснити «нареченого», заполонивши весь горщик.\nмахрова кампанула — це гібридний сорт, отриманий від карпатського і ложечніцелістного дзвіночка. Кущ відрізняється гарними гнучкими гілками з зубчатим листям, густо покривають всю рослину.\nКвіти нагадують за формою дрібні трояндочки, пофарбовані в різні відтінки біло-фіолетових тонів. Багато хто відзначає, що махрова кампанула кілька вередливими своєї равнолістний родички, отримати рясне і тривале цвітіння від неї досить складно.\nДля карпатської кампанули характерні яйцеподібної листочки, згруповані в розетку близько коренів. Цей багаторічник досить компактний і невибагливий, в висоту не виростає більше 30 см. Цей вид кампанули — садовий, його часто використовують в ландшафтному дизайні при оформленні клумб і альпійських гірок.\nКампанула Блауранка відрізняється від своїх побратимів-дзвіночків більшими розмірами квіток і листя, проте по висоті може досягти лише 20-25 см. Цей різновид підходить як для вирощування в умовах квартири, так і для присадибних ділянок.\nкупити кампанула при бажанні не складе великих труднощів. Ці ніжні романтичні рослини продаються як в квіткових магазинах, так і на просторах інтернету. Ціна молодого примірника становить приблизно 350-400 рублів. У продажу є також і насіння, один пакетик обійде приблизно в 100 рублів.\nУ наш час популярність цієї рослини набирає обертів, багатьом подобаються декоративні якості квітки, багато хто згадує дитинство, коли у кожної поважаючої себе господині, поряд з порцеляновими слониками і мереживними серветками, на підвіконні красувалося два нерозлучних горщика з білими і бузковими квітами.\nКампанула квітка. Опис, особливості, види і догляд за кампанула Ссылка на основную публикацию


Репліка для Юлії Тимошенко | Українська правда\nРепліка для Юлії Тимошенко\nІгор Луценко, для УП — П'ятниця, 20 травня 2005, 13:45\nХотілося б поздоровити Юлію Тимошенко з першою помітною поразкою. Саме поздоровити, бо іще є достатньо надій, що з цієї помилки їй буде більше користі, ніж шкоди.\nФілософія бурі та натиску, яку вона сповідує, мабуть, чи не вперше не спрацювала, що є приводом її переосмислити. Мітингова економічна політика не пройшла тест на міцність, розбившись об айсберг нафтових проблем, що дає підставу відмовитись від волюнтаристських методів управління.\nПомилка уряду, мабуть, була такою очевидною, що навіть змусила самого президента (о, диво!) спуститися з небес, щоб умиротворяти ворогів та совістити винних (хоча набір настанов, який Ющенко "роздав", не менш популістський та професійно недосконалий).\nЦе явлення президента народу може створити сталу звичку для людей розумних – а радше не дуже - критикувати прем'єра. Адже у зростаючому розчаруванні новою владою в першу чергу помітний особистий внесок Тимошенко у цей процес.\nУ тому волюнтаризмі, що притаманний Тимошенко, винуватий і Майдан. Він під час революції кричав їй сильніше, ніж Ющенкові. Проте, було б помилково вважати ці знаки поваги свідченням непогрішимості "української Жанни Д'Арк.".\nВтім, відповідь на питання "хто винуватий" – це ще не відповідь на питання "що робити".\nМабуть, саме завдяки Тимошенко постало це питання: що робити з владою, що ніби-то "наша", але якась "не така"? Як громадяни можуть виховати з групи політиків, що несподівано опинилися разом на гребні народного протесту в часи революції, справжніх провідників своєї волі? Маючи лише такий примітивний інструментарій як палатки та барабани?\nРеволюція чудово відпрацювала технології усунення влади. Але замінити одну владу на іншу в стократ простіше, ніж змусити лідерів країни реалізовувати своє людське призначення.\nНавряд чи будь-яка революція здатна продукувати технології імплантації самокритичності та врівноваженості - наприклад, прем'єру.\nЯкщо ж Тимошенко рухає прагматичний політичний розрахунок, то він теж хибний. Революційний майдан важить більше, ніж більшість місць у парламенті на виборах-2006.\nАдже в кінцевому результаті Тимошенко може отримати цю більшість, а в комплекті з нею - зневагу з боку тих, на чиїх моральних та розумових потугах тримається це суспільство. Тих, хто привів до влади прем'єра зимою 2004-го. Чи матиме сенс життя Тимошенко-політика з таким розкладом? Чи зможе вона зробити щось добре цьому народові?\nЯкщо буде вбитий клин між Тимошенко як політичною силою та свідомими людьми, скільки завгодно можете обнімати та підкормлювати тих, хто сприймає світ виключно через розмір своєї пенсії та зарплати. Але ці люди не рухають історію вперед і надзвичайно легко забувають добро.\nМожливо, вони рукоплескатимуть Тимошенко, але тих оплесків вона не почує, бо такі громадяни рідко встають із своїх диванів. А Майдан зустріне її мовчанням.\nЦе звернення з'явилося іще і тому, що критика, яка зараз починає звучати у бік прем'єра, здатна кинути владу у іншу крайність – печерний лібералізм під диктовку іноземних радників. Невідомо, що гірше: економіка від Тимошенко (Кабмін та СБУ регулюють товарні ринки), чи тотальне домінування глобального капіталу в усіх сферах.\nДесь там, між крайнощами, лежить правильний шлях.


Allen & Heath встановлено в одному з найвідоміших концертних майданчиків у Денвері\nЩодо пошуку місця для проведення концерту живої музики – тут вибір варіюється від маленьких пабів до велетенських, правильно акустично оформлених майданчиків. До останніх у “місті висотою в милю”, як ще називають Денвер, сміливо можна віднести зал The Soiled Dove Underground, в якому нещодавно була оновлена система звукопідсилення та встановлена цифрова мікшерна консоль dLive C3500 від Allen & Heath.\nКлуб The Soiled Dove розташований у Денвері в самому центрі району Лоурі-Філд, він побудований у стилі кабаре з високою сценою та трьома ярусами глядацьких місць. Цей зал має продумане акустичне оформлення, а також дуже якісну систему звукопідсилення.\n«Це приміщення побудоване належним чином, – розповідає Кріс Стіл (Chris Steele), місцевий продакшн менеджер та звукоінженер, – цей факт дозволяє мені зосередитись на тому, щоб донести до слухачів те, що відбувається на сцені, кожну найменшу деталь живого виконання. Адже тут мене не відволікають від творчої роботи жодні акустичні проблеми, такі як неприємне відбиття звуку від задньої стіни».\nПропрацювавши звукоінженером понад 18 років, Стіл зізнається, що довгий час він остерігався цифрових мікшерів.\n«Навіть до кінця нульових років я все ще сумнівався, що цифрова консоль може задовольнити моє бажання у потрібному звучанні і функціональності, – каже він. – Але врешті-решт все колись закінчується, і в цьому році для мене цей час настав».\nПісля довгих роздумів і оцінювання всіх переваг в The Dove був встановлений пульт Allen & Heath dLive C3500 із сценічним реком CDM48 MixRack.\n«Це просто ідеальна система для такого акустично правильного приміщення, – вважає Стіл. – На 96кГц звучання дуже цілісне – відсутні високочастотні спотворення, суматор працює дуже правильно. А ще цей мікшер має ряд вбудованих функцій, для отримання яких раніше мені довелося б купувати окремі прилади. За допомогою цієї консолі я можу налаштувати свій робочий процес таким чином, щоб все було під рукою, наприклад, улюблені обробки DEEP — компресія та ефекти. Мені подобається його простота, якщо ж я захочу встановити карту розширення, зробити це досить легко, без використання жодних зовнішніх серверних реків».\nЯк писала газета The Denver Post, клуб The Dove був “створений для музики”. Саме тому на його сцені проходять виступи рокових, джазових та фольклорних колективів, в клубі також є дискотека, ресторан та коктейль-бар.\n«Із становленням в цьому клубі системи dLive C3500 ти отримали великий досвід і чудові враження, – підсумовує Стіл, – ви справді можете почути цю різницю».


Хочеш миру, готуйся до війни, – вважає тернопільський характерник Валерій Чоботар | Про Те\nОказії Хочеш миру, готуйся до війни, – вважає тернопільський характерник Валерій Чоботар\nКоли співавтор проекту «Кілька хороших хлопців» Валерій Чоботар дізнався про рівень підготовки офіцерів на українських військових кафедрах, то здивувався – майбутні військові робили ремонт, вставляли вікна, але не готувались належним чином до справжньої війни. Тоді він вирішив організувати проект військово-патріотичного клубу учасників АТО і волонтерів, в якому б навчали учасники АТО.\n– Я не готую людей на війну, я вчу їх бути готовими. – зауважує під час прес-конференції Валерій Чоботар. – Ще минулого року, коли я повернувся у відпустку зі сходу, ми говорили з друзями, як людина, яка була на війні може реалізувати себе після. І так виникла ця ідея.\nДля назви проекту взяли слова з пісні Сашка Положинського.\nПравда, трішки змінили, бо рядок звучить як «кілька хороших хлопців». – каже Сашко Положинський. – «Але те, що їх назвали «хоробрими» змісту не змінило. Шість рядків про характер і підготовку, які надають хлопцям в цьому проекті учасники АТО».\n– От запитують: «Коли прийдуть сюди з війною, що ви будете робити?» – розповідає учасник проекту Сашко Алексеєв. – І багато хто не знають. Хлопці, які пройшли АТО вже багато чого навчили. Йде обстріл – куди втікати, як тримати зброю, як поводитися в складних ситуаціях.\nУ рамках навчання відзняли 8 серій патріотичного серіалу про бійців, які прийшли з війни. Організатори кажуть, що проект «Кілька хоробрих хлопців» – аматорський. Щоб зробити його професійним, потрібно багато грошей, але нині вони більш потрібні в АТО і тратити їх на проби серіалу було б недоречно. Покажуть стрічку вже цієї осені на екранах місцевих телеканалів.\nпопередня статтяНардепи від Тернопільщини встановлюють рекорди\nнаступна статтяТернопільський біатлоніст безхатченком не буде


Ми будемо знову постувати, щоб зустрітися з Господом нашим на Йордані у водах святих – Сайт храму св. Покрови, м. Ніжин\nНовини Ми будемо знову постувати, щоб зустрітися з Господом нашим на Йордані у водах святих\nСічень 16, 2022Новини\nУ цю світлу неділю настоятель храму святої Покрови отець Михаїл звернувся до парафіян з такою проповіддю:\n«Во ім’я Отця і Сина, і Святого Духа!\nУлюблені во Христі браття і сестри, сьогодні Іоанн Хреститель словами Святого Писання звертається до кожного із нас і до всіх людей, які жили у цьому світі, які будуть ще жити у цьому світі. «Приготуйте путь Господові, зробіть прямими стежки Його», – каже він до нас.\nВслухаючись у ці слова, згадаймо – кожного разу перед великим святом ми постуємо, правда? Перед Пасхою, перед Різдвом, перед Спасом. Кожного разу готуючись зустріти Господа Народженого, Воскреслого, Преображенного, ми готуємо душу свою до зустрічі з Богом. В нашому житті, в повсякденних турботах, ото накуйовдимо, накуйовдимо, правда? І по тому стоїмо і думаємо – а що нам робити з цим усім, з тими проблемами, тривогами, бідами? Іоанн Хреститель каже сьогодні – випрямте те, що накуйовдили, те що наплутали у своєму житті, зробіть прямим шлях Бога у нашому серці, у нашому житті. І як же це зробити, коли життя таке складне і кожен день приносить нам нові проблеми і нові тривоги. А просто зупинитися і, відкинувши ті всі тривоги і проблеми, прислухатися до Бога, до своєї душі, до свого серця. А наше серце, наша душа прагнуть отого миру, Божественного миру, того спокою, Божественного спокою. І коли ми випрямимо цей шлях, шлях нашого серця, прийде і свято в наше життя, прийде Господь Бог у наше серце.\nЖиття продовжується і знову приходить час, що знову приходять тривоги, ми забуваємося, знову накуйовдимо, наплутаємо. Але прийде знову піст в якому треба буде зупинитися і задуматися, зупинитися і випрямити своє серце для Бога, шлях для Господа нашого Іісуса Христа.\nСьогодні теж складний час, включаєш телевізор, щоб послухати новини і стає страшно. Страшно за сьогоднішній день, страшно за завтрашній день, страшно за дітей наших. Але ми віримо і надіємося, що Господь не покине нас, що Господь прийде в наше життя, що Господь дарує нам щастя і свято в цьому житті. Але для того, щоб Господь прийшов у наше життя, ще і ще раз закликає сьогодні Іоанн Хреститель – готуйте стежки для Бога, випрямляйте стежки Йому. Саме тому в Неділю перед Хрещенням Господнім ми читаємо ці слова, а в переддень Хрещення Господнього, Надвечір’я Хрещення у нас знову буде день строгого посту. У вівторок, 18 січня, ми будемо знову постувати, щоб зустрітися з Господом нашим на Йордані на Хрещення у водах святих. Зустрітися і возрадуватися, Господь же хай принесе мир на землю, в душах наших і в нашій церкві, в душі кожного з нас на многії і благії літа!


Патріотизм і любов до рідної землі – причини надзвичайної перемоги\n26 травня 2014 - 22 січня 2015 року\nОборона, за якою стежили мільйони…Смуга землі, в яку вгризлися сотні бійців… 15 потужних атак ворога…Герої, які ніколи не повернуться додому…\nЛегенда про «кіборгів» – такою ми запам'ятаємо оборону Донецького аеропорту. Такою вона увійде в історію: «26 травня українські військові провели найуспішнішу операцію з початку АТО. Малими силами спецназу з підтримкою авіації розпочалось визволення аеропорту від противника. Звільнення тривало лічені години. Українські бійці утримували аеропорт весь травень та літо.\nНаприкінці серпня, отримавши велику кількість російських «Градів», бойовики почали перші обстріли. Танки з замазаними номерами регулярних частин армії РФ почали виходити на позиції та стріляти по аеропорту. Одночасно Росія почала активну наступальну операцію: українських військових взяли в облогу в Іловайському котлі, росіяни намагалися прорватися в Маріуполь. Захисники аеропорту залишились із ворогом один на один: вони відбивали атаку за атакою та сподівалися лише на підкріплення.\n10 вересня бойовики з новими силами: російські Т-72, прямо з ешелонів, 240-міліметрові міномети «Тюльпани», які були створені для знищення укріпрайонів, гаубиці та потужні «Урагани», треновані у польових таборах найманці…\nЗ першими відбитими потужними атаками бойовиків народилася легенда про «кіборгів». І першими українських бійців так почали називати саме бойовики.\n«Я, блін, не знаю, хто захищає Донецький аеропорт, але ми їх вже три місяці вибити не можемо. Спробували штурмувати – нам таких «вломили» – ми відійшли… Я не знаю, хто там сидить, але це не люди – це «кіборги», – так на початку вересня один із бійців так званої «новоросії» описав українських військових.\nВідтоді захисників аеропорту називають лише «кіборгами». Українські бійці потім казали, що серед них немає чинів та звань. Ворожий вогонь вигартував бойове братерство, відоме лише героям. Під атаками йшов день за днем, доба за добою. Українські військові витримували шалений артобстріл, трощили танки та косили ворога.Наприкінці вересня аеропорт став найгарячішою точкою на мапі АТО. Бойовики стягнули до нього свої «елітні» підрозділи.\nГоловний напрямок атак йшов із південного сходу, противник розмістив на поверхах багатоквартирного будинку своїх коригувальників, легкі гармати, протипіхотні гранатомети та великокаліберні кулемети. По диспетчерській вежі вели вогонь протитанкові гармати, які викотили на пряму наводку. Танки били по терміналах з відстані 200 метрів.\n19 та 20 січня 2015 року, внаслідок підриву терміналу ДАП (Донецького аеропорту), Україна втратила п'ятдесят вісім захисників-«кіборгів», які відстоювали цей плацдарм до останньої краплі крові.\nМи низько вклоняємось родинам захисників Донецького аеропорту, кращим українським чоловікам, які стали справжньою українською легендою – 80 окрема високо-мобільна десантна бригада (3 батальйон), 81, 93, 95 окремі аеромобільні бригади, 90 окремий аеромобільний батальйон, 57 окрема мотопіхотна бригада, 74 окремий розвідувальний батальйон, 3 окремий полк спецпризначення, добровольці Правого сектору.\nВони захищали аеропорт так довго в абсолютно невигідних і важких умовах.\nДякуємо тим, хто поранений, і вічна пам'ять тим, хто залишився в новому терміналі назавжди.


Куртка жіноча Dasti модель 482DS20192042 купить со скидкой / Интертоп, Женская одежда скидки - BigSale - Территория больших скидок!\nКуртка жіноча Dasti модель 482DS20192042\nПарка жіноча зимова сірого кольору з підкладу з натуральної вовни вівці нижче коліна. Модель з щільною мембранної плащової тканини. Мембрана відводить вологу, зберігаючи тепло всередині вироби. Плащова тканина завдяки щільному плетінню мікроволокон захищає від продування і не пропускає вологу всередину. Комбінований підклад парки з вовни вівці і стежки з інноваційним утеплювачем нового покоління. У співвідношенні з м'якими хімічними волокнами підклад не коле, головна перевага - акумуляція тепла. Утеплений капюшон парки регулюється по глибині і по обхвату. Приталений силует парки. Зовнішні кишені утеплені плюшем. Карман для документів всередині.Відмінною рисою парки DASTI є наявність шопінг лямок.Цей виріб має інноваційний подклад SheepSoul®. Модель на фото: Зріст - 173, об'єм грудей - 87 см., Об'єм талії - 58 см., Об'єм бедер - 88 см. На моделі надітий розмір - S\nПокупая Куртка жіноча Dasti модель 482DS20192042 вы экономите 879 грн от первоначальной стоимости


Гриценко: у влади немає жодного бачення розвитку армії, стан якої катастрофічний\nУкраїнська армія «неспроможна виконувати навіть завдання мирного часу», а її стан - «катастрофічний». Про це в ефірі Радіо Свобода заявив колишній міністр оборони України, голова комітету Верховної Ради з питань національної безпеки і оборони Анатолій Гриценко.\nГриценко пообіцяв, що рибалкам та охоронцям не заборонять носити "камуфляж"\n«Васильківських терористів» допитують у справі підриву Сталіна у Запоріжжі\n«Васильківських терористів» допитують у справі підриву пам’ятника Сталіну у Запоріжжі. Про це повідомляє блогер Олена Білозерська.\nЯнуковича "полякали" яйцями, вінком та димовою шашкою\nПід Адміністрацією Президента пройшла акція протесту проти арешту членів організації «Патріот України». Про це повідомляє кореспондент «Тижня».\nНа активістів "Патріота України" завели ще одну кримінальну справу\nСлідчий відділ Київського райвідділу міліції Харкова 27 серпня порушив кримінальну справу за фактом хуліганства представників громадської організації "Патріот України" у Харкові.


Затверджено на засіданні кафедри правознавство 17 страница - Политология\nСтворення не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань (ст. 260). Об'єктивна сторона цього злочину виражається в такх формах: 1) у створенні не передбачених законами України воєнізованих формувань; 2) участі у їх діяльності;\nПід воєнізованими слід розуміти формування, які мають організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість і дисципліну, і в яких проводиться військова, стройова чи фізична підготовка.\nПід збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, що незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю (примітки 1 і 2 до ст. 260). Поняття зброї та озброєності ті самі, що і при характеристиці бандитизму.\nЗ об'єктивної сторони цього злочину обов'язковим є незаконність створення воєнізованого або збройного формування. Відповідно до Конституції України «на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом» (ч. 6 ст. 17), «політичні партії та громадські організації не можуть мати воєнізованих формувань» (ч. 2 ст. 37). Незаконними є воєнізовані формування, створення яких заборонене Конституцією України, а також воєнізовані і збройні формування, не передбачені законами України.\nПід створенням не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань слід розуміти їх утворення (організацію, заснування). Створення незаконного воєнізованого або збройного формування може виражатися в різних діях, які призвели до його організації. Поняття створення злочинного формування дане при аналізі злочину, передбаченого ст. 255.\nЗлочин вважається закінченим з моменту створення воєнізованого або збройного формування, навіть якщо не вчинено жодної дії, заради якої вони були створені. Якщо винному не вдалося створити воєнізоване або збройне формування, його дії слід кваліфікувати як незакінчений злочин, тобто готування або замах на створення відповідного формування.\nУчастю у діяльності не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань вважається членство в таких формуваннях, знаходження у їх складі та виконання будь-яких дій, для їх успішного функціонування. Частини 1 і 2 ст. 260 передбачають відповідальність за участь у діяльності формування. Тому сам факт дачі згоди на вступ, як і вступ до воєнізованого або збройного формування, якщо особі не вдалося з причин, що не залежали від її волі, взяти участь у діяльності такого формування, слід кваліфікувати як замах на участь у діяльності воєнізованого або збройного формування.\nЗ суб'єктивної сторони ці злочини можуть бути вчинені лише з прямим умислом.\nУ частині 3 ст. 260 передбачена відповідальність за вчинення цього злочину за кваліфікуючих обставин, а саме: а) керівництво не передбаченим законом воєнізованим або збройним формуванням; б) їх фінансування; в) постачання їм зброї, боєприпасів, вибухових речовин чи військової техніки. Поняття керівництва злочинним формуванням дане при аналізі злочину, передбаченого ст. 255. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення дій, пов'язаних з керівництвом воєнізованим або збройним формуванням. Під фінансуванням незаконного воєнізованого або збройного формування слід розуміти забезпечення їх грошима, валютними цінностями, коштовностями тощо. Під постачанням предметами слід розуміти їх надання, доставку тощо.\nУ частині 4 ст. 260 передбачена відповідальність за участь у складі воєнізованих або збройних формувань у нападі на підприємства, установи, організації чи на громадян. Якщо такий напад призвів до загибелі людей чи інших тяжких наслідків відповідальність настає за ч. 5 ст. 260.\nВідповідно до ч. 6 цієї статті звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка перебувала в складі зазначених формувань, за дії, передбачені частинами 1 або 2 цієї статті, якщо вона добровільно вийшла з такого формування і повідомила про його існування органи державної влади чи органи місцевого самоврядування. Добровільність означає остаточний вихід особи з різних мотивів зі злочинного формування з власної волі, за усвідомлення нею можливості і надалі брати участь у ньому.\nПокарання за злочин: за ч. 1 ст. 260 — позбавлення волі на строк від двох до п'яти років; за ч. 2 ст. 260 — позбавлення волі на строк від трьох до восьми років; за ч. З ст. 260 — позбавлення волі на строк від п'яти до десяти років; за ч. 4 ст. 260 — позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років; за ч. 5 ст. 260 — позбавлення волі на строк від десяти до п'ятнадцяти років.\nНапад на об'єкти, на яких є предмети, що становлять підвищену небезпеку для оточення (ст. 261). Предметом цього злочину є об'єкти, на яких виготовляються, зберігаються, використовуються або якими транспортуються радіоактивні, хімічні, біологічні чи вибухонебезпечні матеріали, речовини, предмети.\nРадіоактивні матеріали — це об'єкти та речовини, активність радіонуклідів яких перевищує межі, встановлені нормами і правилами з ядерної та радіаційної безпеки. До радіоактивних матеріалів належать спеціальні розщеплювальні матеріали, радіоактивні відходи, радіоізотопні джерела іонізуючого випромінювання.\nХімічні речовини — це речовини, безпосередня або опосередкована дія яких може призвести до загибелі або отруєння людей і (або) заподіяти шкоду довкіллю та майну. Біологічні речовини, матеріали — це такі речовини біологічного походження (біохімічні, біотехнологічні препарати, патогенні для людей і тварин мікроорганізми тощо), які можуть призвести до загибелі людей або тілесних ушкоджень і (або) заподіяти шкоду довкіллю та майну. Вибухонебезпечними вважаються матеріали, які внаслідок своїх фізико-хіміч-них властивостей здатні миттєво виділяти велику кількість кінетичної енергії, створювати високу температуру, утворювати отруйні гази, викликати пожежі та руйнування і цим становлять підвищену небезпеку для оточення.\nОб'єктивна сторона цього злочину виражається у нападі на об'єкти, на яких є предмети, що становлять підвищену небезпеку для оточення, вчиненому з метою захоплення, пошкодження, або знищення цих об'єктів. Поняття нападу було дано при аналізі бандитизму.\nСуб'єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом. Обов'язковою ознакою суб'єктивної сторони злочину є мета — захоплення, пошкодження або знищення цих об'єктів. Під захопленням слід розуміти зайняття всієї або частини території вказаних об'єктів. Поняття пошкодження і знищення об'єктів аналогічні відповідним поняттям пошкодження і знищення майна (ст. 194).\nПокарання за злочин: за ст. 261 — позбавлення волі на строк від п'яти до дванадцяти років.\nВикрадення, привласнення, вимагання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин чи радіоактивних матеріалів або заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживанням службовим становищем (ст. 262). Предметом цього злочину є вогнепальна зброя, бойові припаси, вибухові речовини, вибухові пристрої і радіоактивні матеріали. Вони мають бути придатними для використання за своїм цільовим призначенням. До вогнепальної зброї відносяться всі види бойової, спортивної, нарізної, мисливської (крім гладкоствольної мисливської зброї), у якій для проведення пострілу використовується сила тиску газів, що утворилися при згорянні вибухової речовини (пороху або іншої спеціальної горючої суміші). Бойові припаси — це патрони, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби у зібраному виді, споряджені вибуховою речовиною.\nЗ об'єктивної сторони цей злочин може виражатися в таких формах: 1) викрадення; 2) привласнення; 3) вимагання; 4) заволодіння зазначеними предметами шляхом шахрайства.\nПоняття викрадення, привласнення, вимагання, шахрайства, розбою або зловживання службовим становищем аналогічні відповідним поняттям злочинів проти власності (статті 185, 186, 187, 189—191). Але, на відміну від злочинів проти власності, заподіяння матеріальної шкоди власності не є обов'язковою ознакою цього злочину.\nСуб'єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом. На відміну від аналогічних посягань на власність, корисливий мотив і корислива мета не є обов'язковими ознаками цього злочину, його мотив і мета можуть бути різними.\nСуб'єкт злочину: за умови викрадення, вимагання і розбою — будь-яка особа, яка досягла 14-річного віку, за умови привласнення і заволодіння шляхом шахрайства — особа, яка досягла 16-річного віку. Суб'єкт привласнення спеціальний, а саме — особа, у правомірному віданні якої знаходилися зазначені вище предмети.\nУ частині 2 ст. 262 передбачена відповідальність за вчинення цього злочину повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також заволодіння зброєю та іншими предметами шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем.\nУ частині 3 ст. 262 встановлена відповідальність за дії, передбачені частинами 1 чи 2 цієї статті, якщо вони вчинені організованою групою, шляхом розбою, вимагання, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров'я.\nНезаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами (ст. 263). Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263, є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної\nмисливської), бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої. Він тотожний предмету злочину, передбаченого ч. 1 ст. 262. Предмет злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263, — кинджали, фінські ножі, кастети чи інша холодна зброя.\nОб'єктивна сторона злочину, передбаченого ч.і ст. 263, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, а злочину, передбаченого ч. 2 цієї статті, у носінні, виготовленні, ремонті або збуті кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без вказаного дозволу.\nНосіння — це дія з переміщення зазначених предметів, їх транспортування особою безпосередньо при собі (в руках, в одежі, сумках, спеціальних футлярах, в транспортному засобі тощо) за умови можливості їх швидкого використання. Зберігання — це володіння будь-яким із зазначених предметів, які знаходяться не при винній особі, а у іншому відомому їй місці. Придбання — це отримання від інших осіб шляхом купівлі, обміну, одержання в подарунок, винагороди за послугу, відшкодування боргу тощо. Виготовлення — це дії зі створення, перероблення будь-яких предметів, завдяки чому вони набувають властивостей холодної або вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв. Ремонт цих предметів полягає у налагодженні, виправленні пошкоджень або усуненні дефектів, поломок. Передача — це надання (вручення) їх іншій особі особисто (наприклад, для зберігання, тимчасового використання) або через посередника, а також дії посередника з їх надання (вручення). Збут — це продаж, обмін, дарування, оплата боргу тощо.\nУ частині 3 ст. 263 встановлено, що звільняється від кримінальної відповідальності особа, яка вчинила злочин, передбачений частинами 1 або 2 цієї статті, якщо вона добровільно здала органам влади зброю, бойові припаси, вибухові речовини або вибухові пристрої. Під добровільною здачею слід розуміти повну, за власною волею, незалежно від мотивів, здачу цих предметів органам влади, приусвідомленні особою фактичної можливості подальшого безкарного продовження вчинення злочину.\nНедбале зберігання вогнепальної зброї або бойових припасів (ст. 264). Предметом цього злочину є вогнепальна зброя і бойові припаси. їх поняття дано при аналізі злочину, передбаченого ст. 262. Проте предметом цього злочину може бути і гладкоствольна мисливська зброя, і бойові припаси до неї.\nОб'єктивна сторона злочину — недбале зберігання вогнепальної зброї або бойових припасів, якщо це спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.\nНедбале зберігання може бути вчинене як шляхом дії, так і бездіяльності (наприклад, зброя передається малолітньому для гри або підлітку для чищення чи не розряджається після полювання).\nЗ суб'єктивної сторони злочин характеризується умислом і необережністю, але щодо самої дії або бездіяльності до наслідків можлива тільки необережна форма вини.\nОб'єктивна сторона злочину полягає у незаконному (без передбаченого законом дозволу) придбанні, носінні, зберіганні, використанні, передачі, видозміненні, знищенні, розпиленні, руйнуванні радіоактивних матеріалів. Для відповідальності досить вчинення однієї з цих дій.\nПоняття придбання, носіння і зберігання дано при аналізі злочину, передбаченого ст. 263. Під використанням радіоактивних матеріалів слід розуміти їх застосування або користування ними. Передача радіоактивних матеріалів аналогічна за своїм змістом цьому поняттю у ст. 263. Видозмінення радіоактивних матеріалів — це внесення в них будь-яких змін. Знищення радіоактивних матеріа-лів — це приведення їх до непридатного стану. Розпилення — це дії, які розсіюють (розносять) радіоактивні матеріали у повітрі най-дрібнішими частинками. Руйнування означає пошкодження предметів, в яких знаходяться радіоактивні речовини або ядерні матеріали.\nОбов'язковою ознакою об'єктивної сторони злочину є поводження з радіоактивними матеріалами без передбаченого законом дозволу.\nСуб'єктом цього злочину може бути будь-яка особа, яка досягла 16-річного віку.\nУ частині 2 ст. 265 передбачена відповідальність за незаконне поводження з радіоактивними матеріалами, якщо воно спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки. До незаконного поводження з радіоактивними матеріалами можливий тільки прямий умисел, а щодо загибелі людей або інших тяжких наслідків — необережність (злочинна самовпевненість або злочинна недбалість).\nПогроза вчинити викрадення або використати радіоактивні матеріали (ст. 266). Предметом злочину є радіоактивні матеріали, їх поняття дано при аналізі злочину, передбаченого ст. 261.\nОб'єктивна сторона злочину виражається у погрозі вчинити викрадення радіоактивних матеріалів з метою примусити фізичну або юридичну особу, міжнародну організацію або державу вчинити будь-яку дію або утриматися від неї, якщо були підстави побоюватися здійснення цієї погрози.\nОб'єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 266, полягає у погрозі використати радіоактивні матеріали з метою спричинення загибелі людей або інших тяжких наслідків, якщо були підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Погроза має бути справжньою та реальною і адресується суб'єктам, зазначеним у ч. 1 ст. 266. Злочин вважатиметься закінченим, якщо стане відомо про погрозу, тобто з того моменту, коли та або інша особа сприйняла погрозу.\nПорушення правил поводження з вибуховими, легкозаймистими та їдкими речовинами або радіоактивними матеріалами (ст. 267). Предметом злочину є вибухові речовини і радіоактивні матеріали. їх поняття дано при аналізі злочинів, передбачених статтями 261 і 262.\nОб'єктивна сторона злочину полягає у порушенні правил безпечного поводження з вибуховими речовинами або радіоактивними матеріалами: правил зберігання, використання, обліку, перевезення цих предметів або інших правил поводження з ними, а також незаконному пересиланні цих речовин чи матеріалів поштою або вантажем, якщо це порушення створило небезпеку загибелі людей або настання інших тяжких наслідків. Порушення правил поводження з вибуховими речовинами або радіоактивними матеріалами може бути вчинене як шляхом дії, так і бездіяльності.\nПравила зберігання вибухових речовин і радіоактивних матеріалів передбачають знаходження їх у безпечному стані, у певному місці, а також попередження їх викрадення чи втрати. Правила використання встановлюють безпечні способи їх застосування, а правила обліку вимагають контролю за їх рухом, своєчасною фіксацією їх надходження, реєстрацією (документування) видачі, витрачання і повернення тощо. Правила перевезення вибухових речовин чи радіоактивних матеріалів передбачають їх безпечне переміщення різними видами транспорту, а інші правила поводження з цими предметами регулюють безпечні способи виготовлення, випробування, знищення тощо даних предметів.\nНезаконне пересилання цих речовин чи матеріалів поштою або вантажем означає їх відправлення для доставки в те або інше місце. Пересилання вантажем вибухових речовин чи радіоактивних матеріалів можливе лише з дозволу органів транспорту із дотриманням відповідних правил безпеки.\nПорушення правил поводження спричиняє кримінальну відповідальність лише у разі, якщо ці порушення створили небезпеку загибелі людей або настання інших тяжких наслідків.\nЗ суб'єктивної сторони порушення правил поводження з вибуховими речовинами чи радіоактивними матеріалами може бути вчинено як умисно, так і з необережності. Незаконне пересилання цих речовин чи матеріалів поштою або вантажем можливе лише з прямим умислом. Щодо створення небезпеки загибелі людей або настання інших тяжких наслідків вина може бути тільки необережною.\nСуб'єкт злочину спеціальний — особа, яка має дозвіл на поводження з цими предметами, і у зв'язку з цим зобов'язана дотримуватися правил безпеки поводження з ними.\nСуб'єктом незаконного пересилання поштою або вантажем вибухових, легкозаймистих та їдких речовин або радіоактивних матеріалів може бути будь-яка особа.\nУ частині 2 ст. 267 передбачена відповідальність за ті самі діяння, а також за незаконне пересилання поштою або багажем легкозаймистих або їдких речовин, якщо вони спричинили загибель людей або інші тяжкі наслідки.\nПокарання за злочин: за ч. 1 ст. 267 — штраф до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботі! на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років; за ч. 2 ст. 267 — Позбавлення волі на строк від трьох до дванадцяти років.\nНезаконне ввезення на територію України відходів і вторинної сировини (ст. 268). Предметом цього злочину є відходи і вторинна сировина та речовини або матеріали, що належать до категорії небезпечних відходів, які забороняються до ввезення.\nВідповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи» від 5 березня 1998 р.1 відходи — це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Деякі (окремі) види відходів виступають як вторинна сировина. Вторинна сировина — це залишки сировини, матеріалів і напівфабрикатів, що утворюються у процесі виробництва, або за-лишки предметів споживання та їх тари, придатні для подальшого використання.\nПорядок ввезення в Україну окремих видів відходів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ввезення на територію України чи транзит через її територію відходів можливий лише у разі надання дозволу Мінекоресурсів України.\nНебезпечні відходи — це відходи, фізичні, хімічні чи біологічні характеристики яких створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров'я людини, та які потребують спеціальних методів і способів поводження з ними. Перелік небезпечних відходів, які забороняються до ввезення, затверджується Кабінетом Міністрів України.\nОб'єктивна сторона злочину полягає у ввезенні на територію України чи транзиті через її територію: відходів або вторинної сировини без належного дозволу, речовин або матеріалів, що належать до категорії небезпечних відходів, які забороняються до ввезення.\nВвезення на територію України предмета — це його переміщення через кордон України. Транзит відходів — це безперервне перевезення відходів від одного кордону національної території до іншого без зберігання, за виключенням зберігання, зумовленого технологічним процесом перевезення відходів. Злочин вважається закінченим з моменту перетину вантажу з відходами або вторинною сировиною кордону України.\nПокарання за злочин: за ч. 1 ст. 268 — штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років; за ч. 2 ст. 268 — штраф від п'ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.\nНезаконне перевезення на повітряному судні вибухових або легкозаймистих речовин (ст. 269). Предметом цього злочину є вибухові і легкозаймисті речовини. Поняття вибухових речовин дано при аналізі злочину, передбаченого ст. 262. Легкозаймисті речовини — це вогненебезпечні речовини, які здатні самозайматися або легко спалахувати і цим викликати або підсилювати пожежу.\nОб'єктивна сторона злочину полягає у незаконному перевезенні на повітряному судні зазначених речовин. Перевезення цих речовин означає їх транспортування, доставку повітряним транспортом. Поняття повітряного судна дано у ч. 2 ст. 15 Повітряного кодексу України.\nНезаконним вважається перевезення на повітряному судні цих речовин без відповідного дозволу (ст. 63 Повітряного кодексу України) або перевезення таких вибухових або легкозаймистих речовин, які не підлягають транспортуванню на повітряних суднах (ст. 75 Повітряного кодексу України).\nУ частині 2 ст. 269 передбачена відповідальність за цей злочин, якщо він спричинив загибель людей чи інші тяжкі наслідки.\nПокарання за злочин: за ч. 1 ст. 269 — штраф до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк; за ч. 2 ст. 269 — позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.\nПорушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки (ст. 270). Об'єктивна сторона цього злочину полягає у порушенні встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров'ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки може бути вчинено як шляхом дії, так і бездіяльності. Під встановленими законодавством вимогами пожежної безпеки слід розуміти положення, які встановлюють норми і правила щодо запобігання виникненню пожеж. Вимоги пожежної безпеки включаються в стандарти, паспорти, норми, правила, положення, інструкції.\nВідповідальність за ст. 270 настає лише тоді, коли порушення вимог пожежної безпеки спричинило виникнення пожежі, якою заподіяно шкоду здоров'ю людей або майнову шкоду у великому розмірі. Пожежа — це неконтрольоване горіння предметів поза спеціальним вогнищем, що створює безпосередню небезпеку для життя і здоров'я, майна і/або довкілля, нормальній діяльності підприємств, установ чи організацій або заподіює їм шкоду.\nОбов'язковою ознакою об'єктивної сторони злочину є наслідки: шкода здоров'ю людей або майнова шкода у великому розмірі. Шкода здоров'ю людей — заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень одній або більше особам. Відповідно до примітки до\nст. 270 КК майнова шкода вважається заподіяною у великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в триста і більш разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.\nСуб'єктивна сторона злочину щодо порушення вимог пожежної безпеки може бути як умисел, так і необережність, а щодо наслідків (шкоди здоров'ю людей або майнової шкоди) — лише необережність.\nУ частині 2 ст. 270 передбачена відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило загибель людей, майнову шкоду в особливо великому розмірі або інші тяжкі наслідки. Майнова шкода вважається заподіяною в особливо великих розмірах, якщо прямі збитки становлять суму, яка в тисячу і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (примітка до ст. 270).\nПокарання за злочин: за ч. 1 ст. 270 — штраф від п'ятдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років; за ч. 2 ст. 270 — позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.\nВ сучасних умовах важливе значення має охорона безпеки виробництва. Відступи від нормативних приписів вимог безпеки, що є на підприємствах, шахтах, будовах, в сільському господарстві, заподіюють серйозну шкоду життю і здоров'ю працівників виробництва, сторонніх осіб, власності, довкіллю.\nРодовим об'єктом злочинів проти безпеки виробництва є відносини, що забезпечують безпеку виробництва. Виробництво — це складна соціально-економічна і технічна відносно замкнута система, в основі функціонування якої лежить праця людини, спрямована на отримання суспільно корисного результату. Складовим елементом такої системи є технічні та правові норми.\nУ ході виробничої діяльності або використання її результатів людина зазнає або може бути піддана небезпечним чи шкідливим впливам виробничих факторів самого різного характеру і ступеня: механічним, хімічним, тепловим, електричним, електромагнітним тощо. Наявність на виробництві небезпечних та шкідливих факторів зумовлює потребу в станах (умовах), що необхідні для охорони життя, здоров'я, збереження майна, довкілля. Таким станом на виробництві є його безпека. Безпека виробництва — це такий технічний стан, при якому нейтралізується можливість поражаючого впливу на людей, майно і довкілля небезпечних та шкідливих виробничих факторів. Для забезпечення безпеки виробництва використовуються закони та підзаконні акти, що відносяться до різних галузей права (трудового, природоохоронного, цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та ін.), а також технічні норми. В цій\nБезпосередні об'єкти окремих злочинів проти безпеки виробництва входять в систему відносин родового об'єкта, хоч і мають свої особливості. Вони залежать, передусім, від видів безпеки виробництва, рівнів безпеки, характеру можливої шкоди та сфер її поширення.\nНеобхідною складовою безпеки будь-якого виробництва є безпека праці, яка поділяється на технічну і санітарну, а за рівнями — на безпеку звичайних і підвищено небезпечних робіт. Деякі виробництва (як технічне ціле), окремі речовини (що є предметами праці) мають виняткову небезпечність, що вимагає особливих організаційно-технічних режимів їх функціонування (використання), включаючи правове забезпечення. Такими є: вибухонебезпечні виробництва, а також виробництва, в яких використовуються ядерні та радіоактивні матеріали. Нарешті, ряд виробництв здатний заподіяти шкоду позавиробничим інтересам, у зв'язку з використанням готової промислової продукції, її напівфабрикатів, а також експлуатацією збудованих будівель та споруд.\nОсновним безпосереднім об'єктом цих злочинів є безпека окремих видів виробництв. Додатковими обов'язковими об'єктами всіх злочинів, що посягають на безпеку виробництва, виступають життя і здоров'я людини, а додатковими факультативними об'єктами злочинів, передбачених статтями 272—275, — власність і довкілля (екологічна безпека).


Зі стелі полетіли шматки декору: як реагують на руйнування Національного художнього музею в Києві — 5 канал\nНаціональний художній музей України mykiev.info\n11.08.2020 19:45 Читайте по-русски\nУ Міністерстві культури підрахували, що ремонтно-реставраційні роботи музею становитимуть 68 мільйонів гривень\nОлександр Ройтбурд розповів, що треба змінити у Мінкульті та як позбутися стереотипів – "Гончаренко рулить"\nНе встиг відкритися після карантину, як зачинився на реставрацію. Національний художній музей, що розташований в історичній частині столиці, поступово руйнується. Минулими вихідними зі стелі центрального входу просто полетіли шматки декоративних елементів. А тому через аварійну ситуацію – об'єкт закрили для відвідувачів. Як реагують у музеї та яка реакція профільного міністерства, дізнавалася кореспондентка "5 каналу" Евеліна Михайленко.\nНаціональний художній музей спочатку пробув три місяці на карантині. А тепер невідомо на скільки закритий в очікуванні реставрації. Центральний вхід огороджений стрічкою, адже його декоративні елементи обвалюються.\nПонад сотню років Національний художній музей, що розташований у середмісті столиці, ніхто не брався серйозно реставрувати. А тому він поступово тріщить та обвалюється. У передостаннє – у травні. Тоді відпав шмат портика – стелі у внутрішній частині між колонами.\n"Ми відповідно зробили дефектний акт і повідомили Міністерство культури, і стрічкою огородили простір, який нам здавався небезпечний, і як виявилося ми були дійсно праві. І от буквально в суботу трапилося те, що й мало, напевно, трапитися. Почалася далі руйнація. Почали випадати дуже великі шматки", – розповідає директорка Національного художнього музею Юлія Литвинець.\nЧастково відновлювати музей взялися два роки тому. За цей час полагодили дах, оновили химери на будівлі та розпочали фасадні роботи у музейному провулку. Від початку ж року чекали і гроші для центрального входу.\n"У ті кошти, які були виділені Міністерству культури. Це від початку року – 100 мільйонів на капітальні видатки наш музей не був включений до сьогодні", – каже директорка Національного художнього музею.\nРуйнування Національного художнього музею у Києві5 канал\nНа частковий обвал у травні міністерство не відреагувало. А вже коли зі стелі посипалися більші шматки, міністр культури та інформаційної політики Олександр Ткаченко повідомив: про гроші подбають.\n"Уже готуємо документи для виділення коштів на ремонт із резерву Кабміну. Також звернемося з пропозиціями щодо фінансування ще декількох об'єктів, аби запобігти подібним випадкам", – наголосив міністр культури та інформаційної політики України Олександр Ткаченко.\nІ додає: насамперед візьмуться за ремонт портика, встановлення риштувань та скульптурної групи "Аполлон і музи". На це до кінця року необхідно 30 мільйонів гривень. Але загалом у міністерстві підрахували, що ремонтно-реставраційні роботи музею становитимуть 68 мільйонів гривень. Коли гроші будуть? І коли зайдуть реставратори на об'єкт, міністр не уточнює. Тим часом для музею кожен день простою – це гроші. У середньому за рік мають два мільйони гривень. Заробляють як на лекціях, так і на відвідуванні виставок.\n"Тут можна побачити твори і Святославського, харківського художника Васильківського, є твори художників Ткаченка. Це твори, заради яких до України приїжджають поціновувачі з усього світу: із Австралії, Канади, Німеччини. А тепер вони всього цього не побачать навіть якщо доїдуть... музей буде закритий", – зазначила директорка Національного художнього музею Юлія Литвинець.\nОбвалюються історичні об'єкти чи пам'ятки архітектури як у столиці, так і в інших містах. От тільки доки вони чекають кошти на реставрацію, поступово перетворюються в руїни. До прикладу, меценати цього ж Національного художнього музею – родина Терещенків – понад століття тому мали у власності палац у Денишах, що на Житомирщині. Нині від тамтешньої будівлі мало що залишилося: вежа, частина стіни і невеликі сходи.\nВипадково помітили на аукціоні в США: у Києві презентували картину, загублену в роки Другої світової\nКабмін виділив дотацію на виплату пенсій та 1 млрд грн на підтримку культури\nМіністерство культури музей реставрація


Зеленський – гвинтик системи, яку сам висміював, - Бала – новини ZIK.UA\nНовини » Політика 31 січня, 2019, 16:11\nЗеленський – гвинтик системи, яку сам висміював, - Бала\n«Умовно кажучи, соціологічні дослідження щодо рейтингів кандидатів у президенти – це результати вчорашнього дня. Сьогодні ситуація може бути абсолютно іншою», – вважає Віталій Бала.\nДиректор Агентства моделювання ситуацій переконаний, що найбільш ймовірні рейтинги будуть у лютому.\n«Наразі рейтинги – це тенденція. Безумовно, Зеленський додав собі голосів через свій бунтівний характер і те, в який спосіб заявив про свою участь на виборах. Втім, чіткіша ситуація буде наприкінці лютого», – зазначає Віталій Бала.\nВін пояснює: всі рейтинги, що публікуються задовго до виборів, є орієнтирами для команд кандидатів.\n«Завдяки рейтингам команди розуміють у яку сторону їм рухатися, що виправляти. Щодо звичайних людей, то рейтинги можуть використовуватися задля маніпуляцій, мовляв той чи інший кандидат переможе», – говорить Віталій Бала.\nКрім того, директор Агентства моделювання ситуацій звертає увагу на те, що соціологічні служби не все публікують.\n«Є речі, які соціологічні фірми афішують, а є й такі опитування, які залишаються невідомі загалу. Насправді, іноді різниця може бути дуже великою. Зараз з’явилося дуже багато соціологічних компаній. Я думаю, що згодом ми можемо побачити, що рейтинги очолює, наприклад, Бойко», – каже Віталій Бала.\nТакож експерт акцентує увагу на Зеленському, який зараз входить у трійку лідерів.\n«Вдалий старт кампанії додав йому підтримку електорату, однак невдовзі з’явилися проблеми, пов’язана із офшорами на Кіпрі. Ще невідомо чи в останніх опитуваннях були враховані скандали і бізнес в Росії. Зеленський позиціонує себе не таким, як інші, але насправді він виявився гвинтиком системи, проти якої виступав і висміював», – говорить Віталій Бала.\nДиректор Агентства моделювання ситуацій наголошує: між рейтингами і справжніми виборами велика різниця.\n«Зеленського позиціонували, як відому людину. Коли люди підуть голосувати, почнуть серйозніше роздумувати над його кандидатурою. Тут постане питання про те, чи здатний він вплинути на ціну газу, субсидії, адже він ніколи у цій сфері не працював», – зазначає експерт.\nНасправді дуже великий відсоток людей вибирають за кого голосувати, вже тримаючи в руках бюлетень, запевняє директор Агентства моделювання ситуацій.\n«Емоційний фон в Україні настільки високий, що хтось із кандидатів за тиждень-два до виборів може зробити серйозні стратегічні помилки», – додає Віталій Бала.\nДо слова, раніше заступник директора соціологічної групи «Рейтинг» Любомир Мисів пояснив, що найбільше впливає на електорат.\nВолодимир ЗеленськийВіталій БалаПерші про головне. Коментаріновини Україниновини політикипрезидентські рейтинги\nНе «УЗеленського», а реальні прізвища: Віталій Бала розкритикував псевдоутворення\nпонеділок, 6 травня, 2019, 18:54\n2019-10-17 06:14 :52


Під офісом NewsOne правопорушень немає\nТакий висновок зробили органи правопорядку у відповідь на заяву телеканалу NewsOne, яка надійшла напередодні. Департамент комунікації Міністерства внутрішніх справ (МВС) України у понеділок, 4 грудня повідомив, що поліцейські продовжують перебувати на місці подій, однак підстав для втручання не бачать.\nНагадаємо, що 3 грудня невідомі у камуфляжі і балаклавах заблокували офіс NewsOne мішками з піском та колючим дротом. Вони заявили про свою незгоду з «політикою каналу» та вимагають вибачень від його власника, народного депутата Євгена Мураєва, який назвав Революцію гідності «державним переворотом влади».\nТим часом самого власника міністр внутрішніх справ Арсен Аваков 4 грудня назвав у мережі Twitter «мерзотником і провокатором», але при цьому закликав активістів розблокували телеканал. Того ж дня прокоментував подію і Президент України Петро Порошенко. На своїй facebook-сторінці він написав: «Будь-який тиск на засоби масової інформації, а тим більше їх блокування – неприпустимі». Однак одразу додав: «Так само неприпустимими є спроби виправдовувати дії країни-агресора проти України, підігрування російській пропаганді, в тому числі і в таких питаннях, як оцінка Революції гідності».\n04.12.2017 15:18 | Ольга Рубайло


Олег Родін: "Я у Львові дуже легко прижився, мене тут прекрасно прийняли" - Новини спорту Львів Футбол\nОлег Родін: "Я у Львові дуже легко прижився, мене тут прекрасно прийняли"\nВчитель футболу Львівського училища фізичної культури, легендарний гравець львівських «Карпат» кінця семи десятих років минулого століття Олег Родін (на фото) дав відверте інтерв’ю.\nЯкби не важка травма у розквіті літ, він, мабуть, не обмежився б престижним, але все ж містечковим статусом карпатівської легенди. У 1981-му Олегові Родіну було 25, його забирало назад у свої лави московське «Динамо». Втім, до Білокам’яної, де народився і робив перші кроки, хлопець приїхав із пошкодженням, яке не давало повноцінно жити навіть після завершення футбольної кар’єри.\nБаль, Юрчишин, Суслопаров, Думанський, Батич, Родін – у другій половині 70-х у Львові підросло справді унікальне покоління гравців, яких запрошували до збірної Союзу, а провідні клуби слідкували з неприховуваним апетитом. Нинішній гість UA-Футболу згадує, що міг замінити в команді київського «Динамо» Володимира Трошкіна, але поки вагався, нового запрошення від Валерія Лобановського вже не отримав.\nУ цьому інтерв’ю Олег Родін згадав ті п’ять прекрасних сезонів у складі «Карпат», у яких вистачало гучних перемог, болючих поразок і руйнівних скандалів. Наш співрозмовник розповів, як пережив страшну життєву трагедію, вдруге одружився, а також продемонстрував приклад тим людям, які живуть в Україні і не бажають вчити її державної мови.\n- Олеже Дмитровичу, зустрітися ви запропонували поряд зі стадіоном «Україна». Через те, що він для вас багато означає?\n- Зокрема й тому. Хоча я живу тут неподалік, у квартирі дружини. Для мене два стадіони рідних – «Динамо» в Петровському парку в Москві, де відбувалося моє становлення як футболіста й «Україна», де провів свої найліпші матчі на дорослому рівні.\n- У московське «Динамо» ви пробилися дуже швидко.\n- То за умови, що у футбол потрапив майже випадково, завдяки вчителеві малювання. Бігали якось на шкільному майданчику з м’ячем, а той підходить і питає: «Не хочеш записатися у школу «Динамо»?». Ні на що особливе не сподіваючись, разом із цим вчителем я і ще двоє хлопців поїхали. Відбір виявився успішним. Мені тоді було дев’ять чи десять років. А пощастило ще й тому, що тренерами у школі працювали видатні футболісти Володимир Кесарєв, Віктор Царьов, оборонці збірної СССР. Вони могли і розповісти, і показати. Зазвичай Кесарєв і Царьов уже коли ми були підлітками, грали з нами у «квадрат» - чотири на два. Там то ми й відчули, що таке справді жорстка оборона, що означає жорстко поставити плече. То були атлети. Особливо Кесарєв – фантастичної тілобудови людина. А Євген Байков, який був моїм першим тренером, навіть одного разу за команду вищої ліги, коли травмувалися всі воротарі, у воротах відіграв. І відіграв добре. То за умови, що за амплуа він був оборонцем.\nОтримавши таку школу, в дорослу команді «Динамо» потрапив 17-річним. Олександр Новіков, Вадим Павленко, Юрій Курненін – команда у нас зібралася дуже пристойна. Це я про гравців, які є, по суті, моїми ровесниками, згадую. Крім них у дублі чимало досвідчених футболістів грало. Тому коли з’явився варіант зі Львовом, мій тренер пояснив: «Дивися, тут склад дуже сильний. Повернутися ти завжди встигнеш, а пробитися до основи тут значно складніше. Може, поїдь до Львова і звідти швидше в люди виб’єшся». Послухав. І справді, після трьох років виступів за «Карпати» динамівці кликали назад.\n- Наскільки мені відомо, в «Карпати» ви потрапили через Бориса Рассихіна.\n- Тоді львів’ян Валентин Бубукін очолював, а Рассихін був його помічником. Якось напередодні виїзду «Карпат» до Москви на матч зі «Спартаком» Борис Андрійович зателефонував своєму рідному братові, який працював у столиці тренером і постійно відвідував матчі динамівських юнаків. Сказав, що не вистачає людей для дублю. Так я й потрапив до числа тих хлопців, котрих попрохали пограти за карпатівський дубль. При зустрічі на стадіоні запитали: «На якій позиції граєш?» «В півобороні» - відповідаю. «А справа в обороні зіграєш?» - «Давайте спробую».\nЗ того усе й розпочалося. Матч ми програли 1:2, а після його завершення Бубукін запитав: «Хочеш у Львів?» «Треба з батьками порадитися» - відповів. Мама відпускати не хотіла, зате батько не тримав: «Раз він вибрав футбол, то хай вирішує». То був кінець 1973 року.\n- Не боязко було їхати так далеко від дому в свої 17?\n- Взагалі. Я у Львові дуже легко прижився, мене тут прекрасно прийняли. Навіть лікар «Карпат» Анатолій Картиш тоді дивувався: «Усіх молодих у нас сприймали в штики, а тебе і Сашка Андрющенка відразу вважали своїми».\nВласне, завдяки «Карпатам» мене й у Москві почали поважати. Особливо запам’ятався епізод, який трапився невдовзі після нашого виїзного матчу проти ЦСКА. Ми тоді виграли 2:1. Та гра була для мене пам’ятною в усіх розуміннях. На передматчевій установці тренер Ернест Юст наголошував: «Нападник армійців Назаренко вміє добре падати. Не чіпайте його за жодних обставин. Нехай проходить – лише не чіпайте». Та друга хвилина. Назаренко виходить на мене, чіпляється і падає – пенальті. Програвали 0:1, потім Володя Данилюк зрівняв, а перед самим фінальним свистком підключаюся до атаки, обігрую оборонця і віддаю гольову на Юрка Дубровного.\nПеремогли, настрій прекрасний. Виходжу з роздягальні, а на зустріч – шкільний вчитель фізкультури. У мене з ним важкі стосунки були. Вчитель відкривав двері свого кабінету у спортзалі, а я у цю мить вдарив баскетбольним м’ячем. Пряме влучання. «Ты не просто г…но, ты – толченое г…но» - всипав він мені тоді на емоціях, що будь здоровий. Так у нас стосунки постійно й залишалися непростими. І ось чую в дворику стадіону в Петровському парку: «Олег!» Озираюся – вчитель. Ми обійнялися так міцно, наче все життя рідними були. «Як же я радий за тебе!» - казав вчитель.\n- Кажуть, вас поєднувала багаторічна дружба з Левком Броварським. Вже тоді, у 1974-му він, на вісім років від вас старший, вважався легендою «Карпат». Ви відразу знайшли спільну мову?\n- Поступово, коли ближче познайомилися. Я й сам ставив Льові це запитання. Броварський казав, що взяв мене під опіку, бо впав йому в око через те, що в свої молоді роки був надзвичайно фінтастим, міг обіграти один в один. А Гена Ліхачов тримав покровительство над іншим молодим москвичем, вихованцем «Спартака» Юрієм Сафроновим. Ми з Юрком ще на першість Москви один проти одного грали, він теж швидкий, прудконогий, добре працював з м’ячем. Через роки Броварський розповідав, що вони з Ліхачовим навіть сперечалися, хто з нас двох швидше проб’ється до основи. Пізніше, коли Лев отримав трикімнатну квартиру, то покликав до себе жити. До того мешкав з рештою молодих хлопців у гуртожитку на Зеленій. Броварський тоді був неодружений і якось так несподівано пішов мені на зустріч.\nРоки два у нього прожив і лише тоді до основного складу потрапив. До слова, теж зовсім випадково. До стартового матчу чемпіонату-1977 проти «Динамо» в Києві в амплуа основного правого оборонця готувався Роман Риф’як. Але на передігровому тренуванні Володимир Данилюк поламав Ромі пальця. Про те, що можу зіграти за основний склад, дізнався якраз після того, як провів гру у складі команди Львівського інфізу. Приїхав на базу, а Юст питає: «Ну, як готовий післязавтра проти Києва грати?» Звісно, що готовий. Мав лише день на відновлення, а вже через добу грав на київському Центральному стадіоні проти Олега Блохіна.\n- Добре вас повозив найкращий футболіст Європи 1975 року?\n- Броварський перед матчем налаштовував: «Найголовніше, не давай йому розвернутися під час прийому. Треба, щоб Блохін постійно приймав спиною до наших воріт. Й відразу грай на випередження». В принципі, хороший оборонець так має грати постійно. Ми зіграли 1:1, Блохін не забив, отже я впорався.\n- Блохін славився своїм ігровим нахабством.\n- Я не був жорстким гравцем. Не хизуюся, але намагався грати технічно, відбирав м’ячі, використовуючи помилки суперника. Може, саме через це конфліктів з Блохіним у мене не виникало ніколи. Зазвичай непорозуміння у нападників бувають з тими футболістами, які грають брудно.\n- Те покоління молодих карпатівців другої половини 70-х називали надзвичайно обдарованим, однак заявити про себе разом повноцінно ви так і не змогли. Чому?\n- З 1977-м все зрозуміло: старші хлопці свої ресурси вже вичерпали, тому Юст ввів до складу велику групу молодих футболістів, які не встигли адаптуватися до умов вищої ліги. Але повернувшись до еліти ми мали й могли виступати ліпше. Однак Юста, який створив цей колектив, в 1978-му прибрали, а від його наступника Іштвана Секеча, на мою суб’єктивну точку зору, користі для команди не було. В тому, що хлопці почали розбігатися зі Львова, бачу тільки вину тренера.\n- Борис Рассихін, якого з команди на той час вже прибрали, висловив в інтерв’ю таку ж думку. Мовляв, при Секечі гравці між собою пересварилися…\n- Так, це тільки його вина, адже колектив до приходу Секеча у нас був прекрасним. У 1979-му, коли ми виграли першу лігу, перемігши у всіх домашніх матчах без єдиної нічиєї, пропозиції від клубів вищої ліги мали більшість футболістів, але не пішов жоден. В тому, що всі хотіли грати за «Карпати», найперше була заслуга Броварського. Як могло статися, що через невеликий проміжок часу колектив погруз в конфліктах?\nТо відставка Юста у вересні 1978-го мала для нас згубні наслідки. А ми ж могли повертатися до вищої ліги вже тоді. І повернулися б, якби не злощасний матч останнього туру в Мінську з місцевим «Динамо», який ми програли 0:3. Нам тоді суддя Юрій Пономарьов з Кишинева не дав виграти. Для нього то був останній матч у кар’єрі. Точніше, він не мав судити навіть цієї гри, бо вже офіційно був пенсіонером. Але з якогось дива Пономарьова призначили. Фактично, долю гри арбітр тоді вирішив, безпідставно вилучивши у першому таймі Юрчишина. Стьопа тоді забивав багато. Без нього ми в атаці не могли вдіяти нічого. Нас навіть нічия влаштовувала.\n- Кажуть, Юст після матчу сказав: «Нічого, наступного року вийдемо чесно». Натякаючи на те, що питання результату в Мінську можна було вирішити нефутбольними методами…\n- Мені про це не відомо нічого. Переконаний в іншому: команда була готова до вищої ліги вже тоді. Мали змогу пограти серед елітних команд на рік більше. Ернест Ервінович мав непорозуміння з керівництвом і сезону не допрацював. Не буду стверджувати категорично. То мої власні спостереження. Керівник львівських профспілок Пижик недолюблював Юста. Ернеста Ервіновича дуже цінували секретар обкому Падалка, директор заводу «Електрон» Петровський. Але, видно, Пижик у якийсь момент сказав своє вагоме слово. Профспілки у ті часи були надзвичайно впливовими. А ще, мабуть, Юст зробив помилку, запросивши собі в помічники Секеча.\n- Вважаєте, Секеч підсидів Юста?\n- А як ви думаєте? Коли Юст пішов у відставку, Секеч за логікою мав піти разом із ним. Але цього не сталося. Секеч залишився і через рік начебто вивів команду до вищої ліги. Хоча яка його заслуга? Він прийняв колектив, підготовлени попередником.\n- У Секеча був конфлікт з Броварським?\n- На мій погляд, Іштван Йожефович бачив у Левкові свого конкурента. Тому він вчинив за принципом «розділяй і владарюй». З команди Секеч Броварського наче й не прибирав, але почав не виставляти його в складі, розраховуючи, що Левко зламається і вирішить піти.\n- Гадаєте, тією неподіленою між Юрчишиним і Броварським автівкою Секеч зумисне зіткнув лідерів команди лобами?\n- Важко сказати. Знаю, що Левко поставився до ситуації легко. «Шкода, що машину дали молодому, а не мені» - казав. Осад у нього залишився. Але про це він міг сказати лише близьким друзям, приміром, мені.\n- Станіслав Кочубинський, котрий був у команді людиною новою, вважає, що та історія чітко поділила колектив на два табори…\n- Не думаю, що розсварила машина. Хочете налаштувати гравців проти когось – дайте їм зрозуміти, що той чи інший гравець здає матчі. Звісно, Секеч напряму про це не говорив. Достатньо не виставити людину без поважної причини на матч. Відразу закрадуться сумніви: мабуть, не ставить, бо підозрює в здачі, в тому, що хоче програти, щоб прибрали тренера. Я Секечу про це після одного з матчів прямо й сказав. «Іштване Йожефовичу, зрозумійте, що молоді хлопці потребують, аби Броварський грав, - говорив. – Їм необхідні підказки. Не треба бачити в Броварському конкурента. Ви ж розумієте, що я й деякі інші гравці можемо піти в профспілки і сказати, що ми проти вашої політики. Але ніхто з нас цього не зробив. Ви ж знаєте, дякуючи кому команда збереглася у тому вигляді, в якому вона зараз є». Після того залишився в опалі, був відправлений у дубль.\nІ я не лукавлю, що команду зберіг саме Броварський. На бенкеті після завершення сезону-1978 Секеч говорив Броварському: «Той хоче піти, той». «Не хвилюйтеся, Іштване Йожефовичу, я зараз все повирішую. Тільки скажіть, чи зможете виконати умови хлопців». Секеч відповів ствердно. Після того Левко порозмовляв з кожним окремо. Надзвичайних апетитів тоді не мав ніхто. Один прохав «Жигулі», інший – квартиру. Після того Броварський розповів тренерові, хто й за що готовий залишитися. Буквально через тиждень питання вирішилося – всі залишилися. А підти могло не менше п’яти гравців.\n- Зокрема й ви?\n- Я міг піти ще в 1977-му. У мене тоді ледь голова не закрутилася. Кликали до своїх лав київське і московське «Динамо», московські «Торпедо» і «Спартак». Але Юст попрохав, щоб залишився і я його послухав. Дуже поважав Ернеста Ервіновича і як людину, і як тренера. Єдине про що шкодую, що не сказав правди Лобановському. Валерій Васильович очікував мого дзвінка, але я замість пояснити, що мене просить залишитися Юст, перетелефонував і сухо повідомив: «Вибачте, вашої пропозиції прийняти не можу». Думаю, якби я пояснив ситуацію по-людськи, через рік Лобановський про мене ще згадав би. Коли Юст ішов зі Львова, попрохав його, щоб зателефонував до Києва. Ернест Ервінович поговорив і передав мені, що Лобановський більше в моїх послугах не зацікавлений.\n- Не дивно, на той час у «Динамо» замість Володимира Трошкіна на правому фланзі вже грав Володимир Лозинський…\n- Він був і в 1977-му, але до конкуренції я не боявся.\n- Натомість ви у 1977-му забили у матчі з луганською «Зорею» єдиний у своїй кар’єрі вищоліговий гол.\n- Цих голів було так багато, що й не згадаю, як то було (сміється). Хоча в атаки підключатися любив. Воно й не дивно, адже в юні роки, ще коли всі команди грали за схемою 1 – 4 – 2 – 4, грав на позиції одного з центральних нападників. Пізніше, ще до того, як мав перейти у «Карпати», трохи побув півоборонцем. У Львові ж підключатися до атак дозволяла хороша фізична готовність. Її заклав ще батько. Він добре на лижах бігав і ще з дошкільного віку тягав мене за собою. Коли закінчувалися сили, тато чіпляв пояса і мене волочив позад себе. Крім того, як усі москвичі, влітку грав у футбол, взимку – в хокей. Дійшло до того, що мій перший тренер Євген Байков, Царство йому Небесне, поставив мене перед вибором. Зупинився на футболі. Тоді здалося, що дається мені він легше. Про свій вибір не шкодував ніколи.\n- Про вічний рекорд Юрчишина, котрий забив 42 м’ячі у першій лізі сезону-1979, чув різні думки. Богдан Грещак, який тоді працював асистентом Секеча, казав наступне: «Там все залітало. І питання вирішувалися зокрема за моєї участі. Саме так народжуються зірки»…\n- Давайте так: половину м’ячів Стьопа забив справді сам. Ще частина – з пенальті. Також не бачу нічого поганого в тому, коли гравець, маючи змогу забити самотужки, віддає передачу партнерові. Команда грала на Юрчишина. Особливо коли кількість забитих ним голів перевалила за 30 і з’явилася нагода побити рекорд Анатолія Шепеля, котрий, виступаючи за «Чорноморець», забив у 1973 році 38 м’ячів. Були навіть моменти, в яких Андрюха Баль забивав сам у ситуаціях, коли міг віддавати на Степана і той ображався.\n- На думку згадуваного вже Кочубинського, після повернення у 1980-му до вищої ліги, «Карпати» не змогли втриматися там, бо Секеч прибрав Броварського…\n- Підтверджую. Левко був прикладом на футбольному полі. У якому б віці він не був, самовіддачу демонстрував фантастичну. І на тренуваннях, і під час матчів. У Броварського не було напівтонів. Іноді ж буває, що за день-два до гри футболісти починають себе берегти, менше бігають. Левко був у тонусі завжди. Це мене у ньому вражало найбільше. З максимальною самовіддачею Броварський навіть «квадрати» грав. Коли жив у Левка, то дивувався, наскільки чітко у нього був спланований день. Дехто міг піти, погуляти. Левко завжди пам’ятав, що йому можна, а що ні. Не скажу, звісно, що не пив зовсім. Любив шампанське і мене до тої любові долучив. Мені ж тоді лише 22 було. Але добре все, що в міру і своєчасно. Приміром, після вдалої гри. Тоді могли плящину чи навіть дві «ігристого» випити.\nАле менше з тим. Існувала й ще одна причина невдачі. Наприкінці сезону-1979 Іштван Йожефович не стільки хвилювався про долю «Карпат», скільки марив переходом у «Чорноморець», але не отримав дозволу по партійній лінії. Та час був втрачений, комплектації Секеч не провів. Навіть для першої ліги у нас було всього 11 гравців. Точніше, десятеро, а за одинадцяте місце в основі сперечалися Григорій Батич і Володимир Дикий. Для того, щоб залишитися у вищій лізі, потрібно було вирішувати кадрові проблеми. Замість того Секеч спав і бачив себе в Одесі. Пізніше, коли їздив до лав збірної, почув від водія автобуса «Чорноморця». що в цьому проміжку Іштван Йожефович приїздив на переговори двічі чи тричі. На «Карпати» у нього не вистачало часу. Ось і зважайте. Ми залишилися тими ж і ще й почали вибувати з обойми через картки і травми.\n- Але залишитися у вищій лізі карпатівці вже після відставки Секеча все ж могли. Навіть начебто домовленість із ростовським СКА, котрий мав здати «Карпатам» гру останнього туру, існувала…\n- Ми то домовилися, але представники «Кубані», яка боролася з нами за збереження прописки, завезли ростовцям більше і ті нас перемогли. Точніше, частина армійців була готові здавати нам, а інші грали на перемогу. Команда там була поділена на два табори.\n- Броварський важко переживав розлуку з футболом?\n- Так. І ще добре, що його тоді відразу запросили в статусі граючого тренера у самбірський «Спартак». Але у тому й полягав феномен цієї людини, що навіть до команди обласного чемпіонату у Броварського було те ж ставлення, що й до «Карпат». «Льово, ти ж стільки відіграв у вищій лізі. Звідки в тебе стільки запалу?» – питав. Броварський відповісти не міг. І лише з часом я сам дійшов до думки, що то такого складу людина. Левко тоді справді підняв самбірську команду на ті висоти, яких вони не бачили ні до, ні після того. Мене Броварський теж перетягнув туди, коли через травму на професійному рівні грати вже не міг. Працював у «Спартаку» старшим тренером. Льова у мене в підпорядкуванні був. Я ще слідкував, щоб він режимив (усміхається).\n- Правда, що ви досі ображені на Бориса Рассихіна за те, що він вас виставив на злощасний матч в Кутаїсі в 1981-му, котрий завершився для вас важкою травмою?\n- Та так я жартую, коли Борис Андрійович говорить, що він із мене футболіста зробив. «Ви мене й поховали, - кажу. – Якби не ви, я б у те Кутаїсі не поїхав. Ніхто, крім вас, мене б не впросив». Ми тоді з Юрою Дубровним за добу до гри ще іспити в інституті здавали, після них сіли на літак, прилетіли о другій чи третій ночі, а вдень вже грали. Власне, одне наклалося на інше – дорога, недосипання, втома. Той страшний момент і досі в мене перед очима. Ми вибігали в контратаку. Біг один, переді мною був лише центральний оборонець, а крайній захисник нісся за спиною. Не доходячи до кута штрафного майданчика двох-трьох метрів, помічаю, що суперник стелиться в підкаті. Думаю, поставлю ногу, м’яч вдариться в опорну і проскочу. Так зазвичай і буває. Але оборонець грубо стрибнув прямо в коліно. Перелом усього зв’язочного апарату – хрестоподібні, передні, задні, бокові зв’язки, меніск.\nНапередодні я вже добре розумів, що мушу служити в армії і через це повинен повертатися в московське «Динамо». За мною полювали представники ЦСКА. Якось сидимо з дружиною в ресторані у центрі Львова. Несподівано до нашого столика підходять два міліціонери і два солдати. «Ви Думанський?» - питають. «Ні» - щойно вони вийшли, я взяв ноги в руки і дав драпака. Розумів, що військові банально переплутали прізвища. Власне, після того й почав зідзвонюватися з тренерами московського «Динамо». Домовився і мав вже їхати, але Борис Андрійович попрохав поїхати на останній виїзд. Поїхав, потім збився з рахунку, скільки операцій переніс. На останню, дуже дорогу, сім років тому збиралися грішми хлопці з «Карпат». Петро Димінський тоді допоміг, покійні Броварський і Андрій Баль. Усім дуже вдячний. Оперувався в Москві. Вставили мені штучний суглоб, протез фактично.\n- У 1982-му ви все ж згадуєтеся у протоколах матчів за участю московського «Динамо»…\n- Відіграв сім матчів чемпіонату і один у Кубку. Кожен з них – на уколах. Точніше, не на уколах. Воно ж як виходило? Після гри коліно наповнювалося рідиною. Через дві доби набряк трохи вгасав, але наступних два дні готувався і коліно знову ставало великим. Ось і виходило, що перед грою рідину, чи бурсит по-науковому, доводилося знову викачувати. Лікар команди Зоя Миронова тоді сказала: «Дивися, бо дограєшся – занесуть інфекцією і залишишся інвалідом на все життя. Треба робити операцію». Погодився. Прооперували меніск, але не помітили, що зв’язок немає взагалі – ні передньої, ні задньої. Потім мені пояснили, що впродовж півтора місяця без футболу зв’язки трохи поприростали і через те розриву знімок не показав. Через те й кажуть, що діагноз треба ставити відразу після отримання травми.\nНе дивно, що відновивши тренування, відчував постійні болі. Поїхав з Москви, був прооперований ще рази чотири. Вирізали обидва меніски. Повернувся до Львова й отримав запрошення від Миколи Самаріна повиступати за СКА «Карпати». Вистачило мене аж на три матчі. Після того сказав: «Досить».\n- Як вийшло, що осіли не в рідній Москві, а у Львові?\n- Прижився тут, відчув, що тут мій дім. Мене прекрасно прийняли. Та й скільки я у Москві жив? До 17-ти. Фактично, дитинство там провів. Усе свідоме життя було пов’язане зі Львовом. Спілкуватися з рідними теж не заважало ніщо. Крім того, у Львові я в 1978-му одружився, мав тут вже свою сім’ю. Щоправда, прожили ми недовго, лише сім років. Дружина Світлана померла молодою, в 30 років, від раку легенів.\nДуже мені тоді важко було. Навіть мав бажання повернутися до Москви. Але дружинині батьки, сестра допомагали виховувати семирічного сина Олексія, підтримували мене. Та ще й знайшов роботу, зважив, що тут мій найближчий друг Броварський. У Москві ж із найближчих родичів зосталися тільки мама і брат. Залишився, у 1988-му почав працювати тренером в училищі фізкультури, а через п’ять років після смерті Світлани одружився вдруге. Власне, живемо з Наталією понині. У 1989-му народився другий син Дмитро, а наймолодшому Іванові нині 17. Обоє вчилися у нашому спортінтернаті. Середній, Діма, поїхав до Польщі, два роки грає за команду другої ліги. Сини теж, до речі, грають на позиції правого оборонця. Причому то не я їм радив. Самі визначилися.\n- Як у дитячого тренера у вас вдосталь відомих вихованців – Іван Павлюх, Андрій Сапуга, Григорій Ярмаш, Максим Фещук, Володимир Федорів…\n- Правду кажуть, що найпам’ятнішим є перший випуск. Крім згадуваних вами Павлюха і Сапуги, у ньому був ще Олег Гарас. Усі вони пограли на серйозному рівні, Гараса навіть визнавали найкращим новачком російської ліги. Дуже талановиті хлопці – Євген Шмаков, Гриша Ярмаш.\n- Ярмаш з юних років був в академічній групі Павла Яковенка у Києві…\n- У мене він два роки тренувався, впродовж 1998-1999-го, лише потім поїхав до Києва. Хороший хлопець. І як людина, і як футболіст. Трудяга, він ніколи не грав яскраво, але об’єм роботи виконував величезний. Гриші трохи не пощастило з антропометричними даними, але він компенсував недостатки працелюбством. Ярмаш дуже добре вчився. Це теж важливо, адже тим хлопцям, яких до науки неможливо загнати й палицею, важко дається тактика, ті футбольні складові, де потрібно вмикати мізки. Тому зараз ми намагаємося, щоб тренування не були перешкодою навчанню в школі, щоб одне не компенсовувалося іншим. Гарний футболіст мусить бути розвинений гармонійно.\nПевен, того ж Ярмаша Юрій Вернидуб тримає в «Зорі» саме через інтелект. Григорій не завжди потрапляє до складу, але залишається важливою складовою колективу. «Маєш бажання піти? – якось питаю Ярмаша. – Ти ж уже немолодий». «Олеже Дмитровичу, мені подобається, яка там атмосфера. Умови контракту я виконую «від» і «до». Навіщо від добра шукати добра?» Хлопець думає.\n- Праця дитячого тренера в Україні не надто прибуткова. То якщо не працювати в академіях провідних клубів чи не торгувати людьми…\n- Згоден. Заробляю небагато, а інших підробітків не маю. Хотілося б отримувати більше, але де? Найголовніше – я звик до цієї суми грошей і мені її вистачає. Заробляю мало, але стабільно.\n- Тренувати дорослі команди не хотіли?\n- Броварський, очоливши на початку 2000-х «Карпати», пропонував бути його помічником. Але у віці, близькому до 50-ти, не ризикнув. Хоча, може, вартувало.\n- Бізнесом не займалися?\n- В жодному разі. З мене такий бізнесмен, що працював би хіба в мінус сім’ї. Залишався осторонь навіть тоді, коли хлопці їздили до Польщі, щось купували і перепродували. То не моє.\n- Олеже Дмитровичу, що думаєте про нинішні стосунки між країною, в якій ви народилися і країною, в якій живете?\n- Люди ділять сфери інтересів. Можу сказати, що мені у Львові завжди було комфортно. Як у совєцькі часи, так і зараз. Розмовляю то російською, то українською і ніхто мені за це не дорікає. Але знаю, що на роботі маю використовувати виключно державну мову. Може, моя українська не зовсім чиста, але я стараюся. Треба поважати закони держави, громадянином якої ти є.\n- Олександр Філяєв, Борис Рассихін, Геннадій Ліхачов, Олег Родін – етнічні росіяни, які стали легендами «Карпат» і залишилися жити у Львові. Ваші рідні теж вірять у те, що розповідає пропаганда?\n- Намагався поспілкуватися на цю тему з родичами з Москви. Було цікаво, що думають вони, точно так само, як ось цікаво вам. Але втратив зв’язки. Шукав контакти і досі не знайшов. Не знаю, може куди переїхали. З близьких уже всі повмирали, залишилися дворідні брати і сестри. Вони всі старші за мене, їм зараз десь під 70. Раніше, коли приїздив до Москви у відпустку, рідні постійно жартували: «Ну що, бендерівцю?» Сміялися, то несерйозно було. Хоча Західна Україна в їх розумінні – виключно «бандери». Мене навіть запитували, чи в квартирі кулемет є. «Ви що, з розуму посходили?» - відповідав.\n- Матчі сучасних «Карпат» відвідуєте?\n- Звичайно. Ситуація непроста. Зміна поколінь, мусимо набратися терпіння, поки команда стане досвідченішою і знову буде претендувати на високі місця. Досвідчені футболісти наче й є, але хотілося б, щоб вони грали, так як можуть, а не як вийде. Команда формується не за рік і не за два. Щоб зібрати монолітний в усіх розуміннях колектив, тренерові потрібен час. Наразі ж «Карпати» взагалі не мають нападника. Без нього грати можна, але маючи таких гравців, як збірна Іспанії. У нас своїх Шаві та Іньєсти, на жаль, немає.\n- Віктор Леоненко в інтерв’ю нашому виданню обурювався, мовляв, не вірю, що в 45-мільйонній країні не можна знайти бодай одного форварда рівня національної збірної…\n- Немає проблем. Нехай візьме і знайде. Але проблема справді існує. Нападників немає. В «Карпатах» за останній час на вістрі атаки випробовувалися різні хлопці. Але одним не вистачає рівня, іншим задатків чи здоров’я. Раніше, коли хлопці приходили у футбольну школу, відразу було зрозуміло – ось бодай маленька, але зірка. Сьогодні майже всі однакові. Спрогнозувати їхнє футбольне майбутнє нереально. Мабуть, причина в слабкій підготовці. Що поробиш, якщо будинків у містах стає щораз більше, а кількість спортивних майданчиків меншає. Індивідуальностей народжує виключно дворовий футбол, а його зараз у нас майже немає.\nА ще дітей відволікають від занять спортом комп’ютери і особливо телефони. Мене жахає, коли діти, щойно в них з’являється вільна хвилинка, відразу лізуть у телефон – граються, телефонують, сидять в інтернеті. Це ж неправильно навіть із точки зору фізіології. Якщо людина весь час на чомусь зосереджена, вона перебуває у постійній моральній напрузі. Що можна взяти з хлопця, який напружений по шість-вісім годин на добу? Він виснажується морально. У нашій школі навіть існує заборона користування телефоном під час навчання. В кого помітимо телефон – відбираємо до наступного дня. Порушив вдруге – без телефона на тиждень. Втретє – на місяць. Попереджуємо батьків, щоб потім не виникало непорозумінь.\n- Виглядає, що дорослим футболістам «телефонна залежність» також заважає…\n- Теж так думаю. Адже навіть від постійного споглядання на монітор щось у голові плавиться. Про ігри годі й говорити.\n- Зате нинішні футболісти п’ють у порівнянні з вашим поколінням менше.\n- Вже й не знаєш, що гірше (сміється). Раніше пили, бо не було таких штрафів, як сьогодні. Зараз футболіст, якого помітили напідпитку, може втратити півзарплати. Ось йому й залишається лише з телефоном гратися.