Повноваження адвокатської палати суб`єктів Російської Федерації\nЗ дисципліни: Адвокатура\nНа тему: Повноваження адвокатської палати суб'єктів Російської Федерації\nГлава 1. Основне положення\n1.1 Поняття, значення і цілі адвокатської палати\n1.2 Державна реєстрація адвокатської палати. Збори (конференція) адвокатів\nГлава 2. Органи управління адвокатської палати суб'єкта Федерації\n2.1 Рада адвокатської палати. Президент палати\n2.2 Майно адвокатської палати\nАктуальність даної контрольної роботи на тему, повноваження адвокатської палати суб'єктів Російської Федерації, полягає в наступному: становлення громадянського суспільства і правової держави зумовило різке підвищення попиту на юридичні послуги, що активізувало у свою чергу діяльність таких традиційних, класичних інститутів, як адвокатура і нотаріат. Адвокатура як юридичний інститут відома з античних часів і завжди вважалася атрибутом демократичної держави. Адвокатська діяльність та адвокатура присвячена організації та діяльності адвокатської палати суб'єкта Російської Федерації. Тому на ряду з традиційними колегіями адвокатів у суб'єктах Російської Федерації здійснювали свою діяльність так звані «паралельні» колегії, філії з інших суб'єктів Російської Федерації, адвокатські фірми і так далі, виникла необхідність створення в суб'єктах Федерації єдиного адвокатського органу, що об'єднує всіх адвокатів регіону.\nосновне положення адвокатської палати суб'єкта Російської Федерації;\nоргани управління адвокатської палати суб'єкта Федерації.\nОсновні завдання в роботі полягають у наступному:\n- Поняття, значення і цілі адвокатської палати;\n- Державна реєстрація адвокатської палати;\n- Збори (конференція) адвокатів;\n- Рада адвокатської палати і президент;\n- Майно адвокатської палати.\nБільш докладно на всі ці питання я зможу відповісти в даній контрольній роботі.\nПоняття, значення і цілі адвокатської палати\nАдвокатська палата являє собою об'єднання всіх адвокатів не для спільного здійснення юридичної допомоги, а для забезпечення корпоративних інтересів. Без такого об'єднання неможливо домогтися незалежності адвокатури як необхідної умови адвокатської діяльності.\nДля забезпечення нормального функціонування адвокатури як корпорації необхідно, зокрема, забезпечення доступності юридичної допомоги на всій території Російської Федерації та забезпечення безкоштовної юридичної допомоги окремих категорій громадян. Виконання ці завдань далеко не завжди збігається з приватними інтересами окремих адвокатів, тому адвокатська палата має здійснювати як представництво і захист інтересів адвокатів у органах державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об'єднаннях та інших організаціях, так і контроль за професійною підготовкою осіб, що допускаються до здійснення адвокатської діяльності. На території одного суб'єкта федерації може діяти тільки одна адвокатська палата, яка не вправі утворювати свої структурні підрозділи, філії та представництва на території інших суб'єктів Російської Федерації. Освіта міжрегіональних та інших міжтериторіальних адвокатських палат не допускається.\nАдвокатська палата є недержавною (некомерційної) організацією, заснованою на обов'язковому членстві адвокатів суб'єктів Російської Федерації. Палата здійснює свою діяльність відповідно до Конституції Російської Федерації, Федеральним законам «Про некомерційних організаціях» в частині, що не суперечить Федеральному закону «Про адвокатську діяльність і адвокатуру в Російській Федерації», й постанови палат.\nЧленами адвокатської палати суб'єкта Федерації є всі адвокати, внесені до регіонального реєстру суб'єкта Федерації.\nКожна з адвокатських палат суб'єктів Російської Федерації діє не на підставі прийнятого нею самою статуту, а на підставі положень Федерального закону від 31 травня 2002 р. № 63-ФЗ «Про адвокатську діяльність і адвокатуру У Російській Федерації».\nЦілями діяльності палати є:\n- Створення на території суб'єкта Російської Федерації професійного об'єднання адвокатів, що діє на основі принципів законності, незалежності, самоврядування;\n- Представництво і захист інтересів адвокатів - членів палати в органах державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських та інших організаціях;\n- Забезпечень надання кваліфікованої юридичної допомоги, її доступності для населення всього регіону, в тому числі подається громадянам Російської Федерації безкоштовно;\n- Контроль за професійною підготовкою осіб, які допускаються до адвокатської діяльності, і дотримання адвокатами Кодексу професійної етики адвоката.\nДля досягнення цілей палата здійснює такі повноваження:\n- Веде методичну роботу, забезпечує членів палати методичними посібниками в порядку, визначеному радою палати, організовує обмін досвідом та підвищення кваліфікації адвокатів;\n- Визначає порядок проходження стажування в адвокатських утвореннях і контролює її дотримання;\n- Видає друкований орган палати;\n- Веде реєстр адвокатських утворень в суб'єкт Російської Федерації.\nАдвокатська палата не має права займатися підприємницькою діяльністю або здійснювати діяльність від свого імені. Також не має права втручатися в діяльність професійних утворень адвокатів.\nАдвокатська палата є юридичною особою, має самостійний баланс, відкриває розрахунковий та інші рахунки в банках відповідно до російського законодавства, а також має печатку, штамп і бланки зі своїм найменуванням, що містить вказівку на суб'єкт Федерації, на території якого вона утворена.\nДля досягнення цілей, визначених статутом палати, адвокатська палата є учасником цивільних правовідносин, від свого імені здійснює будь-які угоди, інші акти юридичного характеру, може бути позивачем і відповідачем у суді, арбітражному чи третейському суді, заявником у Конституційному суді РФ у порядку, визначеному законом .\nАдвокатська палата набуває права юридичної особи з моменту її державної реєстрації, яка здійснюється на підставі рішення установчих зборів адвокатів.\nДержавна реєстрація адвокатської палати. Збори (конференція) адвокатів\nДержавна реєстрація адвокатської палати здійснюється за загальними правилами, встановленими для юридичних осіб, уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади. Постанова Уряду РФ від 17 травня 2002 р. № 319 «Про уповноваженого федеральному органі виконавчої влади, що здійснює державну реєстрацію юридичних осіб», виданим на підставі статті 2 Федерального закону від 8 серпня 2001 р. № 129-ФЗ «Про державну реєстрацію юридичних осіб» , з 1 липня 2002 р. Державна реєстрація юридичних осіб покладена на Міністерство Російської Федерації з податків і зборів.\nУповноваженою особою можуть бути президент адвокатської палати й іншу особу, що діє на підставі довіреності, виданої президентом адвокатської палати. Заявник засвідчує своїм підписом заяву, що представляється до реєструючого органу, і вказує свої паспортні дані або відповідно до законодавства Російської Федерації дані іншого засвідчує особистості документа. Підпис заявника повинна бути нотаріально посвідчений.\nВтручання в діяльність палати державних, громадських чи інших органів, крім спеціально уповноважених законодавством, не допускається.\nВищим органом адвокатської палати суб'єкта Федерації є збори (конференція) адвокатів, яке визначає його компетенцію та порядок прийняття збори адвокатів рішень.\nКонференція представників адвокатських об'єднань - членів палати скликаються у разі, якщо чисельність членів перевищує 300 осіб. Чергові збори скликаються не рідше одного разу на рік. Позачергові збори скликаються радою палати на вимогу не менше сем однієї третини членів палати або на вимогу територіального органу юстиції протягом 60 днів з дня офіційного отримання такої вимоги.\nВідкриває збори президент палати. Зборами обираються головуючий, секретар зборів і лічильна комісія. Рішення конференції, прийняті в межах компетенції, обов'язкові для виконання всіма членами та органами управління палати.\nДо компетенції зборів входять: визначення місцезнаходження ради адвокатської палати, встановлення розміру відрахувань на утримання адвокатської палати, затвердження кошторису витрат на її утримання, а також звітів ревізійної комісії про фінансово-господарської діяльності палати та звітів ради. Також встановлює перелік заходів заохочення та стягнень, що застосовуються до адвокатів.\nКолегіальним виконавчим органом адвокатської палати є рада адвокатської палати. Рада обирається зборами (конференцією) адвокатів таємним голосуванням у кількості не більше 15 осіб зі складу членів палати та підлягає оновленню (ротації) один раз на два роки на одну третину.\nПри черговій ротації президент адвокатської палати вносить на розгляд ради кандидатури членів ради на вибуття, а також кандидатури адвокатів для заміщення вакантних посад членів ради адвокатської палати. Після затвердження радою адвокатської палати представницькі президентом кандидатури вносять на розгляд зборів адвокатів для затвердження.\nУ випадку якщо збори адвокатів не стверджує представницькі кандидатури, президент адвокатської палати вносить на затвердження конференції адвокатів нові кандидатури тільки після їх розгляду і затвердження радою адвокатської палати.\n- Обирає зі свого складу президента адвокатської палати строком на чотири роки і за його поданням одного з декількох віце-президентів строком на два роки;\n- В період між зборами (конференціями) адвокатів приймає рішення про дострокове припинення повноважень членів ради, статус адвоката який припинено або призупинено;\n- Представляє адвокатську палату у органах державної влади, органах місцевого самоврядування, громадських об'єднаннях та інших організаціях;\n- Визначає порядок виплати винагороди за рахунок коштів адвокатської палати адвокатів, які надають юридичну допомогу громадянам Російської Федерації безкоштовно;\n-Визначає порядок надання юридичної допомоги адвокатами, що беруть участь в якості захисників у кримінальному судочинстві за призначенням органів дізнання, органів попереднього слідства, прокурора або суду;\n-Забезпечує доступність правової допомоги на всій території суб'єкта Російської Федерації, в тому числі юридичної допомоги подається громадянам Російської Федерації безкоштовно;\n- Сприяє підвищенню професійного рівня адвокатів, в тому числі затверджує програми підвищення кваліфікації адвокатів та навчання стажистів адвокатів;\n- Захищає соціальні та професійні права адвокатів;\n- Розглядає скарги на дії (бездіяльність) адвокатів з урахуванням кваліфікаційної комісії;\n- Здійснює методичну діяльність;\n- Організує інформаційне забезпечення адвокатів, а також обмін досвідом роботи між ними;\n- Розпоряджається майном адвокатської палати відповідно до кошторису і з призначенням майна;\n- Затверджує регламенти ради та ревізійної комісії, штатний розклад апарату адвокатської палати;\n- Затверджує розмір винагороди президента і віце-президентів;\n- Скликає не рідше одного разу на рік збори (конференції) адвокатів, формує їх порядок денний;\n- Сприяє забезпеченню адвокатських утворень службовими приміщеннями;\n- Веде реєстр адвокатських утворень та їх філій на території відповідного суб'єкта федерації.\nЗасідання ради палати скликається президентом палати в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць. Засідання вважається правомочним, якщо на ньому присутні не менше двох третин членів ради.\nПрезидент палати обирається радою палати зі складу його членів на чотири роки.\nПрезидент палати адвокатів суб'єкта Російської Федерації здійснює такі повноваження:\n-Діє від імені палати без довіреності;\n- Представляє палату у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, громадськими та іншими організаціями, а також з фізичними особами;\n- Видає довіреності й укладає угоди від імені палати;\n- Здійснює прийом на роботу та звільнення працівників апарату палати, скликає засідання ради палати;\n- Забезпечує виконання рішень ради та зборів палати;\n- Розпоряджається майном палати за рішенням ради палати, відповідно до кошторису і призначення майна;\n-Додаткові повноваження президента визначається рішенням ради палати.\nСвої повноваження президент адвокатської палати може передоручати віце-президентам та іншим членам ради відповідно до затвердженого радою розподілом обов'язків.\nПрезидент адвокатської палати є за посадою представником кваліфікованої комісії при адвокатської палаті.\nПовноваження Президента припиняються:\n- За його особистою заявою;\n- У зв'язку із закінченням терміну діяльності;\n- У зв'язку з його смертю;\n-За неможливості виконання ним функцій президента палати більше трьох місяців;\n- У зв'язку з припиненням статусу адвоката;\n- У зв'язку з переходом в іншу палату адвокатів;\n- У зв'язку з припиненням його членства в раді палати в порядку, визначеному статутом палати.\nМайно палати є її власністю і не може бути перерозподілено між членами палати. Палата здійснює володіння, користування і розпорядження своїм майном відповідно до його призначення і тільки для виконання завдань і цілей, визначених статутом.\nЧлени палати не можуть володіти правом власності на майно палати, в тому числі на ту його частину, яка утворилася за рахунок їх відрахувань і пожертвувань.\nМайно адвокатської палати формується за рахунок:\n- Відрахувань, здійснюваних адвокатами на потреби палати;\n- Грантів та благодійної допомоги (пожертвувань), що надходять від фізичних та юридичних осіб у порядку, визначеному законодавством Російської Федерації. Під благодійною діяльністю розуміється добровільна діяльність громадян та юридичних осіб за безкорисливої передачі грошових та інших засобів.\nРозпорядження майном палати здійснюється органами палати відповідно до представницькими їм повноваженнями і на підставі кошторису, затвердженої зборами членів палати.\nДо витрат на загальні потреби палати відносяться:\n- Витрати на винагороду адвокатів, що працюють в органах адвокатської палати;\n- Витрати на компенсацію адвокатам, які працюють в органах палати, витрат, пов'язаними з їх службовими обов'язками;\n- Витрат на оплату праці співробітників апарату адвокатської палати;\n- Витрати на матеріальне забезпечення діяльності адвокатської палати;\n- Витрати на оплату праці адвокатів, що надають юридичну допомогу громадянам Росії безкоштовно або за призначенням органів дізнання, органів попереднього слідства, прокурорів і судів;\n- Інші витрати, передбачені кошторисом Палати адвокатів.\nЗ даної контрольної роботи я дізналася, що адвокатська палата є єдиною формою об'єднання всіх адвокатів суб'єкта Російської Федерації незалежно від організаційної форми адвокатського освіти. Членами адвокатської палати суб'єкта Федерації є всі адвокати, внесені у регіональний реєстр Федерації.\nТакож я дізналася, що на території одного суб'єкта Федерації може діяти тільки одна адвокатська палата, яка не вправі утворювати свої структурні підрозділи, філії та представництва на території інших суб'єктів Російської Федерації. Освіта міжрегіональних та інших міжтериторіальних адвокатських палат не допускається.\nВищим органом адвокатської палати суб'єкта Федерації є збори (конференція) адвокатів, яке визначає його компетенцію та порядок прийняття зборами (конференцією) адвокатів рішення.\nАдвокатська палата є недержавною організацією, заснованою на обов'язковому членстві адвокатів суб'єктів Російської Федерації. Палата осуществляет свою деятельность в соответствии с Конституцией Российской Федерации, Федеральным законом «О некоммерческих организациях». Каждая из адвокатских палат субъектов Российской Федерации действует не на основании принятого ею самой устава, а на основании положений Федерального закона от 31 мая 2002 г. №63-ФЗ «Об адвокатской деятельности и адвокатуре в Российской Федерации».\nТрунова І.Л. «Адвокатская деятельность и адвокатура в России» М., 2006.\nДержавне регулювання запозичень суб`єктів Російської Федерації\nПерспективи реінтеграції складнопідрядних суб`єктів Російської Федерації\nПерспектива реінтеграції складнопідрядних суб`єктів Російської Федерації на прикладі Тюменської області\nСистеми органів державної влади суб`єктів Російської Федерації і штатів Індії порівняльний


Відмінності між версіями «Соціально-гуманітарний кредитний модуль Ляшенко Ю.С.» — HistoryPedia\nВідмінності між версіями «Соціально-гуманітарний кредитний модуль Ляшенко Ю.С.»\nВерсія за 13:32, 5 жовтня 2016 (переглянути вихідний код)\nЛяшенко Юлія Сергіївна (обговорення • внесок)\nВерсія за 08:47, 1 листопада 2016 (переглянути вихідний код)\nРядок 1107: Рядок 1107:\n--[[Користувач:Рідченко Людмила Олександрівна|Рідченко Людмила Олександрівна]] ([[Обговорення користувача:Рідченко Людмила Олександрівна|обговорення]]) 10:00, 3 жовтня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! Переглянула всю Вашу роботу в модулі. Дякую за активну участь у роботі над матеріалом. Але нажаль зарахувати Вам соціально-гуманітарний модуль неможу, адже Ви не опрацювали тематичну дискусію №2.\n--[[Користувач:Рідченко Людмила Олександрівна|Рідченко Людмила Олександрівна]] ([[Обговорення користувача:Рідченко Людмила Олександрівна|обговорення]]) 07:43, 1 листопада 2016 (EET)\nВерсія за 08:47, 1 листопада 2016\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! За розкладом ми працюємо на інтерактивному практичному занятті. Прошу Вас опрацювати матеріал за посиланням інтерактивного практичного заняття №1 Філософія і соціологія освіти. Опрацювавши матеріал дайте відповіді на запитання:\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 10:21, 25 квітня 2016 (EEST)\nВперше термін «філософія освіти» використано 1913 р., в американській енциклопедії. Але глибоке теоретичне дослідження освітянських проблем розпочалося працею англійця Р. Петерса «Філософія освіти» (1973). З тих пір філософія освіти на Заході набула бурхливого розвитку. Причиною того стала криза освіти, яка наприкінці ХХ ст. визнана ООН однією з найзагрозливіших глобальних проблем людства. Отже, нагальним постав пошук методів і засобів виходу освіти з кризової ситуації та визначення її перспектив.\nЗвернемо увагу й на те, що у цьому складному та суперечливому процесі особливу роль відіграє філософія. Визначимо, чому це так. По-перше, лише філософія в змозі узагальнити всі знання про освітній процес і звести їх у систему, хоча освіту досліджує багато наук: педагогіка, психологія, соціологія і т. ін. Це дуже виразно продемонстрував американський науковець А. Азімов у праці «Вид у височині». В ній він пояснив, що в пошуках відповідей на різноманітні запитання про буття працює безліч представників різних наук (яких більше 2,5 тис.). Вони, заклопотані справами на власних ділянках, і не в змозі з’ясувати чим займаються сусіди. Це робить і узагальнює філософія, бо лише в неї таке призначення. Ось чому лише завдяки філософії можна зробити загальні висновки зі стану освіти на даний період і намітити шляхи її вдосконалення. По-друге, нині філософія, формуючи загальну картину освіти, тим самим здатна розкрити в повноті її функціональний прояв в інформаційному суспільстві. Завдяки філософському поясненню місця і ролі освіти в наш час, стає зрозумілою її провідна роль в усіх сферах існування людства, його матеріальному, соціальному та духовному розвитку. Філософія також переконливо доводить, що освіта є дійовим засобом вирішення решти глобальних проблем сучасності: війни та миру, екології, продовольства, техногенних загроз тощо. Крім того, філософський аналіз освіти свідчить, що без подальшої демократизації та гуманізації суспільне життя безперспективне, оскільки воно втрачає сенс свого існування. По-третє, філософія витупає в системі досліджень освіти окремими науками загальною методологічною основою. Всі причетні до цього науки (педагогіка, психологія, політологія, соціологія тощо) напрацьовують свої методи, але вони не охоплюють увесь освітній процес. Це завдання філософського сприйняття світу. По-четверте, як не дивно, але до цих пір важливим завданням філософії залишається остаточне з’ясування суті та змісту самого поняття «філософія освіти». Виявляється, що її тлумачень є багато і однозначна оцінка відсутня. Причиною тут є багато вимірність самої освіти. Адже вона є: 1)\tпроцесом формування людини; 2)\tзагальнолюдською цінністю; 3)\tрезультатом шкільної діяльності; 4)\tзасобом кардинальних змін суспільного життя; 5)\tсоціальною системою, що здатна до саморозвитку тощо. --Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 15:36, 25 квітня 2016 (EEST)\nСучасна цивілізація упродовж ХХ та початку ХХІ століть вийшла на нові горизонти розвитку, базою якого є парадигма неперервної освіти упродовж життя, перехід до суспільства знань, та поява homo educatus – людини освіченої. На новому історичному етапі, у часовому вимірі початку третього тисячоліття філософія освіти набуває важливого значення в осягненні творчого феномену освіти.\nФілософія освіти – галузь філософії, що досліджує ідею освіти та її сутність, як соціокультурного феномену відтворення та розвитку суспільства; визначення цілей, цінностей, ідеалів освіти і освіченості;результатів освіти та критеріїв їх оцінки. Філософія освіти бере початок з історії філософії, загальної та соціальної філософії та має тісний зв’язок з іншими галузями філософії –філософією науки, філософією культури, логікою, онтологією, етикою тощо. В українській філософській думці питання єдиної філософської парадигми освіти не ставиться, навпаки пропонується враховувати наявність міжпарадигмального освітнього простору, як явища характерного не тільки для трансформаційних, а й суспільств у яких домінують ліберальні цінності. На думку В. Г. Кременя, предметом дослідження філософії освіти є цілі, цінності, ідеали освіти в сучасному суспільстві, їхнє співвідношення з технологіями і практичними засобами, а також аналіз результатів та критеріїв їхньої оцінки. При цьому відомий вчений зазначає, що у зазначеному контексті утворюється суперечлива система, аналіз якої виявляє дисгармонійність, неузгодженість і неадекватність компонентів системи. В. Андрущенко та В. Лутай у статті, що опублікована в “Енциклопедії освіти” запропонували розглядати концепцію філософії освіти через “певну систему принципів”: • постійну конкуренцію (суперечностей) “між двома протилежними тенденціями –індивідуальною і колективістською”; • подолання однобічного підходу у розумінні проблем суспільного розвитку; • діалектичне зведення протилежностей в нескінченності до розв’язання їх загальної сутності; • нової діалектики тобто розв’язання суперечностей “діалоговими методами”. Відтак можемо переконатися, що предметне поле філософії освіти залишається дискусійним. Загалом українські філософи продовжують працювати над виробленням концептуального бачення філософії освіти. Можна виділити такі основні завдання філософії освіти: •\tаналіз й осмислення сучасного стану систем освіти та дослідження спрямованості стратегічних змін у сфері освіти; •\tвивчення способів систематизації й структуризації педагогічних знань та виявлення найбільш оптимальних критеріїв і способів структуризації педагогічного знання. Філософія освіти як тематичний розділ філософського знання являє собою рефлексію над сутністю, змістом, цілями освіти через призму уявлень про людину, що склалися в тих чи інших історично визначених філософських течіях, напрямах, концепціях. Сучасна філософія освіти орієнтує не на вивчення “основ наук”, що було притаманно класичній педагогіці, а на оволодіння різними способами діяльності, що відкриває можливості для реалізації внутрішніх ресурсів особистості. Тільки у такому тлумаченні освіта сприятиме розвитку творчого стратегічного мислення, свободи і відповідальності людини, а не змушуватиме оволодіти певним набором знань, навичок і вмінь. Освіта — багатозначне поняття. Насамперед — це визначальний компонент культури, що забезпечує спадкоємність та відтворення нагромаджених знань, досвіду, традицій. У цьому контексті освіту можна розглядати і як процес навчальної та вихов¬ної діяльності, і як результат цього процесу. Причому освіта — це не просто діяльність, а діяльність в особливий спосіб організована, з певною ієрархією ролей і нормативним регулюванням. Освіта як результат такої діяльності — це засвоєння систематизованих знань, умінь, навичок, розвиток особистості. Результати можуть бути реальними — фактична освіченість, рівень знань, якості особистості — і формальними — наявність атестата, посвідчення, диплома, що засвідчують факт закінчення навчального закладу, захист дисертації тощо. Освіта — це також канал інформації в інформаційній системі, один з чинників прогресу. Отже, освіта є складним соціальним феноменом, і вивчає цей феномен багато наук. Вітчизняна наука найбільшу увагу приділяє вивченню змісту, мети та організації освітньої діяльності, методів та процедур навчання, системи управління тощо. Соціологія освіти — галузь соціології, що вивчає освіту як соціальний інститут, її функції в суспільстві і взаємозв’язок з іншими соціальними інститутами, освітні установи як соціальні організації, соціальну політику у сфері освіти. Освіта буває формальною і неформальною. Формальна освіта передбачає наявність спеціальних установ, шкіл для здійснення процесу навчання, а також підпорядкування його певним офіційним приписам, які втілюють культурні стандарти, політичні настанови відповідного суспільства. Під неформальною освітою розуміють стихійне, несистематизоване засвоєння індивідуальних знань і навичок у процесі спілкування із соціальним оточенням — друзями, знайомими, колегами — у процесі самовдосконалення, індивідуального залучення до культурних цінностей, засвоєння інформації з книжок, періодичних видань, радіо, телебачення тощо. Неформальна освіта відіграє неабияку роль у соціалізації особистості, але вона є допоміжною стосовно формальної освіти. Соціологія вивчає насамперед формальну освіту. Об’єктом соціології освіти є те соціальне середовище, де функціонують інституційні й не інституційні освітні організації, відбуваються процеси навчання та виховання, взаємодіють їх суб’єкти. Предметом соціологічного вивчення є освіта як соціальний інститут, як соціальна система, механізм взаємодії її з іншими складовими суспільства, його соціальною структурою. Щоб ліпше зрозуміти роль і місце інституту освіти в загальній системі суспільних відносин, слід коротко ознайомитися з еволюцією освіти, історією її розвитку. У первісному суспільстві освіта була складовою соціально-виробничих процесів. Не було ні шкіл, ні вчителів. Передавання знань, досвіду, культури здійснювали всі члени суспільства. Навчання дітей, залучення їх до трудового процесу починалося з 4—5 років. Хлопчиків навчали чоловіки, а дівчаток — жінки. Підлітки нарівні з дорослими брали участь у випасанні худоби, риболовлі тощо. Коли діти дорослішали, вони проходили церемонію «ініціації», тобто своєрідного посвячення в дорослі, демонструючи свою силу й трудові навички. З поглибленням поділу та спеціалізації праці, утворенням державності і появою соціальної нерівності починається поступова інституалізація освіти. Перші ознаки соціального інституту освіти з’являються вже в античному світі, коли діти багатих батьків здобували освіту в спеціальних учителів. Соціальні інститути освіти зароджуються у Стародавній Індії, Стародавньому Римі, де в школах за певну плату вчителі навчали дітей з аристократичних сімей граматики, філософії, музики, красномовства, юриспруденції, медицини тощо. Діти з інших родин, як правило, навчалися безпосередньо в процесі трудової діяльності. За таких умов визначальну роль у навчанні й вихованні дітей продовжувала відігравати сім’я. У середньовіччі освіта набирає більш організованого характеру, але існує ще в межах соціального інституту релігії. Християнська церква в Європі запроваджує цілу систему спеціальних навчальних закладів для підготовки осіб духовного стану. У Парижі, Оксфорді та інших містах виникають перші університети. Згодом культурно-освітні функції університетів розширюються, там починають навчати юриспруденції та медицини, опрацьовують перші наукові дослідження з математики, логіки, фізики. Але осві¬та була доступна лише дітям з багатих і «шляхетних» родин. Докорінно змінюється інститут освіти в індустріальному суспільстві ХІХ—ХХ ст. Ці зміни було зумовлено потребами науки, науково-технічного прогресу, змінами в культурі й житті людей. Освіта поступово стає доступною широким верствам населення. Поширюється мережа середніх і спеціальних шкіл, значно збільшується кількість вищих навчальних закладів. Неповна, а потім і повна середня освіта стає необхідною умовою отримання професії в основних галузях промисловості. Докорінно змінюється і сутність освіти. Якщо в доіндустріальний період її було орієн¬товано головним чином на збереження й відтворення культури, досвіду і знань попередніх поколінь, то в індустріальному суспільстві освіта стає активним елементом, ключовим чинником суспільного прогресу, культурних і соціальних змін. Освіта дає небачену раніше віддачу. Приріст національного доходу за рахунок капіталовкладень у сфері освіти досягає 40—50%. Сучасна освіта перетворилася на диференційовану, багатоступеневу систему, яка дає змогу людині постійно працювати і освоювати раніше набуті людством знання й навички. Вона стала визначальним чинником у процесі соціалізації особистості, формуванні її соціального статусу, який визначається передовсім престижністю професії. Здобута освіта значною мірою визначає дальшу кар’єру людини, її місце в житті. Соціологія вивчає освіту як відносно самостійну соціальну систему, метою котрої є систематичне навчання й виховання членів суспільства, орієнтоване на опанування ними певних професійних і наукових знань, моральних цінностей, умінь, навичок, норм поведінки, зміст яких визначається політичним устроєм суспільства, соціально-економічним рівнем його розвитку. Як самостійна галузь науки соціологія освіти сформувалася на рубежі ХІХ—ХХ ст. Ще Е. Дюркгейм, Д. Дьюї та інші соціологи того часу у своїх працях звертали увагу на необхідність спеціального аналізу проблем, що стосувалися ролі, призначення і функцій освіти. Сучасні вчені називають такі завдання соціології освіти: •\tвивчення потреб в освіті, розуміння й оцінка її ролі в житті суспільства та особистому житті людини; •\tоцінка рівня і якості знань у контексті їх соціальної значущості; •\tаналіз ставлення суспільства і тих, хто навчається, до освіти, виявлення її соціальної цінності; •\tвиявлення ролі освіти як чинника соціального статусу; •\tвизначення міри впливу освіти на динаміку моральних потреб і інтересів. Головною ідеєю реформування освіти є створення єдиної неперервної системи, яка з допомогою комплексу державних, громадських та приватних установ освіти здатна була б відтворювати інтелектуальний, духовний потенціал суспільства, задовольняти всі громадські потреби на рівні світових стандартів. Однак практичне здійснення цієї ідеї гальмується багатьма несприятливими чинниками. На підставі соціологічних досліджень останнього часу провідні фахівці визначили основні з них: •\tкатастрофічне матеріальне та фінансове становище освітніх установ на фоні загальної соціальної кризи в державі; •\tутрата інтелектуалів та зниження загальної якості кадрового потенціалу викладацького корпусу, спричинене безперешкодною дією нецивілізованого й неконтрольованого ринку епохи «початкового нагромадження капіталу»; •\tнерозвинутість соціальних механізмів та правового забезпечення самостійності, ініціативи й експериментування в освіті; •\tслабкість альтернативного сектору освіти як щодо організаційних форм та стабільності, так і здебільшого щодо якості належних освітніх стандартів; •\tбрак у навчальних закладів свободи, необхідної для реалізації власних моделей підготовки фахівців, систем оплати праці тощо. Отже, соціологія повинна сприяти системному реформуванню освіти згідно з найновітнішими досягненнями сучасної світової науки й адекватним урахуванням умов ринку.\n--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 15:36, 25 квітня 2016 (EEST)\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 10:25, 4 травня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! За розкладом ми працюємо на інтерактивному практичному занятті. Прошу Вас опрацювати матеріал за посиланням інтерактивного практичного заняття №2 Освіта в Україні та країнах світу. Опрацювавши матеріал дайте відповіді на запитання:\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 12:06, 4 травня 2016 (EEST)\nПрямий переклад з грецької терміну «paradiegma» означає\n«приклад»,«взірець». Але зміст сучасного розуміння парадигми набагато\nширший. У ньому наявні два обов’язкових аспекти:\n1) погляд на майбутнє певної ділянки суспільної діяльності з метою її\nОтже, парадигма являє собою теоретичну розбудову чогось нового в\nжитті суспільства і практичну реалізацію наміченого. Виходячи з того,\nвизначимо парадигму освіти як теоретично обґрунтовану реорганізацію\nосвітньої системи на підставі нових методологічних підходів в\nпрактичній реалізації інноваційних педагогічних технологій.\nПроцес упровадження нової парадигми освіти надзвичайно складний і\nсуперечливий, оскільки, по-перше, він може бути успішним лише за умови\nзміни традиційного мислення, а також стереотипів і переконань щодо стану\nосвітнього процесу. А напрацьовані віками принципи навчання і виховання\nзрушити з місця і замінити новими дуже і дуже не просто. Ніщо так важко не\nзмінюється як історично набуті традиції.\nПо-друге, реалізація нової парадигми освіти потребує значних\nматеріально-фінансових затрат. Новій школі потрібна нова управлінська\nсистема, нові програми і методики та навчальна література. Іншою ніж тепер\nмає бути шкільна навчальна база: з електронними підручниками, сучасною\nоргтехнікою, різноманітними засобами оздоровлення дітей, їх\nпсихологічного розвантаження тощо.\nПо-третє, нова освітня парадигма має стати осередком стратегії\nТут зауважимо, що поняття «парадигма освіти» вужче ніж «стратегія\nосвіти». Річ у тім, що парадигма освіти стосується лише освітнього\nпроцесу, о стратегія – всього суспільного життя. Стратегія є глибоким\nаналізом з доцільними висновками впливу певної галузі життєдіяльності\nсуспільства (для нас – освіти) на його нинішній стан і перспективу розвитку.\nЗа своєю суттю стратегія освіти являє собою наукове передбачення\nрозвитку країни на підставі розгорнення освітнього процесу та\nвсебічного забезпечення його практичної реалізації. В ній має бути\nвизначений генеральний напрям прилучення всіх верств населення до\nновітніх наукових знань з відповідним вихованням громадянської\nвідповідальності та патріотизму.\nЗміст стратегії освіти має складати її мета, означення сил для\nреалізації відповідних освітніх програм і завдань, соціально-політичне,\nматеріально-фінансове та наукове забезпечення всіх її потреб, а також бажані\nрезультати реалізації стратегічних завдань. Стратегія освіти повинна\nпередбачати вплив розвитку освіти на всі клітини суспільства, на всі галузі\nгосподарства, суспільний стан, рівні духовного життя тощо.\nОкремі елементи української стратегії освіти (але не як цілісний\nсоціальний феномен) наявні в керівних освітніх документах, насамперед у\nзаконах «Про освіту» та «Про загальну середню освіту», в «Національній\nдоктрині розвитку освіти» тощо. Так, у преамбулі до закону України «Про\nосвіту» зазначено, що метою освіти є «всебічний розвиток людини як\nособистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів,\nрозумових і фізичних здібностей, виховання високих моральних якостей,\nформування громадян, здатних до свідомого суспільного вибору, збагачення\nна цій основі інтелектуального, творчого, культурного потенціалу народу,\nпідвищення освітнього рівня народу, забезпечення народного господарства\nкваліфікованими фахівцями». Вважаємо, що це не повне визначення\nнеобхідної стратегічної мети української освіти.\nРіч не лише в тім, що не визначено етапів реалізації відповідних\nосвітніх завдань щодо вдосконалення життя країни в матеріальній,\nсоціальній і духовній сферах. У зазначеній меті відсутнє завдання по\nвирішенню, завдяки розвитку освіти, низки надзвичайно важливих для\nмайбутнього України проблем. Серед них: наукового прориву, зміни\nдемографічної та екологічної ситуації, визначення шляхів демократизації\nосвіти, а, відповідно, й країни, виховання національної свідомості населення\nЦе своєчасно відчули та зрозуміли в найрозвиненіших країнах.\nПрикладом тут може стати реакція на кризову ситуацію в освіті керівництва\nСША. У цій країні в 1983 р. була опублікована стратегічна доповідь «Нація\nв небезпеці», де закцентовано, що знання, інформація, кваліфікований розум\nстали первинним матеріалом міжнародного обміну, а освіта, навчання –\nобов’язковою інвестицією, необхідною для успіху в інформаційний час. А у\nФранції першою статтею закону про освіту констатується, що вона є\nнайпершим пріоритетом нації. Необхідно зазначити, що в Україні освіта\nтакож декларується на рівні основи інтелектуального, культурного,\nсоціального, економічного розвитку суспільства і держави, проте практична\nреалізація даних положень майже відсутня.\nІ не дивно, тому що в українському лексиконі взагалі відсутнє поняття\n«стратегія освіти». Його не знайти ні у словниках, ні в енциклопедіях, ні в\nофіційних документах. Відсутність чіткого тлумачення стратегії і, в той же\nчас, парадигми освіти, ускладнює формування нової освітньої системи. Нині\nнемає завершеного розуміння якою вона має бути, на що і як спрямована,\nчого має досягти.\nЦе позбавляє можливості повноцінного та всебічного визначення\nсутності й змісту сучасної кризи освіти та шляхів виходу з неї.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:41, 17 травня 2016 (EEST)\nРізноманітні пошуки нових форм і методів формування більш досконалої\n– виховної системи в Європі (в цілому в освіті) привели до значної кількості\nсвоєрідних рішень в реформуванні школи всіх рівнів. Звернемо увагу на\nнайефективніші підходи у цій справі.\n1. Американський підхід (власне США).\nВін розбудований на гуманістичній педагогіці Дж. Дьюї (1859–1952),\nвидатного американського філософа, психолога та педагога. В праці «Школа\nта дитина» (1902) він показав згубність «пасивної» школи, побудованої на\nмеханічному запам’ятовуванні навчального матеріалу і необхідності\nрозвитку творчої активності учня, підтримки в дитині «інстинкту\nдослідника». Демократію в школі Дж. Дьюї вважав основою демократії в\nА в праці «Школа і суспільство» Дж. Дьюї зазначав, що учень – це\nсонце, навколо якого повинно обертатися усе в освіті. Як же це «обертання»\nвідбувається у нинішній американській освіті? А ось так:\n– У порівнянні з ЄС доля державних і приватних інвестицій\n(головних фінансових надходжень в освіту) в США складає 2,3% від ВВП\n(внутрішнього доходу країни), в ЄС же – 1,1%;\n– у США на одного студента витрачається 19200 доларів, в ЄС –\n– у США навчається близько 550 тис. іноземних студентів, а в ЄС –\n450 тис. Підготовка іноземних студентів дає американській системі освіти\nщорічний прибуток більше 10 мільярдів доларів!\nМогутнє фінансування освіти дозволяє американцям успішно на\nнайвищому рівні утримувати 4000 університетів і коледжів. 125\nуніверситетів вважаються дослідницькими, які мають відповідну базу на\nрівні докторських програм.\nЗвичайно, що основне студентське поповнення в США відбувається\nзавдяки американській середньоосвітній школі. Але навчання в ній\nПовною середньою освітою в США охоплено біля 90% молоді. Вона\nнавчається у школі 12 років. У останній рік навчання випускник розсилає в\nрізні вищі навчальні заклади заявки, де розповідає про себе і свої успіхи в\nнавчанні, підтверджуючи їх відповідними документами. Якщо він підходить\nдля навчання у тому чи іншому ВНЗ, то просить вислати звідти гроші за\nкомплект форм, які він буде заповнювати.\nПісля остаточного вибору ВНЗ абітурієнт крім заявки туди надсилає:\n– документ про освіту;\n– докладну автобіографію на двох сторінках;\n– рекомендуючого листа зі школи, або від авторитетної особи;\n– бажаним є також є есе на вільну тему, що цінується особливо\nвисоко, оскільки вважається, що він розкриває ставлення абітурієнта до світу.\nОбов’язковим є фінансова декларація та квитанція про сплату\nреєстраційного збору. Документи абітурієнта анонімно рецензують різні\nвикладачі. Результати того аналізує машина, відбираючи кращі. Тобто,\nпроцесом вступу управляє ВНЗ, не зважаючи на наявність у школі випускних\n2. Азійський підхід. Тут характерними є японський і китайський варіанти.\nУ Японії біля 780 університетів з 2,5 млн. студентів. Абітурієнт має\nзакінчити повну державну школу і пройти тестування, яке проводить\nНаціональний центр по прийому в університети. Лише після цього надається\nдопуск для складання екзаменів у вибраний ВНЗ. Загальноприйнятим є\nінвестування вищої освіти різними компаніями, які потім пропонують роботу\nУ Китаї з населенням більше 1,3 млрд. є 3 млн. студентів. Конкурс на\nпрестижні спеціальності досягає 300 абітурієнтів на одне місце. Освіта\nплатна. Ціну визначає держава. На можливість вступу до ВНЗ дуже впливає\nкількість балів, набраних абітурієнтом по закінченні школи.\n3. Європейський підхід до сучасної організації освіти презентують,\nнасамперед, високорозвинені країни.\nТак, у Великобританіїсередньоосвітня школа 12-річна. Її випускник\nотримує відповідний сертифікат. А от щоб вступити у ВНЗ необхідно\nподолати дворічний курс довузівської підготовки. Можна пройти підготовку\nй за рік, але в «педуніверсарії» при ВНЗ. По закінченні – складається\nнаціональний екзамен. Кращі – зараховуються на вибрану спеціальність і\nчерез три роки отримують диплом бакалавра.\nУ Німеччині середня освіта займає 13 років з поділом учнів після 4–5\nкласів на здібних, які можуть навчатися в університеті, і нездібних. Здібні\nпотрапляють в гімназії, де останні 2–3 роки готуються до навчання у ВНЗ.\nВступних екзаменів немає. Записуються в університет на один рік. Після\nуспішного завершення курсу – на наступний, але якщо претендентів більше,\nніж потрібно, то чекають у черзі до наступного навчального року.\nУ Франції десятирічна освіта дає диплом коледжа в 16 років. Біля 85%\nйого випускників вступають у трирічний академічний ліцей, де здобувають\nдиплом бакалавра. Лише він надає право для вступу в університет. Але\nпрестижні університети вимагають ще й складання спеціального екзамену,\nдля чого необхідно пройти спеціальну одно- або дворічну підготовку.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:42, 17 травня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! За розкладом ми працюємо на інтерактивному практичному занятті. Прошу Вас опрацювати матеріал за посиланням інтерактивного практичного заняття №3 Освіта в інформаційному суспільстві. Опрацювавши матеріал дайте відповідь на запитання. Які позитивні моменти можна виділити в інформатизації освіти?\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 08:10, 13 травня 2016 (EEST)\nОдним з найважливіших механізмів, що впливають на всі основні\nнапрями реформування освітньої системи України, є її інформатизація, яка\nрозглядається як необхідна умова і найважливіший етап інформатизації\nкраїни в цілому. Основою переходу від індустріального етапу розвитку\nсуспільства до інформаційного є нові інформаційні технології.\nІнформатизація освіти дозволить ефективно використати наступні переваги\nнових інформаційних технологій:\n– можливість створення відкритої системи освіти, що забезпечує\nкожному індивідові власну траєкторію самонавчання;\n– зміна організації процесу пізнання шляхом зміщення його у бік\n– створення ефективної системи управління інформаційно-\nметодичним забезпеченням освіти;\n– використання специфічних властивостей комп'ютерної техніки,\nнайважливішими з яких є: індивідуалізація навчального процесу при\nзбереженні його цілісності за рахунок програмованості і динамічної\nадаптації автоматизованих навчальних програм; можливість використання\nй організації принципово нових пізнавальних засобів, аж до моделей\nІнформатизація освіти дозволить забезпечити її фундаментальність,\nтобто орієнтацію на виявлення глибинних сутнісних підстав і зв'язків між\nрізноманітними процесами навколишнього світу; цілісність, що припускає\nвпровадження в освіту єдиних циклів фундаментальних дисциплін,\nоб'єднаних загальною цільовою функцією і орієнтованих на\nміждисциплінарні зв'язки та інтереси особистості.\nІнформаційні технології навчання відкривають нові можливості для\nучнів і викладачів. Це передусім доступ до нетрадиційних джерел інформації,\nпідвищення ефективності самостійної роботи, нові можливості для\nтворчості, надбання і закріплення професійних навичок, реалізація\nпринципово нових форм і методів навчання із застосуванням засобів\nконцептуального і математичного моделювання явищ і процесів.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:22, 23 травня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! За розкладом ми працюємо на інтерактивному практичному занятті. Прошу Вас опрацювати матеріал за посиланням інтерактивного практичного заняття №4 Євроінтеграційна стратегія України: науково-освітні перспективи. Опрацювавши матеріал дайте відповіді на запитання:\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 09:45, 13 травня 2016 (EEST)\nБолонський процес – процес зближення і гармонізації систем освіти\nкраїн Європи з метою створення єдиного європейського простору вищої\nОсновною метою Болонської декларації проголошено створення до 2010\nр. загальноєвропейського простору вищої освіти, в якому викладачі і\nстуденти зможуть безперешкодно пересуватися, а їхні кваліфікації\nвизнаватимуться в усіх європейських державах. Крім загальних положень,\nпритаманних будь-якій декларації, Болонська декларація містить чіткі\nвизначення спільних цілей розвитку вищої освіти європейських держав.\nПідтверджуючи свою підтримку загальних принципів, викладених у\nСорбоннській декларації, — наголошено в документі, — ми координуємо\nнашу політику з метою досягнення у найближчому часі, не пізніше першої\nдекади третього тисячоліття, таких цілей, які, на нашу думку, мають\nпершочергове значення для створення європейського простору вищої освіти\nта поширення європейської системи вищої освіти у світі:\n1) Затвердження загальноприйнятної та порівнянної системи вчених\nступенів, у тому числі шляхом запровадження додатка до диплома, з метою\nсприяння працевлаштуванню європейських громадян та міжнародній\nконкурентоспроможності європейської системи вищої освіти.\n2) Запровадження системи на основі двох ключових навчальних циклів:\nдодипломного та післядипломного. Доступ до другого циклу навчання\nпотребуватиме успішного завершення першого, який має тривати\nщонайменше три роки. Вчений ступінь, що присвоюється по завершенні\nпершого циклу, на європейському ринку праці сприйматиметься як\nвідповідний рівень кваліфікації. Кінцевим результатом другого навчального\nциклу має бути вчений ступінь магістра та/або кандидата наук, як у багатьох\n3) Створення системи кредитів на зразок Європейської системи трансферу\nоцінок (ЕСТЄ) як відповідного засобу сприяння більшій мобільності\nстудентів. Кредити можуть бути отримані також поза межами вищих\nнавчальних закладів, включаючи постійне навчання, за умови їхнього\nвизнання з боку відповідного університету-отримувача.\n4) Сприяння мобільності через усунення перешкод на шляху ефективного\nвикористання права на вільне пересування з безпосередньою метою:\n— забезпечення студентам доступу до навчальних можливостей, а також\nдо відповідних послуг;\n— забезпечення визнання та зарахування часу, який вчитель, дослідник чи\nчлен адміністративного персоналу провів у європейському навчальному\nзакладі, проводячи дослідження, викладаючи та виконуючи відповідну до\nсвого фаху роботу, зі збереженням їхніх законних прав;\n— сприяння європейському співробітництву щодо забезпечення якості\nосвіти з метою вироблення порівняльних критеріїв та методології;\n— просування необхідних європейських стандартів у галузі вищої освіти,\nзокрема щодо розробки навчальних планів, співробітництва між освітніми\nзакладами, схем мобільності та інтегрованих навчальних, дослідницьких і\nНа основі цих цілей зміст декларації зводиться до таких практичних\n запровадження дворівневої системи вищої освіти: базової (бакалаврат) і\nповної (магістратура); доступ до другого рівня потребує завершення першого.\nСтупінь, наданий після закінчення першого рівня, визнається на\nєвропейському ринку праці як достатній рівень кваліфікації;\n запровадження системи кредитних одиниць, наприклад, Європейської\nкредитно-трансферної системи (EuropeanCreditTransferSystem —ECTS), як\nзасобу підвищення мобільності студентів. Кредитні одиниці можуть діяти на\nвсіх рівнях вищої освіти, включаючи неперервну освіту, за умови їх визнання\nнавчальними закладами на основі принципу добровільності;\n видання взаємоузгоджених й уніфікованих додатків до дипломів для\nзапроваджених рівнів вищої освіти (бакалавра і магістра), які зрозумілі,\nпрозорі та зіставні між собою на всьому європейському (Болонському)\nпросторі, з метою забезпечення працевлаштування випускників вищих\nнавчальних закладів на європейському ринку праці та підвищення\nконкурентноспроможності системи вищої освіти;\n стимулювання мобільності і створення умов для вільного переміщення\nстудентів, викладачів, науковців, менеджерів освіти межах Болонського\n розвиток європейської співпраці у сфері контролю якості вищої освіти\nз метою напрацювання зіставних критеріїв і методологій;\n посилення європейського виміру вищої освіти, насамперед у сферах\nнаукових досліджень і проектування нових, конкурентоспроможних освітніх\nСтаном на 2014 р. не всі визначені Болонською декларацією цілі з\nнизки об’єктивних і суб’єктивних причин були досягнуті повною мірою. У\nдеяких країнах, до яких належить й Україна, освітній рівень бакалавра з\nтерміном навчання три-чотири роки сприймають як неповну (і неповноцінну)\nвищу освіту, що ускладнює працевлаштування випускників із дипломом\nбакалавра. Студенти — громадяни держав, що не є членами Європейського\nСоюзу, — фактично не мають задекларованих у контексті Болонського\nпроцесу можливостей вільного вибору місця навчання та його продовження\nна вищому освітньому рівні. Відсутні незалежні агентства контролю якості\nвищої освіти. Інтерпретація Болонського процесу на місцях часто не\nвідповідає реальним європейським цінностям і тенденціям.\nОчікувалося, що Конференція європейських міністрів (2009) стане\nпрологом до завершальної стадії процесу побудови спільного європейського\nпростору, який планували закінчити до 2010 р. Однак учасникам конференції\nдовелося робити інші акценти і констатувати: Цілі, викладені в Болонській\nдекларації, залишаються в силі і сьогодні. Оскільки не всі завдання виконано,\nповне і належне виконання їх на європейському, національному та\nінституціональному рівнях потребує зростання темпів та зобов’язань на 2010\nрік. Міністри підбили певні підсумки та встановили пріоритети на наступне\nдесятиліття. Дату завершення створення спільного європейського простору\nбуло відкладено до 2020 р.\nПриєднання України до Болонської декларації, інтеграція системи\nвищої освіти країни до європейського освітнього простору, безперечно є\nпозитивним процесом. Однак при цьому потрібно враховувати, що\nуніверсалізовані системи вищої освіти в Україні і західноєвропейських\nкраїнах функціонують в різних соціально-економічних умовах. За наявності\nістотних відмінностей у стимулах до навчання і здобування вищої освіти, в\nоплаті висококваліфікованої праці, можливостях міждержавної мобільності\nстудентів, викладачів і науковців реалізація проголошених Болонською\nдекларацією цілей для України багато в чому є проблематичною. Через\nроздрібненість освітньо-кваліфікаційних рівнів, фрагментацію процесу\nвивчення дисциплін, формалізацію оцінювання знань можна втратити\nосновну перевагу радянської вищої освіти – фундаментальність підготовки\nфахівців, не додавши до неї нових позитивних якостей.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:37, 4 липня 2016 (EEST) 2.У середині 70-х років ХХ ст. Радою міністрів Європейського\nСпівтовариства (з 1993 р. – Європейський союз) була прийнята резолюція\nпро першу програму співробітництва у сфері освіти. Формально Болонський\nпроцес започаткували два документи: Сорбоннська декларація «Про\nгармонізацію європейської системи вищої освіти», підписана 25 травня 1998\nроку міністрами освіти Великої Британії, Італії, Німеччини і Франції, та\nСпільна декларація міністрів освіти Європи «Європейський простір у сфері\nвищої освіти» (Болонська декларація), прийнята 19 червня 1999 року на\nспеціальній конференції в м. Болонья міністрами освіти 29 європейських\nдержав. Надалі міжурядові зустрічі відбувалися у Празі (2001), Берліні\n(2003), Лондоні (2007), Лувені (2009). Болонська декларація відкрита для\nприєднання інших держав. У травні 2005 року в Бергені Болонську\nдекларацію підписав міністр освіти України. За місцем прийняття декларації\nбуло названо відповідний інтегративний освітній процес. Болонський процес\nоб’єднує 47 держав (2011 рік).--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:49, 4 липня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! За розкладом ми працюємо на інтерактивному практичному занятті. Прошу Вас опрацювати матеріал за посиланням інтерактивного практичного заняття №5 Сучасні наукові дослідження. Опрацювавши матеріал дайте відповіді на запитання.\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 09:43, 20 травня 2016 (EEST)\nВаші відповіді: 1.Квазінаука\n– це наукова форма діяльності, яка породжена жорстко ієрархізованим\nнауковим співтовариством. Тоді в ньому виникають відособлені школи та\nнаукові напрями, очолені відомими в свій час ученими, які вже вичерпали\nсвої таланти, але цього не визнають. Дотримуючись власних застарілих ідей,\nвони вперто не допускають у «свою» наукову галузь свіжих думок молодих\nучених, ідей своїх «противників» тощо.\nЧерез це квазінаука скочується до рівня лженауки. Щось подібне\nвідбувалося в СРСР в 40–60 рр. ХХ ст., коли панувала так звана «мічурінська\nбіологія», яка заперечувала наукові судження світової біології, відкриття\nгенетики, цитології і т.п. Тим самим заперечувався притік свіжої думки у\nпевну наукову галузь, без чого наука мертвіє. З цього приводу дуже влучно\nзауважив професор Пітсбургського університету (США) Т. Рокмор,\nпояснюючи, що наявні і визнані теорії, вчення, наукові доведення, висновки\nне тільки можуть бути розкритиковані, а й часто заперечені іншими\nмислителями, що є головною умовою розвитку наукового знання.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 13:06, 4 липня 2016 (EEST) 2.Істинні знання убезпечують особу, соціальну групу чи суспільство від\nхибних рішень і дій. Головне завдання школи – давати такі знання, для чого\nвона має використовувати найновіші наукові досягнення. Кожен навчальний\nпредмет є, по суті, зосередженням відповідної ділянки науки. І якщо якась зі\nшкільних дисциплін «не встигає» за «своєю» наукою, то це може мати\nТому аксіоматичною є необхідність кожного педагога постійно\nзнаходитися на вістрі найновіших наукових знань, особливо щодо свого\nфаху. Для цього необхідно знати й користуватися системою науково-\nдослідницького процесу, звернувши увагу на такі її елементи, як:\n1) сутність, зміст і функції науки;\n2) сили та засоби наукових рішень;\n3) структура науково-дослідницької системи;\n4) методологія наукового дослідження;\n5) наукова творчість педагога;\n6) мова науки, аргументація, опис і пояснення наукових здобутків;\n7) статус науковця і наукова етика тощо.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 10:16, 11 липня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! Запрошую Вас до індивідуального заняття. Прошу ознайомитися з матеріалами Індивідуального заняття №1 Сутність і співвідношення парадигми та стратегії освіти. Після опрацювання матеріалу дайте відповідь на запитання:\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 09:52, 25 травня 2016 (EEST)\nВаша відповідь: Аксіоматично, що якісний стан суспільства об’єктивно зумовлений його\nосвіченістю. Тепер, коли світова криза освіти віднесена ООН до глобальних\nпроблем, що загрожують існуванню людства, усвідомлення ролі та значення\nосвіти й науки в подальшому існуванні та розвитку соціуму постало чи не\nголовною потребою. Очевидно, що для виходу з освітньої кризи необхідно\nсформувати та реалізувати нову парадигму освіти.\nПрямий переклад з грецької терміну «paradiegma» означає «приклад»,\n«взірець». Але зміст сучасного розуміння парадигми набагато ширший. У\nньому наявні два обов’язкових аспекти:\nосвітньої системи на підставі нових методологічних підходів в практичній\nреалізації інноваційних педагогічних технологій.\nоргтехнікою, різноманітними засобами оздоровлення дітей, їх психологічного\nосвіти». Річ у тім, що парадигма освіти стосується лише освітнього процесу,\nа стратегія – всього суспільного життя. Стратегія є глибоким аналізом з\nдоцільними висновками впливу певної галузі життєдіяльності суспільства (для\nнас – освіти) на його нинішній стан і перспективу розвитку.\nрозвитку країни на підставі розгорнення освітнього процесу та всебічного\nзабезпечення його практичної реалізації. В ній має бути визначений\nгенеральний напрям прилучення всіх верств населення до новітніх наукових\nзнань з відповідним вихованням громадянської відповідальності та\nЗміст стратегії освіти має складати її мета, означення сил для реалізації\nвідповідних освітніх програм і завдань, соціально-політичне, матеріально-\nфінансове та наукове забезпечення всіх її потреб, а також бажані результати\nреалізації стратегічних завдань. Стратегія освіти повинна передбачати вплив\nрозвитку освіти на всі клітини суспільства, на всі галузі господарства,\nсуспільний стан, рівні духовного життя тощо.\nосвіту» зазначено, що метою освіти є всебічний розвиток людини як\nособистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і\nфізичних здібностей, виховання високих моральних якостей, формування\nгромадян, здатних до свідомого суспільного вибору, збагачення на цій основі\nінтелектуального, творчого, культурного потенціалу народу, підвищення\nосвітнього рівня народу, забезпечення народного господарства\nкваліфікованими фахівцями. Вважаємо, що це не повне визначення необхідної\nстратегічної мети української освіти.\nРіч не лише в тім, що не визначено етапів реалізації відповідних освітніх\nзавдань щодо вдосконалення життя країни в матеріальній, соціальній і\nдуховній сферах. У зазначеній меті відсутнє завдання по вирішенню, завдяки\nрозвитку освіти, низки надзвичайно важливих для майбутнього України\nпроблем. Серед них: наукового прориву, зміни демографічної та екологічної\nситуації, визначення шляхів демократизації освіти, а, відповідно, й країни,\nвиховання національної свідомості населення тощо.\nСША. У цій країні в 1983 р. була опублікована стратегічна доповідь «Нація в\nнебезпеці», де акцентовано, що знання, інформація, кваліфікований розум\nнайпершим пріоритетом нації. Необхідно зазначити, що в Україні освіта також\nдекларується на рівні основи інтелектуального, культурного, соціального,\nекономічного розвитку суспільства і держави, проте практична реалізація\nданих положень майже відсутня.\nофіційних документах. Відсутність чіткого тлумачення стратегії і, в той же час,\nпарадигми освіти, ускладнює формування нової освітньої системи. Нині немає\nзавершеного розуміння якою вона має бути, на що і як спрямована, чого має\nсутності й змісту сучасної кризи освіти та шляхів виходу з неї.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 10:19, 11 липня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! Запрошую Вас до індивідуального заняття №2. Прошу ознайомитися з джерелами: 1. Василь Шинкарук Забезпечення якісної освіти впродовж життя. [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://ukraine2015.org.ua/tsil2 . 2. Здіорук С.І., Іщенко А.Ю., Карпенко М.М. Аналітична доповідь. Формування єдиного відкритого освітньо-наукового простору України: оптимальне використання засобів забезпечення випереджального розвитку [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.niss.gov.ua/content/articles/files/Science_educational-e2f67.pdf . 3. Карпенко М.М. Перспективи реалізації в Україні концепції освіти протягом життя: чинники і механізм [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://archive.nbuv.gov.ua/portal/soc_gum/sp/2011_4/045-051.pdf . 4. Карпенко М. Аналітична записка. Освіта протягом життя: світовий досвід і Українська практика [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.niss.gov.ua/articles/252/ . 5. Ничкало Н. Г. Неперервна професійна освіта як філософська та педагогічна категорія / Н. Никало // Неперервна професійна освіта: теорія і практика. – 2001. – Вип. 1. – С. 9–22. 6. Сігаєва Л. Е. Розвиток освіти дорослих в Україні (друга половина ХХ ст. – початок ХХІ) : монографія / за ред. С. О. Сисоєвої. – К. : ТОВ «ЕКМО», 2010. – С. 318; та дайте відповіді на запитання:\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 14:12, 14 вересня 2016 (EEST)\nОсвіта протягом життя в усьому світі й особливо в розвинених країнах стає усе більш важливою сферою освітніх послуг. На сьогодні існують наступні три основні форми освіти: формальна освіта – початкова, загальна середня освіта, середня професійна освіта, вища освіта, освіта після закінчення ВНЗ (аспірантура й докторантура), підвищення кваліфікації й перепідготовка фахівців і керівників з вищою і середньою професійною освітою в інститутах, на факультетах і курсах підвищення кваліфікації й професійної перепідготовки; неформальна освіта – професійно спрямовані й загальнокультурні курси навчання в центрах освіти дорослих, у лекторіях товариства „Знання”, по телебаченню, на різних курсах інтенсивного навчання; інформальна освіта є загальним терміном для освіти за межами стандартного освітнього середовища – індивідуальна пізнавальна діяльність, що супроводжує повсякденне життя, реалізується за рахунок власної активності індивідів в оточуючому культурно-освітньому середовищі; спілкування, читання, відвідування установ культури, подорожі, засоби масової інформації тощо. При цьому людина перетворює освітні потенціали суспільства в дієві чинники свого розвитку.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:24, 5 жовтня 2016 (EEST)\nОдним із перспективних шляхів оновлення і розвитку вітчизняної\nосвітньої системи є впровадження елементів відкритої освіти, яка має значний потенціал для забезпечення випереджального розвитку вітчизняної освітньо-наукової системи в контексті глобальних соціально-економічних тенденцій. Про впровадження елементів відкритої освіти, зокрема, йшлося у Посланні Президента України до Українського народу (2010), у якому було прямо поставлено завдання: «освітня система України повинна стати на шлях запровадження принципів відкритої освіти» 28 . Відкрита освіта – збірний термін, що позначає різні види освітньої діяльності, у яких знання, ідеї і важливі аспекти методики та організації навчання і викладання вільно поширюються і використовуються за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій29 . Впровадження відкритої освіти з початку 2000-х років у багатьох країнах є однією з визначальних тенденцій розвитку системи передусім вищої освіти та освіти дорослих. Про це свідчать як об’єктивні зміни у навчальних закладах і навчальному процесі, так і дедалі більша увага до відкритої освіти з боку урядів і міжнародних установ, освітніх та наукових інституцій, благодійних фондів, громадських організацій, міжурядових та міждержавних інституцій, включно з Організацією Об’єднаних Націй. З моменту рішення Массачусетського інституту технологій, ухваленого 2001 року 30 , щодо надання відкритого доступу до всіх своїх навчальних матеріалів минуло лише трохи більше 10 років, а принципи відкритої освіти дедалі більше стають стандартом освітньої діяльності. Масштабні ініціативи зі впровадження елементів відкритої освіти сьогодні втілюються у десятках країн, серед яких як лідери, такі як США і Великобританія, так і держави, що прагнуть максимально швидко подолати відставання в освітній та науковій сферах – зокрема, КНР і В’єтнам (останній 2006 року де-факто зробив відкриту платформу створення та обміну навчальними і освітніми матеріалами Connexions31 загальнонаціональним стандартом вищої освіти). Відкрита освіта: соціально-політичні і техніко-організаційні складові Відкрита освіта сьогодні перебуває на етапі бурхливого розвитку. З огляду на це, а також на різноплановість аспектів відкритої освіти, природним є співіснування багатьох, часом конкурентних, розумінь цього поняття. Ці різнопланові аспекти і відповідні різнорідні тлумачення можна поділити на дві великі групи. По-перше, це ідеологічні, соціальні і політичні складові. Головним у них є наголос на тому, що освіта – це суспільне благо, а відтак безперешкодно отримувати освіту має право кожен член суспільства, незалежно від раси, етнічної належності, статків, місця проживання тощо. Тобто головною метою для цієї соціально-політичної складової відкритої освіти є демократизація освіти, підвищення ступеня її доступності – у першу чергу для представників соціальних груп, які з різних причин досі такого доступу не мають чи перебувають у дискримінованому становищі. З очевидних причин, для нашої країни цей аспект не є найактуальнішим: Конституція України закріплює право усіх громадян на отримання освіти, і цей принцип в цілому успішно реалізується, про що свідчать високі за світовими стандартами показники охоплення населення і середньою, і вищою освітою. Друга головна складова поняття відкритої освіти наголошує на організаційних і технологічних аспектах цього явища. Саме вона є для вітчизняної системи освіти найбільш значущою, відкриваючи значні можливості для оновлення і розвитку, підвищення якості освіти і ефективності навчального процесу. Особливо значним є позитивний потенціал впровадження елементів відкритої освіти у вищій освіті та освіті дорослих, хоча суттєвий позитивний потенціал є і для середньої освіти. У середній освіті підходи та інструменти відкритої освіти у першу чергу здатні дієво сприяти у поліпшенні становища із забезпеченням сучасними навчальними матеріалами та у забезпеченні можливостей обміну досвідом між педагогами. Щодо освіти дорослих (освіта протягом життя), то реалізація потенціалу відкритої освіти може стати запорукою розбудови в Україні нової сучасної індустрії, здатної відіграти велику роль у поліпшенні соціального клімату і якості трудових ресурсів та у створенні значної кількості нових робочих місць. --Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 12:17, 5 жовтня 2016 (EEST)\nДоброго дня, сьогодні з 09.30 по 10.50 у нас з Вами час для консультації. Якщо у Вас виникли запитання, я буду рада дати на них відповіді. --Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 09:48, 5 вересня 2016 (EEST)\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 11:11, 1 червня 2016 (EEST)\nЗа своєю суттю стратегія освіти являє собою наукове передбачення розвитку країни на підставі розгорнення освітнього процесу та всебічного забезпечення його практичної реалізації. В ній має бути визначений генеральний напрям прилучення всіх верств населення до новітніх наукових знань з відповідним вихованням громадянської відповідальності та патріотизму.\nЗміст стратегії освіти має складати її мета, означення сил для реалізації відповідних освітніх програм і завдань, соціально-політичне, матеріально-фінансове та наукове забезпечення всіх її потреб, а також бажані результати реалізації стратегічних завдань. Стратегія освіти повинна передбачати вплив розвитку освіти на всі клітини суспільства, на всі галузі господарства, суспільний стан, рівні духовного життя тощо. Окремі елементи української стратегії освіти (але не як цілісний соціальний феномен) наявні в керівних освітніх документах, насамперед у законах «Про освіту» та «Про загальну середню освіту», в «Національній доктрині розвитку освіти» тощо. Так, у преамбулі до закону України «Про освіту» зазначено, що метою освіти є «всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і фізичних здібностей, виховання високих моральних якостей, формування громадян, здатних до свідомого суспільного вибору, збагачення на цій основі інтелектуального, творчого, культурного потенціалу народу, підвищення освітнього рівня народу, забезпечення народного господарства кваліфікованими фахівцями». Вважаємо, що це не повне визначення необхідної стратегічної мети української освіти. Річ не лише в тім, що не визначено етапів реалізації відповідних освітніх завдань щодо вдосконалення життя країни в матеріальній, соціальній і духовній сферах. У зазначеній меті відсутнє завдання по вирішенню, завдяки розвитку освіти, низки надзвичайно важливих для майбутнього України проблем. Серед них: наукового прориву, зміни демографічної та екологічної ситуації, визначення шляхів демократизації освіти, а, відповідно, й країни, виховання національної свідомості населення тощо. --Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 13:22, 5 жовтня 2016 (EEST)\nПроцес упровадження нової парадигми освіти надзвичайно складний і суперечливий, оскільки, по-перше, він може бути успішним лише за умови зміни традиційного мислення, а також стереотипів і переконань щодо стану освітнього процесу. А напрацьовані віками принципи навчання і виховання зрушити з місця і замінити новими дуже і дуже не просто. Ніщо так важко не змінюється як історично набуті традиції.\nПо-друге, реалізація нової парадигми освіти потребує значних матеріально-фінансових затрат. Новій школі потрібна нова управлінська система, нові програми і методики та навчальна література. Іншою ніж тепер має бути шкільна навчальна база: з електронними підручниками, сучасною оргтехнікою, різноманітними засобами оздоровлення дітей, їх психологічного розвантаження тощо. --Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 13:22, 5 жовтня 2016 (EEST) З традиційного навчання потрібно зберегти класно - урочну систему.--Ляшенко Юлія Сергіївна (обговорення) 13:22, 5 жовтня 2016 (EEST)\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 10:14, 19 вересня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! Переглянула всю Вашу роботу в модулі. Дякую за активну участь у роботі над матеріалом. Але нажаль зарахувати Вам соціально-гуманітарний модуль неможу, адже Ви не виконали індивідуальне заняття №2, тематичні дискусії №1, №2.\n--Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 10:00, 3 жовтня 2016 (EEST)\nДоброго дня, Юлія Сергіївна! Переглянула всю Вашу роботу в модулі. Дякую за активну участь у роботі над матеріалом. Але нажаль зарахувати Вам соціально-гуманітарний модуль неможу, адже Ви не опрацювали тематичну дискусію №2. --Рідченко Людмила Олександрівна (обговорення) 07:43, 1 листопада 2016 (EET)\nОтримано з http://istoriya.soippo.edu.ua/index.php?title=Соціально-гуманітарний_кредитний_модуль_Ляшенко_Ю.С.&oldid=111759


Головне – правильний курс | ТРК\nГоловне – правильний курс\nСічень 17, 2019 ЕКОНОМІКА ТА АГРОСФЕРАГАЗЕТА 0 Коментарів 204 Переглядів\nКурс обміну гривні до долару США у 2019-му році становитиме 28,2 грн/дол., у 2020-му році – 29,7 грн/дол., у 2021-му році – 30,4 грн/дол. Такі дані опубліковані в макроекономічному огляді Міністерства фінансів України. Однак економісти вважають, що в українській структурі економіки щодо валютного курсу можна робити тільки оцінки.\n– Обмінний курс валют більше залежить не від дій уряду, а від зовнішніх факторів: зовнішньоекономічної кон’юнктури, стану світових фінансових ринків, – говорить економіст Віктор Скаршевський. – Інфляція, залежить від світових цін на метал, руду, зерно. Вже восени 2018-го року розпочалося зниження цін на метал і руду, і за прогнозом МВФ падіння продовжиться. Якщо воно буде повільним, то й девальвація гривні буде поступовою. Якщо ж через світову фінансову кризу буде різке зниження цін на сировину, то всі ці прогнози щодо курсу валют можна буде забути.


Як правильно розслабитися?\nвересня 18, 2015 28044\nвересня 05, 2015 2436\nЯк правильно розслабитися?\nНеділя, 18 вересня 2011, 16:40\nДекілька порад як правильно розслабитися.\nНасамперед, відкинемо всі загальноприйняті способи, які були описані вище. Це не розслаблення, це зґвалтування власного організму. А це вже збочення.\nРозслаблюватися треба так, щоб відпочивали й тіло й голова. Найкраще робити це на природі, у літній день/вечір. Але, як говориться, “на безриб'ї й каструля соловей”. Можна й в домі, у теплі. Ще один пункт. Ніякого переїдання. Але й не “гнітюче почуття голоду”, а те вийде не розслаблення, а думки про їжу.\nОдягніться зручно, без затягнутих пасків, гумок і інших лямок. Піжама (вдома) або вільна х/б білизна (на природі) - ідеальний варіант. Для бажаючих можна роздягнутися зовсім, головне, щоб це не йшло врозріз із вимогами місцевої моралі.\nМайстри практик йоги рекомендують зав'язатися подвійним морським вузлом, ноги помістити на гарячі вугілля, а на голову покласти лід, але ми цього робити не будемо. Ми не займаємося йогою, ми просто розслаблюємося. Тому сядьте як вам зручно, спину бажано тримати прямо, руки довільно опустите на стегна. Переконаєтеся, що всі м'язи вашого натрудженого тіла повністю розслаблені.\nВ ідеалі навколишнє оточення повинна бути гармонічним. По можливості - гарним. Тому й краще на природі. Кімната в стилі Гай-Тек не гармоніює із внутрішнім середовищем людини. Але, знову ж “на безриб'ї...”\nТому постарайтеся, щоб навколо вас був хоча б порядок.\nДуже добре заспокоює відкритий вогонь. Тому на природі краще запалити багаття (невелике). Підпалювати будинок для досягнення повного й остаточного розслаблення ми не будемо. Обмежимося свічкою. Добре б ароматичної, але не із цитрусовим ароматом (він збуджує), а із квітковим. Трояндовим, наприклад.\nМузика природи (особливо ввечері) ідеально підходить. Не забудьте, ми всі вийшли із природи. Причому, зовсім недавно. У приміщенні краще поставити спокійну, неспішну, неголосну музику. Погодитеся, відпочивати під Кіпєлова, навіть під “Я свободен” не вийде. Хочеться підхопитися й репетувати. І якщо це Санта Эсмеральда то ноги самі почнуть витанцьовувати ритми а розум розкотиться думками про дискотеку.\nЇх не повинне бути. ВЗАГАЛІ\nЦе саме складне в мистецтві відпочивати. Наш мозок звик безупинно переробляти яку-небудь, по більшій частині абсолютно непотрібну, інформацію.\nДля досягнення стану розслаблення багато людей читають мантри, але це не для нас. Я пропоную більш простий і корисний спосіб.\nМи будемо ганяти енергію. Це нескладно, займає мозок і дуже корисно для здоров'я.\nСіли, виконали все, що було описано раніше, забули про навколишній світ і починаємо неспішно, вдумливо, подумки шукати свій копчик. Обмацайте його своїм “внутрішнім поглядом”.\nТепер на повільному вдиху піднімаємо погляд (той самий внутрішній) по хребту й далі до тім'я. При цьому ми повинні почувати всі ті органи, через які ми рухаємося.\nНа видиху проробляємо дорогу назад.\nЧерез якийсь час ця процедура буде виходити у вас без найменшої напруги.\nЦе не крок взагалі. Просто я хочу сказати, що в такий спосіб можна ганяти енергію по всьому організму. У руки, ноги й навіть туди, про що ви зараз подумали.\nБільше того, ця процедура є енергетичним масажем, що сприяє оздоровленню ВСІХ органів, які ми задіяли.\nПовірте, якщо у вас усе вийшло легко й правильно, те вже через 15-20 хвилин такого розслаблення ви будете як заново народилися. Головне, не пускайте в голову сторонні думки.\nЯкщо дівчина попала в незнайому компанію\nПотрапити в незнайому компанію - справа звичайна д...\nЯк поєднати хобі та кар'єру\nЯк виглядає ваш звичайний день? Нескладно припустити, �...\nЯк обрати своє хобі?\nУсі люди, а особливо жінки, крім роботи та турботи про...\nЯк влаштувати вечірку?\nМайже всі люди на планеті люблять повеселитися. Ал...\nЯк вживати алкогольні напої\nСвята, червоні дні календаря, корпоративні та сіме...\n0 #2 Verla 05.04.2021 23:04\nҮou are so awesome! I do not think I've read a single\nthing like that before. So wonderful to find somebdy with need a paydaʏ loan now: http://paydayloanusaone.com few unique thoughts\non this subject. Sеriоusly.. thank you for starting this up.\nThis web ѕite is something that is required on the internet, someone with a\n0 #1 Cherie 24.01.2021 09:08\nTinder dating site: https://tinderdatingsiteus.com/ sign up , tinder online\nБальні танці - спорт, мистецтво, задоволення\nБальні танці відомі протягом декількох століть. Термін «бал» в...\nРейтинг популярних хобі для дівчат\nЗдавна вважається, що вид хобі визначається характером людини....\nЖінка та риболовля\nДеякі недалекі чоловіки говорять, що жінка на риболовлі може...\nЯк отримати шенгенську візу до Португалії - покрокова інструкція\nДотримуйтесь наших порад, і ви отримаєте шенгенську візу до...\nПам'ятки Парижа: Ейфелева вежа\nСьогодні неможливо уявити собі Париж без елегантного силуету...\nІталія - Подорожуємо по Європі\nЇдемо відпочивати в Італію! Очікування та Сподівання будуть...\nУ СРСР сексу не було. Він у цей час лютував у Китаї.


СВІТОВА ПРЕМ'ЄРА LEXUS NX | Lexus\nСВІТОВА ПРЕМ’ЄРА LEXUS NX\n«Новий NX розроблений з урахуванням стилю життя різних клієнтів у різних куточках світу. Його сильні сторони — електрифікація, дизайн, чудові їздові характеристики та передові технології». Головний інженер, Такеакі Като (Takeaki Kato)\nНаступне покоління Lexus NX приходить на зміну першому поколінню моделі, що побачило світ у 2014 році. Аби перевершити попередні досягнення, Lexus повністю переосмислив її. Амбіції та відданість меті неперевершеної якості Lexus проявляються у значному поліпшенні характеристик автомобіля, його керованості й економічності, а також у тому, що більшість використаних у Lexus NX деталей є новими. Для того, щоб процес розробки нової моделі був максимально досконалим, використовувалися цифрове моделювання й інші комп’ютерні методи, що забезпечують вищий рівень якості. Як і раніше, Lexus залучив своїх майстрів Такумі, чиї тактильні, зорові та слухові здібності забезпечили неймовірні відчуття від нової моделі.\nПрем’єра Lexus NX знаменує собою перше серійне застосування концепції «Тазуна» для проєктування кокпіту (робочого місця водія). Слово Тазуна у перекладі з японської означає «вуздечка» й описує майстерність управління вершника своїм конем. Як за допомогою лише самої вуздечки можна налагодити взаємодію між вершником і конем, так і тут усі засоби керування розміщено таким чином, щоб дотримуватися принципу «Руки на кермі, очі на дорозі». Це додає водієві впевненості під час руху.\nУ фокусі уваги прем’єри – динамічні характеристики нового покоління Lexus NX, що втілюють характер керування Lexus. Це досконале поєднання комфорту та гостроти керма, педалі акселератора та гальмівної системи, що точно реагують на дії водія та забезпечують впевнене керування. Головним фактором, який на це вплинув, є платформа Lexus Global Architecture K (GA-K), що забезпечує автомобілю нижчий центр мас.\nПрем’єра Lexus NX ознаменовує появу абсолютно нової мультимедійної платформи з підтримкою інтелектуальних сервісів. Серед них — просунута хмарна навігація та новий віртуальний помічник “Hey Lexus”, що реагує на голосові команди (доступна не на усіх ринках).


Книга Війна у 140 знаках. Як соціальні медіа змінюють конфлікти у XXI столітті, Дейвид Патрикаракос\nКнига «Війна у 140 знаках. Як соціальні медіа змінюють конфлікти у XXI столітті»\nОригінальна назва War in 140 Characters: How Social Media Is Reshaping Conflict in the Twenty-First Century\nПерекладачі Ірина Рудько\nКатегорії Історія. Військова справа Всесвітня історія Історія. Військова справа Історія України Гуманітарні науки Соціологія\nДейвид Патрикаракос - «Війна у 140 знаках. Як соціальні медіа змінюють конфлікти у XXI столітті»\nПро що книга «Війна у 140 знаках. Як соціальні медіа змінюють конфлікти у XXI столітті» автора Дейвид Патрикаракос\nЩо головне на війні? Більшість відповість, що зброя. І це правда, однак в сучасному світі зброя – це не лише артилерія, міни та кулі, це ще й слова, наративи, конструкти та історії. Сучасне поле битви перемістилося у віртуальний світ і перемога в інформаційній війні не менш важлива, ніж перемога фізичних сил.\nБританський журналіст Дейвид Патрикаракос подолав тисячі миль на трьох континентах, щоб у книжці «Війна у 140 знаках» розповісти про вплив соціальних мереж на прикладі трьох конфліктів: Ізраїль – ХАМАС, США – ІДІЛ і Росія – Україна.\nЧому варто купувати книгу «Війна у 140 знаках»\nДейвид Патрикаракос пояснює, чому інформаційна війна може мати серйозніші наслідки, ніж обстріли на полі бою. Він спостерігав, як в Україні запускалася російська пропагандистська кампанія, яка змусила мільйони людей повірити у «фашистів з Києва», «бандерівців, які п’ють кров російськомовних немовлят» і «розп’ятих хлопчиків». Автор наводить безліч прикладів того, як слова і наративи у соціальних мережах впливають на думки та дії людей.\nДейвид Патрикаракос – британський репортер, письменник, спікер на TEDx. Працює у гарячих точках Східної Європи та Близького Сходу. Його статті та репортажі публікують Financial Times, New York Times, Wall Street Journal, Reuters, The Guardian.\nВідгуки про книжку «Війна у 140 знаках»\nВажливо та доступно... Поважно, навіть приємно, вступ до того, як поле бою перейшло на наші телефони та ноутбуки, а звідти прямо в наш мозок. «Війна у 140 знаках» – це необхідне читання для всіх, хто постраждав від цього стану справ. – Washington Post\n«Війна у 140 знаках» описує новий вид конфлікту, який ставить під загрозу військове панування, озброюючи соціальні медіа так, як експерти із Силіконової долини навіть не уявляли. – Wall Street Journal\nВійна наративів, мабуть, стає важливішою за фізичне військове протистояння.\nСоціальні медіа дали голоси безсилим і безголосим. Це сприяло тому, щоби на світло вийшли історії, які справді треба було розповісти. Та завдяки своїй здатності обійти традиційні медіа, вони також сприяли поширенню оманливих і фейкових новин, здатних охопити безпрецедентно широку в сучасній історії аудиторію.\nАнна 10.03.2020 23:04\nНадзвичайно важлива для українців праця. Британський журналіст Дейвид Патрикаракос аналізує три збройних конфлікти, які відбулися у 21 столітті, з акцентом на російському-українській війні, яка триває і зараз. Автор був в Україні у 2014 році і спостерігав, як російська пропаганда змінювала думку мільйонів мешканців України, які раптом повірили в «кровожерливих бандерівців».\nАвтор переконаний, що головна боротьба ведеться тепер не на реальному полі бою, а у світі соціальних мереж. І перемога в інформаційній війні куди важливіша, ніж ми можемо собі уявити. Книга про те, як словами можна змінювати реальність.\nДруга світова війна та долі мирного...\nВійна та геноцид. Коротка історія...


23.07.2019р. Ставки плати за використання власних вагонів філії « Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» (вводяться в дію з 00:00 23.08.2019р)\n16.04.2019р. Ставки плати за використання власних вагонів філії « Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» (вводяться в дію з 00:00 23.05.2019р)\n18.01.2019р. Ставки плати за використання власних вагонів філії « Рефрижераторна вагонна компанія» АТ «Укрзалізниця» (вводяться в дію з 00:00 23.02.2019р)\n18.01.2018р. Ставки плати за використання власних вагонів філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» (вводяться в дію 00:00 з 19.02.2018р)\n22.10.2018р. Ставки плати за використання власних вагонів філії « Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця» (вводяться в дію з 00:00 23.11.2018р)


Проукраїнський кандидат у Молдові має небагато шансів на перемогу, - журналіст | Програми на Громадському радіо\nПроукраїнський кандидат у Молдові має небагато шансів на перемогу, - журналіст\n13 листопада 2016 - 21:50\nЯк проходять президентські вибори у Молдові розповідає редактор “Європейської правди” Сергій Сидоренко\nУ Республіці Молдова проходить другий тур президентських виборів, у якому беруть участь лідер Партії соціалістів Ігор Додон і голова партії «Дія і солідарність» Майя Санду.\nІрина Славінська: Розкажи про кандидатів, які балотуються та їхні передвиборчі програми.\nСергій Сидоренко: Можна говорити у Молдові, так само як і в Україні, не про програми, а про реальні наміри кандидатів, тому що це не завжди співпадає. Якщо говорити про програми, то там усі хочуть, щоб було щастя для усієї Молдови, і, бажано, щоб не завтра, а сьогодні, чи навіть вчора. Тобто, програми про все добре і проти всього поганого.\nЯкщо говорити реально про їхні дії та заяви, що не співпадають із програмою, але звучать під час публічних виступів, то ми маємо дві абсолютно протилежні позиції. В першу чергу, протилежні у стосунках із Євросоюзом та Росією, і, відповідно, із Україною.\nОдин із кандидатів – Ігор Додон, відверто проросійський соціаліст. Він свого часу проходив у парламент із передвиборчою агітацією, де основою було його фото із Путіним. Він обіцяє поліпшення стосунків із Росією та те, що подумає про перегляд Угоди про асоціацію. Найголовніше, якщо ми говоримо про наш інтерес, цей кандидат робив заяви про те, що Крим є російським.\nІнший кандидат – проєвропейський. Її звати Майя Санду. Вона колишній Міністр освіти, а також колишній радник виконавчого директора Світового банку, із американським досвідом роботи та освітою. І якщо говорити про український вектор, то вона неодноразово відверто і категорично говорила, що Крим – це Україна, що Путін напав на Донбас і таке інше. Тобто, те, що співпадає із світовим баченням української ситуації.\nЗвісно, Майя Санду є значно бажанішим кандидатом для нас, ніж Ігор Додон. Але реальність дивиться нам у очі нещасливо, і ми можемо говорити, що умовно наш кандидат програє. Усі опитування і спостереження за електоратом свідчать про те, що шансів на перемогу у проукраїнського, проєвропейського кандидата небагато.\nІрина Славінська: Як проходив день виборів? Знаю, що ти був на дільницях.\nСергій Сидоренко: Я намагаюсь не робити надто масштабних заяв, чи тверджень. Це було б неправильно. Щоб скласти якесь загальне враження, треба бути на багатьох дільницях, на багатьох місцях. І цієї можливості у жодних журналістів, на жаль, не має. Тому, є сенс дочекатися того, що скажуть спостерігачі ОБСЄ, а їх тут досить багато.\nЗвичайно, можна говорити про якийсь загальний настрій. Я досі не чув якихось надто кричущих повідомлень про порушення, тому, можу припустити, що їх немає. Ключовим питанням буде явка. Причому, йдеться про явку як прибічників Майї Санду, а також Ігоря Додона. Тобто, є певний регіональний розподіл. Столиця Кишинів більше голосує за Санду, а північ та південь – за Додона. Але у Кишиневі також є проросійські настрої.\nДуже важливо, якою буде явка у ключових районах, які прибічні до Ігоря Додона. А якщо говорити, про регіони, які прибічні до кандидата Майї Сандо, то ту явку ми взагалі не можемо оцінити. Тому що її прибічники проживають переважно у закордонному виборчому окрузі, де велика молдавська діаспора (Румунія, Італія, Франція і так далі).\nТут є цікава особливість молдавського законодавства, на відміну від українського. Ми можемо відкривати закордонні виборчі дільниці тільки у дипломатичних представництвах України: у посольствах та консульствах. А Молдова дозволяє відкривати дільниці у дуже багатьох місцях, ледь не у крамницях, наприклад, якщо це буде погоджено. І якщо станеться диво, що Майя Санду переможе, то це буде виключно завдяки голосуванню на закордонних дільницях.\nІрина Славінська: Хотілось би також почути електоральний портрет виборців Ігоря Додона. Хто ці люди?\nСергій Сидоренко: Це всі верства населення. Є представники бізнесу, є представники біднішого класу. Я б не став виділяти якихось конкретних людей, що голосують за Ігоря Додона. Річ у тім, що Молдова за своєю ментальністю є дуже проросійською країною. Тут потужно працює російське телебачення. Якщо в Україні ми звикли, що ці канали у нас взагалі не існують, то тут ситуація радикально інша. Місцеві канали у Молдові є значно менш популярними, ніж російські. Відповідно, немає нічого дивного у тому, що населення різних верств є значною мірою проросійським.\nІрина Славінська: Придністров’я є фактором у цих виборах? Хтось приїздить звідти голосувати?\nСергій Сидоренко: Громадяни, які приїжджають із Придністров’я мають право голосу. Потрібно розуміти, що Придністров’я та основна частина Молдови – це зовсім не одне і те саме, що Донбас по лінії розподілу. Це більш прозорий кордон. Тобто, можна сісти на маршрутку і за десять хвилин доїхати до місця, де є дільниці для голосування. У прикордонних територіях голосування завжди дуже активно відбувається. Але я б не брався говорити про те, наскільки це вплине. Бо одні говорять, що там масовий підвіз, а інші, що великих черг не спостерігається. Треба дивитись на ту явку, яка буде оприлюднена після закриття дільниць.\nЄвропейський союз Вибори Міжнародна політика Молдова Росія


Тематичні заходи до Всесвітнього дня мігруючих птахів - МДПУ\nТематичні заходи до Всесвітнього дня мігруючих птахів\nМДПУ > Новини університету > Тематичні заходи до Всесвітнього дня мігруючих птахів\nПротягом квітня-травня 2019 р. кафедрою екологічної безпеки та раціонального природокористування Мелітопольського державного педагогічного університету імені Богдана Хмельницького проведено тематичні заходи до Всесвітнього дня мігруючих птахів, а саме:\nВ рамках НДР кафедри у березні проведено облік у колоніях грака, баклана великого і мартина жовтоногого на островах Молочного лиману, Обітичної затоки та в межах міста. Метою обстеження було виявлення використання птахами поліетилену під час будівництва гніздівель, а також зустріч поліетилену у кормових залишках мартина жовтоногого.\nДосліджувалось використання поліетилену птахами (грак, горлиця садова, шпак) в умовах міста. Зібраний науковий матеріал використовують студенти при написанні курсових і дипломних робіт.\nВ квітні викладачі кафедри спільно зі студентами (спеціальність 101 Екологія) провели суботник. Було проведено прибирання району колоній гніздування грака від побутового сміття і поліетилену.\nВ Інтернет газеті «Ремез» (№83, квітень 2019 р. (Алмати, Казахстан)) надрукована стаття «Не пропусти своє свято» про міжнародні свята, присвячені орнітологічній тематиці, у т.ч. Всесвітньому дні мігруючих птахів.\nПроведено спостереження за весняними мігруючими прахами зі студентами університету і слухачами МАН на трасі майбутньої лінії електромереж (Якимівка – Молочанськ).\nСлухач МАН Герасименко Ксенія, під керівництвом проф. Кошелєва О.І., підготувала конкурсну наукову роботу на Всеукраїнський конкурс (Черкаси, травень 2019 р.) про міграції сірого журавля і диких гусей, їх зграях у цей час.\nПроводиться реєстрація випадків загибелі птахів від поліетиленових мішків (у жовтоногого мартина – 8 випадків) і рибацької ліски (мартин – 5 випадків, баклан великий – 2 випадки).\nВітаємо з призначенням академічної стипендії ЗОДА!\nВітаємо з перемогою у Конкурсі від Українсько-Польської Ради обмінів молоддю


Відомий письменник Марк Твен стверджував, що на світі не існувало б більш нудного заняття, ніж їжа, якби наш творець не зробив її за потребою і задоволенням одночасно\nВідомий письменник Марк Твен стверджував, що на світі не існувало б більш нудного заняття, ніж їжа, якби наш творець не зробив її за потребою і задоволенням одночасно. Наші предки давним-давно прийшли до висновку, що однією з умов підтримання здоров'я є своєчасне виведення з організму накопичених шкідливих речовин - шлаків. Про очищення організму писали ще Ескулап і Гіппократ, так і інші відомі цілителі рідко обходили мовчанням цю тему.\nНіхто з нас не захищений від стороннього отруєння токсинами, що потрапляють всередину організму з водою, їжею та повітрям з лікарськими засобами, які хоча б зрідка, але кожна людина змушений приймати. Тому регулярне очищення організму необхідно кожному. Без цього годі мріяти про здоров'я. В принципі, функцію очищення нашого організму від токсинів виконує наша видільна система: вони виводяться з організму з жовчю, через нирки, пори шкіри, легені і кишечник. Але цього недостатньо. Щоб організм повноцінно очистився від всього шкідливого, що накопичується в ньому щодня, йому потрібна допомога.\nСлід користуватися тільки перевіреними методами і дуже обережно ставитися до всяких новомодних дієт і інших засобів очищення...\nКілька кроків до перемоги над зайвою вагою\nЦитата французького гуманіста П'єра Буста: "Заради здоров'я душі і тіла жадання і апетит не повинні задовольнятися повністю". Хочеш схуднути - їж! Але для цього потрібно дотримуватися кількох правил.\nМрія багатьох жінок - не просто схуднути, а схуднути швидко. На жаль, це ні до чого доброго не призведе. Майже всі швидкі дієти не збалансовані. Під час них організму не вистачає багатьох поживних речовин, він змушений активізувати внутрішні ресурси, щоб покрити цей дефіцит. Для нас це величезний стрес. Обмін речовин сповільнюється, калорії витрачаються менше. Рано чи пізно - ми возращаться до звичного раціону і буквально за короткий термін товстіємо знову...\nДослідники доводять, що більшу частину калорій, які отримуємо за день, ми набираємо в той час, коли дивимось телевізійні передачі. Хто відмовиться від цього "ритуалу", зробить крок до фігури своєї мрії. Це також стосується комп'ютера...\nЗведи до мінімуму тваринні жири у своєму раціоні. Готуй на рослинному маслі, їж низькокалорійний сир і курку без шкіри. Тваринні жири необхідні для здоров'я, але вони не повинні перевищувати 25 % нашого раціону. А якщо є, скажімо сало з часником, рівень холестерину знизиться, печінка очиститься. Так що пару разів в тиждень по 30 грам можна і навіть потрібно.\nКраще не просто зменшити кількість калорій, а прискорити обмін речовин. Якщо є понемного кожні 3 години, організм "розганяється" перестає боятися голоду і починає активно витрачати енергію. Але якщо ми перестаємо їсти після 18 годин, організм надовго залишається без їжі і знову переходить в режим енергозбереження.\nВиключіть зі свого раціону цукор, борошняні вироби, солодощі, копченности, жир, консерви, різні шкідливі чіпси, напої (можна обійтися і без цих шкідливих продуктів - це не так складно). Зате у вашому розпорядженні стільки корисних і натуральних продуктів, з яких можна приготувати смачні та корисні страви.\nКоли ми вибираємо салати як низькокалорійної їжі, то часто обманюємо себе. Калорійні добавки в салати, соуси, сир, смажена курка і крутони - зводять нанівець правильно харчуватися. Наприклад, порція салату "Цезар" з калорійним соусом - це приблизно 350 ккал і майже 20 грамів жиру.\nБільшість знежирених молочних продуктів, які можна купити в магазині, напхані цукром і штучними добавками. Виробники таким чином роблять їх привабливими для покупців. А надлишок цукру набагато небезпечніше для фігури, ніж надлишок жирів. До того ж кальцій з молочних продуктів краще засвоюється, коли вони нормальної жирності (для молока - близько 3 відсотків, для йогурту і сиру - 5%)...\nОчищення - важливий етап багатьох процедур\nЯк часто і яку очищення слід проводити, повинен вирішувати лікар (поради фахівця: "Жіноче здоров'я", вересень, 2010). Одним можуть підійти очисні клізми з мінеральною водою, іншим - лікарські з настоєм квітів і трав. Треті потребують апаратному промиванні кишечника. При цьому не повинна постраждати мікрофлора кишечника. Як правило, достатньо одного-двох промивань в курсі очищення. Від частого застосування клізм, існує ризик до їх звикання і запорів.\nПід чищенням печінки зазвичай мають на увазі лікувальний тюпаж - очищення жовчного міхура і жовчних проток від застояної жовчі. Фахівці і лікарі радять "чиститися" тільки після ультразвукового дослідження шлунково-кишкового тракту. При наявності каменів у жовчному міхурі, при гострих болях у правому підребер'ї тюпаж протипоказаний. Проведення очищення печінки з оливковою олією і лимоном - серйозне навантаження на організм і не завжди безпечно. Зокрема у деяких людей може загостритися панкреатит.\nТому краще проводити процедуру очищення печінки з мінеральною водою. Вода повинна бути з загальною мінералізацією від 8 до 12 г/л, наприклад, "Єсентуки". Іноді для зондування лікарі рекомендують використовувати ксиліт, сорбіт або магнезію.\nПроцедуру з мінеральною водою проводять зранку натще. За півтори години до сніданку слід випити дві склянки підігрітої мінеральної води або розчину магнезії. Це можна зробити в один прийом, або окремими порціями протягом півгодини. Далі слід лягти на правий бік і підкласти під нього подушку з грілкою 38-42 градуса (краще електрогрілку, що підтримує постійну температуру). Зберігати таке положення слід близько години або до бажання очистити кишечник.\nЧерез годину можна приступити до комплексу дихальних вправ. Краще їх проводити сидячи протягом декількох хвилин. Робляться глибокі вдихи з наступними видовженими видихами. Під час вдиху і видиху потрібно підключати м'язи черевного преса, а в момент видиху легко здавлювати рукою нижні відділи грудної клітки. Можна просто зробити 20-30 присідань. Зазвичай протягом дня з'являється більш рясний, ніж зазвичай, стілець, забарвлений жовчю. Це свідчить про ефективність процедури. Скільки разів проводити процедури може тільки порадити лікар. Зазвичай жовчний міхур рекомендують очищати (якщо немає протипоказань) від 1 до 3 разів на місяць.\nСорбентотерапия - класичний метод очищення організму\nСорбентотерапия показана тим, хто має які-небудь захворювання. Насамперед, це ожиріння, порушення обміну речовин, атеросклероз, порушення нормальної роботи кишечника, хвороби шкіри, холецистит, панкреатит. Корисно використовувати природні сорбенти при нервовому перевтомі, синдромі хронічної втоми. Ентеросорбенти популярні в дієтології - вони компенсують недолік природних харчових волокон в раціоні. Вони усувають запори, створюють відчуття насичення і обмежують споживання висококалорійної їжі, сприяють зниженню надлишкової маси тіла.\nІснують захворювання, при яких застосування різних штучних (синтетичних) сорбентів та інших методів очищення протипоказано. В цьому випадку потрібні поради фахівців, зокрема лікаря. Не можна самостійно проводити очищення організму при виразці шлунка і дванадцятипалої кишки, астмі, діабеті, гепатиті, гострих інфекційних захворюваннях, порушеннях діяльності серцево-судинної системи, онкологічних захворюваннях, при загальному виснаженні організму, під час вагітності, годування груддю. У всіх інших випадках очищення принесе людині лише користь. Хоча багато чого залежить ще й від того, для чого і чому чоловік вирішив проводити очищення.\nЯк очистити нирки від каменів при сечокам'яній хворобі?\nРозчинити і вивести вже наявні ниркові камені за допомогою сечогінних трав можна лише в дуже невеликому відсотку випадків. В інших же ситуаціях треба спочатку пройти курс лікування в уролога, а вже потім займатися профілактикою появи каменів. Адже вони утворюються з-за різних порушень обміну речовин. І при неправильному способі життя можуть з'являтися знову і знову.\nПрофілактичних препаратів на основі лікарських рослин досить багато. У збори та готові лікарські препарати зазвичай включаються сечогінні рослини і трави з протизапальним ефектом. Найчастіше беруть листя мучниці або листя брустники. Можуть також використовуватися кропива, кульбаба, материнка, плоди горобини, спориш, нирки берези, собача кропива, листя суниці. Для досягнення стійкого ефекту потрібно пити трав'яні настої курсами.\nКрім прийому рослинних препаратів, при сечокам'яній хворобі треба більше пити. Дуже важливо кип'ятити воду і використовувати фільтри, картриджі, що пом'якшують воду. При правильній профілактиці, загострення виникають набагато рідше. Якоїсь однієї універсальної процедури для очищення не існує. Лише застосування різних процедур у комплексі дає помітний результат.