Медреформа в дії: як трансформація охорони здоров'я вплине на ліки? | ЮРЛІГА\nГлавная / Аналитика / Медреформа в дії: як трансформація охорони здоров'я вплине на ліки? /\nМатеріал аналітичного електронного видання "ЮРИСТ&ЗАКОН" № 9 від 15. 03. 2018\nПро основні напрями реформи, програму "Доступні ліки" та нову політику забезпечення медикаментами від держави в ексклюзивному інтерв'ю для видання ЮРИСТ&ЗАКОН компанії ЛІГА:ЗАКОН розповідають заступник Міністра охорони здоров'я Роман Ілик та експерт МОЗ з питань реімбурсації Іван Лобода.\nОсновні зміни, передбачені медичною реформою (Ілик Роман Романович)\nЖодна країна в світі, навіть із найбагатших, не може дозволити собі повністю безоплатну медицину. В Україні - це конституційне право. Водночас живуть українці у середньому на 10 років менше за європейців, які не декларують безкоштовну медицину для кожного. Більше того, 92 % населення бояться фінансової скрути, якщо захворіють, а близько 50 % - відмовляються від лікування через брак грошей.\nВиникає логічне запитання: чи справді медицина в Україні є безкоштовною, чи це просто ілюзія?\nЩороку держава витрачає десятки мільярдів гривень на охорону здоров'я, але коли громадянин приходить до медичного закладу, то змушений платити за 95 % медикаментів з власної кишені, крім цього сплачуючи так звані "благодійні внески" і "подяки". Якщо підсумувати, то виходить, що ми платимо двічі: один раз зі своїх податків, а другий - неформальними платежами і покупкою медикаментів. Водночас не отримуємо жодних гарантій.\nТрансформація української медицини передбачає повну зміну системи фінансування та управління. Держава відходить від принципу обіцяти ілюзорну безкоштовну медичну допомогу, а переходить до конкретного - гарантованого пакета медичних послуг: базового переліку ліків, аналізів, оглядів, консультацій тощо.\nУ новій системі гроші будуть йти за пацієнтом. Це означає, що заплатять у той заклад, куди ви звернетесь, включно з приватними, якщо вони приєднались до системи.\nЗараз саме так працює будь-яка приватна медична страховка. Ви приходите за послугою до медичного закладу, і він отримає кошти за ваше лікування. Це впроваджує в систему конкуренцію, а з нею і якість. У центрі уваги стає пацієнт, набуваючи при цьому статусу клієнта.\nРеформа також передбачає суттєві зміни в роботі лікарів - гідну оплату праці, можливість працювати автономно, отримати реальні важелі впливу і право голосу. Тобто фундамент для свого розвитку та реальну мотивацію до роботи.\nЗагалом медична реформа цього року торкнеться первинної ланки, вторинна та третинна ланки трансформуються у 2019 та 2020 роках.\nВже у квітні розпочнеться кампанія з вибору лікаря. Кожен українець зможе обрати лікаря для себе та для своєї родини свідомо, а не за місцем проживання.\nУ липні має запрацювати Національна служба здоров'я. Перші "гроші за пацієнтом" медзаклади отримають в другій половині літа. До цього часу вони мають пройти обов'язковий процес автономізації та укласти договори з НСЗУ. Окрім декларацій, це 2 основні умови отримання коштів за кожного пацієнта. Нагадаю, це суттєво вища за субвенцію сума: 240 гривень на пацієнта за старими правилами, 370 чи 740 гривень - за новими.\nГоловна мета медичної реформи - оптимізувати державні витрати на систему охорони здоров'я, зробити їх прозорими, ефективними та зрозумілими для кожного. За цими принципами МОЗ змінює не лише систему управління охороною здоров'я, а й механізми забезпечення пацієнтів ліками.\nЦе абсолютно нова модель для України.\nПерші результати реформи: які сьогодні нововведення вже діють? Зокрема, в рамках забезпечення пацієнтів ліками (Ілик Роман Романович)\nПро гучні результати говорити ще зарано, адже трансформація охорони здоров'я лише на початковій, організаційній стадії. Днями відбувся конкурс на очільника НСЗУ, ним став Олег Петренко. Через місяць стартує перша хвиля кампанії з вибору лікаря. У липні почнуться перші практичні кроки від новоствореної Національної служби здоров'я. Про реальні нововведення та результати їх впровадження зможемо говорити не раніше, аніж у другій половині року.\nЩо ж до частини реформи, яка стосується забезпечення пацієнтів медикаментами за державний кошт, - впевнено можемо говорити про позитивну динаміку урядової програми "Доступні ліки". За результатами грудневого опитування, 91 % українців підтримують програму. За 10 місяців роботи нею скористалося понад 5 мільйонів українців, які отримали ліки майже за 14,5 мільйонами рецептів. Наразі у програмі бере участь 48 виробників, у квітні ця цифра становила 35. За час роботи до програми приєдналося близько 6700 аптек. Наголошую, все це на добровільних засадах. Ніхто нікого не змушує: ні пацієнта, ні виробника, ні аптеку. Це означає, що правила сформовані правильно і вони працюють. А ще на цей рік передбачено 1 млрд гривень коштів платників податків на відшкодування.\nЦього року ми впроваджуємо ще одну дуже серйозну політику - оновлений Національний перелік основних лікарських засобів. Це ще одна невід'ємна частина медичної реформи, ключове із завдань якої - гарантувати безоплатне базове лікування кожному українцю. Ми прагнемо, щоб пацієнти на 100 % були забезпечені життєво необхідними, якісними та безпечними ліками за конкретним списком у лікарні, а не бігали з папірцями до аптеки і купували все з власної кишені.\nЩо ці зміни вже принесли пацієнтам і лікарям? (Ілик Роман Романович)\nПрограма "Доступні ліки" запрацювала у квітні 2017 року на тлі повної зневіри суспільства і бізнесу. Державі не довіряли ні пацієнти, ні фармвиробники, ні аптеки. Більшість не вірили, що проблем з фінансуванням не буде, люди реально отримуватимуть ліки, аптеки і фармвиробники - гроші.\nПрограма працювала протягом року досить успішно, і ми заслужили головне - довіру. Головна мета програми - здорові люди, зменшення випадків ускладнень, а відповідно і смертності. А без довіри ця мета є недосяжною.\nДержава дала можливість людям системно лікувати найпоширеніші хвороби дієвими ліками і не витрачати на це щомісячно великі, обтяжливі для сімейного бюджету суми.\nЩо важливо - лікарі також підтримують програму. Неодноразово чув, як вони щиро говорять, що їх пацієнти припинили економити пігулки і лікуються за призначенням. А це дає результати - менше ускладнень, госпіталізації.\nДетальніше про програму "Доступні ліки". Скільки медикаментів зараз можуть отримати пацієнти? Скільки препаратів у рамках програми українці можуть отримати безкоштовно? (Лобода Іван Сергійович)\nЦе вже третій реєстр препаратів у програмі. Затвердили його на початку лютого. Якщо порівнювати його з першим, квітневим, то сьогодні ми маємо 23 діючі речовини замість 21 та 239 торгових найменувань препаратів замість 157. З кожним новим лікарським засобом, долученим до програми, ми розширюємо асортимент для пацієнтів, адже кожен бажає мати більшу можливість вибору.\nПри формуванні нового реєстру ми запровадили нову систему ціноутворення препаратів - Міністерство передбачило додаткові 5 днів виробникам для перегляду цін на медикаменти. Тобто виробники, що запропонували ціну не вищу за 5 % від переможця, мали можливість знизити свою цінову пропозицію до найнижчого рівня і поповнити перелік препаратів, що повністю відшкодовуються за державний кошт. Така новація привабила виробників, і ми отримали на 13 безоплатних препаратів більше. Тепер їх у програмі 47.\nКожен виробник при формуванні заявки визначає не лише ціну препарату, а й гарантує його обсяг на півроку для реалізації у межах програми. Співвідносить попит і виробничі потужності та дає нам конкретну цифру. Ця умова обов'язкова, адже ми мусимо не лише мати уявлення, скільки упаковок може бути реалізовано, а й попереджати можливу відсутність препаратів у аптеках. Зважаючи на ці дані, ми вже можемо сказати, що у першому півріччі 2018 року пацієнти мають можливість отримати 10,5 мільйонів упаковок безоплатних ліків. Це на 4,5 мільйонів упаковок більше за попереднє півріччя.\nЯк програма "Доступні ліки" впливає на ціни на ліки? (Лобода Іван Сергійович)\nПравила програми "Доступні ліки" передбачають регулювання цін на медикаменти за допомогою їх реферування. Міністерство охорони здоров'я України встановлює граничну оптово-відпускну ціну для лікарських засобів через відповідний алгоритм розрахунку. Ціна визначається за допомогою порівняння цін у 5 сусідніх країнах: Латвії, Польщі, Словаччині, Угорщині та Чехії. Медіанна (середня) ціна стає граничною, тобто препарат не може увійти до програми, якщо його ціна вище за встановлену.\nЗавдяки такому регулюванню на деякі групи препаратів ми змогли отримати ціну майже вдвічі нижчу. Зрозуміло, що чим вища ціна, тим вищий прибуток. Працювати у збиток ніхто не хоче. Чому фармвиробники на це погодилися? Держава гарантує їм попит, який стрімко знижується в умовах вільного ринку через неплатоспроможність українців. Натомість ліки, що увійшли до програми, показують неймовірний приріст у споживанні. У 2017 році попит на серцево-судинні препарати, що увійшли до програми, збільшився порівняно з аналогічним періодом 2016 року на понад 90 %. Споживання ліків для терапії діабету II типу за цей само період зросло на 76,5 %, а препаратів для лікування бронхіальної астми - на 28 %.\nЗверніть увагу, постанова Уряду, що визначає роботу програми, фіксує єдину ціну на препарат в усіх аптеках України. Отже, якщо лікарський засіб є у переліку реімбурсації, то його ціна має бути однаковою в усіх аптеках, а не лише в тих, що беруть участь у програмі. Якщо ви бачите вищу чи нижчу ціну, це пряме порушення законодавства і дає вам підстави поскаржитись на аптечний заклад.\nЧи мають доступ до препаратів програми "Доступні ліки" українці, що проживають в селах? Як взагалі в рамках медичної реформи передбачено розвиток сільської медицини? (Ілик Роман Романович)\nЧомусь більшість вважає, що програма "Доступні ліки" погано працює або взагалі не працює в селах. Це хибне уявлення. Нещодавно я особисто телефонував деяким фельдшерам, щоб з'ясувати, як у них справи з "Доступними ліками" і чи є проблеми. Відповідь однакова: пацієнти задоволені, регулярно беруть рецепти, які щотижня виписує лікар під час візиту до селища, а фельдшери їздять за ліками в аптеку для тих, кому складно зробити це самостійно. Насправді це так працює. Чим менша спільнота, тим більш вона згуртована. Кожен у селі знає фельдшера і лікаря, а вони знають кожного мешканця і його сім'ю. Це передусім гарантує повагу одне до одного.\nУ містах навпаки - усі живуть уособлено, усі заклопотані, усі більш байдужі. На мій погляд, якщо говорити про людський фактор роботи програми, він гірше працює саме у місті.\nПрограма "Доступні ліки" - яскравий приклад децентралізації. Політика розроблена центральним органом влади, а реалізовується на рівні муніципалітетів. Саме місцева влада якнайкраще розуміє проблеми свого регіону - знає, де більше населення, де гірші дороги, а де заклади охорони здоров'я не мають необхідної кількості пацієнтів. Спираючись на ці дані, муніципалітети мають оптимізувати свою роботу. Це стосується як своєчасного перерозподілу коштів на ліки, так і формування госпітальних мереж.\nПонад 13 мільйонів українців проживають у селі, що становить 30 % усього населення України. Важливо забезпечити рівний з містянами доступ до медичної допомоги. У селах свої проблеми: десь лікарям нема де працювати - потрібна нова інфраструктура для роботи та проживання лікаря і медичного персоналу, десь великі відстані і потрібні автомобілі, в інших місцях лікарі потребують перенавчання або ж відсутній зв'язок тощо. Всі ці проблеми можливо вирішити, але на це потрібні значні витрати.\nЦього року на розвиток сільської медицини закладено 5 мільярдів гривень. Ці кошти виділені саме на оптимізацію ресурсів - врегулювання питання малопотужних та малозавантажених медзакладів, що не мають необхідної кількості пацієнтів для кваліфікованої практики та розширення і удосконалення опорних. Головні умови госпітальних мереж: наявність принаймні однієї лікарні інтенсивного лікування першого чи другого рівня, охоплення території і населення для однієї лікарні другого рівня 200 тис. осіб, першого (базового) - 120 тис. осіб і можливість дістатися лікарні інтенсивного лікування з будь-якої точки округу за 60 хвилин.\nНа сьогодні госпітальні округи вже сформовано у переважній більшості регіонів, інші доопрацьовують необхідні документи. Цього та наступного року плануємо активно їх розбудовувати. Також разом з місцевою владою працюватимемо над стратегією ремонту доріг до округів.\nЯк у межах медичної реформи передбачається забезпечення ліками пацієнтів для лікування у стаціонарі? (Ілик Роман Романович)\nЦього року МОЗ впроваджує ще один наріжний аспект реформи - політику забезпечення пацієнтів дієвими, життєво необхідними, якісними ліками з доведеною ефективністю - Національний перелік основних лікарських засобів. Національний перелік стосується стаціонарного лікування, тобто коли пацієнт змушений перебувати у лікарні.\nГоловна мета впровадження політики - забезпечити пацієнта коротким списком найнеобхідніших препаратів від найбільш поширених в Україні захворювань, що мають найважчі наслідки для життя та здоров'я. У січні 2018 року новий Національний перелік основних лікарських засобів законодавчо набрав чинності. Це означає, що вже цього року кожен лікувальний заклад зобов'язаний на 100 % забезпечити кожного громадянина цим коротким списком ліків.\nВ основі нового Нацпереліку рекомендації ВООЗ. До переліку увійшли 427 лікарських препаратів за їх міжнародною непатентованою назвою. Кожен заклад охорони здоров'я має визначити, які препарати необхідні саме для його профілю лікування, прорахувати обсяг і закупити його. Після того, як 100 % потреба забезпечена, медзаклади можуть і мають право закупити інші необхідні для пацієнтів препарати.\nГоловна мета Нацпереліку, як і медичної реформи загалом - оптимізація витрат на ефективні та дієві ліки, замість нераціонального та розпорошеного використання грошей платників податків. Ми прагнемо повністю викорінити з медицини явище закупівлі незрозумілої якості ліків і направити ці ресурси на дійсно ефективні препарати, що рятують людські життя. Допоки лідерами закупівель медзакладами залишатимуться витяжка крові корів і настоянка дикої моркви чи глоду, а в регіонах мільйони гривень витрачатимуть на симптоматичні препарати, бюджетних грошей на дійсно ефективні ліки не вистачатиме і пацієнти будуть змушені купувати препарати самотужки. Так, як це відбувається зараз.\nЧи будуть додаватися нові препарати до Національного переліку основних лікарських засобів? (Лобода Іван Сергійович)\nНаціональний перелік переглядатиметься щороку, одні препарати додаватимуть, інші замінюватимуть на більш інноваційні чи ефективні. Головна умова - якість, ефективність та вартість препарату має бути економічно обґрунтована, тобто лікувати краще за дешевший препарат та мати кращі показники результативності.\nПерелік формували не лише з урахуванням тих чи інших показників ефективності медпрепаратів, а й на основі переліку захворювань, які національні експерти визначили як найбільш небезпечні та розповсюджені в Україні. За допомогою мультикритеріального аналізу були визначені стани та захворювання, від яких українці страждають найбільше. Після цього, з урахуванням рекомендацій ВООЗ, були обрані ліки на основі доказів ефективності, безпеки та економічної доцільності, тобто ті ліки, чия вартість і користь для пацієнта співвідносяться з можливостями бюджету країни.\nБудь-який препарат, який пацієнти, лікарі чи фармвиробники прагнуть додати до Нацпереліку, має містити всі необхідні обґрунтування: докази ефективності, безпеки та аргументацію щодо економічної доцільності.\nКоли пацієнти вже зможуть отримувати ліки за Нацпереліком? (Лобода Іван Сергійович)\nВраховуючи, що перехід між бюджетними роками складний процес і деякі регіони ще повністю не розібралися з правилами закупівель, отримати ліки у січні - лютому пацієнти ще не могли. Ми очікуємо, що Нацперелік поступово почне працювати у березні.\nОскільки це зовсім нова політика для України, вона не запрацює відразу усюди ідеально.\nЦе зовсім нова політика для України. Зрозуміло, що на перших етапах роботи можливі технічні помилки, недоопрацювання. Будуть і випадки опору чи відвертого саботажу. Ми це все поступово усунемо. Скоординуємо об'єктивний контроль спільно з Держаудитслужбою, врегулюємо всі проблемні моменти та навчимо працювати з Нацпереліком.\nЦей рік - перехідний. До початку 2019 усі вже мають розібратися, і Нацперелік стане звичною нормою для пацієнтів і лікарів. Для прикладу, в країнах Східної Європи цей процес тривав 2 - 3 роки.\nЯкі подальші перспективи медичної реформи, зокрема в рамках забезпечення пацієнтів ефективними ліками? (Ілик Роман Романович)\nПланів дуже багато, і ми поступово починаємо їх реалізовувати. У першу чергу працюємо над удосконаленням програми "Доступні ліки". Амбіційна мета - приєднати до програми реімбурсації всі державні програми, що забезпечують українців ліками амбулаторно. З часом плануємо запровадити обов'язкову участь аптек у програмі, як це працює в інших країнах світу.\nРозробляємо і нові вимоги щодо контролю якості медпрепаратів, зокрема плануємо запровадити європейські вимоги біоеквівалентності генеричних препаратів (препаратів-аналогів). Разом з МЕРТ працюємо над удосконаленням патентного законодавства в частині лікарських засобів. Ці зміни мають суттєво вплинути на демонополізацію фармацевтичного ринку та ціни на ліки.\nЩе одним стратегічним напрямком роботи є запровадження обов'язкового кодування та маркування лікарських засобів. Це має не лише значно знизити розповсюдження контрабандних і фальсифікованих ліків, а й дасть змогу відстежити увесь шлях кожної упаковки, від виробництва препарату до кінцевого споживача. Остаточна мета, щоб кожен українець, відсканувавши код на упаковці, знав, де та коли було вироблено препарат.\nЩо ж до реформи загалом - у неї дуже добрі перспективи, адже сформована команда однодумців не має наміру за жодних умов здаватися і зупиняти роботу над змінами. Я впевнений, що ми зможемо все це реалізувати і дійсно зробити прорив у медичній галузі: від середньовіччя до запуску ракет у космос. E-health, оптимізація ресурсів, автономізація, госпітальні мережі, ефективні ліки, якісна медична освіта, єдині міжнародні протоколи лікування тощо стануть реальністю, яка буде фундаментом справжньої охорони здоров'я для кожного українця і гарантією здорового майбутнього.\nексперт МОЗ з питань реімбурсації


Анатолый Матіос планує подати у відставку після 1 вересня » Слово і Діло\n6 серпня 2016, 16:50\nГоловний військовий прокурор України Анатолій Матіос заявив, що планує подати у відставку після 1 вересня.\n«Зараз думаю, що найбільш дієвим інструментом виконання всіх узятих на себе викликів з боку генерального прокурора є Військова прокуратура. Ми встигнемо до 1 вересня, коли виповниться 100 днів. Після цього я, напевно, зі спокійною душею піду. Зроблене і створене є на кого залишити. Піду вчитися іншого життя», - заявив він.\nКрім того, військовий прокурор пообіцяв вже скоро надати громадськості результати розслідувань злочинів екс-режиму Януковича.\nТакож, до 15 серпня, за його словами будуть відомі всі подробиці вбивства адвоката Грабовського.\nНагадаємо, два роки тому, в Серпень 2014 Матіос був призначений заступником генпрокурора - головним військовим прокурором України.\nАдвокат ГРУшника має намір судитися з Матіосом 5 червня 2016, 13:54


Сороки – моряк Василь і його батько, фермер Віктор – живуть у селі Пужайкове. Крім полоненого Василя, в селі є ще один відомий син – священик Серафим, певний час був скарбником скандально відомого настоятеля Києво-Печерської лаври Павла, кум Оксани Марченко. Серафим довго фінансував сільський храм. Його батько каже: «Ми з Сорокою завжди були по один бік барикад: на Майдан, в АТО допомагати. Ми, звісно, патріоти своєї держави. Якби мій син не батюшка, я б там першим був (має на увазі перехід до церкви – авт.). Але не можемо від сина відмовитися. У нього свій син і своє горе, і в нас так само». Авторка: Ярослава Тимощук


Іван Миколайчук - символ українського кінематографа 20-го століття\nМиколайчук Іван Васильович народився 15 червня 1941 року в селі Чортория на території сучасної Чернівецької області, помер від раку у віці 46 років в Києві 3 серпня 1987 року. Український актор, режисер, сценарист, композитор.\nРоль кінематографа в сучасному світі важко переоцінити, як і значення образів, створюваних акторами, сценаристами і режисерами. Артист після відходу у вічність залишає після себе калейдоскоп образів. Наступним поколінням актор залишає образ людини, в якому немає домішку повсякденності, відсутні випадковості і напівтони. Яскравий образ довгий час після смерті залишається своєрідним маркером в пам'яті глядачів.\nЛюдські образи, до яких можна прагнути, в минулому столітті пропонували українському суспільству небагато акторів, одним з них є Іван Миколайчук. У радянські часи, коли людяність неодноразово піддавалася девальвації, актор зумів створити яскравий образ, досягнути якого прагнуло багато людей. При забороні національних настроїв і визвольних рухів Миколайчук довів, що героїчною людиною може бути борець за українську незалежність.\nДо створення кінострічок Миколайчук був причетний як актор, сценарист і режисер. На екрані він зіграв 34 ролі, став автором 9 сценаріїв, в 2 фільмах виступив режисером. Дебютувавши в кіно ще в студентські роки, потім актор створив образ молодого Тараса Шевченка, а роль Івана Палійчука в легендарній кінокартині «Тіні забутих предків» режисера Сергія Параджанова, знятій за сюжетом однойменного твору Михайла Коцюбинського, принесла Миколайчуку популярність і славу.\nПісля виходу на екрани кінострічка отримала безліч нагород, радянських і закордонних. Фільм входить в число 20 кращих кінострічок усього світу. Безсумнівно, без присутності Івана Миколайчука в акторському колективі навряд чи вдалося б створити настільки дивовижний образ головного героя. Сергій Параджанов визнавав, що кращого виконавця головної ролі у фільмі, ніж Іван Миколайчук, неможливо навіть уявити.\nДля української нації Миколайчук є творцем безсмертного образу позитивного героя, який протягом тривалого часу пробуджував національний дух. Незважаючи на величезну популярність серед народу, звання народного артиста в радянські часи актор не отримав. Більш того, гідно вшанувати пам'ять легендарного актора не може навіть незалежна Україна.\nЗаслуги Івана Миколайчука перед Україною і народом.\nСучасники добре знають, наскільки могутня сила міститься в візуальному мистецтві. В залежності від інформаційного посилу, відеоряд може пробуджувати в людині різні настрої. Прекрасно розуміли ефект кінематографа в радянському керівництві, тому небезпеку представляла собою будь-яка націоналістично налаштована людина, так чи інакше причетна до маскульту.\n1. Івана Миколайчука багато українців вважають найвидатнішим актором за всю історію кінематографа в країні. Талант актора добре знайомий не тільки українцям, а й жителям зарубіжних країн. Нерідко іноземцями фільм «Тіні забутих предків» сприймається як одна з візитівок України.\n2. Створений актором на екрані образ протягом багатьох років надихав українських художників, письменників, акторів і співаків повертатися до власного коріння. Присутність національних традицій чітко простежується в творах, створених через короткий час після виходу кінострічки на екрани.\nВикликана дивовижною грою Миколайчука в картині Параджанова хвиля творів з яскраво вираженим українським характером допомогла зберегти національний колорит за часів, коли ідентичність усіма можливими способами намагалися знищити. Не виключено, що саме під впливом кінострічки Володимир Івасюк почав створювати свої безсмертні патріотичні твори.\n3. Свідченням сильного впливу на свідомість українців того часу фільму «Тіні забутих предків» є знаменитий інцидент, що трапився на прем'єрі в Києві. Група творчих людей, серед котрих був Василь Стус, піднялася зі своїх місць в залі для глядачів на знак протесту проти утисків проукраїнськи налаштованих інтелігентів. Незважаючи на важке для українців положення, художники, письменники, композитори включали в свої твори національний колорит, елементи культурної спадщини української нації.\n4. Після декількох яскравих образів, створених актором в ряді відомих картин, радянська влада почала створювати перешкоди його творчості. Багато років Миколайчука не допускали на екран, розуміючи його символічне значення для української нації. Режисери отримали розпорядження відмовитися від співпраці з актором, який вважався людиною неблагонадійною.\n5. Через громадянську позицію Миколайчука звання народного артиста радянська влада йому не присвоїла, хоча він і був артистом всенародним. Властиві йому «націоналістичні нахили» стали причиною багаторічних утисків самого талановитого актора. Неодноразово артиста запрошували «органи» для дачі пояснень. Цікавило силовиків в першу чергу бачення актором «націоналізму» і «патріотизму», а також різниці між цими поняттями.\n6. Окрему увагу в творчій спадщині Івана Миколайчука слід звернути на його фільм «Вавилон ХХ». Сюжет і діалоги героїв кінокартини не могли обійтися без наслідків для режисера, яким виступив Миколайчук. Нечуваним нахабством для того часу було зображення Країни Рад як біблійного міста, що стало символом розбрату. Колективізація в фільмі постала як процес, неприйнятний для натури українців.\n7. Сергій Параджанов, який по праву вважається одним із засновників жанру українського поетичного кіно, свого часу дав дуже точне формулювання значення Івана Миколайчука для кінематографа країни. Знаменитий режисер сказав, що він особисто не знає більш національного генія, до Миколайчука таким геніальним творцем був Олександр Довженко.\n8. З упевненістю Миколайчука можна називати обличчям найпоетичнішого жанру українського кінематографа. Актор став екранним втіленням справжнього українця - людини позитивної, але нелінійної, особистості неоднозначної, але живої і рухомої. Артист зумів показати українця, з яким кожен телеглядач прагнув себе ідентифікувати. Цей образ різко вступав в контраст з тією картинкою, яку малювала радянська пропаганда.\nІдеологія радянського часу розглядала українця як персонажа, який мислить приземленими категоріями, піклується лише про власну ситість. У тому, щоб суспільство відмовлялося від цього стереотипу, радянська влада не була зацікавлена. І вже тим більше неприйнятним варіантом було зображення українця як людини з глибоким внутрішнім світом, готової піти на подвиг заради своєї нації.\n9. Безсумнівно, уваги заслуговує виконання Миколайчуком ролі молодого Шевченка. Актор познайомив телеглядачів з поетом, що символізує саму Україну, з іншого боку. У виконанні Миколайчука Кобзар постає як жива людина, з його почуттями, переживаннями і величезною любов'ю до України. Настільки сміливе трактування образу поета було незвичайним явищем для українського мистецтва.\nВеличезне значення виконання ролі поета мало і для самого Миколайчука. На зустрічі з глядачами фільму «Сон» у березні 1965 року актор повідомив, що Шевченком захоплювався ще в шкільні часи. Тому роль великого поета була для нього завданням надзвичайно важливим, з високою відповідальністю.\nЗіркою кінематографу Миколайчуку допоміг стати Сергій Параджанов, які зняв актора в своєму культовому фільмі «Тіні забутих предків». На роль Івана Палійчука Миколайчук був затверджений буквально за кілька хвилин. Юрій Іллєнко, який виступив оператором картини, потім згадував, що красивішого обличчя з пронизливими очима, які були у Миколайчука, йому ніколи в житті не доводилося зустрічати.\nЦікавою деталлю є і те, що Миколайчук як режисер і автор кінострічок ставив перед собою мету надати кінематографу національний колорит. Як режисер він прагнув показати глядачеві той самий світ традицій та фольклору, який дуже добре демонструє культуру українського народу. Традиції масових гулянь зазвичай символізують дух народу - непереможний і життєстверджуючий. У кількох фільмах, де роль зіграв Миколайчук, традиціям і фольклору приділяється достатньо уваги.\n«Тіні забутих предків» включено в список з 20 кращих фільмів всіх часів і народів. Після на диво успішного дебюту актор починає активно зніматися в кіно. Незалежно від того, головна або епізодична роль дісталася Миколайчуку в кінострічці, він міг додати до фільму щось своє, неповторне. Тільки причетність Миколайчука до створення фільму приносила кінокартині унікальний відтінок, дати який не міг жоден інший актор.\nУ культовому фільмі Бориса Івченка «Пропала грамота» Миколайчук виступив не тільки в ролі головного героя, але і як співрежисер кінострічки. Саме під його керівництвом фахівці проводили музичне оформлення фільму. Пісні для супроводу фільму виконуються тріо «Золоті ключі» (Ніна Матвієнко, Валентина Ковальська, Марія Миколайчук), ініціатором створення якого був Миколайчук. Саме цей фільм вважається експертами картиною, яка дала нове життя бандурі, до цього для створення музичної доріжки до кінофільмів народний інструмент не використовувався.\nНовою сторінкою в житті і творчості Миколайчука можна назвати фільм «Білий птах з чорною ознакою», при створенні якого актор виступає також в ролі сценариста, режисером був Юрій Іллєнко. Картина стала для радянського кінематографа першим випадком, коли глядачеві розповіли історію героя УПА. Творці фільму торкнулися теми забороненої, за що незабаром довелося заплатити.\nФільм про повстанців отримав міжнародне визнання, навіть отримав золоту медаль на Московському міжнародному кінофестивалі. Але для творців фільму - Івана Миколайчука і його друзів - почався період життєвих складнощів. За любов до рідного народу, його культури і фольклору Миколайчука звинуватили в націоналізмі, в подальшому розглядали як людину з ворожою ідеологією.\nЗаарештувати актора, людину відому і улюблену багатьма, радянська влада не посміла, але створити вакуум навколо Миколайчука все ж зуміла, всі важелі для цього були. З прокату негайно був вилучений фільм «Тіні забутих предків», на зйомку кінострічки «Пропала грамота» дозволу не дали. Протягом всього періоду 70-х років минулого століття радянська влада робила все можливе, щоб викреслити актора з пам'яті народу.\nНезважаючи на протидію, в 1979 році Миколайчук зумів втілити в життя свою мрію - зняв фільм «Вавилон ХХ». В українському кінематографі і суспільстві фільм викликав ефект, який можна порівняти лише з вибухом бомби. При створенні фільму Миколайчук виступив виконавцем однієї з головних ролей (філософ Фабіан), сценаристом, режисером, автором музичного оформлення.\nКінострічка створена за сюжетом роману «Лебедина зграя» Василя Земляка, твору дещо незвичайного. Перед очима глядача постав створений авторами кінострічки світ, вивернутий навиворіт. Порушувалися теми серйозні, але в гумористичному ключі і з самоіронією. У фільмі використані вертепні мотиви, народна творчість, показані традиції - робити акцент на цих елементах Миколайчуку подобалося.\nУ 1980 році «Вавилон ХХ» нагороджений призом «За кращу режисуру» на Всесоюзному фестивалі в Душанбе, але, як і слід було очікувати, тільки погіршив становище Миколайчука. Надалі майже всі його спроби повернутися до активної діяльності припинялися, будь-які ініціативи на початковому етапі оголошувалися «націоналістичними». Відсутність можливості реалізувати себе у творчості стала причиною погіршення здоров'я актора, в серпні 1987 року він помер від онкологічного захворювання.\nЦікаві факти про Івана Миколайчука:\nнародився Іван Васильович Миколайчук за тиждень до нападу Німеччини на радянську територію, 15 червня 1941 року, в селі Чортория в Чернівецькій області в родині Василя Миколайчука, залізничника-обхідника. Іван був четвертою дитиною в сім'ї, батьки дали життя 10 дітям. Батько актора слави сина не дочекався, він помер під час зйомок «Тіней забутих предків»;\nз самого дитинства від однолітків Миколайчук відрізнявся дивовижною допитливістю, він любив спів, потім опанував гру на кількох музичних інструментах, серед яких особливо любив скрипку. Здатність хлопчика помічати речі, на які більшість не звертає ніякої уваги, дивувала всіх в сім'ї;\nпро те, що в дорослому житті хлопчикові судилося стати лицедієм, можна було здогадатися ще з раннього дитинства. Нерідко своїм друзям і знайомим він показував імпровізовані сценки - копіював манеру ходи сусіда старшого віку і інтонації, які чув під час традиційних сварок між своїми двома бабусями. Діти допомагали батькам в роботі по дому, виконували посильні завдання, щоб допомогти батькові в роботі. Вечорами мати любила читати великій родині вірші Тараса Шевченка;\nсвоє майбутнє Іван Миколайчук визначив ще в ранній юності, вступивши до музичного училища Чернівців на спеціальність «Хормейстер художньої самодіяльності». Під час навчання в училищі актор опанував гру на багатьох інструментах, але в подальшому вирішив дещо змінити рід діяльності. Він вступив до театра-студії, яка працювала при українському драматичному театрі імені Ольги Кобилянської в Чернівцях;\nпід час роботи в театрі актор знайомиться зі своєю майбутньою дружиною Марією (в дівоцтві Карп’юк). Потім в одному з інтерв'ю вдова розповіла, що коли прийшла поступати до театра-студії, її відразу ж почали питати, чи не рідня вона Миколайчуку, оскільки схожість між молодими людьми була просто дивовижною. Незабаром молоді люди одружилися, час зйомок «Тіней забутих предків» став для них медовим місяцем. Після зйомок Миколайчук став називати дружину тільки Марічкою;\nІван Миколайчук з дружиною\nвесілля молодих людей пройшло без особливої помпезності, у нареченої навіть не було традиційної білої сукні і фати. Рішення про шлюб прийняли буквально за кілька днів, до цього вони спілкувалися кілька років. На церемонію наречена наділа яскраво-салатову сукню з капрону, замість фати вона прикріпила до зачіски білу квітку. Але молодятам було неважливо, як вони виглядають, їм обом на той час виповнився 21 рік, і факт одруження був головним. Як подарунок на весілля Сергій Параджанов купив Марічці намисто з венеціанського скла на місцевому ринку;\nВесільне фото Івана Миколайчука\nза характером Миколайчук був дуже товариською людиною, в квартирах, де проживало подружжя, двері не зачинялися ніколи. В гості до актора постійно приходили друзі і колеги, вони обговорювали різні ідеї, дискутували, побутовими питаннями займалася тільки дружина актора;\nз гастрономічних уподобань актора можна відзначити борщ, печеню, мамалигу і куліш. Міцні напої ніхто з творчих людей в компанії не вживав, іноді могли пити червоне вино;\nв перший час молоде подружжя тулилися в гуртожитку, на залізному ліжку, прямо в коридорі. Коли під час зйомок в картині «Сон» акторові пошкодили рогівку ока, в гості до нього прийшов режисер Валерій Івченко. Побачивши, в яких умовах живе актор з дружиною, жахнувся і вирішив, що простіше буде виділити Миколайчуку однокімнатну квартиру, ніж в подальшому оплачувати простій.\nЧерез деякий час сім'я отримала житло на вулиці Жилянській, в центральній частині столиці. При переїзді друзі повідомили, що переїжджають слідом, в ту ж квартирку, де вже облюбували для себе куточки. У тісноті, але в незмінно приємній атмосфері Миколайчуки прожили 10 років, після чого переїхали в трикімнатну квартиру на Лівому березі. Довге очікування Марічка Миколайчук пояснювала тим, що чоловік кілька разів за 10 років віддавав свою чергу на отримання квартири друзям. Більш того, акторові Аліму Федоринському він віддав чергу на автомобіль, але потім колега підвозив подружжя при необхідності;\nне могла молода сім'я похвалитися і достатком, хоча за знімальний день Миколайчук отримував 50 рублів - непогані на той час гроші. Більшу частину зароблених грошей актор, який виріс у багатодітній родині, віддавав рідним. Однак балувати дружину подарунками актор любив, хоча під час відсторонення від зйомки було нелегко зводити кінці з кінцями - Миколайчук отримував на студії Довженка тільки «простійні»;\nв кіно дебютував Миколайчук у фільмі «Двоє» - режисерській роботі Леоніда Осики, одного із засновників жанру українського поетичного кіно. Потім одночасно знімався у фільмах «Тіні забутих предків» і «Сон»;\nна рахунку «Тіней забутих предків» 39 міжнародних нагород, 28 призів різного роду кінофестивалів (в 24 випадках фільм отримав гран-прі), які проводилися в 21 країні. Кінострічка занесена до Книги рекордів Гіннеса;\nпісля знайомства на зйомках «Тіней забутих предків» Миколайчук і Параджанов перейнялися взаємною довірою. Проте режисер негативно ставився до того, що Миколайчук ще знімається в кіно після ролі Івана Палійчука. Своє покликання актор бачив тільки в грі і пояснював Параджанову, що інакше просто жити не може;\nзвинувачення в націоналізмі почали надходити на адресу Миколайчука ще у 1968 році, під час його зйомок в картині «Анничка», де актор грав роль вояка УПА. У невелику перерву між зйомками актор прямо в костюмі вийшов перекусити в один із закладів громадського харчування. У ресторані якраз обідав якийсь військовий чин, який звинуватив Миколайчука в націоналізмі. Незабаром цей же військовий і до Києва повідомив про побачене. А через 2 роки почалися утиски носіїв української культури, Сергій Параджанов був заарештований;\nІван Миколайчук у фільмі "Анничка"\nмайже на 10 років Миколайчук був позбавлений можливості брати участь у кінозйомках, що стало причиною перебування його в стресовому стані практично постійно. Позбавлений можливості зніматися, актор цілими днями сидів удома. Виступити на захист актора ніхто з колег не міг, це означало б піти проти системи і самому опинитися в положенні опальної людини.\nЛюдиною, яка допомогла Миколайчуку повернутися до зйомок, став Володимир Івашко, секретар з питань ідеологічної роботи в Харківському обкомі компартії. Завдяки протекції партійного функціонера акторові вдалося отримати дозвіл на початок зйомок фільму «Вавилон ХХ»;\nвід депресії на деякий час Миколайчука врятувала маленька племінниця, яка попросила дядю написати для неї казку. В результаті на світ з'явилися «Небилиці про Івана». Після написання цього твору почалася довга історія з отриманням дозволу на зйомки, який був виданий тільки за місяць до смерті Миколайчука;\nще з молодих років актор страждав на сильні болі в шлунку, в 30 років лікарі діагностували виразку. Після кожних зйомок він сідав на дієту, що допомагало вгамувати біль. Остаточно здавати позиції здоров'я Миколайчука почало під час роботи над фільмом «Вавилон ХХ», він став скаржитися на болі в шлунку, іноді через це не міг навіть на зйомки приїхати, після картини йому стало зовсім погано.\nВплинула на погіршення здоров'я Миколайчука і робота над кінострічкою. «Вавилон ХХ» був для нього режисерським дебютом. Творчий колектив постійно отримував розпорядження про те, що окремі фрагменти необхідно вирізати або виключити. В кінцевому результаті замість запланованих 2 серій матеріалу ледь вистачило на 1 серію;\nу піонерській організації, комсомолі або партії Миколайчук ніколи не перебував. Після присвоєння акторові комсомольської премії Островського з'ясувалося, що комсомольцем актор ніколи не був, виник скандал. Нагороду ніхто не відібрав, але про звання народного артиста Миколайчук міг забути. Хоча сталася історія з присвоєнням премії на останньому році життя артиста, коли нагороди і звання його хвилювали найменше;\nпісля «Вавилона ХХ» Миколайчук планував в «Небилицях про Івана» ще більший акцент зробити на фольклорі, але наступний фільм зняти так і не зміг. У картині для себе Миколайчук планував виділити головну роль - Івана Калити, мандрівного філософа і актора, схильного до авантюризма.\nЦей образ був дуже близький Миколайчуку як людині. Протягом всього свого життя актор акцентував увагу на дивних властивостях українського характеру, особливому гуморі, властивому українцям, з присутністю в ньому іронії та самоіронії. Фільм вже після смерті Миколайчука зняв Борис Івченко, головну роль виконав Іван Гаврилюк.\nУ подібному стилі хотів Миколайчук зняти ще один фільм, який називав найбажанішим для себе проектом. Йдеться про кінострічку «Тисяча стогів вітру». У фільм з такою поетичною назвою режисер планував включити багато епізодів з національним колоритом і веселим авантюрним настроєм;\nзнятий у 1981 році фільм «Така пізня і така тепла осінь» зустрів меншу підтримку у глядачів. Через невідповідність офіційній ідеології безліч сцен у фільмі довелося перезнімати;\nсильно хворів Миколайчук в останній рік життя. Деякий час актор навіть сам пересуватися не міг, дружина змушена була носити нього на руках. Щоб відволікти Миколайчука від постійного болю, Марічка перенесла його диванчик в кімнату з телевізором. Дружина переконана в тому, що наближення власної смерті Миколайчук відчував;\nв останні свої дні, коли метастази охопили багато внутрішніх органів, актор не відпускав дружину від себе ні на хвилинку. Говорив, що згоден навіть не їсти, тільки б Марічка не йшла від нього в магазин;\nдоленосною стала для Миколайчука цифра 25. В молодості сільська віщунка, яка давала напрочуд правдиві пророцтва, сказала акторові, що судилося йому жити 25 років. Щоб відволікти актора від похмурих думок, вперше за спільне життя дружина збрехала йому перед 25-м днем народження. Марічка сказала, що мати Миколайчука написала лист з проханням її провідати. У рідних місцях і родинному колі про погане пророцтво Миколайчук забув, але воно все-таки збулося. Правда, дещо несподівано;\nпро цифру 25 Миколайчук знову згадав пізніше. У ніч після дня, коли подружжя відзначало 25 років спільного життя, у актора стався напад. Абсолютно знесилений, посеред ночі він раптом сів на ліжку, ліва рука актора тремтіла, він чітко вимовив: «Тепер я знаю, як знімати кіно».\nВранці його відвезли до лікарні, з якої Миколайчук сподівався незабаром виписатися, оскільки медустанови сильно не любив. Але до вечора йому стало гірше, після 3 днів перебування у непритомноиу стані Миколайчук помер;\nчерез багато років після смерті чоловіка Марія Євгенівна не називає себе вдовою. Вона каже, що залишається дружиною Івана, все тією ж Марічкою, яку він любив. Померлого чоловіка жінка часто бачить уві снах, особливо перед важливими подіями. Марічка впевнена, що чоловік її оберігає. У 2006 році Марічка, яка, до слова, має звання народної артистки, записала диск, присвячений чоловікові. Збірник народних пісень названий «Прощаюсь, ангеле, з тобою».\nЗбірник народних пісень названий «Прощаюсь, ангеле, з тобою»\nБіографія Івана Миколайчука.\nУ 12 років почав грати в сільському самодіяльному театрі, середню школу закінчив у селі Брусниця;\nу 1957 році завершив курс навчання в музучилищі Чернівців;\nу 1961 році закінчив навчання в театрі-студії при музично-драматичному театрі Чернівців;\n1962 рік - одруження на Марії Карп'юк;\n1963-1965 роки - навчання на акторському факультеті в Київському інституті театрального мистецтва імені Карпенка-Карого;\n1964-1981 - працював у кіно як актор, сценарист, режисер, композитор;\nпісля створення у 1983 році сценарію фільму «Небилиці про Івана» дозволу на зйомки він чекав довгі 3 роки. Але восени 1986 року, коли дозвіл було отримано, за станом здоров'я займатися зйомкою Миколайчук уже не міг;\nпохований Миколайчук на Байковому кладовищі в Києві.\nМогила Івана Миколайчука\nВшанування пам'яті Івана Миколайчука:\nу 1988 році Миколайчуку посмертно присвоєна Шевченківська премія;\nвулиці, названі ім'ям Івана Миколайчука, є у Києві (в будинку на цій вулиці актор проживав з 1971 року і до самої смерті), Полтаві, Львові, Івано-Франківську та ряді інших населених пунктів;\nім'я Івана Миколайчука носить астероїд головного поясу №8244, відкритий 3 жовтня 1975 року астрономом Людмилою Черних;\nна честь актора названий 49 курінь організації «Пласт»;\nу відновленому батьківському домі сім'ї Миколайчуків в селі Чортория працює музей актора;\nу Чорториї встановлено пам'ятник Миколайчуку;\nу 2011 році пам'ятник акторові встановлений в Чернівцях, навпроти будівлі кінотеатру;\nмузеєм стала також початкова школа, в якій Миколайчук навчався. Дерев'яна будівля реконструйована;\nмеморіальна дошка на честь Миколайчука встановлена на будинку, де він проживав, а зараз живе дружина актора;\nна адмінбудівлі кіностудії Довженка також є меморіальна дошка на честь легендарного кіноактора;\nрозміщена в лютому 2016 року на сайті президента Порошенка петиція про присвоєння Миколайчуку звання Героя України необхідної кількості підписів не зібрала;\n15 червня 2016 року в серії «Видатні особистості України» НБУ випустив ювілейну монету номіналом в 2 гривні, присвячену Івану Миколайчуку.\nСадиба-музей Івана Миколайчука\nПам'ятник Івану Миколайчуку в Чорториї\nПам'ятник Івану Миколайчуку в Чернівцях\nМеморіальна дошка на честь Івана Миколайчука\nМеморіальна дошка на честь Івана Миколайчука на будівлі кіностудії ім. Івана Довженка\nЮвілейна монета на честь Івана Миколайчука\nІван Миколайчук в соціальних мережах.\nУ соціальних мережах «Однокласники», Facebook, «Вконтакте» знайдено групи шанувальників таланту українського актора і режисера:\nУ «Вконтакте» є групи поціновувачів таланту Миколайчука:\nВ Youtube за запитом «Іван Миколайчук» - 1 910 відповідей:\nСайт пам'яті великого актора mykolajchuk.com.ua:\nПро Івана Миколайчука ВКонтакті\nПро Івана Миколайчука у Facebook\nПро Івана Миколайчука на Youtube\nСайт про Івана Миколайчука\nЯк часто користувачі Яндекса з України шукають інформацію про Івана Миколайчука?\nДля аналізу популярності запиту «Іван Миколайчук» використовується сервіс пошукової системи Яндекс wordstat.yandex, виходячи з якого можна зробити висновок, що за станом на 1 червня 2016 року кількість запитів за місяць склала 1 066, що видно на скріні:\nЗа період з кінця 2014 р. найбільшу кількість запитів «Іван Миколайчук» зареєстровано в лютому 2016 року - 1 048 запитів за місяць:\nКількість запитів про Івана Миколайчука в Яндекс у травні-червні 2016 року\nКількість запитів про Івана Миколайчука в Яндекс за останні два роки\n← Розумовський Кирило Григорович\nСосюра Володимир Миколайович →\nГубенко Павло Михайлович (Остап Вишня)


Шотландія вимагатиме нового референдуму про незалежність, щоб залишитися в ЄС - Главком\n14 Грудня, 2019, 08:16\nПереважна більшість людей у Шотландії хоче залишитися у Євросоюзі\nНа думку голови уряду Шотландії Ніколи Стерджен, результати парламентських виборів свідчать про те, що шотландці здобули право провести новий референдум про незалежність від Британії.\n«Нікола Стерджен оголосила, що SNP (Шотландська національна партія – ред.) подасть офіційну заявку на проведення нового референдуму про незалежність Шотландії наступного тижня», – йдеться у повідомленні.\nЗа результатами виборів SNP здобуває 48 з 59 місць у регіональному парламенті Шотландії.\nЯк зазначає Стерджен, вибори показали значну підтримку ідеї збереження Шотландії у складі ЄС, а також наявність передумов для нового референдуму про її незалежність.\n«Тепер очевидно, що переважна більшість людей у Шотландії хоче залишитися у Євросоюзі. Ми можемо посісти своє місце як рівноправний партнер з нашими найближчими друзями у Великій Британії та всій Європі». – завила Стерджен.\nЯк повідомлялося, Консервативна партія Великої Британії на чолі з прем’єр-міністром Борисом Джонсоном перемогла на позачергових виборах та виборола переконливу більшість у Палаті громад.\nЧитайте також: Вибори у Великій Британії. Усі карти – в руки Борису Джонсону.\nЄС вибори референдум незалежність Шотландія Брексит\nУ ЄС констатували погіршення ситуації з правами людини в окупованому Криму


фiльм онлайн Захар Беркут 1w\n« Previous 1 … 3890 3891 3892 3893 3894 … 3981 Next »\nУ понеділок, 7 жовтня, у Львові відбудеться допрем’єрний показ історичного екшену «Захар Беркут». «Стрічка поєднує минуле і сучасне. У "Захарі Беркуті" можна побачити карпатське озеро Синевір, оповите туманами, гори і селище Тухля, де живуть горді мешканці Карпат. Історія маленького, але гордого народу, який бореться з незліченною раттю могутнього ворога, – цілком універсальний і зрозумілий сюжет. А нам, думаю, не потрібно нічого пояснювати. Клепарівська, 18) триває виставка «Світ Захара Беркута».\nСпіврежисером стрічки став Джон Вінн, а над сценарієм працювали Ярослав Войцишек та Річ Ронат. Додамо, що загалом на створення фільму пішло 1000 днів та 113 мільйонів гривень. І, звичайно, найбільша краса цього фільму — Карпати. Непоганий розмах батальних сцен. Для цього він знаходить зрадника серед місцевих, який відкриває йому таємний прохід у горах. Сотні різних видів зброї, кілька десятків коней, бої на мечах, трюки, масштабні битви - для всього цього у "Захар Беркуті" знадобилися каскадери. Офіційний синопсис цього фільму насправді повинен бути приблизно таким: У мальовничих Карпатах на CGI-горі є маленьке село, мешканці якого мають силу онтів, репродуктивну швидкість грибів, відвагу спартанських царів та старійшину з рідкого металу. У ролях: Роберт Патрік, Андрій Ісаєнко, Олег Волощенко, Поппі Дрейтон, Аліна Коваленко та інші. Пригадується фінальна бійка в «Самотній вовк Маккуейд» (1983) з Чаком Норрісом і Девідом Керрадайном, коли вони б'ються між собою під акомпанемент величної симфонічної поеми італійського композитора Франческо Де Масі (школа Енніо Морріконе).\n«Захар Беркут» не позбавлений чеснот. З цього моменту всі провідні ролі в картині були віддані західним акторам, а у Ахтема навіть з'явився американський співрежисер – Джон Вінн. Паралель напрошується сама собою. Історичний екшен «Захар Беркут» став найбільш очікуваною українською кінотеатральною прем'єрою цієї осені. Як повідомляв «Детектор медіа», компанія Kinorob підписала з Film. Зйомки фільму відбувалися англійською мовою, в кінотеатрах в Україні його покажуть з українським дубляжем. Розмах був воістину голлівудський. Оригінальна назва: Захар Беркут Верховний правитель настільки озлоблений всім, що відбувається, що не здогадується в яку дурну пастку він потрапив. Ще одним голлівудським актором, який приїхав на зйомки до українських Карпат, був Томмі Фленаган, якого ми знаємо за фільмами "Хоробре серце", "Гладіатор", "Вартові Галактики 2".\nТеги: Захар Беркут трейлер подивитися фiльм Захар Беркут Захар Беркут фiльм дивитися онлайн Захар Беркут трейлер російською Захар Беркут фiльм 2020 прем'єра Захар Беркут дивитися фiльм онлайн Захар Беркут скачати торрент в хорошій якості Захар Беркут кіно Захар Беркут торрент Захар Беркут фiльм дивитися\nТакож рекомендуємо до перегляду: @xnfiebg913 #ppmbaz 6672 31I49ZEUSV @mhcfvhli239 #tkaaolmq 3181 O0I9JJV8M8DT @biuqtevm842 #pbztyee 5739 05YF1YH @muqzzvl717 #cjlwam 1189 C56R9MWGE4CR @rrqlbti774 #xkzcdyn 9930 KE550BWW72LW @mhcsric305 #htxlg 6128 SV5EXML1NR @orzsugp63 #sjezeego 3198 LCY08STUNSR @wtchwqp216 #ktcsdea 5751 8FHKD8SCY @nentcefk55 #nzztxqz 2892 F14VG8RGYD1\nЦікаві факти про фільм "Захар Беркут": У фільмі взяло участь понад 250 акторів масових сцен, а також дві команди каскадерів – з України та Казахстану. До консультацій були залучені спеціалісти з історії та музейні працівники. Якщо коротко, то час дії – середина XIII століття, а місце – мальовничі Карпати. Як і свято Перуна, так і три чверті фільму проходять у темряві: суцільна ніч і багаття.\n04-08-2022, 02:21 AM


Вибух у Нікопольському суді: проблема правосуддя чи незаконного обігу зброї? | Громадське телебачення\nВибух у Нікопольському суді: проблема правосуддя чи незаконного обігу зброї?\n01 грудня, 2017 18:55\n30 листопада в Нікопольскому суді, де мали слухати справу про подвійне вбивство, батько одного із загиблих підірвав дві гранати. Сам чоловік загинув на місці, 11 людей госпіталізували. Про подробиці справи та що могло підштовхнути чоловіка до такого вчинку — в матеріалі Громадського.\nЗа словами очевидців, вибухи пролунали після того, як оголосили перенесення судового засідання. За словами місцевої поліції, одна граната розірвалася за 30 сантиметрів від клітки з підсудними, інша вибухнула в руках у Руслана Тапаєва — він загинув на місці.\n11 інших постраждалих, серед яких троє підсудних, двоє працівників конвойної служби, співробітник суду, прокуратури й цивільні особи, госпіталізували до Нікопольської лікарні №1.\nОдин з обвинувачених, Сергій Вороновський помер під час надання йому медичної допомоги. Як повідомила Громадському головна лікарка Олена Соломаха, в лікарні наразі залишаються шестеро осіб, їхній стан стабільний:\n«Вони всі поступили з осколковими пораненнями різного ступеня тяжкості. Один з підсудних помер під час операції черевної порожнини. У лікарні залишаються шестеро: двоє підсудних, двоє працівників поліції і двоє цивільних.\nУ важкому стані один підсудний та один цивільний громадянин, проте їхньому життю нічого не загрожує. Усі притомні, але відмовляються давати інтерв’ю, я не пускаю до них журналістів».\nБудівля Нікопольського суду після вибуху Фото: Організація Прихист\nСправа про вбивство Різвана Тапаєва\nВибух у Нікопольському суді пролунав під час слухання справи про подвійне вбивство. Гранати кинув батько одного із загиблих — Руслан Тапаєв. Його сина Різвана разом з Іллею Бондарем 10 лютого 2016 року в Нікополі на вулиці Казанцева розстріляли невідомі.\nЗа даними місцевої поліції, того дня зловмисники двома автомобілями заблокували третього легковика, в якому перебували Тапаєв і Бондар. З автомату Калашникова нападники розстріляли водія та пасажира. Чоловіки загинули на місці, а зловмисники втекли з місця злочину.\nЗгодом затримали трьох підозрюваних: Романа Жмурка (прізвисько «Мопа», раніше судимий за злочини у сфері обігу наркотиків), Сергія Вороновського й Дениса Подоляка. Їх звинувачують в умисному вбивстві, що передбачає довічне ув’язнення.\nПерші судові засідання у справі почалися в серпні 2016-го. 30 листопада мало відбутися 21-ше, але його перенесли, через те, що не з’явився один з адвокатів обвинувачених.\nЗа словами речниці головного управління поліції Дніпропетровщини Ганни Старчевської, наразі важко встановити мотиви скоєння Русланом Тапаєвим злочину:\n«Я не можу назвати причини. Чоловік помер, ми його допитати не зможемо. Це ми тепер будемо вигадувати, які в нього можуть бути причини. Триває досудове розслідування, в межах якого ми встановлюватимемо всі факти. Слідчі провели обшуки за місцем проживання чоловіка, який підірвав гранату, нічого забороненого не вилучили. Також обшукали автомобіль, на якому він при’їхав до суду — також нічого забороненого там не знайшли. Родичів чоловіка ще не допитували. Слідчі дії тривають».\nЗі слів знайомих із Русланом Тапаєвим людей, у нього залишилася дружина, троє дітей та внуки. Один із його синів — Султан три місяці тому засуджений до 4 років ув’язнення за те, що в грудні 2016-го збив двох пішоходів. Катерина — близька до родини загиблої дівчини — розповіла, що часто спілкувалася з Русланом Тапаєвим:\n«Таких людей дуже мало. Його син збив мою похресницю й утік з місця злочину. А Руслан Анатолійович знайшов нас і родичів другої дівчини. Він допомагав і тій родині, і нам. Він постійно жив у Нікополі, його дружина на одному з місцевих базарів продавала овочі, він їй допомагав, сам інвалід — не мав однієї руки. Цей учинок у суді — це, мабуть, відчай, бо надто довго тяглася справа про вбивство Різвана».\nНадання допомоги потерпілому обвинувачуваному. Згодом чоловік помер у лікарні Фото: Організація Прихист\n2. Вільний обіг зброї\nПоліція наразі встановлює причини інциденту, розглядаючи всі можливі версії. Також проводиться операція по вилученню зброї в громадян.\nНа думку члена «Української асоціації власників зброї» Віталія Коломійця, причиною скоєння цього злочину є розчарування в судовій системі й відчай, а от операцію по вилученню зброї вважає неефективною:\n«Хай навіть питання в зброї — на руках у людей декілька мільйонів одиниць, поліція витрачає достатньо коштів і вилучає на рік декілька тисяч, отже, щоб вилучити всю зброю, потрібно дві-три тисячі років. Це неефективно. Національна поліція має бюджет 20 мільярдів гривень, а боротьба з незаконним обігом зброї — другий із семи пріоритетів. Можна припустити, що вони мають три мільярди гривень на боротьбу з обігом зброї. Заборона та обмеження — це надто дорого і, як свідчить практика, неефективно. Тож потрібно вводити конструктивні заходи, наприклад, викупляти зброю. Це буде ефективніше. Так роблять, приміром, в Австралії».\nЗал суду після вибуху гранати Фото: Організація Прихист\n3. Проблема охорони судів\nВодночас у зв’язку з інцидентом у суді Рада суддів України оприлюднила заяву, в якій вимагає посилити охорону в судах, адже чоловік зміг пронести зброю до зали суду, попри те, що в будівлі працює рамка-металодетектор:\n«Рада суддів України впродовж останніх років неодноразово звертала увагу на неприпустимість неналежного здійснення охорони судів. Бо її відсутність призводить до вільного доступу до приміщень судів осіб, які перешкоджають роботі судів, суддів, працівників апарату судів, становлять загрозу для учасників процесу й відвідувачів, ми навіть рекомендували суддям, у разі виникнення небезпеки, припиняти роботу суду».\nНаразі тривають слідчі дії, проводиться допит очевидців і родичів Руслана Тапаєва. Дату поховання загиблих поки не розголошують.


Vodafone в Харківській області став швидшим в 1,5 рази - Dialogue\nІнтернет-рекордсменами стали мешканці села Піщане Чугуївського району, тут трафік збільшився у 7 разів, а також села Зарічне Вовчанського району – із зростанням дата-трафіку у 2,7 разів.\nВеликі населені пункти продемонстрували зростання трафіку в 1,5-2 рази. Лідери збільшення трафіку серед великих міст області: Ізюм, Лозова, Балаклія, Куп’янськ, Зміїв, Чугуїв, Слобожанське, Первомайське, Мерефа, Богодухів, Люботин, Пісочин і Красноград.\nVodafone підтримує українців під час карантину, надаючи безкоштовний доступ до пізнавально-розважальних сервісів: Vodafone Press, Vodafone Music, Bookmate і BeFit. Компанія також подовжила до 30.04 можливість безкоштовно підключити послугу Online Pass для абонентів передплачених тарифів, щоб безлімітно спілкуватися в популярних соціальних мережах і месенджерах. А в рамках підтримки проекту «Всеукраїнська школа online» відкрито вільний доступ до трансляцій уроків через сервіс VodafoneTV.


Спортивна Кіровоградщина » Сергій Лавриненко: ми виходили на поле не заради грошей\nГоловна » Кубок України » Сергій Лавриненко: ми виходили на поле не заради грошей\nСергій Лавриненко: ми виходили на поле не заради грошей\nАвтор admin --- 16.05.2019. - 13:21 .--- 129.\nГоловний тренер «Інгульця» Сергій Лавриненко поділився своїми враженнями після фінального матчу Кубку України проти донецького «Шахтаря».\n— Ми стараємося ставитися так до кожної гри. Просто ми ніколи не бачили такого ажіотажу, як той, що виник навколо фінального матчу. Якби на кожному поєдинку першої ліги було стільки камер та кореспондентів, то подібна відкритість була б завжди. Ми хочемо, аби про «Інгулець» говорили позитивно, намагаємося показувати змістовну гру. Ми граємо достатньо видовищно в чемпіонаті — останні матчі це доводять. Із «Дніпром-1» зіграли внічию з рахунком 3:3, перемогли «Оболонь-Бровар» — 3:2, хоч і поступалися у два м’ячі…


Ідеї весільного манікюру - Все про косметику\nВибираючи ідеї весільного манікюру, потрібно враховувати не тільки красу дизайну нігтів, але і складність техніки виконання манікюру. Не менш важливо, щоб манікюр гармоніював з образом нареченої, її вбранням і стилем.\nНа весілля можна використовувати будь-який вид манікюру. Найчастіше наречені вибирають класичний французький манікюр, місячний дизайн, арт-френч. Не менш красиво і романтично виглядає на ручках нареченої мереживний манікюр, градієнтний дизайн або перевернутий френч.\nДля виконання манікюру можна використовувати як звичайний лак, так і гель-лак. Манікюр, виконаний гель-лаком, протримається на нігтях близько двох тижнів, що дозволить вам навіть у весільній подорожі не переживати про зовнішньому вигляді нігтів. Дуже часто на весілля роблять нарощенный манікюр. З його допомогою можна отримати самий ефектний дизайн нігтів.\nНюанси весільного манікюру:\n•Якщо ви хочете отримати елегантний і скромний весільний дизайн нігтів, то зробіть манікюр на короткі нігті. Він додасть вашому образу романтичності і невинності.\n•Вибираючи кольору весільного манікюру, віддайте перевагу світлим, пастельним відтінкам, що гармоніює з квітами вашого наряду. Допускається використання яскравих колірних акцентів в манікюрі, якщо такі є і в забарвленні наряду.\n•Хочете зробити манікюру на довгих нігтях, то нарощування – саме те, що вам потрібно. Краще робити гелеве нарощування. Так ви виключите неприємний запах, який є від акрилових нігтів, отримаєте стійкий глянцевий блиск і високу міцність нагідок.\n•Для декорування весільного манікюру можна використовувати розпис, об’ємні акрилові квіти і фігури, стрази, бісер, фольгу або гліттер.\nЩоб вам було простіше вибрати підходящий дизайн, ми підібрали різні ідеї весільного манікюру, серед яких ви можете знайти цікавий варіант для себе.\nВесільний френч з декором\nВесільний манікюр френч – це найбільш популярний варіант дизайну. Він досить простий у виконанні. В якості святкового декору використовується об’ємний акриловий квітка і великий страз. Такий манікюр краще замовити в салоні, оскільки процес виготовлення квітки дуже складний, але якщо ви купите готовий декор, можна зробити його і вдома. Крім декору вам знадобиться набір для французького манікюру з лаками пастельних кольорів і трафаретами, база і фініш.\nПослідовність виконання манікюру:\n1.Обробляємо і видаляємо кутикулу підходящим для вас способом. Підпилює нігті і коригуємо їх форму. На всі нігті наносимо основу під манікюр і даємо їй підсохнути.\n2.Тепер робимо класичний френч. Фарбуємо нігті лаком пастельного рожевого відтінку в два шари. Коли він висохне, ліпимо трафарети і фарбуємо кінчик білим лаком. Трафарети знімаємо, лаку даємо підсохнути.\n3.Покриваємо всі нігтики прозорим фінішним засобом. Воно повинно повністю висохнути.\n4.Ніготь на безіменному пальці прикрашаємо об’ємним квіткою і стразом. Декор приклеюємо на спеціальний клей.\nТакий весільний манікюр можна виконати в класичних кольорах френча або у відтінках айворі. Цей дизайн зроблений у дуже простій і доступній техніці. Для манікюру вам знадобляться: лаки пастельних кольорів, спонж, тонка кисть, стрази, база і фініш. Робимо манікюр в такому порядку:\n1.Нігтики готуємо до манікюру так само, як описано вище. Після висихання бази можна починати оформляти нігті.\n2.Спочатку фарбуємо всі нігтики двома шарами лаку пастельного рожевого відтінку. Він повинен висохнути.\n3.Тепер кінчик нігтя оформляємо в градієнтному техніці. Для цього на шматочок губки наносимо білий лак і, тикаючи по кінчику нігтика, намагаємося виконати плавний перехід від білого до основного кольору. Якщо потрібно, процедуру можна повторити.\n4.Потім прикрашаємо нігті ажурною розписом і приклеюємо стрази на підставі нігтьових пластин на безіменному і середньому пальці.\n5.Манікюр фіксуємо прозорим фінішем.\nЦей дизайн нігтів виконується на наращенном манікюрі, тому його краще замовити в салоні. Хоча якщо ваші нігтики мають достатню довжину, можна спробувати зробити його будинку. Для цього вам потрібно запастися: лаками білого і світло-рожевого відтінку, спонжем, об’ємними акриловими квітами, стразами і мікро бісером.\nНігтики оформляємо в такій послідовності:\n1.Підготовлені і покриті основою фарбуємо нігті двома шарами світло-рожевого лаку. Даємо йому підсохнути.\n2.Тепер за допомогою спонжа і білого лаку робимо градієнтний манікюр. Для цього спонжем з нанесеним на нього білим лаком виконуємо плавний перехід від білого кінчика нігтя до основного фону. Можна використовувати кілька шарів.\n3.На всі нігті наносимо прозоре фінішне засіб і даємо йому повністю висохнути.\n4.Тепер на спеціальний клей фіксуємо на нігті об’ємний декор і візерунки зі стразів і мікро бісеру.\nТакий ефектний дизайн нігтів можна замовити тільки в салоні, адже для його виконання потрібно наростити нігтики за допомогою гелю. Особливий скляний ефект досягається за рахунок використання прозорого гелю. Завдяки такому прийому самий звичайний френч перетворюється на справжній святковий манікюр. Він виконується в такій послідовності:\n1.Насамперед, майстер виконає нарощування штучних нігтів гелів на паперових формах. Для цього ваші нігтьові пластини обработаются пилочками, обезжирятся і покриються праймером. На них наденутся паперові форми. Моделювання нігтьового ложа виконується камуфляжним гелем природного рожевого відтінку, а для нарощування кінчика використовується прозорий гель. Всі шари моделюючого матеріалу сушаться під ультрафіолетовою лампою.\n2.Після зняття форм і корекції форми нігтів на прозорому кінчику білим лаком виконується ефектний френч, який покриває лише частину нарощеного нігтика.\nАвтор adminОпубликовано 18.04.2018 15.07.2017 Рубрики МАНІКЮР\nНазад Предыдущая запись: Види манікюру шелак\nДалее Следующая запись: Весільний манікюр шелак


Головна сторінка - ДОМГО МІКС\nМайстер-класи з екологічного підприємництва для школярів\nПовернувшись з проекту «CREATIVE ENTREPRENEUSHIP», що відбувся 03-14 листопада 2016 року в місті Бакеу, Румунія наші активісти провели два майтер-класи для школярів міста Кам'янське.\nПредставники ГО "МІКС" Катерина Зезюліна та Тетяна Журий провели заняття про відповідальне споживання ресурсів,ознайомили з методами формулювання ідеї для майбутньої справи та навчили як робити зі старих газет та журналів.\nЦі всі методики були перейняті тренерами від колег - молодіжних працівників 6 різних країн: Румунія, Молдова, Грузія, Україна, Греція та Італія в рамках проекту "Creative Entrepreneurship".\nРозшукуються молодіжні працівники\nШукаємо учасників для проекту «CREATIVE ENTREPRENEUSHIP», що відбудеться 03-14 листопада 2016 року в місті Бакеу, Румунія.\n"Creative Entrepreneurship'' – це проект, який об’єднає 38 молодіжних працівників з 6 різних країн: Румунія, Молдова, Грузія, Україна, Греція та Італія.\nЦим проектом ми хочемо:\n- ПОКРАЩИТИ ключові компетенції та підприємницькі навички молодіжних працівників.\n- ПІДНЯТИ якість послуг, що надають партнерські організації, з метою покращення зайнятості молодих людей в бізнес сфері.\n- СТВОРИТИ практичний посібник, як інструмент молодіжної роботи в сфері залучення молоді до відкриття власної справи.\n- РОЗВИНУТИ креативність, ініціативність та навички підприємництва серед учасників.\n- ЗАВ’ЯЗАТИ нові партнерські стосунки між учасниками з різних країн в сфері підприємництва та переробки матеріалів\nУ Дніпропетровську 21 та 22 листопада відбувся тренінг з підготовки соціокультурних аніматорів, ініціатором якого виступила ДОМГО "МІКС" за підтримки Програми Розвитку ООН в Україні та Уряду Японії.\nДва дня поспіль учасники тренінга випробовували себе у тестах та командних іграх, театральних дійствах та презентаціях.\nШукаємо учасників для обміну в Італії\nШукаємо учасників молодіжного обміну!!!\nЩо: молодіжний обмін "“Jump in Living Library”\nЩо треба: Якщо вам від 18 до 25 років, заповнюйте анкету https://goo.gl/jOlocL до 02/10/2016 та станьте учасником молодіжного обміну!\nНавіщо: В наші дні масова міграція та економічна криза призводять до різноманітних ситуацій дискримінації, зокрема серед молоді. Відсутність або незначне знання про «інших» викликає, зокрема, дискримінацію, стереотипи та багато інших труднощів. Jump in Living Library хоче залучити учасників в якості "живого" джерела знань про свої країни, ті ситуації, в яких вони можуть побачити дискримінацію, і напрацювати можливі рішення цих проблем.\nПозитивні вихідні - крок до взаємопорозуміння\nДніпропетровська обласна молодіжна громадська організація “Молодіжні ініціативи крокують світом” за підтримки Програми розвитку ООН в Україні та Уряду Японії реалізує проект «Позитивні вихідні– крок до взаєморозуміння» в Дніпродзержинську, Кривому Розі, Павлограді.\nНаслідком змін в нашій країні за останні два роки є значна кількість внутрішньо переміщених осіб, низка соціальних та економічних проблем і емоційна напруга в громадах між місцевими мешканцями та внутрішньо переміщеними особами.\nМи вважаємо, що вирішення проблеми можливе за умов діалогу та залучення до спільних дій всіх членів громади особливо в тих містах, де розташовані місця компактного поселення вимушених переселенців.\nВ межах проекту ми пропонуємо представникам місцевої влади, бібліотек, навчальних закладів, культурно-мистецьких центрів та ЗМІ зібратись за круглим столом в трьох містах Дніпропетровської області -\nКривий Ріг (22 жовтня 2015 року),\nДніпродзержинськ (23 жовтня 2015 року о 13:00 за адресою: вул. Сировця, 16) та\nПавлоград(21 жовтня 2015 року о 13:00 за адресою: вул. Карла Маркса, 61)\nдля обміну думками з приводу можливостей об’єднання зусиль для проведення соціокультурних заходів у форматі “Позитивні вихідні”.\nПобачити місто доброзичливих та відкритих людей допомагає небайдужа молодь\nДля деяких мешканців Дніпродзержинська 5 грудня стало по-справжньому позитивним вихідним, завдяки заходу, який вони провели в колі нових друзів в одному з приміщень міської бібліотеки. Команда соціокультурних аніматорів спробувала зруйнувати стереотипи про некомфортне життя переселенців у місті та негативні настрої місцевих мешканців за допомогою об'єднуючого тренінгу під назвою “1+1”.\nACTive YOUth повернулися з Тенеріфе\n17-27 вересня на о. Тенеріфе в Іспанії відбувся молодіжний обмін "ACTive YOUth" в рамках програми Європейської Комісії Erasmus+. Молодь з Іспанії, Румунії, Молдови, Білорусі, України та Вірменії брала участь в проекті. Нашу країну не проекті представляла Дніпропетровська обласна молодіжна громадська організація "МІКС".


Розділене горе\tБердянський МЦСССДМ\nСім’я була розгублена, вітчим дівчинки був змушений шукати кошти для постійного лікування дитини. Через що, поїхав в пошуках роботи до Росії. Дитині ж, тим часом, ставало все гірше…Під час першого візиту соціальний працівник побачив змучену родину, яка не втрачала надії і постійно боролася за життя дівчинки. Не дивлячись на велику кількість діагнозів і невиліковність хвороби, родичі сім’ї не бажають приймати факт інвалідності, адже сім’ї так потрібна підтримка близьких та рідних .Ця сім’я була взята під соціальний супровід фахівцем із соціальної роботи БМЦСССДМ. Соціальна робота проводилась в кількох напрямках. В першу чергу було надано психологічну підтримку, яку так потребувала родина. Сім’ї надавалась інформаційна та соціально-педагогічна підтримка, соціальний фахівець сприяв отриманню фінансової допомоги від депутата обласної ради. Не зважаючи на проблеми та труднощі сім’я, має надію на подолання складних життєвих обставин.Соціальний супровід сім’ї продовжується.\tРОЗДІЛИ САЙТУГОЛОВНАНОВИНИ ТА ЗАХОДИПРО НАСНОРМАТИВНО ПРАВОВА БАЗАРОБОТА ЗА НАПРЯМКАМИ


В скорому часі було створено сільську раду, обрано голову, секретаря. Почала працювати школа. Директором залишився Базилевич Роман. Головою сільської ради обрали на виборах Мерзу Петра, створили виконком сільської ради. Працівники сільської ради описали наявність в кожному господарстві землі, великої рогатої худоби, тяглової сили. На зиму 1939–40 років районне начальство знало про господарську діяльність села. Були обміряні землі з озимими та ярими культурами. Селян поділили на куркулів, середняків та бідняків. На основі даних сільської ради було запроваджено примусові поставки державі хлібопродуктів (пшениці, ячменю, вівса), м’яса, молока, яєць, обов’язкову здачу шкіри, вовни, льоноволокна.\nКультзбором були охоплені всі селяни, залежно від площі у гектарах. Запроваджувалися податки за землю, тварин та податок на нежонатих після 18 років. Контигент (обов’язкова поставка хліба) державі селянин віз до складів залізничних станцій власною тягловою силою. Зерно переважували і видавали квитанцію про здачу. Культзбори були великими. Селянам мало що залишалося на прожиток і засів ярих культур.\nСпочатку люди вірили, що прийшли з-за Збруча "брати по крові" і "старший брат" росіянин, і можна буде мати свою державу. На словах Українська радянська соціалістична держава, декларована Конституцією УРСР 1937 року, визнавала суверенність держави, а на ділі "батько народів" перетворив її в економічний придаток разом з іншими союзними республіками для російської соціалістичної імперії. Тому в усій Галичині в час приходу більшовицької влади вивішували синьо-жовті прапори. Населення Галичини та Волині мало знало про голодомори 1922–23 років, 1932–33 років, про які замовчував бюрократичний сталінський режим, за який і сьогодні не хочуть взяти на себе відповідальність лідери Компартії України.\nПоголовно малоосвічені селяни не могли визначити понять національного способу співжиття. В 1940 році в село час від часу почали приїздити працівники районного відділу державної безпеки (НКВС). Вони уважно придивлялися до колишніх польських сільських чиновників, лісничого, директора школи, вчителів, священика. Скрупульозно, при допомозі довірливих селян, вивчали хто чим дихає, як окремі особи ставляться до нової "народної влади", до "батька народів", культ якого досяг апогею. Вишукували людей, які брали участь у Січових Стрільцях, Галицькій армії, служили у польському війську, їх військові чини, заслуги і все інше. Під особливим наглядом була інтелігенція, заможні селяни. Часто проводилися збори, на яких виступали "брати" з НКВС. Вони говорили селянам, що запеклими ворогами є українські буржуазні націоналісти, які з польською шляхтою довели вас до бідноти, а радянська влада зробить вас щасливими, заможними, грамотними і від Карпат до Тихого океану "ваша Родина". Ми викоренили націоналізм у Східній Україні, а зараз настала черга за вашими землями, бо націоналісти-самостійники хочуть незалежної, соборної, суверенної України.\nВже зимою 1940 року в селі почали приїздити непрошені, добре озброєні "друзі народу" НКВС, які заходили до будинків лісничого, польських громадян, місцевих заможних родин, об’являючи їм, що вони вороги народу. Давали на зібрання необхідних речей 2 години і, посадивши дітей та жінок на підводи, везли до ближніх залізничних станцій. Чоловіки в більшості йшли пішки в супроводі конвоїрів, які попереджували: за спробу втечі розстріл на місці. На місці були розстріляні в Сколівському районі в селі Сможа німецькі колоністи. В Чемеринцях цього не сталося. Лісничий пан Полюшинський зі всією сім’єю, селяни (поляки) Мирда, Шмут – сім’ї мазурів не робили спроби тікати і підкорилися озброєним до зубів чекістам.\nЗавезені родини в ліси Сибіру, викидалися в загороджені лісові місця при 40–45 градусних морозах. Там і залишилися їхні кості в снігах.\nЗ початку 1940 року всі хлопці, яким минуло 18 років, сільським секретарем Грендишем Степаном були взяті на облік, списки яких були передані у військкомат. Після проходження допризовної комісії до лав Червоної армії були призвані Тістик Дозик, Мерза Ілько, Гицькайло Василь, Роса Петро, Галайко Петро, Жох Степан та інші. Кожен солдат повинен був знати дисциплінарний статут. Стаття статуту: « наказ начальника для "подчиненного" закон», при невиконанні якого офіцер мав право застосувати зброю. Зі спогадів Тістика Дозика: "Я служив в підрозділі обмеженого контингенту, що перебував в Ірані. 19-річним хлопцем з села при освіті чотири класи я попав в чужу державу. Мови я не розумів. Жили ми в казармах, які охоронялися нами. В частині була сувора дисципліна. Командир був росіянин, замполіт українець. Обидва до солдатів ставилися прискіпливо. Вихід за межі полку суворо карався. Годували нас супами, рідко подавали борщ, кашу з м’ясом конини, а свинячим смальцем і олією приправляли гарніри. Щоденна муштра, навчальні атаки по макетах по команді "штиком, прикладом". Менше вчили стріляти по рухомих точках-макетах, що потім позначилося в ході війни. "Штиком і прикладом" вчили й інших новобранців, але в ході війни штик і приклад відійшов на друге місце в атаках з німцями, озброєних автоматичною зброєю."


У наш час дуже небезпечно тримати заощадження вдома, в кубушці. Не всі також готові зберігати їх в комерційних банках. Тому, багато хто з нас вважають за краще вкладати гроші в нерухомість. Це дійсно вигідне вкладення, земля завжди буде в ціні, а вже ділянку з наземними спорудами, зробленими з дотриманням усіх технологій, тим більше!\nДля того, щоб не було проблем з використанням будівель за призначенням, перед початком будівництва продумайте всі нюанси. Навіть якщо ви не будете будувати самі, а візьмете фахівців, ви повинні будете контролювати роботи, щоб в наслідок не було нестерпно боляче за безцільно прожите час і бездарні грошові вкладення.\nОтже, сьогодні ми з вами будуємо лазню своїми руками. Якщо у вас ще немає будиночка, це не проблема - завжди можна переночувати в передбаннику. А ось якщо у вас є будинок і ніде помитися - це вже серйозно! Тому вибираємо будівництво лазні.\nОтже, банька! Визначаємося з місцем. На наших ділянках по 6 соток, з цим проблем немає, тобто, вірніше, практично немає вибору. Відводимо місце під майбутній будинок, якщо він ще не зведений, і в найдальшому від нього кутку будуємо лазню своїми руками. Про всяк випадок, якщо що не так піде ...\nРозраховуємо, що буде знаходитися у вашій лазні, її розмір і конфігурацію. Тут все залежить від вашої фантазії. Найчастіше, в ній розміщують саму баню, тобто парилку, невелику (або більшу, залежить від величини ділянки і ваших побажань) душову кімнату, роздягальню, кімнату для відпочинку, де можна розслабитися, посидіти з друзями, випити зеленого чайку або чого погарячіше. .. Можливо, також розмістити там басейн або передбачити місце під невеликий резервуар для прийняття прохолодних ванн. Розробили концепцію, намалювали план бажаного, тепер - в добрий час!\nПочинаємо з закладки фундаменту. Цей етап будівництва лазні є обов'язковим, необхідний для того, щоб ви були впевнені, банька буде поставлена не на один день, їй не буде страшний ні дощ, ні сніг, стіни не поведе. Фундамент для лазні вибирають, як правило, або стрічковий, або стовпчастий. Якщо ви збираєтеся зводити стіни з легкого матеріалу, який не чинитиме на фундамент особливого тиску, то можете робити його столбчатим (часто такий варіант називають пальових). Великий плюс даного типу - це його невисока вартість. Він набагато дешевше стрічкового.\nПершим етапом є викопування траншей, поперечний переріз яких має бути не менше 30 см. Як тільки траншеї готові, по кутах ставляться палі. Головним моментом є установка паль в місцях, де стикуються зовнішні і внутрішні стіни приміщення. Весь простір між палями засипається щебенем, або крупним піском. Потім все це заливається бетоном. Чекаємо повного застигання фундаменту і приступаємо до викладання стін між палями.\nДля зведення щитових і брусових будівель цілком можна застосувати стовпчастий фундамент. Якщо ви хочете побудувати щось більш масивне, тоді такий фундамент вам не підійде. Скористаємося знаннями про стрічковому фундаменті.\nСтрічковий фундамент буває двох видів. Перший варіант - це фундамент дрібного заглиблення: риються траншеї, засипаються гравієм і піском, потім залишилися порожнечі заливають бетоном. У другому випадку, спочатку риють котлован, потім робиться опалубка, в яку і заливається бетон. Цей спосіб використовується частіше. Стрічковий фундамент визнається всіма, як більш міцний і стійкий до зовнішніх впливів. Він здатний витримати більш масивну конструкцію. Але при всіх плюсах цього виду фундаменту, є і важливі мінуси: він набагато дорожче, ніж стовпчастий, вимагає утеплення та обов'язкової гідроізоляції. Плюси теж є незаперечними. Його використовують і при будівництві легких лазень, і при зведенні багатоповерхових будинків. Може закладатися при будь-якому типі грунту. Отже, ми вирішили всі моменти з фундаментом, нам його залили, чекаємо якісного застигання бетону.\nЛазні прийнято будувати з колод, споконвічно російського матеріалу. Пахне деревом банька - класика заміського будівництва! Стіни такої лазні добре пропускають пару і повітря, а також прекрасно тримають необхідну температуру повітря. Але для побудови такої лазні потрібен досвід, тому краще запросити фахівців. Але, щоб ви мали уявлення, що вони будуть робити і в якій послідовності, для кращого контролю над ними, ознайомтеся з тим, які бувають етапи будівництва лазні.\nСпочатку йде складання зрубу з колод, попередньо підготовлених для укладання, тобто зі стесати до потрібної товщини торцями. Не забудьте продумати, де будуть перебувати двері-вікна. Як правило, для найкращого збереження тепла в лазні, двері і вікна роблять невеликих розмірів. Двері ставлять в основному 1 м 60 см у висоту і від 60 до 80 см в ширину. Звичайно, винятки можливі, але небажані, так як при більшому розмірі вхідних дверей буде швидко порушуватися температурний режим в приміщенні, а це нам зовсім не потрібно.\nПісля того, як зовнішні стіни будуть повністю поставлені, треба почекати час, щоб зруб просох. Цей етап є необхідним, так як від цього залежить довговічність вашої лазні. Якщо будівельники, економлячи свій час, пропустять цей важливий етап, то через деякий час можуть з'явитися тріщини і перекоси. Потім проводять оконопачіваніе стін клоччям, як зовні приміщення, так і з внутрішньої його сторони.\nПісля всіх проведених маніпуляцій монтують дах. Дах можна робити як двосхилим, так і односхилим: вони відрізняються один від одного своїм нахилом відносно землі. Односхилі найчастіше застосовуються в нежилих приміщеннях, таких як лазні, сараї, в різних дворових прибудовах. Двосхилі представляють собою дві похилі площини, стикуються між собою у верхній частині даху, утворюючи коник. Є ще кілька різновидів дахів, таких, як вальмовиє, шатрові та інші, які нам в даному випадку не потрібні.\nОтже, ви вибрали собі вид даху, майстри зробили її установку. Варто ваша банька, радує око. Далі, на свій розсуд ви можете приступити до зовнішньої і до внутрішнього оздоблення, а також до облаштування лазні за її прямим призначенням. Але це вже зовсім інша історія. Про це пізніше. Бажаємо успіху, і нехай банька довго радує вас, ваших друзів і близьких вам людей!


Волиньбаскет | Сезон закінчили на позитиві — матч “Хімік” – “ВолиньБаскет” вдався на всі сто!\nЗі стартового вкидання гравці обох команд почали діяти розкуто, що не могло не подобатись глядачам у Южному. Тим паче, що лучани доволі гідно опиралися – 5:3, 8:6,12:12, 14:14. Вдалося це передовсім завдяки влучним пострілам з-за дуги Петра Глушка, Івана Тимощука та Миколи Полюляка.\nПід завісу чверті “Хімік” таки зумів відірватися 20:14, однак “Волиньбаскет” героїчно у гру повернувся і звів десятихвилинку практично до рівності — 21:20.\nУ другому періоді господарі знову рвонули, але вкотре гості мінімізували відрив — 32:30, 36:33. Та все ж до сирени “Хімік” забезпечив собі 42:36.\nНа превелику радість шанувальників баскетболу Волині, клуб із Луцька і в третій чверті виглядав як мінімум не гірше від чинних чемпіонів України. На кожну швидку результативну атаку “Хіміка” “Волиньбаскет” відповідав тим же.\nНа четверту десятихвилинку суперники виходили за рахунку 59:53. І тут “зелені” знайшли внутрішній резерв для потужного ривка — 79:63. Здалося, що виснажені вузькою ротацією лучани здадуться на милість переможця, однак який же фінішній спурт вдався “Волинбаскету”! Вдвічі приємно, що вдалося це зробити на чужому майданчику однієї з найкращих команд сучасної України.\nПрес-служба БК “Волиньбаскет”


Що робити, якщо не допомагає жарознижувальне: поради Комаровського - Здоровʼя 24\n17:29, 21 вересня 2018 - Читать новость на русском\nЩо робити, якщо не допомагає жарознижувальне / baby.unica.ro\nЛікар Євген Комаровський назвав 7 способів, що робити при неефективності жарознижувальних ліків, йдеться на сайті лікаря.\nЧитайте також: Комаровський пояснив, у яких випадках потрібно загартовувати горло\n1. Визначитися, що саме "не допомагає"\nДуже часто люди вважають, що ліки допомагають тоді, коли температура 39, а стає 36.6. Якщо знизилася температура на півградусу, то це означає, що жарознижувальне діє.\nДитина не повинна мерзнути. Той факт, що у нього температура 39 свідчить про те, що його не потрібно роздягати. Потрібно щоб дитина дихала прохолодним повітрям, але не мерзла. Якщо їй холодно – у неї буде спазм і вона не може віддавати тепло.\n3. Правильні параметри повітря\nТемпература не повинна бути не вище 22 градусів. Оптимально – 17-18 градусів. І коли людина вдихає 18, а видихає 39, то людина активно втрачає тепло.\nДитина повинна пропотіти, віддати рідину через легені. Якщо в організмі дефіцит рідини, то жарознижувальні практично неефективні. Коли нормальне пиття, то у людини раз на три години сечовипускання.\n5. Правильні ліки\nМова не йде парацетамол чи ібупрофен. лікар радить думати про ліки завчасно, привозити їх з-за кордону. Якщо жарознижувальне один раз допомогло, то потрібно ним запастися. Купуйте лише в атеці, перевіряйте термін придатності.\n6. Доза ліків\nДозу найкраще розраховувати на кілограм ваги. Потрібно знати, скільки важить дитина. До того, як дитина захворіє, потрібно розрахувати дозу препарату. Якщо ж є сумніви – потрібно телефонувати лікарю.\n7. Правильна лікарська форма\nПри високій температурі всмоктування з прямої кишки може бути дуже неефективним. Тому чим вища температура, тим більш актуально давати дитині препарати у рідкій лікарській формі ( сиропу, розчину. суспензії). Температура розчину повинна бути такою ж як температура тіла дитини.\nЯкщо ж батьки дотримуються цих вимог, а температура не знижується, то потрібно звернутися по медичну допомогу.\nПравильна лікарська форма\nЗдоров'я Ліки Діти Лікування Лікар Євген Комаровський


ЄЦБ викупить цінні папери на 750 млрд євро - Korrespondent.net\nКорреспондент.biz, 19 березня 2020, 08:45\nГлава ЄЦБ Крістін Лагард\nПрограма під назвою Pandemic Emergency Purchase Programme розрахована до кінця 2020 року. Вона стане рекордною за обсягом.\nЄвропейський центральний банк (ЄЦБ) запускає безпрецедентну програму з викупу цінних паперів приватного і державного сектора на суму в 750 млрд євро. Про це йдеться в заяві, опублікованій на сайті банку ввечері в середу, 18 березня.\nЗазначається, що таким чином ЄЦБ збирається підтримати європейську економіку, зростання якої сповільнюється через пандемію коронавірусу. Програма під назвою Pandemic Emergency Purchase Programme розрахована до кінця 2020 року. При обсязі купівлі майже в 120 млрд євро на місяць вона стане рекордною за обсягом. Портфель активів ЄЦБ вже перевищує 2,6 трлн євро.\nРада директорів ЄЦБ заявила, що "готова зробити все необхідне" для підтримки фінансової стабільності в єврозоні.\nРаніше глава ЄЦБ Крістін Лагард заявила, що пандемія коронавірусу може привести до скорочення економіки Євросоюзу на 5%. У зв'язку з цим в банку прийняли рішення про виділення державам-членам ЄС майже 37 млрд євро для подолання наслідків кризи. Близько 8 млрд євро виділять з невитраченого попереднього фінансування в 2019 році.\nТЕГИ: глобальный экономический кризис, Европа, ЕС, экономика, эпидемия, пандемия, ЕЦБ


Латунні змішувачі для кухні Q-tap за вигідними цінами від виробника\nЛатуні змішувачі для кухні Q-tap\nЗмішувач для кухні Q-tap Eris СRM 002M\nЗмішувач для кухні Q-tap Eris СRM 003\nЛатунні змішувачі для кухні Q-tap\nОдним з найпоширеніших варіантів для мийки є латунний змішувач для кухні. Це практичні і довговічні вироби, які мають приємний зовнішній вигляд і відповідають на основні запити споживача.\nВсі моделі, представлені в каталозі офіційного інтернет-магазину Q-tap виготовлені з високоякісної латуні, що підтверджується відповідними сертифікатами.\nДані вироби користуються стабільним попитом завдяки їх надійності та довговічності. Міцний метал стійкий до механічних впливів, високої вологості та корозії. Ці якості роблять латунні змішувачі універсальним рішенням для кухонних мийок.\nВажливо відзначити і відповідність цього матеріалу екологічним нормам. Латунь не токсична, вона не вступає в реакцію з водою і зберігає її чистоту. Але цим властивістю можуть похвалитися тільки ті сплави, в яких не використовуються шкідливі домішки.\nМи пропонуємо такі різновиди:\nодноважільні - регулювання води відбувається за допомогою одного важеля;\nдвовентильні - регулювання води відбувається за допомогою двох вентилів;\nз висувним виливом - ви можете зняти частину виливу і витягнути її на невелику відстань, повертаючи під потрібним кутом.\nУ каталозі ви знайдете безліч моделей з різним дизайном і кольоровою гамою - змішувачі для кухні можуть мати кольорове покриття, під золото, хром або бронзу. Ми пропонуємо різний дизайн, який буде гармонійно поєднуватися з будь-якою кухнею.\nМи виготовляємо продукцію європейської якості, яка відповідає чинним нормам і стандартам. При виробництві використовуються тільки екологічно чисті матеріали без шкідливих домішок.


На реставрацію колишнього вірменського монастиря з бюджету Львова виділили понад ₴1 млн - ZAXID.NET\nСуспільство — Оксана Войтко, 18:39, 18 липня 2017 0\nУ Львові реставрують колишній монастир вірменських бенедиктинок. Над відновленням пам'ятки XVII століття працюють експерти та студенти з Німеччини та України у рамках міжнародного українсько-німецького проекту.\n«Такі інструменти, за даними наших досліджень, застосовували тут декілька сотень років тому. Для обробки саме такого м'якого каменю ‒ полянського вапняку, який використовували у Львові», ‒ розповідає каменяр-реставратор Дірк Брюггеман.\n«Які складності у нас були при виконанні робіт? Перш за все, тут є кам'яний цоколь, викладений із великих кам'яних брил, які у свій час регулярно наші ЖЕКи малювали сажею», ‒ зазначає начальник управління охорони історичного середовища ЛМР Лілія Онищенко.


Із 6 квітня для учнів 5–11-х класів з усієї країни стартує проєкт "Всеукраїнська школа онлайн" – уроки з 11 предметів, які за чітким розкладом транслюватимуть українські телеканали та ютуб-канал Міністерства освіти і науки.\nЩоденно згідно розкладу будуть транслюватимуться уроки з: української мови, української літератури, історії України, всесвітньої історії, англійської мови, фізики, алгебри, геометрії, географії, хімії та біології.\nЗаняття для всіх класів можна буде переглянути на ютуб-каналі Міністерства освіти і науки. За кожним класом також закріплено телеканал чи медіаресурс, який у будні транслюватиме уроки для дітей, які з різних причин не мають можливості переглянути їх в інтернеті.\n5-й клас – "Плюс-Плюс" та "112 Україна";\n6-й клас – ZOOM та News One;\n9-й клас – "Рада" та "UA:Культура";\n10-й клас – "UA:Перший";\nУроки проходитимуть щодня, з понеділка по п'ятницю, до кінця карантину. Вони починатимуться о 10:00.\nРозклад занять на наступні тижні можна завантажити для: 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11-го класів, а також загальний розклад онлайн-школи.\nНа ютуб-каналі МОН в описі під кожним відео вчителі також залишатимуть домашні завдання на закріплення теми, які учні зможуть зробити, щоб краще опанувати матеріал. Завдання даватимуться за найпоширенішими в країні підручниками. Посилання на електронні версії цих підручників також можна буде знайти в описі під відео.\nОн-лайн уроки 9-11 класи


Робота з 6 ранку і до 23 вечора, без вихідних. Епідемія коронавірусу в Україні очима лікарів | Новини України - #Букви\nРобота з 6 ранку і до 23 вечора, без вихідних. Епідемія коронавірусу в Україні очима лікарів\n#Букви поспілкувалися з лікарями, які кожен день стикаються з хворими на коронавірус, щоб дізнатися, як в Україні борються з коронавірусом, що відбувається в лікарнях і чого нам слід очікувати від COVID-19.\nВівторок, 8 грудня 2020, 06:00\nЛише за останню добу на коронавірус в Україні захворіли 284 медпрацівники. При цьому понад 250 медиків від хвороби померли. “Щоразу, коли їдеш на виклик, не знаєш до кого потрапиш. Навіть, якщо викликали лікаря зі скаргами на високий тиск, то може виявитися, що насправді хтось квартирі хворий на ковід. І хоча ти в масці і в рукавичках, однак вони не захистять на 100% від інфекції”, – розповідає лікарка швидкої допомоги Оксана Сисак, яка сама перехворіла на коронавірус.\nОксана Сисак, лікар швидкої, працює у 11-му відділенні швидкої допомоги Києва\nУ вересні я захворіла на коронавірус і два місяці була відсутня на роботі. Коли на початку грудня я вийшла на своє перше чергування, то мені здалося, що я відпрацювала три зміни. Така страшенна втома – це один із симптомів перенесеної хвороби.\nПісля лікарняного в мене було відчуття, що потрапила в саму густину подій. За свою першу зміну мала 14 викликів. Швидку хворим доводиться чекати по 2-3 години. Однак проблем з госпіталізацією немає. Усіх хворих, яким потрібно було покласти в лікарню, вдалося госпіталізувати без проблем.\nУ порівнянні з вереснем дуже зросла кількість викликів з температурою. Викликають з температурою і 37,3, і 39. Дуже по-різному. Буває, що у пацієнта температура 37,3 уже два тижні і не спадає. Тоді і викликають швидку.\nАле є й зворотний бік медалі. Якщо раніше люди більш уважно ставились до свого здоров’я і викликали швидку за найменшої підозри, то зараз більше запущених випадків. Не знаю, чому так трапилось. Можливо, тому що люди вже втомились жити в таких напружених умовах і сприймають коронавірус як ще один з різновидів грипу. Також поширене таке явище, коли сімейний лікар призначає терапію від коронавірусу, пацієнт купує препарати, п’є їх один день з надією на чудо. Однак після одного дня полегшення не настає і хворий потрапляє в лікарню з важкою формою ковіду.\nБагато хворих починають займатись самолікуванням без консультації з сімейним лікарем. Наприклад, ми їздили на виклик до 13-річного хлопчика, в якого була температура майже 40 градусів. Батько давав йому жарознижуюче, але воно вже не мало результату. Дитина перед цим контактувала з хворими на коронавірус і їй уже потрібна більш комплексна терапія, а не лише жарознижуюче.\nЗ позитивного, то у нас з’явилися зараз одноразові захисні костюми, які ми використовуємо під час викликів до хворих на коронавірус. Ще навесні їх було дуже складно дістати, був дуже великий дефіцит. Також у нас з’явились безконтактні точні термометри. Це економить час та зусилля, особливо при викликах до маленьких діток.\nРазом з тим помітила ще таку крайність. Дехто з хворих на коронавірус боїться викликати швидку, щоб не побачили сусіди. Якщо вони про це дізнаються, то може початися цькування.\nАле загалом люди стали більш недбалими. Від цього мені стає дуже сумно. Ще перед роботою мала розмову з незнайомцем, який відмовляється носити маску. Він не розуміє, що коронавірус може протікати безсимптомно, а за цей час він заразить велику кількість людей. Вважаю, що якби люди дотримувались правил, носили маску і мили руки, то кількість випадків захворювання на коронавірус зменшилася.\nОлександр Золотарьов, лікар-терапевт, головний лікар медичного центру “Доктор Харьков”\nЛистопад був дуже напружений. Бувало, що за день приймав по 50 і більше пацієнтів. Приходилося працювати з 6 ранку до 11 вечора. Так триває вже 3 місяці, з другої половини вересня. Зараз пацієнтів стало дещо менше. Чому? Ще не знаю. Можливо, через те, що багато людей уже перехворіли на коронавірус і мають антитіла.\nЗвертаються пацієнти з дуже різними скаргами. Дехто приходить з безсимптомним ковідом і про хворобу дізнається вже після тесту. Втрата нюху, смаку, головний біль, сухий кашель – найбільш поширені симптоми.\nДехто потрапляв до мене у стані вираженої задухи. Для таких пацієнтів ми вирішили купити кисневий концентратор, щоб мати їм можливість надати допомогу на місці, не чекаючи приїзду швидкої, бо може бути запізно. Ми замовили його в кінці жовтня. Чекати довелося два тижні.\nЯ веду амбулаторний прийом пацієнтів. Про те, що відбувається в стаціонарі, про нестачу місць та нестачу кисню чув від своїх пацієнтів. В кінці жовтня мені подзвонив мій однокласник. У його мами сатурація упала до 78%. Швидка відмовлялась їхати. Пояснювали це тим, що в лікарнях немає місць. Але нам якось вдалось таки знайти місце у лікарні. Як потім виявилось, була вказівка згори не брати важких хворих, бо не вистачає кисню.\nЗараз поменшало людей, які вірять у різні теорії змови щодо коронавірусу. Люди частіше стали мити руки і ходити в масці. Хоча ще влітку в мене був пацієнт з ковідом, який відмовився від госпіталізації і поїхав маршруткою в Чугуїв. Без маски. Мені у розмові він пояснив, що відмовився лягати в лікарню, бо лікування надто дороге.\nЗараз інколи в соцмережах бачу, як постять фотографії з масових заходів, де ніхто не одягає маску. Мене дуже засмучує, коли люди нехтують правилами безпеки, не миють руки і не носять масок.\nОлег Яковенко, лікар-пульмонолог, завідувач відділення пульмонології Волинської обласної клінічної лікарні\nЗ квітня по кінець листопада через моє відділення пульмонології пройшло понад 600 пацієнтів. Це переважно пацієнти з важкою і критичною формою COVID-19.\nОстанні кілька місяців приходжу на роботу о 7.30, повертаюсь о 21-22 вечора і так кожного дня. Фактично працюю 24 години 7 днів на тиждень.\nЗа моїми спостереженнями, хворіють на коронавірус усі групи населення. Це і діти, і бабусі по 90 років. Однак серед хворих переважають люди у віці 40+. Особливо небезпечно, якщо ковід супроводжується якимись хронічними хворобами. В першу чергу мова йде про цукровий діабет та ожиріння. Якщо навесні і влітку ми спостерігали переважно кишкову форму хвороби, то зараз дуже почастішали пневмонії уже в перший тиждень хвороби.\nНайвища смертність серед пацієнтів у віці 70-80 років. Найменша – серед дітей та, як не дивно, людей старших 90 років. Нещодавно з мого відділення виписали бабусю 94-95 років.\nЧасто доводиться читати про проблеми з киснем, однак у моєму відділенні цього не було. Ми обладнали киснем 38 ліжок ще на початку квітня, коли тільки розпочалася пандемія. Зараз у моєму відділенні 48 ліжок. Інколи доставляємо ще одне ліжко і виходить 49. У зв’язку з пандемією прийшлось переобладнати під палати маніпуляційні та перев’язочні. Для цих ліжок ми закупили кисневі концентратори. Частину з них передала держава, а частину – спонсори.\nУ нашій лікарні стоять дві 10-тонні бочки з киснем і вони постійно заправляються. Мені здається, що в Україні немає жодної лікарні з таким резервом кисню.\nЩо ж до коронавірусу, то дуже схоже, що це надовго. Мені здається, що перехворіє багато українців. Однак головне питання не в цьому, а в тому, які будуть наслідки цієї хвороби і для легень, і для організму в цілому. Це так званий постковідний синдром. Ми ще не знаємо, які будуть його симптоми і нам з ними ще доведеться зіткнутись у майбутньому.\nЮрій Жигарєв, лікар-інфекціоніст\nЗ початку епідемії коронавірусу я у складі різних комісій я об’їздив майже 50 лікарень у різних областях України. Був у Франківській, Закарпатській, Львівській, Чернівецькій, Тернопільській, Одеській та Харківській областях. У всіх областях ситуація дуже різна, але загалом можна сказати, що вона критична. Темпи нарощування інфраструктури в лікарнях не встигають за темпами зростання захворюваності.\nЄ області, які ковід зачепив більше, є області, які менше. Серед перших – Чернівецька та Львівська області. Вони першими відчули на собі удар ковіду, тут більш налагоджена інфраструктура. Серед других – Херсонська, Миколаївська, Одеська область. Влітку пандемія їх обійшла і коли на початку осені хвороба прийшла до них, то тут виявились не готовими. Однак на допомогу в Одесі прийшли волонтери. “Корпорація монстрів” в Одесі на 90% перекриває потреби в кисні. До їхньої появи в Одесі в цьому напрямку нічого не робилося зовсім.\nВзагалі навесні ми упустили момент, коли можна було побудувати кисневі станції. На той момент у нас були і кошти і можливість. Зараз же все набагато складніше. Для будівництва такої станції необхідно два-три місяці. Для цього треба спочатку розробити проєкт, закупити обладнання тощо, а на це треба час.\nЩо ж до кількості хворих, то за моїм прогнозом вона буде лише зростати. Якщо буде більше хворих, то буде більше важких хворих, які потребують кисню. На 100 тисяч хворих припадає приблизно 5 тисяч хворих з важкою формою ковіду.\nЗа законами епідеміології, щоб кількість хворих зменшилась, необхідно вводити жорсткий локдаун. Тоді люди сидітимуть вдома, менше контактуватимуть між собою і через два тижні кількість хворих почне зменшуватись. Однак в цього питання є і соціо-економічний вимір. Для економіки такий локдаун може стати катастрофічним. Тому при прийнятті рішення треба враховувати обидва фактори.\nТеги: кисень, кисень, Коронавірус, коронавірусний фонд, лікарі, лікарні, ПЛР-тест