Передчуття війни у нас було задовго до її початку. Навчаючись на другому курсі Житомирського педінституту, я в другу зміну разом із 120-ма студентами закінчила річні курси медсестер запасу Радянської Армії. Це було в липні 1940 року. А майже через рік, 1 квітня 1941-го, у величезній спортзалі інституту влаштували санпропускник для миття поранених, – отже, у верхах знали, що скоро почнеться війна…\nВона почалася 22 червня, а уже 30-го студентам наказали викинути з усіх трьох поверхів крізь вікна всі книжки, столи, парти, кафедри і взамін розставити залізні ліжка на дротяних сітках, накритих матрацами. А 1 липня завезли все госпітальне обладнання, майно, ліки та продукти. Начальником госпіталю за №2034 призначили Бориса Ізраїльовича Словака, директора Житомирського медичного технікуму. Також 1 липня всіх студентів (1200 осіб) відпустили додому; лише поодинокі з них пішли до Житомирського військкомату, щоб їх узяли на фронт. Я з чотирма студентками, які теж закінчили школу медсестер запасу, відразу влаштувалася в цей госпіталь на роботу, а понад 100 інших наших курсисток роз’їхались хто куди.\n2 липня з-під Новоград-Волинської частини фронту госпіталь прийняв перших поранених і хворих. Лікарка на ніч доручила мені доглядати важко хворого на ангіну (то був студент якогось білоруського педінституту); всю ніч я старанно напувала його міцним розчином червоного стрептоциду (навіть сульфідину тоді ще не знали!), а вранці він помер.\nЦілу ніч з 3 на 4 липня всі працівники госпіталю та залучений військкоматом загін чоловіків вантажили госпітальне майно та поранених у довжелезний ешелон (понад 100 вагонів): поранених заносили у вантажні закриті вагони, а медпрацівники знаходили собі притулок на відкритих площадках вагонів серед натовпу людей, що з клунками та дітьми тікали від фашистів. Два паровози тягли цей ешелон, який рушив біля 11-ї години в напрямку Білої Церкви, щоб обминути Київ, який німці посилено бомбардирували.\nМи проїхали кілометрів десять від Житомира, як на нас напали під Станишівським молодим ялиновим лісом три фашистські літаки: люто бомбили, густо діставали кулеметними кулями, – над лісом лунав жахливий крик поранених людей, смертельно конали вбиті. Пам’ятаю ясно, як притислася до землі, бо просто наді мною загудів над самісінькими верхів’ями ялин ворожий літак, на пузі якого було намальовано фашистську свастику, а фашист-льотчик висунув з кабіни голову в шоломі й дивився вниз, куди цілити…\nМені йокнуло в серці: за секунду помру! Але пронесло – лежала в тому місці, де літак, уже скинувши бомби, вирівнював свій політ, готуючись прицільно стріляти з кулемета, і вже за два-три метри далі від мого місця застогнали поранені розривними кулями…\nКоли фашисти безкарно полетіли (бо з лісу ніхто жодного разу по них навіть не вистрелив!), вцілілі паровози на вцілілих коліях заклично загуділи, щоб люди вернулися до від’їзду: знову зчинився неймовірний лемент від переляку – аби не відстати від ешелону. Коли я врешті опинилася на своїй площадці, подруги-медсестри милосердя перев’язували хлопчика – десятирічного єврейчика з дуже гарними очима, груди якого наскрізь пробила куля. Поблизу нього незтямна мати тиснула до грудей меншу, семирічну, доньку й нездатна була хоч би вимовити ім’я сина.\nЯ, сидячи, дивилась на ліс, з якого кивали військовики-рятувальники: мовляв, ми підберемо поранених і вбитих, а ви скоріше їдьте, втікайте звідси! В кінці лісу на високому приколійному піщаному насипу промайнула ще одна незабутня постать пораненої жінки: вона міцно тримала лівою рукою на грудях своє сповите малятко, а правою з усіх сил гребла по насипу, щоб ухопитися якось за вагон; та права її нога була серед стегна перебита навпіл, трималася лише на шкірі, з неї юшила кров…\nУ Білій Церкві в руки воєнізованого загону було передано всіх убитих і поранених, яких везли в поїзді; передали для поховання також і того хлопчика, ім’я якого так і не спромоглася назвати мама. Коли я вже демобілізувалася з армії й обідала в їдальні у Ленінграді, раптом побачила точнісінько такі гарні очі у солдата, що сидів за столом напроти мене… Привидівся?!\nГоспіталь наш завезли в Лубни Полтавської області й розмістили в чотирьох будинках середньої школи над Сулою. У Лубнах першим прифронтовим поїздом госпіталь одержав не тільки поранених, а й 18 хлопців-казахів, хворих на епілепсію. Поранені й хворі були завошивлені так, що воші лазили навіть в онучках та рубцях чобіт і черевиків. Довелося їм усюди на тілі повистригати волосся. Ми навіть не відпочили, як привезли нам ще кілька автобусів хворих чоловіків з лубенського лісу (там зібралося їх кілька тисяч, переважно середнього віку, одягнених і взутих абияк: їх пригнали маршами з різних західніших районів, аби вони потрапили згодом до Радянської Армії, а не до німців, які наступали). Ці чоловіки також були завошивлені, простуджені, бо спали просто неба, не мали чим укритися; мали хворі шлунки, тому що їм на харчі видавали тільки сухі концентрати з гороху або перлових крупів.\nПостало питання, як очистити взуття від вошей? Начальником матеріальної частини госпіталю був Овруцький – учитель історії, а не санітарний лікар… Отож перемішали всі чоботи й черевики та й завезли в гарячу міську дезкамеру. Воно там перепеклося, поморщилося, його не можна було взути.\nНаступного дня під час обходу цих хворих із лубенського лісу з лікарем Адаменком (він тривалий час до війни працював сільським фельдшером) я дізналася, що будь-яке шлунково-кишкове захворювання легко вилікувати, якщо хворому давати тричі на день по столовій ложці рідини ріванолю (1х1000 або 1×500), який хірурги на перев’язках прикладають до ран. Та третього дня госпіталеві було наказано відправити потягом у глибокий тил важкопоранених і хворих, які далі не зможуть воювати на фронті. Отже, на підході потяг, треба було всіх одягнути та взути. Коли кинулися до взуття, розпочалося пекло: фронтовики вимагали своїх чобіт, відмовлялися від черевиків із обмотками, та ще й непідходящих розмірів, зчинялися бійки – лікарі були у відчаї, ридали медсестри.\nТого дня мені доручили палату казахів-епілептиків, без допомоги лікаря. І якби я не запам’ятала з дитинства маминої науки, що хворого в гострому приступі епілепсії не можна ні чіпати, ні, тим більше, боятися, бо від страху (особливо в сонному стані) ця хвороба часто перекидається на здорову людину й вона захворює, якби я оце була забула, то не залишилася б живою й здоровою. Бо напад хвороби (через невдоволення взуттям) почався в одного хворого, за ним розпочалися напади ще в кількох, а за якусь хвильку усі вісімнадцятеро хворих уже качалися, билися в жахливих конвульсіях на ліжках і на помості. Я мало не зачманіла й не збожеволіла в тій катавасії, поки з’явилися санітари, що мали силу забрати хворих у вагон поїзда.\nВнаслідок відступу радянських військ госпіталь швидко перемістили в селище Савинці Харківської області (у залізничний куток) і розмістили у новій триповерховій школі. Першої ж ночі прямував ешелон на фронт з військом, кіньми, всілякою зброєю, в тому числі зі снарядами та мінами. Серед ночі налетіли на цей ешелон фашистські бомбардувальники і прямим потраплянням у вагони розгромили весь ешелон: страшно рвались не лише бомби фашистів, а й снаряди й міни, що були заготовлені в ешелоні для фронту; далеко від вагонів падали спалені, обсмалені, розірвані на частини тіла людей і коней, їхні кишки; навіть земля горіла під вагонами й навколо них. Після третьої години ночі, коли вже давно полетіли геть фашистські літаки, яким не заважали розбомбитися ні радянські винищувачі, ні зенітки, коли вже догоряв ешелон і стало можливо під’їхати до нього автобусами, наш госпіталь поїхав підбирати поранених. Привезли небагато – всього понад тридцять чоловік, їм нашвидкуруч госпітальні лікарі надали першу допомогу, але госпіталь не розгорнули для складних операцій, бо небезпечно було увімкнути електричне освітлення, коли ворожі літаки чатували в повітрі. Мене поважна славна лікарка Поліна Петрівна Жеронкіна покликала наглядати за найважче скаліченими та пояснила, як саме допомагати кожному: ось у цього протікає кров з поранених ніг та рук – щоб він не вмер до ранку, треба отак ослабляти або посилювати затискання руху крові у жилах; а оцей чоловік зовні не має ран, але треба пильнувати за його диханням… Як лікарка нарешті пішла відпочити, я невтомно ходила з палати в палату, чим могла і як уміла допомогти – допомагала. Але перед самим світанням обізвався до мене чоловік, що не мав ран на тілі: «Сестричко, запиши скоренько мою адресу: «Північно-кавказький край…» На цьому він замовк, тричі глибоко зітхнувши, і замовк навіки… На розтині його тіла легені були залиті кров’ю від розірваної печінки, відбитої, коли ним швирнуло з вагона.\nГоспіталь так і не розгорнули, поранених прооперували в операційній місцевої лікарні. Другого дня комісар госпіталю Кирикеша (він носив на гімнастерці орден Леніна, зароблений на Харківському тракторному заводі, мав освіту за сім класів) поїхав у Красний Лиман, щоб добитися вагонів для перевезення госпіталю на схід, за Волгу, бо пішли чутки про намір фашистів висадити у Савинцях свій десант. Під ніч наступної доби переляканий начальник госпіталю посадив свою дружину-лікарку з п’ятирічним синком Борею (через багато років я зустрілася з ним як з лікарем-психіатром, що жив поблизу мене в Києві, а працював у Глевасі) та частину лікарів і медсестер у найбільший госпітальний автобус, став на підніжку автобуса з націленим на шофера наганом і втік туди, де був комісар (покинув навіть начмеда, лікарів рентгену та інших 18 осіб, зокрема й мене). Та через добу надвечір, коли я вже наварила вечерю для всіх, хто залишився, несподівано з’явився начальник госпіталю, назад пригнаний комісаром, і першим у мене попрохав прямо з котла насипати йому їсти…\nЗа тиждень госпіталь уже переїхав Волгу й попрямував у Сибір. Коли переїздили Волгу, нас настиг фашистський літак; чергою з кулемета влучив у віконце вагона, перед яким сиділа єдина дворічна дитина в поїзді (хлопчик), і вбив його.\nПоспіхом госпіталь наш завезли в Ленінськ-Кузнецьк, розмістили у чотириповерховому будинку готелю, в якому колись жили американські інженери, які будували металургійні заводи біля міста. Скоро госпіталь заповнився пораненими, які потребували тривалого лікування. Аж тут у місто приїхав джаз славнозвісного Утьосова. У підвалі госпіталю була зала на 500 місць, із гарною сценою. Тут і відбувся (після обіду) шефський концерт. Начмед розпорядився, щоб кожна медсестра йшла в залу зі своїми пораненими й сідала в однім ряду з ними. У моїй палаті на четвертому поверсі лікувався Василь, якому міною поранило пальці й долоні обох рук, коли він підвівся в атаку з окопу; обидві руки від початку пальців і до ліктів були в твердому суцільному гіпсі. Цей хлопець не міг сам умитися, вдягнутися, його годували сестри, а найжахливішим – морально! – було те, що мусив оправлятися в нужнику лише з допомогою молоденьких санітарок. Його дні та ночі гнітили думки: як же він зможе жити далі? Мені випало сісти в шостому ряду, коло мене праворуч сів той Василь. Сам Утьосов не брав участі в концерті, замість нього чудово співала його молода красива донька Едіт, яку батько називав «найкращим своїм творінням». Коли в розпалі концерту вона пречудово-ніжно заспівала всіма улюблену пісню «Синий платочек», я помітила, що з очей Василя закапали сльози, а коли залунали оплески, він підвівся й пішов із зали. Минуло 10, 15, 20 хвилин, а він не вертався. Я дуже занепокоїлась; пригнувшись, вийшла й побігла в палату і там застала його, коли він уже з допомогою зубів і пальців ніг розідрав навпіл простирадло й на високім бильці залізного ліжка приготував собі петлю… Якби та біда сталася з ним, мене жорстоко засудив би військовий трибунал! Лиш Господь Бог помилував його і мене!\nМісяць я годувала Василя своїми руками, а коли з його рук зняли гіпс, розминала по черзі всі фаланги пальців, масажувала долоні, водила на заняття до спеціальної стінки вправ розвитку руху пальців і рук (стінки перекладин), поки врешті він зміг сам тримати ложку й застібати чи розстібати гудзики штанів. До нього поверталася віра в життя. А через два місяці особовий склад працівників госпіталю одержав наказ із Сибіру переїхати до Вологодської області. Коли ми вирушали в далеку дорогу, ближче до фронту, прощалися з пораненими, яких лікували, Василь привселюдно низько вклонився мені, став на коліна й поцілував мені ноги. Це був перший юнак у моєму житті, котрий поцілував мене в ноги!\nНаш госпіталь висадили з потяга в Харівському районі Вологодської області над глибокою повноводою рікою Кубинкою й передали в наше розпорядження будівлі дитячого тубсанаторію, де раніше були церковно-монастирські володіння (під горою в старій хатині ще доживали свого віку дві понад дев’яносторічні черниці, що плели людям гарні вологодські мережива (з того жили). Розмістили нас мешкати в селянських «ізбах» на других поверхах, не призначених для постійного проживання самих господарів. Наша господиня Смирнова відімкнула нам двері, і ми біля вікна при південній стіні здивовано побачили портрет царя Миколи II – на весь зріст, у мундирі при золотих еполетах – й почули перше запитання: «Так что, немцы уж в Тихвине? Снова будет царем Николай II?» Я пояснила їй, коли і як розстріляли більшовики царя та його родину, а вона дивилася прямо в вічі й не вірила!.. За місцевим звичаєм навіть хлопчик-недоліток вважався господарем двору, тому на сімейній нараді він сідав посеред кімнати, і з ним радились, як із «мужчиною», слова його вважались остаточними, вирішальними.\nНа другому поверсі в другій половині було відхоже місце – проріз у стелі над яслами, над головою корови, щоб сеча людини, як корисний мінерал, присмачувала сіно. Купалися в банях, а після миття залазили в прогріту піч, звідти вилазили червоно-гарячі, накидали на себе рядно, бігли через город й пірнали у воду Кубинки – обтрушувались, витирались, одягались, тобто гартували здоров’я.\nУвечері молодь збиралась у гурти: багато дівчат на порі, а хлопці – на фронтах, то хлоп’ята-підлітки підстрибували, як молоденькі півники, грали на гармоніях; рухалися гурти молоді з піснями назустріч гуртам поблизьких «деревень», співали спочатку частівки: «Серый камень, серый камень, серый камень пять пудов, серый камень столь не тянет, как проклятая любовь…» І зненацька вклинювалося гучно: «Выпрягайте, хлопцы, коней та й ложитесь спочивать, а я пойду в сад зеленый, в сад криниченьку копать». Ми аж здригнулись від подиву, від почутого!\nЗа дві доби ми впорались, щоб можна було приймати поранених у госпіталь, навіть один день відпочивали: переправились на другий берег річки до лісу. Боже, які ж там цвіли конвалії: вище колін, невидано запашні! Ми нарвали їх цілі оберемки, поставили у кожній палаті, раділи… А надвечір прийшов начмед і дав сестрам по наряду поза чергою, викинуто було всі квіти геть (а ми ж не знали, що навіть здорові люди за ніч могли померти від сильного запаху конвалій).\nЧерез три дні госпіталь наповнився виснаженими ленінградцями (було найважче стежити за ними, аби хтось зайвого не вхопив з’їсти, бо від цього вони вмирали) та пораненими в щелепи, яких доводилося годувати тільки через ніздрі. Це була справжня мука і для поранених, і для медсестер, а порятунку від неї ні від кого було сподіватися, бо, наприклад, Ганя Янушевська поскаржилася начальникові госпіталю, що в неї дуже розболілась голова і вона не може працювати з такими каліками, то у відповідь почула: «Розумна голова ніколи не болить, болить тільки дурна голова!»\nМинуло два місяці, і госпіталь перекинули до Тихвіна, ближче до фронтової зони Волховського фронту. Там переглянули склад медпрацівників новоприбулого госпіталю, відібрали з них значну частину для посилення центрального сортувального евакогоспіталю 3415, де начальником був Лєкарев (до війни працював директором Вінницького медінституту). Так у серпні 1942 року я опинилася в новому для мене госпіталі. Мені було приємно, що начмедом його став вельмишановний начмед розформованого госпіталю 2034.\nЧерез тиждень мене покликав на бесіду комісар Клинков (старий більшовик, учасник громадянської війни). З перших слів мені стало ясно, що він уже ознайомився з моєю біографією: знав, що я закінчила три курси педінституту, очолювала комсомольський комітет. Вчена рада мені призначила сталінську стипендію; добре працювала медсестрою в попередньому госпіталі. От він показав рукою на географічну карту й запитав: «Де місто Ліверпуль? (Відповіла); «Яка протока розділяє дві Америки?» (Відповіла); «Де Па-де-Кале?» (Показала). Далі запитав: «Что такое глагол?» Я усміхнулась і відповіла, а він помітив мою усмішку, й довелося пояснити, що це запитання поставили на екзамені з російської мови, коли я 1935 року вступала в Бердичеві до педагогічного технікуму. Після цього він порадив, щоб я пам’ятала, що після закінчення війни маю стати педагогом. Після цієї бесіди, крім суто сестринських, мені дуже часто стали доручати важливу відповідальну працю на громадських засадах. Чого тільки не доручали мені в госпіталі!\nВід редакції. 22 червня 80 років тому розпочалася Велика Вітчизняна, німецько-радянська війна. Та зараз не про термінологію. Вона, термінологія, не применшить трагізму кривавих подій 1939 – 1945 років, які випали на долю нашого народу на фронтах і в тилу. Все менше очевидців, а учасників – тим паче, тих подій. Пішла за межу вічності у 2000-му й Марія Устимівна Каранська.\nДля випускників факультету журналістики Київського державного університету шістдесятих – вісімдесятих років минулого століття Марія Устимівна – особа легендарна. Доцент Каранська була дуже вимогливим викладачем, блискучим лектором, глибоким знавцем рідної української мови, зокрема синтаксису. Вона вміла спонукати студентів до навчання, щедро передавала свої знання.\nУ вестибюлі факультету журналістики КДУ був традиційний на ті часи стенд «Вони захищали Батьківщину». Серед портретів викладачів-фронтовиків Дмитра Михайловича Прилюка, Олега Кіндратовича Бабишкіна, Павла Федоровича Автомонова, Володимира Андрійовича Рубана був і портрет фронтової медичної сестри Марії Устимівни Каранської. Юне дівоче обличчя виглядало із чи то хустки, чи то якогось чудернацького очіпка, який нагадував чомусь вбрання сестер-жалібниць періоду Першої світової. Було якось дивно, що оця красива дівчина на фото – нинішня факультетська «гроза».\nЯкось на лекції Марія Устимівна поділилася досить нестандартною думкою. Вона скоріше не розмірковувала, а стверджувала, що війна – то не лише бої, наступи й відступи, масштабні баталії чи перестрілки, а страшенно важка, виснажлива робота. Власне про це і її спогади.\nНині «Зоря Полтавщини» розпочинає публікацію спогадів Марії Каранської про воєнне лихоліття. Спогадів правдивих, відвертих, болючих, безкомпромісних. Тих, які «ніколи знову», а не «можем повторіть». Подбали, щоб матеріал побачив світ, студенти доцента Марії Устимівни Каранської 1972 – 1977 років, журналісти, письменники – наша колега Лідія Віценя та її однокурсник Олександр Балабко.\nПереконані, «Сестра милосердя у прицілах війни» не залишить наших читачів байдужими…


Роздуми на передодні 11 вересня | Духовний Дзвін\nЧи бачили ви, як дочка Білла Грема, яка брала участь у ток-шоу, присвяченому подіям 11 вересня, на запитання ведучої Джейн Клейсон: «Як Бог міг дозволити такому статися?»,- дала дуже глибоку і проникливу відповідь.\nВона сказала: «Я щиро і глибоко вірю, що Бог так само, як і ми, дуже сумує про те, що сталося. Але ж ми роками виганяли Бога з наших шкіл, з нашого уряду, з нашого життя. І я думаю, що Бог, будучи джентльменом, просто відступив. Чи можемо ми очікувати від Бога благословення і захисту, якщо ми при цьому вимагаємо, щоб Він нас покинув?».\nДавайте згадаємо… Все почалося, коли Медлін Мюррей О’Хара (вона була вбита) заявила, що в школі не місце молитві. І ми сказали: «Добре».\nПотім хтось сказав, що краще б у школі не читати Біблію (Біблію, в якій сказано: «Не вбивай», «Не кради» і «Люби ближнього твого, як самого себе»!). І ми сказали «Добре».\nПотім доктор Бенжамін Спок сказав, що нам не слід застосовувати тілесні покарання до наших дітей, коли вони погано поводяться, тому що цим ми пошкодимо їх маленьким особистостям – ми можемо зіпсувати їх почуття власної гідності (син доктора Спока покінчив життя самогубством). І ми сказали: «Він – фахівець і знає, про що говорить». І так ми знову сказали: «Добре».\nПотім хтось сказав, що вчителям і директорам не можна карати наших дітей. А адміністрації шкіл суворо заборонили своїм викладачам навіть торкатися учнів, які провинилися, тому що їм не потрібна погана реклама і тим більше вони не хочуть відповідати за це перед судом (є велика різниця між покаранням і дотиком, прочуханкою, приниженням, биттям і т.д.). І ми сказали: «Добре».\nТоді якийсь мудрий член шкільної ради сказав: «Хлопці завжди будуть хлопцями і завжди будуть цим займатися. Так що давайте дамо нашим синам стільки презервативів, скільки вони хочуть, щоб вони могли розважатися, як їм завгодно.\nА нам не доведеться розповідати їхнім батькам, що вони отримали їх в школі». І ми сказали: «Добре».\nПотім хтось, із обраної нами верховної влади, сказав, що не важливо, що твориться у нашому приватному житті, якщо ми добре робимо свою роботу. І, погоджуючись з цим, ми сказали, що нам не важливо, хто (включаючи президента) чим займається у приватному житті, якщо у нас є робота і з економікою все гаразд.\nТоді хтось сказав: «Давайте друкувати журнали з зображенням оголених жінок і будемо називати це здоровою практичною високою оцінкою краси жіночого тіла». І ми сказали: «Добре».\nТоді деякі пішли з цієї високої оцінкою ще далі і почали публікувати фотографії оголених дітей, а потім і ще далі, помістивши їх в Інтернет. І ми сказали: «Добре, у них є свобода слова».\nПотім індустрія розваг сказала: «Давайте робити фільми і телепрограми, які пропагують насильство, богохульство і заборонений секс. Давайте записувати музику, яка заохочуватиме до вживання наркотиків, зґвалтування, вбивства, самогубства та сатанізму». І ми сказали: «Це всього-на-всього лише розвага, негативного ефекту ця музика не принесе, всерйоз її ніхто не сприйме, так що продовжуйте в тому ж дусі».\nІ тепер ми сміємо запиттати себе, чому у наших дітей немає совісті, чому вони не можуть відрізнити зла від добра, чому вони, не замислюючись, вбивають незнайомців, своїх однокласників і самих себе. Можливо, якщо ми всерйоз і надовго задумаємося, то ми зможемо в цьому розібратися. Я думаю, що тут справа в тому, що «що посієш, те й пожнеш».\nОдин молодий чоловік написав: «Дорогий Господь, чому Ти не спас маленьку дівчинку, вбиту прямо у себе в класі? Щиро Твій, турботливий студент». Ось відповідь: «Дорогий турботливий студенте, Мене прогнали і не пускають в школи. Щиро твій, Бог».\nСмішно, як люди легко позбавились Бога, а потім дивуються, чому світ перетворюється на пекло.\nСмішно, коли ми віримо в те, що говорять газети, і сумніваємося в тому, що говорить Біблія.\nСмішно, коли хтось каже «Я вірю в Бога», але сам слідує за сатаною, який теж, між іншим, «вірить» в Бога.\nСмішно, коли дурні жарти поширюються зі швидкістю світла, але люди двічі подумають, чи можна поділитися з друзями статусом, в якому йдеться про Бога.\nСмішно, коли все непристойне, грубе, похітливе і вульгарне спокійно знаходиться в Інтернеті, а у школі чи на роботі відкрита дискусія про Бога неможлива.\nІз соц. мережі facebook\n← Що знищила людина на Землі за останні 50 років?\nКоротка Історія Сотворення →


Стань зіркою Toyota! - dt.ua\n9 жовтня 2012 в 09:11\nЗ 15 вересня по 14 жовтня 2012 року в офіційній дилерській мережі ПІІ «Тойота-Україна» пройде акція «Стань Зіркою Toyota». Toyota запрошує всіх жінок в офіційні дилерські центри для участі в акції.\n«Стань зіркою Toyota» - акція, організована спеціально для всіх жінок, шанувальниць бренду Toyota. Для того щоб взяти участь в акції, необхідно відвідати один з 33 офіційних дилерських центрів Toyota і пройти тест-драйв. Після проходження тест-драйву прихильниця бренду Toyota гарантовано отримає модний аксесуар від провідного українського дизайнера Айни Гассе, а саме сучасну сумку для шоппінгу.\nТакож всі дами, що пройшли тест-драйв під час дії акції, запрошуються на зоряну фотосесію, щоб відчути себе справжньою зіркою з обкладинки журналу. Зоряні фотосесії будуть проходити в офіційних дилерських центрах Toyota щосуботи та неділі з 15 вересня по 14 жовтня 2012 року з 12:00 до 19:00. За погодженням учасниць акції фотографії зі зоряних фотосесій будуть опубліковані на спеціальній сторінці акції www.star.toyota.ua.


Програма Avon «Літо твоїх мрій». Сегмент «Експерт» 09-11/2018\nПрограма Avon для сегмента «Експерт» К09-11/2018\nAvon для сегмента «Експерт» у Кампаніях 09-11/2018\nУчасники Програми: всі Представники Avon, які розподілені до сегмента «Експерт» станом на 15 червня 2018 року, згідно з Процедурою розподілу на сегменти зареєстрованих Представників.\n1. Будь активним кожну Кампанію з 15.06.2018 по 26.07.2018 включно.\n2. Розміщуй замовлення накопичувально за цінами Каталогу на суму залежно від обраного рівня.\n3. Оплати це замовлення до розміщення нового замовлення у період з 27.07.2018 до 16.08.2018 включно.\n4. Вкажи код набору у своєму наступному замовленні в період з 27.07.2018 до 16.08.2018 включно та отримай його разом із цим замовленням за 30 грн.\nПерший рівень. Сума - 3000 грн.\nНабір Першого Рівня\n1. Парфумна вода Perceive для Неї, 50 мл.\nЦей впевнений аромат відкривається нотами жовтої фрезії і холодними акцентами білого перцю. У серці аромату лежать ароматна груша, яка гармонійно поєднана з ванільною орхідеєю, чуттєвим мускусом і теплим сандаловим деревом.\n2. Об'ємна туш для вій «СуперШок», Чорна.\nТуш для вій для супероб'єму! Збільшує об’єм вій до 12 разів, швидко і рівномірно наноситься, не утворює грудочок.\nКод набору: 07360\nДругий рівень. Сума - 5000 грн.\nНабір Другого Рівня\n3. Туалетна вода Full Speed Nitro, 75 мл.\nЩо ти відчуваєш, коли натискаєш газ на максимум і під гучний рев мотора входиш в крутий поворот? Ці емоції втілилися в ексклюзивній ноті Nitro Bullet, яка спочатку занурює тебе в свіжість перцевої м'яти, а потім огортає теплом деревних нот.\nКод набору: 07361\nБезкоштовна онлайн-реєстрація в Avon - перший крок на шляху до твоїх успіхів. Зареєструйся Представником прямо зараз й отримай знижку 26% та подарунки по Програмі розвитку Нових Представників одразу після реєстрації.\nРегулярні замовлення та участь у Програмах та Акціях від Avon гарантують знижки до 30% та подарунки кожної Кампанії.


Як правильно лікувати червону пітницю? » журнал здоров'я iHealth\nЯк правильно лікувати червону пітницю?\nЧервона пітниця являє собою захворювання, яке характеризується роздратування шкірного покриву, виникає внаслідок рясного потовиділення, в поєднанні з низьким випаровуванням рідини. Найчастіше подібна патологія зустрічається у дітей зважаючи на особливості їх будови шкіри. Однак червона пітниця у дорослих – це також досить часте явище.\nТак виглядає червона пітниця у дорослої людини.\nРоздратування виникає тому, що при рясному потовиділенні відбувається закупорювання потових залоз. В результаті виникає відповідна реакція, яка проявляється у вигляді червоних висипань. Лікування патології рекомендується проводити при появі перших ознак пітниці. Важливо відзначити, що, незважаючи на загальну подібність симптомів даного захворювання та інфекційних патологій, розглянутий недуга є незаразних.\nМеханізми розвитку захворювання у дорослого і дитини схожі. Пітницю прийнято розділяти на три типи, які відрізняються між собою характером прояву:\nЧервона — дана форма пітниці протікає з середнім ступенем тяжкості. Для неї характерна поява на шкірному покриві вузликів і пухирців, всередині яких знаходиться серозна рідина. З часом ці утворення лопаються. Найчастіше вони з’являються в області паху, на складках шкіри та інших місцях, регулярно піддаються тертю. Шкірний свербіж при червоної пітнику яскраво виражений.\nПапульозний — відноситься до числа найбільш важких випадків ураження шкіри розглянутою проблемою, так як вона зачіпає глибокі шари епітелію. В основному подібний недуга виникає у людей, які тривалий час проживають в умовах підвищених вологості і температури, однак їх організм не зумів пристосуватися до нового для себе клімату.\nКристалічна — є з точки зору тяжкості перебігу найбільш легкою формою пітниці. Для неї характерне утворення на шкірі дрібної висипки, має перламутровий відлив. Свербіж при такій формі патології або не проявляється, або слабо виражений.\nЛікування недуги визначається в залежності від виявленого типу пітниці.\nОднак при певних ситуаціях дана система починає працювати зі збоями. Це відбувається внаслідок часткової або повної закупорки потових залоз, наслідком чого стає поява ділянок з роздратуванням. Воно виникає з-за того, що на окремій частині тіла у великій кількості накопичуються солі, які входять до складу секрету потових залоз, і біологічні речовини.\nЗ часом роздратування посилюється. Це пояснюється тим, що скупчення поту сприяє активному розмноженню патогенних мікроорганізмів.\nПричини, що викликають утворення червоної пітниці, можна розділити на дві великі групи.\nПітниця виникає при тривалому перебігу інших патологій. До числа останніх відносяться:\nГіпергідроз, або підвищене потовиділення.\nПорушення обміну речовин. Виділення поту також являє собою один з типів обмінних реакцій організму.\nПорушення функцій ендокринної системи, викликані перебігом цукрового діабету або гіпертиреозу.\nХронічні патології нервової системи.\nПідвищена температура, лихоманка. В подібних станах організм з метою власного захисту починає активно виділяти піт.\nЗахворювання, які призвели до того, що пацієнтові потрібно регулярно перебувати в лежачому положенні. Це можуть бути різноманітні травми, інсульти та інше.\nДо числа цих причин відносяться в основному умови проживання людини і його спосіб життя:\nспека і сухість;\nносіння тісного одягу, виконаної з неякісних матеріалів;\nтривале носіння одягу, що вбрала в себе піт;\nтісне взуття з поганою вентиляцією;\nзастосування косметичних препаратів, багатих на жири;\nЛікування червоною пітниці передбачає виключення природних факторів, що провокують розвиток патології.\nвиникнення на поверхні шкіри бульбашок, розмір яких не перевищує 2 мм;\nнавколо бульбашок розташовується шар червоної, воспалившейся шкіри;\nвсередині утворень знаходиться серозна рідина;\nв разі приєднання бактеріальної інфекції на поверхні шкіри утворюються мокрі скоринки.\nУ жінок, які страждають від ожиріння, частіше всього шкірні висипання, характерні для червоної пітниці, утворюються в районі паху. Таку висип необхідно лікувати, так як самостійно вона не проходить.\nЯк вже було сказано, до пітнику нерідко приєднується бактеріальна інфекція. Про наявність останньої крім висипу свідчать наступні ознаки:\nпомутнее або пожовтіння рідини, що знаходиться всередині бульбашок;\nЛікування пітниці, насамперед, передбачає усунення провокуючих факторів. Для цих цілей від пацієнта потрібно змінити гардероб, знизити фізичну активність, регулярно провітрювати приміщення і виконати інші процедури, призначені лікарем.\nТакож лікування вимагає дотримання спеціальної дієти. Вона передбачає відмову від вживання жирної і гострої їжі. Замість цього раціон хворого повинен включати в себе сливу, сочевицю і щавель. З напоїв рекомендується пити морквяний і гранатовий соки.\nДодатково в цілях усунення червоної пітниці призначаються медикаментозні препарати з числа:\nволодіють ефектом підсушування шкіри;\nУ разі, якщо виявлено тривалий перебіг патології, що сполучається з бактеріальним ураженням шкіри, призначається прийом антибіотиків. Крім того, проводиться терапія супутніх захворювань, які спричиняють появу висипки на шкірі.\nПеретин нервових волокон. Здійснюється шляхом хірургічного втручання. Метод рекомендований тільки в особливо складних випадках. Ефект від проведення такої операції спостерігається протягом усього життя.\nРуйнування залоз шляхом впливу лазерного випромінювання. Застосовується в основному для пахвовій області і дає досить тривалий ефект.\nІн’єкції ботокса. Ефект від такої процедури триває не більш 8 місяців. Вона передбачає введення під шкіру спеціального препарату, що блокує дію відповідні нервові волокна.\nВище були наведені найбільш радикальні методи усунення підвищеного потовиділення. Боротися з проблемою дозволяють наступні способи:\nФізіотерапія — В ході процедури на точки скупчення нервових закінчень виявляється певний вплив. У результаті подається сигнал у відділ головного мозку, який регулює потовиділення.\nФітотерапія – це лікувальний підхід, що дозволяє усунути проблему в домашніх умовах. У цих цілях застосовуються рослини, що володіють антисептичними властивостями: нагідки, чистотіл, звіробій, ромашка, череда. З них готуються або настоянки для прийому всередину, або протирання.\nЗастосування антисептиків — Ще один метод, який застосовується в домашніх умовах. Для усунення висипки можна використовувати слабкий розчин марганцівки, борну кислоту, фукорцин та інші засоби, рекомендовані лікарем. При бажанні можна застосовувати різноманітні присипки в місцях ураження шкіри.\nСтавитися до лікування даного захворювання варто серйозно, не нехтуючи всіма пунктами терапії, прописаної лікарем. Правильно проведені заходи не залишать від кропив’янки жодного сліду.


Бойовики ДНР заблокували КПВВ: у МінТОТ повідомили подробиці\nБойовики «ДНР» заблокували КПВВ: у МінТОТ повідомили подробиці\n12:31 | 02.07.2020\nВидео 13:16 | 17.05.2021\nСтаном на 1 липня підконтрольна Російській Федерації окупаційна адміністрація в окремих районах Донецької області України блокує роботу КПВВ на лінії розмежування. Такі дії суттєво погіршують гуманітарну ситуацію, повідомили у Мінінтеграції України.\nЗ боку української влади зроблено усе необхідне, аби забезпечити безпечний рух через КПВВ. Зокрема, встановлено максимально лояльний режим перетину для дітей, які планують вступати до українських вишів, для інших категорій запропоновано прозорий порядок і умови проходження самоізоляції з метою забезпечення безпеки під час епідемії COVID-19. Перетин КПВВ у Луганській та Херсонській областях за цими правилами забезпечується у штатному режимі.\nЩо стосується Донецької області, то спочатку тією стороною було встановлено вимогу в’їзду на тимчасово окуповану РФ територію України виключно за списками з подальшою обов’язковою обсервацією протягом 14 днів у лікарнях. Наразі всі КПВВ з боку ТОТ ДО повністю заблоковані.\nПри цьому, починаючи з 24 червня, окупаційна «влада» забезпечувала організовані поїздки мешканців Донеччини, які мають російські паспорти, до Ростовської області РФ для голосування за зміни до Конституції РФ. Наразі рух на тимчасово непідконтрольній ділянці українсько-російського кордону відкритій, жодні заходи щодо забезпечення безпеки під час епідемії не вживаються.\n«Українська делегація ще 9-10 червня піднімала питання відкриття КПВВ, з боку вільної частини Донбасу КПВВ «Станиця Луганська» та «Мар’їнка» були відкриті 10 червня. У Луганській області рух поступово було налагоджено, у Донецькій він блокувався з непідконтрольної Уряду України території. Заради інтересів людей українська сторона діяла максимально гнучко, ми забезпечили оперативне відкриття другого КПВВ на Донеччині — у Новотроїцькому, на чому наполягала та сторона. Але вони і його за кілька днів закрили. Тобто, блокували один КПВВ, наполягали на відкритті іншого, ми його відкрили, а вони і його заблокували. Це питання знову буде підняте українською делегацією на засіданні ТГК наступного тижня», — наголосив Віцепрем’єр-міністр – Міністр з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Олексій Резніков.\nЯк повідомляла група «ІС», незадоволені закриттям КПВВ жителі «ДНР» стали отримувати погрози від бойовиків.\nПредыдущая статьяTerrorussia: тандем наркотиков и террора на службе российских силовиков\nСледующая статьяВице-премьер Резников озвучил расходы РФ на Донбасскую авантюру


Лана Зеркаль: Конгрес США готується змусити Байдена до санкцій проти “Північного потоку-2” - Попільня Онлайн\nTagged: "Північний потік - 2", Конгрес, США, Україна\nКонгрес США готується зобов’язати президента США Джо Байдена запровадити санкції проти газопроводу “Північний потік-2”.\nПро це в інтерв’ю “Європейській правді” розповіла колишня заступниця глави МЗС та ексрадниця голови правління “Нафтогазу” Олена Зеркаль.\n“Конгрес та Сенат і зараз на нашому боці. Вони готові навіть піти далі і ухвалити зобов’язуючи акт, який встановить обов’язковість застосування санкцій, забравши у Білого дому можливість гратися з цим.\nЦя правка пройшла голосування в сенатському комітеті із закордонних справ, і за активної співпраці з Конгресом і Сенатом можливо провести ці законодавчі зміни найближчим часом”, – зазначила Зеркаль.\nВона вважає, що Конгрес у змозі здійснити це ще до того, як “Північний потік-2” буде добудовано.\nPrevious Post: Холодна весна вдарила по урожаю черешні: беруть 7 гривень “за скуштувати”\nNext Post: В п”ятницю, 4 червня, відбудеться засідання РНБО: розглянуть вісім питань


Укроборонпром - Сторінка 9\nп’ятниця, 17 вересня 2021, 21:22\nДержпідприємство "Укроборонсервіс", що входить до складу "Укроборонпрому", презентувало комплекс радіотехнічної розвідки "Кольчуга-КЕ", відновлений після тривалого простою.\nРеформа Укроборонпрому стартує після карантину - Президент\nРеформа Державного концерну "Укроборонпром" повністю готова, її втілення розпочнеться після завершення карантину.\nВАКС залишив чинною заставу у понад 5 мільйонів для фігуранта справи Укроборонпрому\nАпеляційна палата Вищого антикорупційного суду залишила чинним запобіжний захід у вигляді застави розміром 5 млн 255 тис. грн одному з підозрюваних у справі ТОВ «Оптимумспецдеталь».\nОборудки в Укроборонпромі: завершили слідство щодо ексзаступника директора заводу "Маяк"\nПрокуратура Києва завершила слідство щодо колишнього заступника генерального директора заводу «Маяк», викритого на оборудці з майном Укроборонпрому.\nУкроборонпром презентував Офісу Президента стратегію трансформації\nОфіс трансформацій державного концерну “Укроборонпром” провів зустріч із заступником керівника Офісу Президента Романом Машовцем , яка була присвячена статусу реформи Державного концерну та проблемним питанням роботи підприємств оборонної галузі.\nКиївський бронетанковий передав армії відремонтовані БТР-80\nХарківське конструкторське бюро з машинобудування імені O.O. Морозова, що входить до складу ДК "Укроборонпром", передало Міністерству оборони п'ять бронетранспортерів, які оснащені кулеметами виробництва київського державного підприємства “Маяк”.\nОАЕ могли замовити БМП з українським бойовим модулем - Defense Express\nОб’єднані Арабські Емірати могли замовити партію бойових машин піхоти Wahash з колісною формулою 8×8 розробки та виробництва місцевої компанії Calidus з бойовим модулем БМ-3М "Штурм-М" українського виробництва.\nМіжвідомча група з реформування Укроборонпрому поновила роботу над законопроєктами\nМіжвідомча робоча група з реформування Укроборонпрому опрацювала проєкти законів щодо корпоратизації та особливостей діяльності оборонних підприємств концерну.


У Львові стартував міжнародний фестиваль автомобілів (відео) | Новини Львова\nУ Львові стартував міжнародний фестиваль автомобілів (відео)\n12:54 3 червня 2016 р.\nРетроавтомобілі візьмуть участь в автоперегонах на трасі «Львівський трикутник».\n«У Львові стартував міжнародний фестиваль автомобілів «Leopolis Grand Prix». До міста з’їхалися ретроавтомобілі, які візьмуть участь в автоперегонах на трасі «Львівський трикутник», – повідомили сьогодні, 3 червня, на телеканалі «Espreso.tv». Подробиці – в його відеосюжеті:


В Києві демонтували скандальний кіоск "Рошен" - Телеканал новин 24\nВ Києві демонтували скандальний кіоск "Рошен"\n12:07, 5 липня 2016 2304 Читать новость на русском\nДемонтований МАФ на станції метро "Святошин" / pravda.com.ua\nВранці 5 липня столичні комунальники демонтували незаконний МАФ "Рошен" біля метро "Святошин". Згодом обіцяють знести ще один незаконний кіоск із солодощами цієї фірми.\nПро це з посиланням на комунальників повідомляє Українська правда.\nЗа їх словами, з МАФа зняли вивіску, також вийняли вікна, а саму конструкцію демонтували трактором.\n"Розбирали трактором, бо по-іншому не можна. Це дивно, але всередині залишилось їх обладнання, цукерки — ніхто його не забрав", — розповів співрозмовник УП.\nЯк повідомляє ТСН, у демонтажі брали близько 100 представників комунального підприємства "Київблагоустрій". Вони за допомогою спецтехніки знесли фасад магазину, а також ряд кіосків. Все це відбувалося о 4:00 годині.\n30 осіб, які називають себе підприємцями, намагались протистояти демонтажу. Наразі на місці чергують працівники комунального підприємства і правоохоронці, які мають не допустити мародерства. Зокрема, в магазині є багато кондитерської продукції.\nВодночас нардеп, радник мера Києва з питань благоустрою Дмитро Білоцерковець сказав, що нічого дивного у тому, що демонтували МАФ "Рошен", немає.\nЦе звичайна рутинна робота. Якщо МАФ незаконний — він буде демонтований. Списки незаконних кіосків оприлюднені ще з січня,\nБілоцерковець додав, що у Києві лишився ще один незаконний кіоск "Рошена", і його теж демонтують.\n"У списках є ще один незаконний МАФ "Рошен". Він на метро "Житомирська". Незабаром його також демонтують", — сказав радник мера.\nНагадаємо, 24 червня зранку київські комунальники демонтували торгові кіоски разом з товаром, який перебував усередині, біля станції метро "Святошин". Однак магазин "Рошен", який також був розміщений там, уцілів. Згодом київська влада пообіцяла знести МАФ.\nТеги: Новини Києва Петро Порошенко\nОльга Черненко 8603\nІван Яковина 1153\nБлог Соцмережі 2197


Середня зарплата в Україні у грудні перевищила 10,5 тис. грн, – дані Держстату | Кабінет Міністрів України\nДепартамент інформації та комунікацій з громадськістю Секретаріату Кабінету Міністрів України, опубліковано 28 січня 2019 року о 17:50\nСередня заробітна плата в Україні в грудні сягнула 10573 грн, що в 2,8 раза більше за показник мінімальної зарплати. Як свідчать дані Державної служби статистики України, зростання реальної зарплати за грудень до листопада склало 14,5%. Зростання по року – 9,7%.\nУ галузевому розрізі зарплати в промисловості склали у середньому 11563 грн. Суттєво вище за середні були зарплати в секторі ІТ (15518 грн), науково-технічній діяльності (15490 грн), страховій діяльності (понад 18 тис. грн). В регіональному розрізі найбільший показник середньої зарплати зафіксовано в Києві – 16,5 тис. грн.\nДосягнутий показник середньої зарплати цілком відповідає розрахункам та прогнозам Кабінету Міністрів. Глава Уряду наголошував, що показник у 10 тис. грн – це орієнтир, який буде досягнутий за підсумками року. Він також зазначав, що у 2019 році показник середньої зарплати прогнозується на рівні 10,5 тис. грн, хоча при умові зростання економіки він може бути й вищим. «Середню зарплату прогнозуємо на рівні близько 10,5 тис. грн, але я переконаний, що цей показник буде вищим», – відзначав Прем’єр-міністр.\nЦю тенденцію підтверджували у своїх прогнозах представники ділових кіл. Так, 83% компаній – членів Американської торгівельної палати – очікують у 2019 році зростання кількості робочих місць та рівня зарплати. Представники Європейської Бізнес Асоціації говорили про зростання в середньому на 10-15%.\nУкраїна та США продовжать співпрацю із розбудови Академії патрульної поліції\nСтепан Полторак: Враховуючи нові розробки і те, що ви почали в себе збирати броню, жодного сумніву, що проблем з виконанням Держоборонзамовлення на 2019 рік в нас не буде\nЗа темами «Прем'єр-міністр», «Фінанси»\n09:02, 21 вересня Новини органів влади Новини Уряду Ситуація в контрольних пунктах в’їзду-виїзду в районі проведення операції Об’єднаних сил\n20:03, 20 вересня Новини органів влади Новини Уряду Володимир Бородянський: Ухвалення закону про кешрібейти піде на користь українській кіноіндустрії та економіці в цілому\n18:05, 20 вересня Новини органів влади Новини Уряду Парламент ухвалив в першому читанні законопроєкт «Про верифікацію та моніторинг державних виплат»


Опубліковано відео з тестів Porsche Panamera Turbo | Україна онлайн\nУ Мережі опублікували відео, на якому знято тестові випробування нового Porsche Panamera Turbo. Новинка проходить тести на знаменитій трасі Нюрбургринг.\nВерсія Turbo, на відміну від стандартної модифікації, має чотири патрубки вихлопної системи, а також потужні гальма.\nВ основі моделі лежить платформа MSB, що дозволило зменшити вагу моделі на 90 кг в порівнянні з попередником.\nШвидше за все, Porsche Panamera Turbo буде представлена восени цього року на автосалоні в Парижі


07.09.2020 11:48 Читайте по-русски\nТелефон Колесникової доступний, але трубку вона не піднімає\nУ Мінську невідомі викрали члена Координаційної ради Марію Колесникову. Про це повідомляє TUT.BY.\nОчевидиця інциденту Анастасія виданню розповіла, що вранці біля Національного художнього музею невідомі люди посадили Колесникову в мікроавтобус із написом "Зв'язок" і відвезли в невідомому напрямку.\nЖінка розповідає: "Я її бачила вживу до цього, тому я її впізнала. Я ще хотіла підійти до неї, поговорити, подякувати, а потім передумала, вирішила, що людина і так втомлюється. Я пройшла вперед, і в якийсь момент ще подумала, що обернусь і покажу Маші сердечко. Недалеко від музею я бачила припаркований темний мікроавтобус із написом "Зв'язок" і ззаду була марка "Соболь". Я пройшла вперед і почула звук падаючого на асфальт телефону, якийсь тупіт, обернулася і побачила, що люди в цивільному одязі і в масках заштовхують Марію в цей мікроавтобус, у неї відлітає телефон, один із цих людей телефон піднімає, стрибає в мікроавтобус і вони їдуть".\nТелефон Колесникової спочатку доступний, але трубку вона не піднімає.\nПрессекретар Координаційної ради Антон Родненков сказав, що Колесникова була одна в центрі міста у справах. Про її зникнення Родненков дізнався від TUT.BY і став з'ясовувати, де перебуває Марія. Об 11:00 телефон Родненкова став недоступний.\n"Де перебувають Марія і Антон, я не знаю і не можу зв'язатися з ними. Також немає зв'язку з членом Координаційної ради, старшим віцепрезидентом EPAM Максимом Богрецовим і виконавчим секретарем Ради Іванов Кравцовим", – сказав член Координаційної ради Максим Знак.\nОНОВЛЕНО. У Міністерстві внутрішніх справ Білорусі вже заявили, що не мають інформації про затримання члена Координаційної ради Марії Колеснікової. Також у МВС зазначили, що у них немає інформації про затримання інших членів Координаційної ради. Про це повідомляє провладний портал "Белсат".\nТакож причетність до затримання Колеснікової спростували в Управлінні міліції Мінська.\nЯк повідомляв 5.UA, 6 вересня в Мінську пройшов Марш єдності, на який, за оцінками ЗМІ, вийшло не менше 100 тисяч осіб. Правозахисний центр "Весна" повідомив про близько 200 затриманих.\nМарія Колесникова викрадення людини Білорусь Світлана Тихановська автобус


Приватна загальноосвітня школа – розбір кейса - Якість гарантовано\nГоловна › блог › Приватна загальноосвітня школа – розбір кейса\nМи починаємо розбір кейсів саме з приватної загальноосвітньої школи, так як хочемо поділитися з Вами своєю знахідкою – цю нішу для бізнесу в Україні ми вважаємо однією з найбільш вигідних для освоєння саме зараз і недостатньо оціненої як інвесторами, так і стартаперами.\nСтупінь складності – 4 (за шкалою від 1 до 5).\nОбсяг первинних інвестицій – від 300 до 3 000 тис. USD\nЛіцензія – потрібна, але половина ринку працює «в тіні».\nСпеціалізація: можете відкрити тільки початкову школу (1-4 класи) або ліцей (8-11 класи) або не мати вікової спеціалізації (1-11 класи), предметна спеціалізація бажана, але не обов’язкова.\nФраншиза бізнесу: можлива і рекомендується.\nДаний бізнес поєднується з: дитячим / сімейним клубом (різні тематичні секції, гуртки, предметні заняття), дитячим садом, агентством з підбору домашнього персоналу, магазином з продажу дитячих іграшок і навчальних посібників.\nТерміни окупності – від 2 до 5 років\nТермін виходу на точку беззбитковості: до 1 року з моменту відкриття.\nЗверніть увагу, що останні два показники подані з урахуванням, що у Вас є якісний, індивідуально для Вас розроблений бізнес-план.\nІ. Чи варта «гра свічок»?\nЧому планувати відкриття потрібно зараз?\nНастають кардинальні реформи, що спричинить невдоволення українськими державними школами як батьків, так і вчителів.\nМіністерством освіти і науки України взято курс на тотальне перезавантаження освіти. Старт загальнонаціонального, обов’язкового для всіх державних шкіл, експерименту над дітьми та їх батьками, а також вчителями під назвою «Нова українська школа» – 1 вересня 2018 року. Також державним школам в найближчі кілька років повністю заборонять викладати основні предмети програми будь-якою іншою мовою, крім української. Позитивні результати запланованих реформ будуть відчутні (при правильному їх впровадженні!) лише через 10 років. У соціальних мережах вже зараз «постять» шаржі, які вказують на неможливість проведення уроків за новими стандартами в класах зі звичайною наповнюваністю. Тому зараз ідеальний час для відкриття сучасних приватних шкіл, які заберуть стільки нових клієнтів і співробітників (буде відтік і дітей, і вчителів), скільки зможуть.\nЗ 2019 року в Україні законодавчо закладено принцип «гроші йдуть за учнем». Це означає, що приватні школи мають право на державне фінансування (але! – при наявності ліцензії і правильному веденні необхідної документації). Навіть зараз місцева влада фінансує освіту в приватних школах (наприклад, у Львові в 2017 році). Приватні школи, що працюють сьогодні нелегально (без ліцензії) або напівлегально (тільки центральна філія), не зможуть претендувати на фінансування та для його отримання будуть змушені поміняти місце розташування, що призведе до втрати частини клієнтів.\nНові «правила гри» на ринку прийняті і затверджені: державою проведена модернізація законодавчих вимог до ліцензування, набору і площі приміщень, дотримання санітарно-гігієнічних норм, навчального процесу і багато іншого в останні кілька років. Нові документи узгоджені та прийняті. Змін їх в найближчому майбутньому вже не передбачається.\nМоральне задоволення від високої соціальної значимості Вашого бізнесу.\nЗ кожним роком зростає обґрунтована впевненість батьків школярів (та й самих школярів), а також вчителів в тому, що дітей вчать в школі абсолютно не тому, що стане в нагоді їм в житті. Це підтверджено і численними експертними думками. Але державна система «фізично» не може забезпечити якісну освіту через високу наповненість класів, низьку зарплату викладачів, величезний обсяг «паперової» і технічної роботи персоналу.\nПри правильній організації навчального процесу у Вашій приватній школі Ви побачите головний результат свого бізнесу – Ваші випускники будуть кардинально відрізнятися від своїх однолітків, що вплине на їх подальшу долю!\nІІ. Обсяг і потенціал ринку\nРинок приватного шкільної освіти не можна назвати сформованим і насиченим, він має значний потенціал для зростання. Інвестори і підприємці побоюються його внаслідок жорсткої урегульованості держави з одного боку і наявності демпінгових цін нелегально працюючих конкурентів – з іншого. Але той, хто знає правила може легко зайти на цей ринок.\nЧастка ліцензованих приватних загальноосвітніх шкіл на ринку мізерно мала (в приватних школах навчається 0,6% школярів в Україні в порівнянні з 10-20%школярів в розвинених країнах).\nБільшість учасників ринку поводяться «дуже розслаблено»: мають малоінформативні несучасні сайти, застарілі методики викладання, мало або взагалі не представлені в інтернеті, не кажучи вже про соціальні мережі, ведуть мляві рекламні компанії.\nЗ урахуванням зазначених вище факторів, в найближчі 10 років реальний ріст обсягу ринку приватного шкільної освіти до 5 разів.\nIIІ. Обсяг діяльності\nШколу, яка планує отримати ліцензію, недоцільно відкривати на невеликий обсяг учнів – менше 60. У середньому в 1 приватній школі України вчиться 130 учнів і працює 24 вчителя.\nОптимальний обсяг діяльності залежить від Вашої вікової спеціалізації, розташування, площі будівлі та прибудинкової території, прилеглої інфраструктури.\nІV. Де краще відкривати школу\nУ містах-мільйонниках, обласних центрах.\nЗа даними аналізу, проведеного нашою компанією в червні 2018 року, в Україні є області, в яких немає жодної приватної школи; а розподіл наявних приватних шкіл по Україні нерівномірно і абсолютно не корелює з рівнем доходів населення. – Тобто є значні незаповнені ніші.\nДетальніше про це Ви можете дізнатися в приватній консультації зі співробітниками нашої компанії.\nV. Портрет потенційного клієнта\nЗа даними всеукраїнського соціологічного опитування агенції «Фама» у вересні 2017 року, кожен четвертий батько (28,7%) хоче, щоб його дитина вчилася в приватній школі. Але у 65% з них немає такої фінансової можливості.\nНа сьогоднішній день влаштувати свою дитину до недержавної школи може собі дозволити тільки сім’я з рівнем доходів: вище середнього і високим.\nУ нашій компанії є аналіз даних наявності таких сімей по регіонах і містах країни на даний момент.\nОскільки частіше турбота про дітей в українських сім’ях – обов’язок матері, більшість потенційних клієнтів – жінки.\nУ соціальних мережах приватними школами цікавиться третина жінок у віці 25-34 років і 40% – у віці 35-44 років. У більш старшому віці інтерес переходить до чоловіків, основна увага яких спрямована на можливість переведення в приватні школи старшокласників для успішної здачі зовнішнього незалежного оцінювання і підготовки до вступу до вищих навчальних закладів.\nПортрет середньостатистичного споживача послуг приватних шкіл має переважно жіноче обличчя у віці від 30 до 40 років, ця леді з вищою освітою, зайнята в сфері менеджменту та має високий дохід, в шлюбі.


Курс гривні змінюватиметься щодня - POLSKA УКРАЇНА\nКурс гривні змінюватиметься щодня\nКурс долара вобмінних пунктах України знизився на7 коп. упорівнянні зп”ятницею. Долар купують усередньому по8,7 іпродають по8,85грн. Раніше Нацбанк установив новий офіційний курс 8,7грн за$1. Він став мінімальним курсом гривні завсю історію їїіснування.\nПісля того якНацбанк прийняв постанову позаспокоюванню ринку, настала певна стабільність, каже 40-річний Олександр Охріменко, керівник Українського аналітичного центру. Частина людей, коли дізналися, щоНБУ рефінансує банки, заспокоїлася. Посуті немає бути проблем усфері депозитів. Негативні прогнози зприводу 10 гривень задолар пішли нанівець. Ми бачимо, щопопит навалюту почав знижуватися.\nКурс гривні змінюватиметься щодня. Треба звикати. ВРосії, наприклад, коливання закілька років становило близько 10 відсотків. Унас виходить менше, хоч можливий ітакий варіант.\nЯ радивби людям аналізувати тарахувати. Унас єгривневий депозит. Навіть якщо курс зміниться нап”ять відсотків, будь-який депозит угривні заробить значно більше. Звісно, спекуляція буде завжди. Простим людям раджу невдаватися докрайнощів. Наринку єбезліч бажаючих дорожче продати вам долар. Хто ще вчора купив долар по9 гривень, сьогодні продасть по8. Хтось навас заробив 50 копійок. Це ринок. Ітой, хто панікує втрачає.\n← “Нема здоров’я доводити, що я живий”\nСоціальне міністерство всерйоз узялося за незайнятих →


Експрес-тести на коронавірус можна робити вдома, якщо вам це порадив лікар — Курпіта | Громадське радіо\nЕкспрес-тести на коронавірус можна робити вдома, якщо вам це порадив лікар — Курпіта\nApril 17, 2020, 2:04 PM 2020-04-17T15:18:28\nЕкспрес-тести на коронавірус cтали доступні в аптеках\nЕкскерівник Центру громадського здоров’я Володимир Курпіта розповів, що варто про них пам’ятати і знати.\nДмитро Бєлобров: В аптеках можна купити експрес-тести на коронавірус українського виробника. Чим вони відрізняються від закордонних?\nВолодимир Курпіта: Дуже добре, що в нас розширюється тестування коронавірусу. Вони хорошої якості, вони ефективні, але є питання стосовно того, коли їх застосовувати.\nЦе тест на виявлення антитіл, а не на виявлення вірусу. Ці тести повинно робити, знаючи певні правила, також тест потрібно зчитувати через той час, який вказаний в інструкції. Все це суттєво впливає. Їх можна робити вдома, якщо вам це порадив лікар.\nАнастасія Горпінченко: Куди звертатися, якщо тест позитивний?\nВолодимир Курпіта: Якщо тест виявився позитивним, це значить, що ви мали контакт з коронавірусом, який привів до формування імунітету. Цей контакт міг бути прямо зараз, коли ви тестуєтесь, або 2-3 тижні тому, місяць тому. Він свідчить про перенесену хворобу. Про це потрібно повідомити лікаря, у нього є алгоритм, що він має зробити в такому випадку.


Тести на глюкозу: купити тест для визначення рівня глюкози онлайн | Аптека Доброго Дня\nТести для визначення рівня глюкози\nТест-смужки Rightest GS300 №50\nТест-смужки Accu-Chek Activ glucose №50\nГамма Медика (Україна)\nКод товару: 200545\nКод товару: 238448\nКод товару: 94524\nКод товару: 205654\nКод товару: 208372\nКод товару: 721535\nТест-смужки Contour (Контур) Plus №50\nКод товару: 259809\nКод товару: 241483\nКод товару: 721534\nКод товару: 238450\nКод товару: 208028\nКод товару: 195761\nТест на визначення рівня глюкози\nЖиття хворих з діабетом може бути яскравим і насиченим, якщо завжди контролювати показники глюкози. «Аптека Доброго Дня» пропонує широкий асортимент діагностичних засобів та товарів для домашніх аналізів, які допоможуть вчасно вжити необхідних заходів щодо покращення стану. У нас можна придбати сертифіковані тест-смужки для експрес-тесту на глюкозу. Для їх використання потрібен мінімальний об'єм крові, а ергономічна форма забезпечує зручність для досвідчених користувачів та новачків. Витратні матеріали для глюкометрів містять у своєму складі електроди із благородних металів. Але при цьому вартість продукції залишається доступною для всіх користувачів, навіть для сімей з одним або декількома діабетиками.\nЩо таке тест-смужки і як ними користуватися\nТест-смужки використовуються спільно з глюкометрами, дозволяючи точно та швидко вимірювати показники глюкози крові у домашніх умовах без відвідування лабораторії при поліклініці. Ви можете купити витратні матеріали в комплекті з апаратами або окремо, коли запас витратників добігає кінця. У нас можна купити тест-смужки всіх торгових марок за доступними цінами.\nЧерез конструктивні особливості сучасних глюкометрів і принцип вимірювання крові на глюкозу, білок і кетонові тіла, жоден прилад не зможе справлятися зі своїми функціональними завданнями без тест-смужок. Переваги тестування вдома є очевидними:\nБезболісність – жодного дискомфорту під час вимірювань;\nТочні результати, які можна порівняти з якістю лабораторного дослідження;\nМінімальна кількість біоматеріалу для отримання корисних діагностичних даних;\nШвидке виконання дослідження – лише за 5-10 секунд;\nТривалий період застосування. За умови дотримання умов зберігання, тести можна використовувати з відкритої упаковки протягом усього терміну придатності.\nТест-смужки для експрес-тестів підходять як для домашнього застосування, так і для виконання дослідження в умовах професійних лабораторій. Вартість тестового стікера залежить від фірми-виробника, а також від принципу дослідження крові. Більшість апаратів використовують біохімічний метод, який є найточнішим і найпростішим.\nЩоб тест-смужки могли впоратися з поставленими завданнями, хворому необхідно дотримуватись низки правил виконання тестування. До них відносяться:\nвикористання лише смужок із актуальними термінами придатності;\nзабір біологічного матеріалу у необхідній кількості;\nвикористання лише стерильних витратних матеріалів (ланцету, скарифікатора та інших);\nправильна фіксація тест-смужки у вікні глюкометра.\nДотримуючись рекомендацій, ви отримаєте точні результати дослідження крові на глюкозу вже через 15-20 секунд після початку вимірювань.\nПеред тим, як купити тест-смужки, слід переконатися, щоб марка стікера збігалася з апаратом.\nПереваги покупки тест-смужок на вимір рівня глюкози у нас\nВ «Аптеці Доброго Дня» ви можете купити тест-смужки від найкращих виробників. У каталозі представлена продукція Gamma, GluNeo, One Touch, Rightest, Фармаско та інших відомих брендів. Якісний діагностичний засіб забезпечить здоров'я та мінімізує ризики розвитку ускладнень. Ми співпрацюємо з виробниками, тому пропонуємо оптимальні ціни на діагностичні смужки. Також регулярно проводимо акції, що дозволяє замовити товари за вигідною вартістю.\nКупити тест-смужки можна як онлайн на сайті, так і по телефону. Доставку здійснюємо по всій Україні.


Не секрет, що більшість змій є отруйними. На території нашої країни найчастіше зустрічаються отруйні гадюки. Однак для того щоб бути на всі 100% впевненим, що вам зустрілася саме отруйна змія, необхідно володіти спеціальними знаннями. Нам же, простим грибникам або мандрівникам, слід знати, як надати першу допомогу при укусі змії (неважливо, отруйною чи ні). Справа в тому, що в цій ситуації краще перестрахуватися, адже небезпечну дію отрути може проявитися не відразу. На жаль, саме через те, що в перші хвилини після укусу змії людина почувається добре, і відбуваються сумні наслідки. Будучи впевненим у тому, що його вкусила неотруйна змія, потерпілий продовжує свій шлях, а через годину дію отрути активно вражає життєво важливі органи людини — і настає смерть. Щоб уникнути летального результату від укусу змії, необхідно вивчити правила надання першої допомоги в цій ситуації. Про це, власне, і піде мова в нашій сьогоднішній публікації.\nПочнемо з того, що самим розумним рішенням при укусі змії буде негайне звернення до лікаря, який полегшить порятунок і подальше лікування потерпілого. Однак якщо ви знаходитесь далеко від цивілізації, то перше, що вам потрібно зробити при укусі змії, — знерухомити потерпілого або, принаймні, укушенную кінцівку. Справа в тому, що отрута змії поширюється по лімфатичних судинах, і найменші м’язові скорочення при русі збільшать швидкість поширення отрути. Покладіть постраждалого так, щоб його голова була нижче рівня ніг — цим ви збережете мозковий кровообіг на прийнятному рівні і уникнете руйнування крові отрутою.\nПісля цього слід почати видавлювати і відсмоктувати отруту з ранки — це дозволить значно зменшити концентрацію отрути в крові. При цьому відзначимо, що зміїна отрута не небезпечний для порожнини рота, оскільки там практично не буває порізів і виразок, а доза отрути буде занадто мала, щоб нашкодити і вам. Видавлювати і відсмоктувати отруту слід невеликими порціями, протягом 10-15 хвилин. При цьому після кожного відсмоктування спльовують слину.\nПісля відсмоктування отрути промийте ранку і свій рот водою і накладіть тугу пов’язку вище місця укусу. Зав’язувати тканину слід досить щільно, але так, щоб між тканиною і шкірою можна було просунути два пальці. Це не завадить кровотоку, але сповільнить поширення отрути по лімфі. Якщо набряк наростає, пов’язку слід послабити, щоб вона не врізалася в тканини.\nВідзначимо, що при укусі змії накладати джгут не рекомендується, оскільки занадто туга пов’язка порушить кровообіг і посилить розпад тканин в зоні укусу. А це призводить до інтоксикації організму і провокує розвиток гангрени.\nЗменшити концентрацію отрути в організмі допоможе рясне пиття. Чай, проста вода (краще без газу), настої трав і т.д. При різкому погіршенні стану потерпілого і неможливості невідкладної госпіталізації, можна ввести такі гормональні протизапальні засоби, як: преднізалон, супрастин, димедрол.\nНі в якому разі не розрізайте і не припікають ранку, що не змочуйте марганцівкою і не поїть постраждалого алкогольними напоями. Від їжі також краще відмовитися до звернення до лікаря.\nПри транспортуванні потерпілого стежте, щоб він якомога менше рухався. Найкраще перевозити людини в положенні, лежачи на ношах, або нести на руках (якщо це дитина). Уражену кінцівку рекомендується зафіксувати шиною.\nПісля всіх виконаних дій обов’язково слід довести людину до найближчої лікарні, де його обстежують і введуть сироватку — найефективніший засіб проти отрути. При цьому важливо врахувати, що при укусі гадюками сироватку вводять протягом перших 30-60 хвилин, оскільки після цього часу її ефективність в рази впаде.\nНу, і наостанок, щоб убезпечити себе від укусу змії, вирушайте в ліс або незнайомі місцевості в закритій щільною одязі і високого взуття. Завжди майте при собі аптечку з необхідними засобами і в жодному разі не ходіть до лісу поодинці.\nВідео — перша допомога при укусі змії\nПерша допомога при струсі мозку Травми трапляються в житті кожної людини, але небезпеку становлять ті з них, які стосуються життєво важливих органів. Так, наприклад, удар в голову може мати летальні наслідки. Добре, якщо все закінчиться тільки струсом, і нервовачитати далі


Мелася та Михайло Кирикович, поїхавши в Київ зараз після вінчання, довгенько задлялись в Києві. Були з одвідинами в усіх своїх знайомих. Нагулявшись донесхочу й скупившись, вони вернулись додому. На од'їзді до Києва батько дав Меласі гостинця п'ять сотень карбованців од себе та п'ять сотень, подарованих старим буртянським дядьком на «шпильки» для молодої. Мелася накупила собі золотих сережок, брошок та браслетів, Михайло Кирикович купив за триста карбованців чудового коника-скакуна. Решту вони потроху розтринькали, що й самі не зогляділись. На дорогу й для розплати в гостиниці Мелася мусила позичить сто карбованців в доброї Таїси Андріївни.\nТрохи згодом якось раз заїхав в Деркачівку Яків Кирикович по дорозі в час об'їзду по селах. Мелася була невимовно рада. Вона причепурилась, поначіплювала на себе золоті обновки, аж сяла од золота, неначе давній еллінський чудодійний Ідол. Михайло Кирикович показував братові свого стрибуна, чванився ним, водив коника по дворі, неначе грався якоюсь гарною цяцькою. Яків Кирикович милувався тим коником, але не дуже-то звертав ва його ввагу, бо не кохався в конях. Сливе цілий вечір за чаєм він сидів поруч з Лідою, неначе не міг надивиться на неї й набалакатись.\n— Коли ж ви, Лідіє Андріянівно, од'їжджаєте од нас? — спитав Яків Кирикович.\n— Як тільки Матушевські обіжнуться, то після обжинок вони зараз і поїдуть; поїду й я з ними. Старша Матушевська сама заряджує хазяйством, бо не дуже-то йме віри своєму злодійкуватому економові. Зберуть ужинок з полів, складуть в клуні та в току, та тоді й рушимо гуртом.\nМолодому хлопцеві стало жаль, що вона од'їжджає на довгий час, що він довго не бачитиме її. Він зітхнув і похилив голову.\nІ якось невесело прощався він з Лідою. З якимсь невиразним смутком він вертався додому вже в пізню добу. Йому було шкода, що од'їжджає в далекий край людина, наче вже не чужа йому, а ніби рідна й дуже дорога, рідніша за рідного брата.\n— Якове Кирнковичу! — сказала Ліда на прощанні. — Ви таки заверніть до Матушевських в Мотижинку. Вони обидві вже чули за вас і будуть дуже раді побачиться й познайомитись з вами. Не жалкуватимете.\n— Добре! заїду в час моїх об'їздів по селах хоч на часину, коли ви говорите з таким поважанням до їх, — сказав Яків Кирикович на прощанні.\nІ він справдив свою обіцянку: заїхав, по дорозі додому, в ту Мотижинку, невеличке сельце, що було недалечко збоку од великого шляху.\nДім Матушевських був старий і стародавній, увійшов в землю й трохи перехнябивсь, але був знадвору чисто оббілований, чепурненький, з мальованими віконницями й з великим та гарним квітником. Навкруги його ріс старий здоровецький овощний садок, котрий панни запродували одному київському міщанинові. До гостя в світлицю зараз увійшла старша Матушевська, літня панна, висока й поставна, з підтятими кісми, що спадали густими кучерями на плечі. За нею слідком вибігла її менша сестра, нижча од неї, жвава й весела, ще молода панна. Обидві сестри чули про його й догадались, який то гість несподівано завернув до їх оселі.\n— Ми чули за вас од Ліди й таки, сказать по правді, сподівались бачить вас у себе в господі, — сказала Маруся Матушевська, старша панна, привітно привітавшись, і попросила доктора сідати.\n— Ви живете тільки самі вдвох? — спитав Уласевич.\n— Ні! З нами живе наша старенька мати, — промовила сестра Галя.\n— Але ж і гарна ваша глушина! Ваш дім неначе заріс садком і вріс в садок та в квітки. Ви тут неначе в раї, — сказав Яків Кирикович.\n— Нам нема часу й нудьгувать, бо ми самі хазяйнуємо в цьому раї, — промовила Маруся. — Ми таки зроду вдались хазяйновиті, то й доглядаємо самі всього і всім мусимо пиклюваться. Хазяйствечко в нас мале. Засіб наш невеликий, грошей в нас обмаль. Але, як кажуть в приказці, «хто дбає, той має».\n— Я чув, ви вчились на жіноцьких курсах? — спитав Яків Кирикович.\n— Була два роки, — сказала Маруся, — але я вчилась не задля того, щоб вийти на лікарку, а більше для своєї просвіти й свого розвитку. Я, бачте, дуже люблю природничі науки. Часом і лічу людей по селі, скільки тямлю це діло. А більш того, що докладаю праці, щоб розводить в себе в садку усякі лікарські зілля та зела, помічні в хворобах, і навіть на цьому трохи заробляю, ще й між селянами розводжу культуру усякого зілля. Тут, у нашім краі з давніх-давен ще скарб позаводив усякі лікарські помічні зілля.\n— То в вас, бачу, роботи немало! — сказав доктор.\n— О, ми не сидимо, згорнувши руки! Нема часу посиденьки справлять, — обізвалась Галя.\n— Оце восени або й після жнив маємо на думці чкурнуть аж в Фінляндію на науку, — сказала Маруся, крутячи папіроску. — Заберемо й Ліду з собою, щоб не сиділа дурно на селі та не нудила світом дурнісінько.\n— Ліда має хіть вчитись, то ми через те її підмовляємо їхать з нами, — прикинула Галя.\n— От і добре! Матиме собі діло й зайняток, — сказав доктор. І\nМаруся подала Уласевичеві папіроску й сама закурила, розмовляючи якось по-паничівській, усе на низьких нотах.\n— Ми взимку навідуємось і до Києва. І доки в Києві були жіноцькі вищі курси, ми вряди-годи було ходимо на лекції, щоб не запускать своєї просвітності, щоб, бачте, наші голови не позаростали бур'яном та цвіллю, — сказала Маруся й зареготалась дзвінким гучним альтовим реготом.\nПосидівши та побалакавши з годину, доктор розпрощався з паннами. Проводячи гостя, панни завели його в садок та в квітник і показали довгелецькі грядки, де росли усякові лікарські помічні зілля: шельвія, аглицька м'ята, ромашки й інші. Панни, очевидячки, милувались цими грядками, чистенько виполотими й политими.\n— Це, бачте, в нас в Полтавщині в Лубнах є ботанічний садок, належачий до скарбу. Звідтіль пішли скрізь по дідичах усякі помічні в хворобах лікарські зілля. От і ми завели ці зілля на свою обихідку та й на продаж, — маємо з цього чималу користь,—сказала Маруся.\n— Завертайте ж до нас, сусіде, хоч вряди-годи! Посидимо та хоч перекинемось живим слівцем! — просила Маруся молодого панича на прощанні.\n— Добре! Заїду колись, чи випадком, чи й зумисне! — сказав Уласевич, сідаючи хапком і вгнізджуючись в кублі, в напханій в задку соломі на поштовій чортопхайці.\nМинули жнива... Хліб уродив навдивовижу. Ужинок був надзвичайний. Старий Гукович спромігся вистачить для Ліди грошей на дорогу й на науку. Обидві Матушевські дали Ліді звістку, щоб вона лаштувалась в дорогу, й сповістили їй про день виїзду. Вони обіцяли заїхать за нею по дорозі, їдучи на вокзал. Мелася дала знать листом Яковові Кириковичу, щоб він прибув до їх попрощаться з сусідами. Вона й сама була трохи закохана в свого гарного дівера.\nЯків Кирикович прибув до Гуковичів надвечір в призначений день. Він застав Матушевських. Вже пили чай на веранді, що виходила в садок. Старі привітали гостя радісно. Маруся Матушевська схопилась з стільця й випросталась на ввесь свій високий зріст. В очах блиснула радість. Вона подала докторові свою чималу руку й по-паничівському труснула її, привітно осміхаючись. Блиснули чудові міцні зубки, і над верхньою губою замиготіла чорна смужка ледве примітних вусиків.\nПішла розмова, жвава й цікава. Матушевська розказувала про урожай. Вона була рада, що цього року не змилила ні садовина, ні озимина, ні ярина, неначе земля знала, що для неї й сестри на цей час доконче треба буде чимало грошей. І старий Гукович був радий, що хліб уродив дуже добре. Добрі жнива дали веселу направу усім цим селюкам.\n— Ну, тепереньки, про мене, їдьте та й вчіться усього, чого душа забажає! Навчіться плести кошики, — то й це діло не погане й не зайве. Не будемо купувать нашим політницям та копачам кошиків. Буде чим і картоплю зносить, як копатимемо восени. Все-таки менше буде трати, — жартував старий.\n— Там, в Фінляндії, вміють добре маринувать оселедці, —сказала Мелася, — вивчіться лишень і цього та й нас навчите. Я страх як люблю мариновані оселедці! Не забудете? Га? Так, між іншим ділом, прихапком, та таки викрадьте цей секрет в чухнів.\n— Добре! коли при нагоді трапиться десь, — обізвалась Ліда.\n— Але ж ти, серце, забула, що в нас у Дніпрі не ловляться оселедці, а тільки якась поганенька плітка та судаки, та часом трапиться колись-не-колись чечуга, — сказав Мишук.\n— То ви в чухнів постережіть таку науку, щоб з наших пліток та судаків наробить маринованих оселедців, — промовила Мелася й дрібно засміялась.\n— Цього ми, певно, не могтимемо зробить. Наука ще не дійшла до такого дива, щоб перетворить рибу в оселедці, — сказала Маруся.\n— Та ніколи до цього й не дійде, — обізвавсь Яків Кирикович, — будьте певні, що такого чуда ніколи не буде. — Як то не буде? Адже ж в пісні співають: «Нехай так, нехай так! Нехай буде з риби рак!» — говорила Мелася.\n— Та то, бач, серце, тільки тоді з риби буде рак, як цього замандюриться жінкам, — обізвавсь Мишук.\nМихайло Кирикович вже трохи постерегав Меласині вередливі норови. Він вже пересвідчився, що Мелася незабаром звелить йому перетворять рибу в рака.\nУсібалакали, усім було весело, тільки Ліда сиділа мовчки й слова не промовила. В її очах виявлявся смуток.\nГості пили чай хапки, щоб часом не опізниться на вокзал. Той вокзал дратував усім нерви. Випили чай і зараз почали прощаться. Ліда прощалась з усіма й несподівано заплакала, зирнувши востаннє на молодого доктора.\n— От тобі на! То була б і летіла в далекий край, а це звідкільсь і сльози? — спитав батько.\nПосідали на повозки й рушили з двору. Молодому докторові здавалось, що од'їжджає хтось найлюбіший, наймиліший йому на усьому світі. В його здавило коло серця. Він насилу задержав зітхання. Яків Кирикович, напившись чаю, швиденько попрощавсь і покатав степом, щоб хоч трохи розігнать задуму та розвіять смуток.\nВін приїхав додому, увійшов в свої покої, засвітив світло. В покоях було тихо, якось порожньо, аж мертво. Передніше колись покої не здавались йому такими порожніми та сумними. Доки Ліда була в батька, недалечко од його, йому здавалось, що її дух вітає в його кімнатах, що її вид, її очі ніби визирають на його звідкільсь, линуть ластівками по покоях, звеселяють його серце. Теперечки йому здалось, що й дух її зник і сліду не покинув.\nІ молодий хлопець, щоб розігнать сум та нудьгу, ще з більшим завзяттям прилягав до своєї роботи, понаписував кільки лікарських книжечок для народу. Були дозволені дві його нові книжки для селян. Він надрукував їх і сів за нову лікарську роботу. Це його трохи розважало й звеселяло. Селяни йняли йому віри й привернулись до його: щодня з сіл приходили за ліками та за порадою в хворобах по два десятки чоловіка або й більше.\nПо деяких газетах з'явились звістки за це, як за щось досі нечуване на селах. До Никона на святках та в неділі юрбами збирались парубки, дівчата й навіть чоловіки, щоб послухать читання українських народних книжок. Продаж українських книжок пішов по околиці дуже добре. Селяни цікавились книжками й залюбки купували й читали їх. Цим ділом правував молодий доктор і тим розважав себе.\nМинула осінь, минула й зима. Пробувши в цей час в Фінляндії, Матушевські й Ліда аж напровесні вернулись додому й понавозили і нових верстатиків, і чимало усяких виробів. Яків Кирикович прочув од людей, що вони вже вернулись, і зараз поїхав до Гуковичів. Він стрівся з Лідою, неначе з рідною людиною, і не міг набалакатись з нею.\nОд того часу Яків Кирикович почав надто вже часто навідуваться до Гуковичів. І батько й мати вже давненько примітили, що він їзде до їх неспроста. Кохання не можна втаїть од людських кмітливих та цікавих очей. Батько перестав виходить до гостя в світлицю й навіть зумисне виходив на тік або виїздив верхи на поле. Мати приймала й вітала його байдужно. Ліда швидко догадалась, що ті одвідини неприємні старим, змовилась з Яковом Кириковичем з'їжджаться в Матушевських і напередодні своїх одвідин завжди подавала йому звістку листом.\nЗнов запишнився май квітками та співами соловейків. Засяло ясне майське сонце. Молодому хлопцеві пригадався май минувшого року, препишний та прехороший, коли зайнялось його серце коханням на братовому весіллі. Обоє молоді часто зострічались в домі Матушевських. Але несподівано трапивсь дуже неприємний випадок.


«Коли йде осінній дощ...» | ВСЛ\n«Коли йде осінній дощ...»/\nКоли йде осінній дощ, усім теплолюбним істотам хочеться сховатися під ковдру й пити какао. А книголюбам до какао неодмінно слід додати й добру книжку, бажано яскраву, життєствердну і не дуже тоненьку. «Україна молода» вибрала для маленьких книголюбів сім яскравих, дотепних і мудрих осінніх книжок, які допоможуть забути про холодні й дощові будні.\nЯк відомо, борщ — страва однаково смачна в усі сезони. Утім якщо йдеться про заячий борщ, то це — вариво винятково осіннє. Бо ж сказано у вірші Євгена Гуцала: «Коли йде осінній дощ, / Зайці в полі варять борщ». Нещодавно побачила світ книжка вибраних дитячих віршів Євгена Гуцала «Зайці в полі варять борщ» («Видавництво Старого Лева», 2014) з ілюстраціями Ольги Кваші. Поезії класичні, римовані й легкі для запам’ятовування. Здебільшого про тварин, хоча є, приміром, обрядові — на Різдво й Великдень, а є ніжна й образна колискова «Мамо, ніч-циганка». Якби хтось цій, останній, написав мелодію, то сотні українських мам і татусів сказали б йому велике спасибі!\nУ книжці Тетяни Щербаченко «Біла, Синя та інші» («Видавництво Старого Лева», 2014) йдетьс\nя, на перший погляд, про кольори. Та якщо придивитися пильніше, в історіях про кольорових киць знайдемо найголовніше запитання: хто я є? Про це замислюється Біла Киця, яка вперше ступає на сніг і не може відрізнити свою лапку від купки свіжого снігу. Та найповніше тему пошуку себе розкрито в історії Смугастої, яку мама зве то сонечком, то квіточкою, то вовченятком, то кошенятком... Спробуй тут розберися, хто ти є насправді! Намалювала «Білу, Синю та інших» киць художниця Женя Миронюк, завдяки якій книжка вийшла яскрава й весела, якраз така, щоб швиденько розвіяти осінню тугу (бо вона й у дітей буває, не лише в дорослих).\nОдна з найочікуваніших новинок цієї осені — продовження кротячої історії Тараса і Мар’яни Прохаськів. Книжка має назву «Куди зникло море» («Видавництво Старого Лева», 2014) і змушує дорослих читачів замислитися про події в Україні останнього року, коли в нас і справді практично зникло Чорне море. Утім у новій повісті Прохаськів ідеться про море намальоване,\nа саме — про картину, яка кудись зникла і навколо якої закручено детективну інтригу. До книжки «Куди зникло море» також додається онлайн-альбом дитячих пісень лісової прими Соні Садової, роль якої блискуче виконала Дана Винницька з гурту DagaDana. Пісні «Сині очка, чорний хвіст» і «Кротенейро» допоможуть упоратися з осіннім настроєм не гірше, ніж парасолька й ґумаки.


Презентація «Історія створення книги»\nКнига – це велике диво, створене людиною. Сьогодні книга – це періодичне видання у вигляді зшитих листів друкованого матеріалу. Але як ми знаємо, книга, в такому вигляді як зараз, до нас прийшла не відразу. У минулому у неї було багато прообразів. Якою ж була книга у сиву давнину?\nМатеріал подає відомості про книгу – історичну пам'ятку людства та історію її виникнення; збагачує знання учнів засобами залучення до книги;\nформує щоденну потребу у читанні книги;сприяє духовному збагаченню особистості, підвищенню культурного рівня\nКниги - морська глибина, Хто в них пірне аж до дна, Той, хоч і труду мав досить, Дивнії перли виносить.\nІсторія створення книги Підготувала класний керівник 5-Б класу Лохмачова С.Л.\nІсторія книги своїм корінням сягає в далеке минуле. Різні народи по-різному прийшли до писемності, використовуючи для письма різний матеріал: камінь, кістку, дерево, метал, шовк, шкіру, кукурудзяні стебла. Слово «книга» походить від церковно - слов'янського виразу «кънигы», що означає букви або взагалі лист.\nЯк створювали книгу. У сивій давнині матеріалом для письма служив КАМІНЬ. Перші малюнки первісних художників знайдені на стінах печер. Згодом на скелях, на кам'яних плитках і стовпах висікали закони, імена царів, пам'ятні події.\nГлиняні книги - найдавніші. На ще м'якій і вологій глині видавлювали гострою паличкою слова-значки. Потім дощечку сушили і обпалювали в печах, як горщики. За розміром глиняні плитки були 32х32 см і товщиною в 2,5 см - справжня плоска цегла. З десятка, а іноді й із сотні таких сторінок створювалася книга. Такі книги писалися в державах Месопотамії та Ассирії.\nА в сусідній Єгипетській державі книги робили з папірусу - річкового очерету з високим і товстим стовбуром, розрізаним на смуги і висушеним. На них писали паличками, умочуючи їх в чорнило або кольорові фарби. Потім листи склеювали і виходила книга у вигляді довгого сувою. Зазвичай довжиною близько 6 м. Після читання сувій згортали в трубку і зберігали в особливому футлярі\nБагато століть люди користувалися папірусом. До нас дійшли єгипетські, єврейські, грецькі, перські папіруси, які зберігаються в найбільших музеях світу. У Британському музеї в Лондоні зберігається папірус довжиною 40 метрів, але зустрічалися і сувої 45-метрової довжини. Сувій - це одна суцільна сторінка. На сувоях записані історичні документи, наукові праці, літературні твори народів Стародавнього Сходу, Греції та Риму.\nНа зміну папірусу прийшов новий матеріал - пергамент. У стародавній Пергамській державі його виробляли зі шкір тварин.На ньому можна було писати з обох сторін. Лист пергаменту згинали навпіл , і виходили чотири сторінки . Четвертинка по-грецьки називалася «тетрадос » , а всі разом вони становили зошит . Кілька таких зошитів зшивали і виходила книга , в якій можна було писати і малювати , і називалася вона кодексом. За зовнішнім виглядом кодекс нагадує сучасну книгу.На написання однієї книги йшло ціле стадо баранів.Книга писалася від руки кілька років\nУ Давній Русі писали на березовій корі - бересті. Знаки на кору наносили кістяним стерженьком з вушком вгорі, крізь який протягується тасьма. Стержень підвішували до пояса. Новгородська берестяна грамота. Кінець XIV - початок XV століття. Берестяна грамота. XIV ст.\nУ 2 ст.н.е. в Китаї винайшли папір. Це був дешевший матеріал. Папір винайшов Цай Лунь . Він знайшов спосіб робити папір з волокнистої внутрішньої частини кори шовковичного дерева. Китайці навчилися товкти кору у воді , щоб відокремити волокна , потім вони виливали цю суміш на підноси , на дні яких знаходилися довгі вузькі смужки бамбука. Коли вода стікала м'які аркуші клали сушитися на рівну поверхню. Для цієї мети використовували бамбук і старі ганчірки. Китайці 800 років зберігали таємницю виробництва паперу . Жоден писальний матеріал не отримав такого визнання , як папір .\nУ різних країнах стали створювати цілі майстерні з видання книг. Робота ця вважалася дуже важливою і почесною. Першими творцями рукописних книг були ченці. Літеру за літерою виводив писар, рядок за рядком. А художники заповнювали сторінки малюнками. Химерним штрихом писали заголовок. Потім книгу «одягали», прикрашали сріблом і дорогоцінним камінням. Книги були справжніми витворами мистецтва.\nЦікаве про книжку. Дерев'яна книга з'явилася приблизно в I столітті нашої ери. Вона виготовлялася так: на сторінки - дощечки наливали розплавлений віск і, поки він був м'яким, розгладжували його. По застиглому воску писали гострою паличкою. Кілька дощечок з'єднували шнурком в книжечку. Кам'яна книга висічена на стінах храму в Фавах. Це давній літопис, кам'яні сторінки якого досягають 40 метрів в ширину.\nНайдорожчою книгою світу нині вважається «Біблія» Гутенберга, видана в 1455 році. За один примірник її, надрукований на пергаменті, американець Уоллбер заплатив в 1926 році 350 000 доларів. Нині вона знаходиться у Вашингтоні, в Бібліотеці конгресу. Золоту книгу виявили американські археологи, що проводили розкопки в Шрі-Ланці. Сторінки її виготовлені з чистого золота. На дорогоцінних аркушах вигравірований текст однієї з давньо-індійських поем. Коваль із болгарського селища Враца, Ангел Костов, виготовив металеву книгу вагою в 4 кг, форматом 18х22 см. На двадцяти двох її сторінках знамениті на весь світ габрівські жарти, афоризми та прислів'я.\nПерший друкарський станок Йоганн Гутенберг, німецький майстер, винайшовши перший друкарський верстат, відкрив нову еру в книжковій справі. Менше ніж за рік було надруковано 300 книг Біблії, а раніше на створення книги йшло до 10 років.\nУ 1563 р. Цар Іван Грозний засновує в Москві першу державну друкарню. Перші російські друковані книги творили Іван Федоров - диякон церкви Миколи Гостужського і його сподвижник Петро Тимофійович Мстиславець. У Москві, біля стіни Китай-міста, де був перший Друкарський двір, стоїть пам'ятник Івану Федорову.\nПерша російська друкована книга 1 березня 1564 з'явилася перша російська друкована книга «Апостол»\nКниги друкують на папері. А з чого роблять папір? З дерева. Наша країна багата лісами, але це не означає, що їх потрібно знищувати.\nІснують спеціальні служби, які суворо стежать за вирубкою лісу\nЯк до нас приходить книга Підготовлені рукописи потрапляють в набірний цех. Тут на сучасних фотонабірних автоматах оператор готує фотонабір-зображення рукописного тексту на фотоплівці.\nЯк до нас приходить книга Це друкарський цех. У результаті складного технологічного процесу, що відбувається в машині, друкар через кілька секунд після включення машини отримує кольорове зображення.\nЯк до нас приходить книга Це Палітурний цех. Тут роботу виконують вальцювальні машини.\nЯк до нас приходить книга На спеціальних машинах підібрані листи однієї книги зшивають і отримують книжковий блок.\nЯк до нас приходить книга Готовий книжковий блок вставляють у заздалегідь підготовлене плетіння й закріплюють. Книгу перевіряють, упаковують і відправляють на книжкові склади, а звідти - до книгарень.\nУ книжковому магазині вам завжди допоможуть вибрати потрібну книгу\nГра “Склади прислів'я ” 1. Книга – твій друг, як на світі жить. 2. З книгою жити – дзеркало життя. 3. Золото добувай із землі, з добром дружити. 4. З книгою дружити – весь вік не тужити. 5. Книга – не пряник, а людей до себе манить. 6. Книга – а знання з книг. 7. Книга вчить, без неї – як без рук\nЗвернення книжки до читачів Я – книжка! Я – товариш твій Й малювать в мені не смій, Мій гарний вид приємний вам, То ж бережіть мене від плям, Не загортай мої листи, Закладинку чи маєш ти? Не забувай мене в саду – Аж дощ зірветься на біду. Мене в папір ти загорни, Де взяв, туди і поверни.\nРосія. Московська область.\nМоісеєнко Наталія Іванівна 28.01.2019 в 20:00\nЦІКАВО, САМЕ ТЕ, ЩО ШУКАЛА.\nСценарій заходу до Дня учителя "Нашим учителям"\nОрієнтовне календарно – тематичне планування з факультативного курсу "Досліджуючи гуманітарне право"\nБатьківські збори "Примхи особливих дітей"


Косметичка краса в долоні\nHome » Красота и здоровье » Косметичка краса в долоні\nКосметичка — приємна необхідність для кожної жінки. У кого-то одна вона, в інших дві або навіть три, кожна з яких служить своїм функціям, зберігаючи косметику повсякденного користування або на вихід. Косметичка давно перестала бути просто мініатюрним скринькою для складування в ній пудри\nПудра: від первісних білил до бронзера, помади, набору олівців та інших дрібниць. Вона може стати стильним аксесуаром, який можна виставляти напоказ, як би ненароком дістаючи її з сумочки в потрібний момент.\nКосметичка може бути різною не тільки за кольором і матеріалом, з якого вона зроблена. Сучасні косметички дуже різноманітні за своєю формою, і в цьому вони ні в чому не поступаються жіночим сумочок. У них багато спільного хоча б тому, що сумочки жінки підбирають теж за їх функцій. Для повсякденного носіння на дозвіллі вона одна, для роботи може бути інша, для вечірнього виходу — третя. У косметичці зберігається косметика, але не обов’язково весь арсенал краси, який є в розпорядженні. Будинки на туалетному столику може стояти одна косметичка, іншу, з найнеобхіднішими речами, жінка носить із собою в сумці. Також може бути передбачена окрема косметичка для зберігання аксесуарів — пензликів, спонжів, щипчиків. Зрозуміло, кожна з них буде різної форми, величини і, як це часто буває, різної цінової категорії.\nКоли ви обираєте для себе косметичку, яку будете носити з собою кожен день, складаючи засоби для корекції макіяжу, ви повинні приділити особливу увагу її зовнішньому вигляду і стилю. Якщо ви підправляти макіяж в обідню перерву, в колі своїх колег, то варто подбати про те, щоб косметичка була або універсального дизайну, з категорії no name (без відмінних ознак того чи іншого бренду), або співпадала по стилю з вашою сумочкою. Подумайте тільки, наскільки дивно і безглуздо виглядає жінка в строгому костюмі з діловою сумкою, з якої вона витягує дешеву пластикову косметичку, куплену в підземному переході. Дами завжди звертають увагу на таку невідповідність, і це може зіграти злий жарт. Косметичка — аксесуар нітрохи не менш вимогливий, ніж туфлі або ремінь.\nУ косметичці зберігається помада, туш, пудрениця та інші засоби, якими представниці прекрасної статі користуються в повсякденному житті. Помада може бути одна або декілька, тіні можуть бути одинарними компактними, а може бути і ціла палітра, яка повинна вміститися в одну переносну або домашню косметичку. Тому при виборі цієї мініатюрної (або не дуже) сумочки завжди відштовхуйтеся від своїх потреб.\nЯкщо вам не потрібно мати з собою мобільний набір професійного візажиста, і ви носите лише пудреницю, помаду і вологі серветки\nВологі серветки: з минулого в майбутнє, ви цілком можете обійтися компактним тубусом, схожим на шкільний пенал або невеликої плоскої косметичкою розміром з долоню, на блискавці або з металевою засувкою. Вам не знадобиться кілька відділень — все, що у вас є, не загубиться в ній зважаючи на свою нечисленність.\nАле є й інші ситуації. Наприклад, ви їдете у відпустку, і вам необхідно мати з собою більше, ніж один відтінок помади або олівця для очей\nОлівець для очей: доступне різнобарв’я\n. Тоді вам знадобиться більш містка косметичка з великим функціоналом. Підбирайте зручні для перенесення сумочки, в яких передбачено розкладання, косметички з кількома відділеннями, з окремими фіксаторами для олівців, пензлів, в яких нічого не загубиться і вам не доведеться витрачати багато часу на пошук потрібного засобу.\nБлискавка, засувка або кнопка в якості замка для косметички — питання особистих переваг, але далеко не завжди. Як правило, для портативних косметичек краще підходить блискавка, яка не розкриється випадково в сумці і її вміст не розсиплеться. До косметичок, які варто будинки на столику, немає таких суворих вимог — це може бути стильна коробочка з кришкою без єдиного фіксатора.\nПрактичність і зручністю косметички — це не тільки її величина і кількістю кишеньок. При покупці звертайте увагу на матеріал не тільки зовнішній, а насамперед на той, з якого виконана підкладка. Кожна жінка знає, що помада або олівець можуть відкритися і забруднити косметичку зсередини. З цієї причини треба шукати ту, яка легко миється і сушиться.\nКупуючи косметичку для носіння в сумці, звертайте увагу на всі матеріали її лицьової сторони. Це можуть бути шкіра, шкірозамінник, пластик, тканину. Якість цих матеріалів дуже важливо, тому що косметичка буде щодня випробовувати на собі механічний вплив. Якщо ви не хочете, щоб річ швидко втратила товарний вигляд, придбайте якомога якісніші аксесуари, уникайте обробки крайки пластиком, який швидко тріскається і деформується.


Брат Fan Expo Odessa: Natsu Nami - odesskiye.info\nНе дивно, що аніме-фестиваль Natsu Nami такий схожий на Fan Expo Odessa, адже його ініціатором та організатором є одна і та ж людина — Костянтин Рєус. Мета одна: зібрати і одному місці всіх охочих людей, які цікавляться аніме, та надати їм можливість гарно провести час, за який вони можуть зробити купу цікавого. Спектр розваг: від знайдення нових друзів до демонстрації своїх творчих здібностей шляхом участі у конкурсі косплею, пише odesskiye.info.\nФестиваль є щорічним та проводиться вже багато років поспіль (окрім 2020 року, адже сталася пандемія COVID-19). Отже, про його локацію, ведучих, додаткові розваги та інші деталі.\nМісце проведення: переваги та недоліки\n(Не)повага до учасників\nМейд-кафе та торгівельний ряд\nЗвичним місцем для проведення цього заходу є еклектична Одеська філармонія, у стінах якої проходять помпезні концерти. Отже, йдучи у філармонію, можна очікувати неймовірне видовище.\nПочнемо з негативу, щоб закінчити на позитивній ноті: на жаль, вибір такої локації не виправдовує себе і є навіть шкідливим для такого роду фестивалів. По-перше, на завеликій для косплеєрських виступів сцені малесенька фігура людини загублюється і виглядає як біла (чи червона, чи синя, в залежності від костюму) точка, яка мигоче на чорному тлі.\nТакож незручним є розміщення гостів фестивалю. Сидячі місця, як мінімум, не передбачають можливості танцювати під час музикально-танцювальних пауз, які характерні і для Fan Expo Odessa у тому числі. Прямо перед сценою також недостатньо місця, щоб от всім (а людей на фестиваль приходить доволі багато!) встати та порухатися.\nА самі коридори та вхідна зала філармонії видаються замалими для всього масиву молоді (така проблема була на Fan Expo також, але там все одно набагато більше місця та виходів, щоб подихати свіжим повітрям), ще й торгові столики займають велику частину приміщення. Зацікавлені у товарах відвідувачі та відвідувачки вимушені тулитися один до одного, або ж поступатися свого місця, коли біля торгових столиків збирається натовп фанатів аніме, серіалу, гри, фільму тощо.\nДобре, що не все дійство замкнене у стінах історичної будівлі. Надворі кожен міліметр вулиці побіля Філармонії стає чудовою фотозоною: її локація увібрала у себе характерну для Одеси контрастність, а зовнішня архітектура самої будівлі у стилі венеційської готики, що поєднує у собі розкішну велич європейського Середньовіччя нарівні з дотиками арабських мотивів, дозволяє робити атмосферні фото. Однією з улюблених локацій для фотосетів є зовнішні сходи філармонії, які є достатньо масштабними аби вмістити на собі багатьох учасників фестивалю.\nБільше того, зовсім поряд з історичною будівлею є атмосферні дворики — так званий італійській дворик, який є територією філармонії та зберігає всі вищеописані архітектурні риси, а також одразу за ним — дворик із розкішною стіною, що обвита пишним плющем.\nРозважати аудиторію — складна задача, з якою, на жаль, не завжди справляються ведучі. На фестивалі 2019 року ситуація була незадовільною попри всі намагання: ведучі не завжди вдало жартували (у тому числі про сексуальні стосунки при тому, що велика частина гостів — це неповнолітні громадяни) і в цілому зв’язок з аудиторією не був стабільним з двох причин.\nВедуча багато читала з папірця. Але це можна було простити, адже всі ми люди і трапляється різне: можливо, людина нервується, або ж вона просто втомилася від нервової підготовки до великого заходу, не виспалася чи ще щось. Прощавати таке ведення конкурсів було можна рівно до тих пір, як пані ведуча образила одну з волонтерок, тому що дівчинка була великою у порівнянні з іншими волонтерками.\nЦе сталося під час «традиції» продавати дівчат на годину відвідувач(к)ам. Тоді на сцену вийшли чотири волонтерки, і ведуча стала підбадьорювати аудиторію — це класика таких аукціонів, які також проводяться на Fan Expo. Пролунала фраза: «У нас є сексі, а є… не дуже», — і ведуча тицьнула у повненьку дівчину з рожевим волоссям.\nВолонтерка (на ім’я Світлана), яку мала на увазі ведуча, виявилася координаторкою мейд-кафе. Ось, як вона прокоментувала про цю ситуацію: «Начебто ніхто не ображений […] Такого більше не буде, адже у нас будуть інші ведучі. Я дуже зворушена і надалі і правда буду обговорювати, як коректно представляти мейд […] Думаю дівчинка мала на увазі, що є сексі, а є скромні, але подібне звучало».\nВедучий того року також допускав помилки. Декілька разів його жарти викликали щирий сміх у частини аудиторії, але, знову ж, у середині заходу він також образив учасників: юні учасники (років 15-16) підготували виступ на конкурс косплею і зробили це далеко не ідеально: зрозуміло, що це була чи перша, чи одна з перших їхніх спроб. Більше того, майже ніхто не знав того твору, за яким вони ставили сценку, та й костюми не були достатньо яскравими — просто джинси, однакові чорні кофти з капюшонами та грим, який було і не розгледіти через вже описані незручності обраної локації.\nКоли учасники конкурсу закінчили свій виступ та їм поаплодували, ведучий вийшов та прокоментував: «Ніхто тут не зрозумів, що то було і навіщо? Ну й ладно». Зрозуміло, що його ділом в ідеалі було сказати хоча б «Дякуємо за виступ, хоч фандом і непопулярний, але ми тепер почитаємо, так?». Або ж, принаймні, просто подякувати за старання та назвати наступних учасників.\nОт і друга причина, з якої комунікація з більшістю гостів заходу не задалася — неповага до учасників фестивалю, а особливо до тих, хто ще тільки починає свій творчий шлях у косплеї.\nВолонтерки й волонтери у мейд-кафе — відповідальні люди, які дійсно захоплюються азіатськими медіа та враховують культурні особливості, щоб створити необхідну атмосферу на своїй ділянці. На відміну від ведучих того року, волонтер(к)и справлялися добре та дотримувалися етикету.\nЩодо торгівельного ряду — він завжди приємно дивує, адже серед товарів є речі не тільки з аніме-символікою не дивлячись на те, що фестиваль присвячений саме аніме. Нескладно знайти товари з емблемами багатьох комп’ютерних ігор, культових кінофільмів та популярних серіалів.\nТакож на прилавках представлені неочікувані цікавинки від української творчої спільноти: наприклад, комікси в японському стилі від української художниці під псевдонімом Salamandra (@salamandra.art).\nЯкщо замовляти його заздалегідь, а не платити на вході, то буде коштувати 250 гривень.\nСлід зазначити, що цей фестиваль проходить лише один день, в той час як Fan Expo Odessa, коштуючи 450 (у всякому разі, стільки він коштував останнього разу), триває два дні, тобто за день — 225. Отже, Natsu Nami трішки дорожчий.\nФото: vgorode.ua, myod.info\nаніме фестивалі в одесі\nкращі фестивалі одеси\nщорічні фестивалі одеси\nPrevious articleДжазова Одеса: Odessa Jazz Fest\nNext articleПівденні Орфеї: музиканти і композитори Одеси\nLilia Martunyuk - 10.12.2020 0\nЗ розвитком суспільства та всіх сфер його життя та діяльності, невтримно вперед «йде» і культура. Виникають все нові й нові напрямки, ідеї та стилі...