Як привчити дитину пити більше чистої води — Irinin Journal Ukraine\nДіти 29 листопада 2020\t Перегляди: 158\nЧиста питна вода вкрай важлива для здоров 'я людини. При її нестачі в організмі можуть розвиватися різні болючі стани, в цілому погіршуватися самопочуття. Тому дуже важливо виробити в дитині звичку пити більше води щодня. Але як це зробити? Як привчити дитину до води?\n7 порад, як сформувати звичку пити воду у дитини\nЯк привчити дитину пити чисту воду: психологічні методи\nПроцес формування у дитини звички пити більше води протягом доби може бути тривалим. Батькам необхідно бути готовими до того, що за пару-трійку днів ситуація щодо води в раціоні дитини не зміниться. Більш того, поступово будь-які способи можуть втрачати свою силу, потрібно буде вибирати інші підходи, особливо якщо дитина дуже вперта і схильна до протесту. Тому важливо запастися терпінням.\nПочавши поступово привчати дитину до вживання достатньої кількості чистої води, не можна лаятися, карати своє чадо, ставити будь-які ультиматуми, вдаватися до погроз і використовувати інші негативні впливи. З одного боку, іноді подібні виховні заходи можуть принести бажаний результат. З іншого боку, на психологічному рівні підвищується ризик формування у дитини негативного сприйняття. Можна домогтися того, що малюк у підсумку асоціюватиме процес пиття рідини - причому вже будь-якої - з чимось лякаючим, небажаним, неприємним. Особливо небезпечно діяти подібним чином, якщо дитина від природи дуже вразлива, ранимий, емоційний, лякливий, схильний до страху, зі слабкою нервовою системою.\nДо яких способів і методів можна вдатися, намагаючись привчити дитину пити більше води?\nВажливо забезпечити малюку доступ до води. Так, наприклад, у дитячій кімнаті варто залишати чашку або пляшечку з чистою питною водою. Вона завжди повинна бути на виду у дитини. При цьому не слід пропонувати альтернативи. Якщо в кімнаті поруч з водою стоятиме фруктовий сік, то велика ймовірність, що дитина обере смачне і солодке пиття.\nВирушаючи на прогулянку, завжди слід брати з собою питну воду. Навіть у тому випадку, якщо дитина більше схильна вживати компоти, морси, чаї або інше пиття. Безумовно, такі напої теж можуть бути корисними для дитячого здоров 'я, але вони не замінять чистої рідини. Опиняючись у безвихідному становищі на вулиці, дитина з часом звикне пити поза домом прихоплену з собою водичку, поступово звичка пошириться і на домашні умови.\nДля маленьких дітей може бути актуально використання кольорових соломинок і трубочок для пиття. Тоді процес вживання звичайної води стане веселішим, буде простіше. Замість трубочок також можна використовувати спеціальний дитячий посуд, разом з дитиною вибравши ту кухоль, яка буде відповідати виключно за воду.\nНеобхідно стежити за температурою чистого напою. Гарячу воду давати дітям не слід. Краще, якщо вона буде або кімнатної температури, або холодної. Але також треба піти за індивідуальними реакціями малюка, з 'ясувати його смакові уподобання. Щоб охолодити водичку, в неї можна кинути кілька кубиків льоду або фігурний лід, в який буде вморожена якась ягідка. Подібне також здатне зробити процес пиття води веселішим.\nЗовсім маленьких дітей привчати пити воду треба акуратно, поступово, неквапливо. Давати рідину варто з ложки кожні півтори-дві години.\nЯкщо дитина воліє пити тільки соки або морси, можна почати потроху розводити їх водою. Більш того, деякі солодкі концентровані напої в принципі вимагають того, щоб їх розвели, а не вживали в чистому вигляді. Поступово кількість води треба збільшувати. Такий підхід дозволить сформувати звичку пити більше.\nНе слід розводити в питній воді цукор, бажаючи додати їй смаку і тим самим залучити дитину до пиття. Спочатку можна вибирати дитячу питну воду з вітамінами і смаковими добавками. Важливо запам 'ятати, що мова йде саме про якісне пиття.\nНайчастіше саме психологічні або ігрові, ритуальні підходи мають більший вплив на дитину і швидше виробляють у неї бажання пити воду щодня в достатній кількості.\nМожна розробити особливий ритуал пиття води. Слід пояснити малюку, що ритуал - це така особлива дія, яку не можна порушувати. При цьому варто підключити до цього ритуалу всіх членів сім 'ї. Наприклад, вранці всім дружно обов 'язково випивати якусь обумовлену кількість води.\nЖивий приклад - те, що зазвичай працює безвідмовно. Діти дуже рівняються на своїх батьків, старших сестер і братів, родичів. Якщо в сім 'ї немає звички пити багато води, якщо мама і тато вибирають як напої завжди тільки каву або ж чай, то привчити дитину пити воду буде практично неможливо. Тут той же принцип, як і в ситуації, коли треба навчити малюка чистити зуби і виробити в ньому звичку робити це з дня в день.\nЗ дітьми постарше можна провести відповідну бесіду на тему користі води. Не можна просто обмежуватися окремими фразами. Потрібно в доступній формі пояснити, чому організму потрібна чиста рідина, що може статися, якщо води буде не вистачати, до чого призводить зневоднення і так далі. З дітьми дуже важливо розмовляти, але зрозумілою для них мовою.\nУ деяких випадках допомогти може жетонна система. Цей підхід формує зовнішній стимул/мотивацію для вчинення будь-якої дії. Треба домовитися з дитиною, що, якщо вона випиває склянку води кожні пару годин, то вона що-небудь отримує натомість. Однак цей підхід дуже ризикований, тому що в підсумку може призвести до маніпулятивних дій від дитини. Застосовувати цей психологічний метод треба акуратно, добре все обдумавши.\nНепоганим способом, як сформувати у дитини звичку пити воду, виступає гра. Можна, наприклад, влаштувати домашні змагання: хто більше вживе рідини протягом доби. Або ж, граючись з малюком, влаштувати корисну трапезу з його іграшками, де серед напоїв домінуватиме вода.\nКазки про воду - психологічний прийом, який допоможе привчити маленьких дітей пити більше чистої рідини. Можна пошукати готові казки або ж придумати самостійно чарівні легенди, в які варто вплести реальні факти про користь чистої води для здоров 'я.\nЩе один спосіб, як змусити дитину пити воду, - домовитися з нею, що малюк буде відповідати в сім 'ї за цю рідину. В обов 'язки буде входити контроль за всіма членами сім' ї, щоб всі кожен день пили воду. Однак при цьому і сама дитина повинна вживати чисту рідину, як би подаючи батькам приклад.\nЩо таке підлітковий період? Три помилкові стереотипи


Столична нерухомість подешевшала - Гроші - TCH.ua\nСтолична нерухомість подешевшала\nГроші 25 березня 2011, 16:55\nСтоличні ріелтори запевняють, що у Києві подешевшали квартири.\nРіелтори заявляють про зниження цін на столичну нерухомість з приходом весни. За даними експертів, вартість двохкімнатних квартир в "хрущовках" практично зрівнялася із повноцінними однокімнатними квартирами в новобудовах.\nТим часом, усе більше покупців ідуть на первинний ринок, що, безумовно, знижує обсяги вторинного ринку, передає ЛІГАБізнесІнформ.\nЗа словами аналітика Союзу фахівців з нерухомості Всеволода Жоголєва, дешевшають практично всі райони й типи житла. При цьому найбільші темпи зниження спостерігаються в наближеній до центра територіальній зоні.\nЗа даними аналітиків, середня вартість квартир з усередненими житловими умовами у березні склала:\n- однокімнатна квартира в будинку готельного типу - 52 246 доларів;\n- стандартна однокімнатна квартира - 71 204 доларів;\n- двокімнатна квартира - 96 861 доларів;\n- трикімнатна квартира - 129 179 доларів.\nСередня вартість однокімнатної квартири (середнє значення цін, пропонованих власниками й ріелтерами) у березні практично не змінилася й становить 55 тис. доларів (у лютому цей показник досягав 56 тис. доларів).\nВодночас, аналітик компанії SV Development Сергій Костецький заявив, що протягом цього місяця ціни на житло стояли на місці.\n"Зниження цін можна бачити тільки якщо дивитися на ціну пропозиції, а от ціна реальних угод навіть трохи зросла",- відзначив він.\nТим часом аналіз цін пропозиції в базах оголошень показує яскраво виражене зниження, відзначає видання.\nТак, згідно даним бази оголошень "Авізо", ціни, пропоновані продавцями за 1-кімнатні квартири знизилися в середньому на 1484 доларів, за 2-кімнатні - 3948 доларів, 3-кімнатні - 1350 доларів (за період з 8 по 23 березня).\nЦіни на житло ростуть через недолугі закони і дорогі будматеріали\nЛише 7% українців можуть собі дозволити купити житло в кредит\nРада позбавила захисту покупців житла в новобудовах\nАзаров натравить на забудовників у центрі Києва ревізорів


Микита Хрущов біографія скорочено | Dovidka.biz.ua\nМикита Хрущов біографія скорочено\nМикита Хрущов біографія скорочено українською мовою викладена в цій статті.\nМикита Хрущов коротка біографія\nРадянський політичний діяч Микита Хрущов народився в 1894 році, 15 квітня в селянській родині, яка мешкала в селі Калинівка. З 1909 року був слюсарем в шахтах Донбасу і на заводах. З 1928 року призначений завідувачем орг. відділом ЦК КП (б) України. У 1922 році Хрущов познайомився з Ніною Кухарчук, своєю майбутньою дружиною. Але дружиною Хрущова Ніна стане тільки після виходу Микити Сергійовича на пенсію, в 1965 році.\nУ 1929 році вступив в Промислову академію, а вже в 1931-му виявився на партійній роботі в Москві. Далі, в період з 1935 по 1947 роки Хрущов займав високі партійні посади. Був 1-м секретарем Московського комітету, а так само, Московського міського комітету ВКП (б) (1935 р), головою Раднаркому (Ради міністрів) України та секретарем ЦК КП (б) України (1944 -. 1947 рр).\nУ той період діяльність Хрущова зіграла чималу роль в організації масових репресій, як в Москві, так і на Україні. Під час Великої вітчизняної війни, Хрущов входив до військових рад фронтів і до 1943 року отримав звання генерал-лейтенанта. Так само, Хрущов керував партизанським рухом за лінією фронту.\nОднією з найбільш відомих післявоєнних ініціатив, стало зміцнення колгоспів, що сприяло зменшенню бюрократії. Піковим в біографії Микити Хрущова, став 1953 — рік смерті Сталіна. Спроба захоплення влади Берією, була відвернена Маленковим і Хрущовим, які об’єдналися на час. Маленков отримав владу, незабаром відмовився від посади секретаря ЦК. Таким чином, вже восени 1953 року вищу партійну посаду зайняв Хрущов. Час правління Хрущова почалося з оголошення про масштабний проект освоєння цілини. Метою освоєння цілинних земель, було збільшення обсягів зерна, зібраного в країні.\nВнутрішня політика Хрущова ознаменувалася реабілітацією жертв політичних репресій, поліпшенням рівня життя населення СРСР. Також, ним була зроблена спроба модернізації партійної системи. Пізніше реформи Хрущова коротко назвуть «відлигою». Так, серед висунутих Хрущовим на 20 З’їзді КПРС тез пролунала і теза про те, що війна між соціалізмом і капіталізмом зовсім не є неминучою. Мова Хрущова на 20 з’їзді, містила досить жорстку критику діяльності Сталіна, культу особи, політичних репресій. Лідерами інших країн вона була сприйнята неоднозначно. Незабаром, в США був опублікований англійський переклад цієї мови.\nВ силу деяких економічних прорахунків, після 20 З’їзду позиції Хрущова помітно похитнулися. У 1957 році була створена змова проти Хрущова, що не увінчалася успіхом. В результаті змовники, в число яких входили Молотов, Каганович і Маленков, були відправлені у відставку рішенням Пленуму ЦК.\n«Відлига» Хрущова в кінці 50-х, торкнулася і зовнішньої політики. Після переговорів з Ейзенхауером, відносини СРСР і США помітно покращилися. Але, це викликало деякі ускладнення у співпраці з країнами соц. табору. Фактична відставка Хрущова відбулася в 1964 році, за рішенням Пленуму ЦК КПРС. Після цього, він залишався членом ЦК, але відповідальних посад уже не займав.\nПомер Хрущов 11 вересня 1971 року.\nУ період правління Хрущова мав місце значний поворот економіки в бік споживача.\n19 березня 1957 року по ініціативі Хрущова, Президія ЦК КПРС прийняла рішення про припинення виплат по всіх випусках облігацій внутрішньої позики, тобто, в сучасній термінології, СРСР фактично опинився в стані дефолту. Це призвело до значних втрат в заощадженнях для більшості жителів СРСР, яких сама ж влада до цього десятиліттями змушувала ці облігації купувати. При цьому треба зазначити, що в середньому на передплати за позиками у кожного громадянина Радянського Союзу йшло від 6,5 до 7,6% від суми заробітної плати.\nУ 1958 році Хрущов почав проводити політику, спрямовану проти особистих підсобних господарств — з 1959 року жителям міст і робітничих селищ було заборонено тримати худобу, у колгоспників особиста худоба скуповувалася державою. Почався масовий забій худоби колгоспниками. Ця політика призвела до скорочення поголів’я худоби і птиці, погіршила становище селянства. У\nРозпал кукурудзяної кампанії припав на 1962 рік, коли кукурудзою засіяли 37 млн га, а визріти вона встигла лише на 7 млн га.\nПочатком Реформи освіти 1958-1964 рр. стала мова Н. С. Хрущова на XIII з’їзді ВЛКСМ в квітні 1958 року, в якій, зокрема, говорилося про відрив школи від життя суспільства. Потім послідувала його записка до Президії ЦК КПРС, в якій він описує реформу більш детально і в якій давалися вже більш певні рекомендації по перебудові школи. Потім запропоновані заходи прийняли форму тез ЦК КПРС і СМ СРСР «Про зміцнення зв’язку школи з життям» і далі закону «Про зміцнення зв’язку школи з життям і про подальший розвиток системи народної освіти в СРСР» від 24 грудня 1958 р де головним завданням середньої освіти оголошувалося подолання відриву школи від життя, в зв’язку з чим єдина трудова школа ставала політехнічною. У 1966 році реформа була скасована.\nУ 1960-х становище в сільському господарстві погіршилося поділом кожного обкому на промисловий і сільський, що спричинило за собою погані врожаї. У 1965 році, після його відходу на пенсію, ця реформа була скасована.\nПавло Тетеря біографія скорочено Павло Полуботок біографія скорочено Ленін біографія скорочено Ярослав Мудрий біографія скорочено Додати коментар


Сучасний світ дизайну вже давно розширив рамки утилітарності таких звичних предметів інтер'єру, як дзеркала. З їх допомогою малогабаритні квартири перетворюються в просторі апартаменти, зникає сумна симетрія, а очевидне стає таємним, ховаючись в магічному задзеркалля. Погляньте на дзеркала в інтер'єрі вашого будинку іншими очима, їх вміле застосування дозволить вам змінити стандартне планування та без стомлюючого капітального ремонту з перенесенням стін.\nДзеркальний дизайн інтер'єру здатний розмити плоскі кордону, заховати кути і візуально розширити зону комфорту. Для цих цілей в ілюзіоні перетворення простору використовують вбудовані дзеркала, групові композиції і дзеркальні панно, які чудово виглядають не тільки, як самостійний елемент декору, але і надають обстановці якусь легкість і прозорість.\nТрадиційним дзеркалом у передпокої нікого не здивуєш, воно там має бути за визначенням, і це не обговорюється. Його присутність зручно, практично, а іноді просто необхідно в силу утилітарних міркувань. Інша справа – яка у вас передпокій.\nВузький витягнутий коридор типу «пенал» візуально розширить дзеркало, розташоване по всій довжині однієї з торцевих стін. Якщо ви вважаєте це недозволеною розкішшю, з цим завданням відмінно впорається шафа-купе на всю стіну з розсувними дзеркальними дверцями.\nОсновна і безумовне табу – у вашому дзеркальному інтер'єрі не повинна відображатися вхідні двері.\nТак само, як і вітальню, ванну кімнату зовсім неможливо уявити без дзеркала. Що стосується оформлення інтер'єру цього сяючого храму гігієни – тут дзеркальна тема теж має право на життя. Втім, все залежить від загальної концепції та особистих смаків господарів будинку.\nЦікаво виглядають у ванній кімнаті стіни і перегородки, викладені дзеркальної тонованою плиткою в поєднанні з звичайної облицювальної керамікою мозаїчного типу. Уявіть собі тільки прийом ароматною ванни при мерехтливих свічках, роздрібнюється в сотні дзеркальних відображень — заманливо? І дуже романтично...\nДзеркала в інтер'єрі вітальні, як правило, не використовують за прямим призначенням, тобто для причепурювання або примірки нарядів. Тут їх роль зводиться до створення ефектних акцентів, підкреслюють стиль оздоблення кімнати, відповідальної за прийом гостей.\nЕфектні панно або група дзеркал різних розмірів, що відображають кришталеву люстру, зроблять вітальню світліше, багаторазово збільшуючи святковий настрій.\nЩо стосується дизайнерських рішень інтер'єру спальних покоїв, то дзеркала і тут знаходять можливість перетворити простір.\nЯкщо спальня здається вам не дуже просторою, зробіть за узголів'ям ліжка дзеркальну стіну з верхньої підсвічуванням. Так само цікавий варіант дзеркального «вікна» навпроти спального ложа, яке перед сном можна завісити розкішної гардиною.\nНа думку адептів стародавньої даоської практики Фен шуй розумне використання в інтер'єрі такого чарівного інструменту, як дзеркало, здатне гармонізувати потоки позитивної енергії, покращуючи тим самим не лише ваше самопочуття, але і добробут. Створюйте і ви свої унікальні дзеркальні інтер'єри, залучають гармонію і процвітання в ваш дім!


Саміт «Україна – ЄС» має відбутися 22 листопада\n13 вересня 2010, 18:23\nСаміт «Україна – Європейський Союз» має відбутися в Брюсселі в Бельгії 22 листопада, заявив президент Європейської ради Герман Ван Ромпей після закінчення зустрічі з Президентом України Віктором Януковичем у Брюсселі.\nВан Ромпей повідомив, що в перебігу зустрічі, крім детального обговорення саміту, також обговорювалася підготовка угод про асоціацію, зону вільної торгівлі й безвізовий режим між Україною і ЄС.\nУ свою чергу Янукович висловив надію, що до саміту буде підготовлено план дій для запровадження безвізового режиму.\nРаніше Президент Віктор Янукович висловлював сподівання на підтримку Бельгії в переговорах про введення безвізового режиму для короткострокових поїздок громадян України в країни ЄС і укладання угоди про асоціацію з Євросоюзом під час саміту «Україна – ЄС».\nВід 1 липня головування в Євросоюзі перейшло від Іспанії до Бельгії.\nУкраїна і ЄС почали переговори про нову базову угоду в березні 2007 року, а переговори про створення зони вільної торгівлі – в лютому 2008-го.\nУ вересні 2008 року Україна і ЄС домовилися про укладання нової посиленої угоди на принципах асоціації України, що буде містити в собі створення зони вільної торгівлі.\nНаприкінці травня Україна і ЄС вказували на прогрес у підготовці до підписання угоди про асоціацію. Але після цього з боку ЄС стали лунати скарги, що через непоступливість України зайшли в глухий кут переговори про створення зони вільної торгівлі, які є частиною переговорів про угоду про асоціацію.


УкрЗахідІнформ :: Прикарпатські самбісти подякували генералові за підтримку\nПрикарпатські самбісти подякували генералові за підтримку\n24.07.13 10:56 0 512\nВ УМВС України в Івано-Франківській області відбулося вшанування призерів ХХУІІ Всесвітньої універсіади, що недавно пройшла в російському місті Казані.\nІз 77 медалей, які завоювала збірна України на недавній Універсіаді, три нагороди – на рахунку самбістів з Івано-Франківщини. Вихованці надвірнянської школи самбо 22-річна Олена Куницька та 26-річна Олена Сайко стали срібними призерами, а 23-річний солдат військової частини внутрішніх військ Михайло Ілитчук здобув «бронзу». Начальник УМВС України в Івано-Франківській області генерал-майор міліції Олег Сало, який очолює обласну федерацію бойового та спортивного самбо, привітав призерів Універсіади й побажав їм успіхів на майбутньому чемпіонаті світу, що восени пройде в Санкт-Петербурзі. Генерал вручив спортсменам цінні подарунки, а вони дали потримати в руках свої медалі присутнім у залі правоохоронцям.\nМайстер спорту Олена Куницька, для якої срібна нагорода Універсіади стала наразі найвищим досягненням у кар’єрі, подякувала керівникові обласної федерації за підтримку, яку спортсмени відчували протягом усього етапу підготовки до відповідальних змагань. А наставник самбістів заслужений тренер України, заслужений працівник фізичної культури та спорту України Євген Боднарук відзначив, що з допомогою Олега Сала вдалося екіпірувати збірну області ліцензованою борцівською формою. «Олег Михайлович повсякчас цікавиться проблемами спортсменів та наставників, намагається їх вирішити, – сказав Євген Боднарук, який виховав дворазового олімпійського призера з дзюдо Романа Гонтюка. – Тому ми не могли підвести керівника федерації. Тренерський штаб завжди націлює своїх вихованців на досягнення найвищих результатів. Тож необхідно якнайшвидше перегорнути цю успішну сторінку в літописі прикарпатських самбістів і якнайкраще підготуватися до світового чемпіонату».\nПрезидент обласної федерації бойового та спортивного самбо Олег Сало зауважив, що на Прикарпатті опікуються не лише підготовкою висококласних спортсменів, які представляють Україну на міжнародній арені, а й юної зміни. З початком нового навчального року в усіх містах і районних центрах Івано-Франківщини запрацюють дитячі секції самбо. До занять цим «міліцейським» видом спорту залучають насамперед підлітків, які перебувають на профілактичному обліку, щоб відвернути їх від негативного впливу вулиці.\nПопередня новина: Кількість загиблих від ...\nНаступна новина: Дмитро Дзвінчук: Навчання в ...


Директор «Українського аграрного ліцею»: Приватні ініціативи не завжди знаходять відгук у суспільстві\nЯк змінити підходи до загальної середньої освіти та виростити мотивованих майбутніх фахівців для агросфери, у інтерв'ю Agravery.com розповіла директор «Українського аграрного ліцею» Олена Ярошинська\nБрак якісно підготованих молодих кадрів вже давно став головним болем власників агрокомпаній. Адже до аграрних вишів приходить молодь, яка, у більшості не мотивована на результат та не хоче пов`язувати своє життя із сільським господарством. Бо часто вступають не за власним вибором, а тому, що так сказали батьки або не зміг поступити в інших внз. Змінити уявлення молоді про сучасну освіту та про перспективність агронапрямку в окремому регіоні намагатиметься «Український аграрний ліцей» для учнів 10-11 класів за ініціативою Всеукраїнської аграрної ради.\nРозкажіть, як з'явилась ідея цього навчального проекту?\n- Ні для кого не секрет, наскільки часто агровиробники зіштовхуються із браком молодих спеціалістів, які б відповідали сучасним запитам агробізнесу. Молодь не хоче іти і працювати у селі, на полях. Тож постало питання підготовки активних, мотивованих молодих людей, які бажають працювати у аграрному секторі. Так виникла ідея підготовки учнівської молоді.\nСпочатку, у 2016 році, спільно із Всеукраїнською аграрною радою, ми започаткували проект «Майбутні фермери України», у межах якого провели конкурс бізнес-планів і весняну школу молодіжного лідерства. Школярі могли працювати разом із тренерами, підвищуючи свій рівень володіння іноземною мовою і бізнесової грамотності. Таким чином було сформовано групу із 20 осіб за двома напрямками: рослинництво та тваринництво. Зараз ми проводимо для них практичні заняття на найкращих підприємствах та фермах України. Цей проект дав нам зрозуміти, наскільки діти відкриті до нових знань. Саме молоді під силу змінити усталене уявлення людей щодо престижності аграрного сектору, можливостей заробітку і кар'єрного зростання у ньому.\nМи почали думати, а що ми ще можемо запропонувати таким учням, підліткам? Адже після 11-го класу, коли вони приходять до вишів, змінити їхнє спрямування вже набагато важче. Так народилась ідея створення у місті Умань першого приватного академічного ліцею «Український аграрний ліцей», у якому можуть навчатися учні 10-11 класів.\nПо завершенню нашого навчального закладу вони можуть отримати атестат державного зразка. По суті, це той самий документ, який видає сьогодні кожна школа, але наша мета в іншому – дати учням навички XXI століття, які допоможуть стати молодим людям дійсно успішними. Ми орієнтовані на допрофесійну підготовку – хочемо сформувати у дітей бачення свого місця у соціумі, допомогти правильно визначитись із фахом. Адже навіть, якщо брати аграрний сектор, то тут потрібні не лише агрономи чи механізатори, це галузь, у якій можуть успішно працювати менеджери, ІТ-спеціалісти, бухгалтери, логісти, журналісти тощо.\nЧи розпочалась уже робота над створенням цього навчального закладу?\n- Ми уже на завершальному етапі підготовки та отримання державної ліцензії нашого навчального закладу. Проводимо доукомплектацію штату педагогів. Навчання у ліцеї розпочнеться з першого вересня 2017 року і буде безкоштовним.\nЯким чином буде здійснюватись відбір учнів до ліцею? Скільки учнів плануєте набрати?\n- Набір здійснюватимемо на конкурсній основі. До нас можуть прийти випускники дев'ятих класів, які мають свідоцтво про неповну загальну середню освіту та подати заявку на участь. Заявки для вступу можна подати до 14 червня 2017 року у приміщенні ліцею за адресою: м. Умань, вул. І. Гонти, 3, або заповнити он-лайн заявку на сайті ліцею: ual.net.ua у рубриці «Вступ». Відповідно до ліцензії, ми можемо набрати до ліцею два класи по 25 осіб кожен. На сьогодні до ліцею уже подано близько 40 заявок. Проте ми не зорієнтовані закрити всю цю кількість. Найважливіше – це якість навчання і отриманих кожним окремим учнем практичних умінь та навичок.\nЩо входить до програми конкурсного відбору?\n- Конкурсні випробування для учнів, які вступають до ліцею, проводяться у формі комплексного тестування з трьох предметів: українська мова і математика (обов'язкові), біологія та історія України (за вибором). Тестування передбачене за програмою державної підсумкової атестації учнів 9-тих класів загальноосвітніх навчальних закладів.\nПісля проходження конкурсу, ми запрошуємо учнів та їх батьків на додаткову співбесіду, аби зрозуміти, наскільки дитина готова діяти та розвиватись разом з нами. Пріоритет буде надано тим учням, які проявлять свою активну життєву позицію.\nЯкі пріорітети будуть у навчанні?\n- Ми хочемо змінити сам підхід до навчання та систему цінностей учнів. Звичайно, згідно діючого законодавства, ми маємо визначити профіль навчання. У цьому році обрано математичний та біотехнологічний. Але у межах навчального процесу ми будемо забезпечувати мультипрофільність допрофесійної підготовки. Будуть створені міні-групи, відповідно до уподобань та прагнень учнів. Ми також ставимо собі за мету удосконалення володіння учнями іноземними мовами – англійською та, додатково, німецькою. У подальшому ми також плануємо викладання деяких дисциплін англійською мовою.\nЧи переймали ви освітні підходи у інших країн?\n- Так, ми орієнтовані на освітні системи давно прийняті у Естонії та Фінляндії та інших країнах. При підборі педагогічного колективу намагались, перш за все, шукати людей, які готові відійти від усталених канонів «учитель-учень» та не боятись переймати європейський досвід роботи навчальних закладів. Сьогодні наш колектив на постійній основі бере участь у семінарах та тренінгах від провідних тренерів, які презентують інноваційні моделі навчання. Хочемо, аби викладачі вибудували із учнями довірчі відносини, засновані на повазі і можливості розкритися кожному із учасників учбового процесу. У цій моделі лідирує не вчитель, як транслятор знань, а учні, які самостійно у межах кооперативних форм роботи знаходять рішення тих чи інших завдань. До навчального процесу ми будемо залучати людей-практиків – бізнесменів, політиків, аграріїв, журналістів. Словом, тих людей, які готові передавати свій досвід у різних сферах.\nНа вашу думку, наскільки готове суспільство до подібних навчальних закладів?\n- На жаль, приватні ініціативи не завжди знаходять відгук у суспільстві. За останні 16 років на Черкащині не відкрили жодного приватного навчального закладу системи загальної середньої освіти. За ці роки змінилась не лише система ліцензування, а й умови існування закладів освіти. Ми сьогодні на собі відчуваємо супротив державної системи, адже пропонуємо альтернативу і готові дати дитині значно більше, аніж звичайна школа. Нам було досить важко отримати державну ліцензію і розпочати процес конкурсного відбору. Адже навіть прорекламувати можливості навчання у нашому ліцеї по школах міста Умань нам не дозволили. Тим не менше, ми орієнтовані на успіх, бо такі заклади – це освіта майбутнього.\nЧи плануєте ви створення мережі подібних ліцеїв? Чи перебачаєте можливість дистанційного навчання?\n- Так, ми хочемо запровадити мережу подібних ліцеїв по всій Україні. Наразі вивчаємо можливості та попит. Оскільки проект достатньо молодий, ми також хочемо знаходити меценатів-аграріїв, які готові фінансово підтримувати подібні ініціативи.\nЯким чином учні ліцею зможуть закріпити свої знання? Чи матимуть змогу стажування у компаніях?\n- Це іще одна із переваг навчання у нашому ліцеї. Для найкращих учнів ми будемо здійснювати стажування у компаніях, що входять до складу Всеукраїнської аграрної ради. Це може у майбутньому стати гарним стартом для їхньої кар'єри. Навіть, якщо учень нашого ліцею не обере аграрну спеціальність, то ми хочемо підтримувати його починання та допомогати у подальшій кар'єрі.\nІнформацію підготувала :\nГоловна\tНовини\t02 черв. 2017\tДиректор «Українського аграрного ліцею»: Приватні …


День автомобіліста і дорожника 2013 - 28 Жовтня 2013 - ПБТТБ\nДень автомобіліста і дорожника 2013\n25 жовтня 2013р. в актовій залі технікуму відбувся святковий концерт «Ні цвяха вам, ні жезла» до Дня автомобіліста і дорожника. Участь в ньому взяли колектив художньої самодіяльності технікуму та студенти групи 31Д.\nПривітав всіх зі святом заступник директора з навчальної роботи Погорілий І.В.\nБули показані цікаві сценки з життя дорожніх робітників\nТакож був проведений конкурс серед викладачів на знання знаків дорожнього руху.


Шахрайські схеми в інтернеті: як не потрапити на гачок? Коментує експерт | Новини | Українське радіо\nШахрайські схеми в інтернеті: як не потрапити на гачок? Коментує експерт\n12.10.2021 р., 11:30\nПро шахрайські схеми в Інтернеті в ефірі Українського радіо розповідає заступниця директора Української міжбанківської асоціації членів платіжних систем ЄМА Олеся Данильченко.\nПро дослідження OLX щодо шахрайства в Інтернеті\nПлатформа OLX провела дослідження серед 25 тисяч користувачів щодо шахрайства в мережі. З’ясувалося, що на шахрайство і його тип впливає проживання людини. Наприклад, дві третини селищ міського типу та сіл стикаються зі спробами продати їм неіснуючий товар за передоплатою. А от жителі міст у півтора рази частіше отримують фішингові повідомлення. Жителі райцентрів на третину частіше за інших стикаються з підробленими квитанціями про оплату. Серед всіх вікових категорій 80% шахрайств відбуваються в мессенджерах Viber, Telegram та Whatsapp. Однак пенсіонерам втричі частіше надсилають шахрайські sms та у 7 разів частіше електронні листи про виграш у лотерею, нові умови тарифу чи правила карантину. Кожен 4-й неповнолітній втратив кошти після переходу за посиланням на сайт-підробку від відомого бренду.\nЯк реагувати на повідомлення про виграш?\nДе шахраї беруть номери людей?\nНа жаль, у нас продаються всі бази даних з абонентами. Якраз минулого тижня проводили конференцію, присвячену захисту персональних даних тих клієнтів, з якими працюємо. І якщо комерційні установи вже про це думають, то велика кількість державних реєстрів є давно доступною для продажу інформації на всіх ринках. Оскільки дослідження показало, що часто пенсіонери отримують шахрайські повідомлення, то можна вважати, що щось не так з їхньою базою даних, адже вона цікава для зловмисників. Це — моє припущення. Є певна сегментація, бо виходить саме та інформація, яка цікавить зловмисників або вони її просто купують цілеспрямовано. Існує гіпотеза, що у нас можна купити всі персональні дані.\nЧи можна якось припинити таке шахрайство?\nПрипинити таке шахрайство може тільки громадянин, якщо відчує, що потрапив до шахрайської сфери. Кіберполіція може проводити розслідування за фактом, що громадянин став жертвою шахрайства і йому нанесено збитки. Тобто, якщо людина зрозуміла, що має справу з шахраєм і зупинилася, то це — не кейс, який розслідуватиме кіберполіція, адже збитків не було нанесено. Як на мене, до цього краще не доводити, а бути обізнаними стосовно такого виду шахрайства і вчасно зупинятися самостійно.\nПро базові рекомендації захисту своїх персональних даних\nЯк зберегти свої персональні дані в соцмережах?\nПаролі до соцмереж рекомендують змінювати регулярно щомісяця. Вони має бути складними, щоб їх не можна було легко підібрати. Ну і, звісно, не надавати шахраям свою конфіденційну інформацію і 10 разів подумати, перш ніж її кудись вводити.\nФото: Олеся Данильченко, Facebook


СобКор » Здоровье » Лікарі назвали продукти, які допоможуть зберегти нирки\nФахівці в області харчування назвали п'ять продуктів, які особливо ефективно покращують стан нирок, пише СобКор.нет\nОдним з кращих продуктів для нирок дослідники вважають кольорову капусту. За їхніми словами, цей вид капусти завдяки великій кількості вітаміну C, фолієвої кислоти і волокон сприяє зниженню рівня цукру в крові. Крім того, стан нирок може покращувати звичайна морква: що міститься в ній бета-каротин допомагає в регулюванні артеріального тиску. Підвищений цукор в крові і гіпертонія - це відома причина погіршення ниркових функцій.\nІнший продукт, корисний для нирок, - яблука. Дослідження показують, що яблука захищають нирки від пошкоджень за рахунок своєї насиченості пектином. Дана речовина є натуральним абсорбентом, воно зв'язує і виводить з організму токсичні компоненти.\nСповільнювати прогресування ниркових порушень може регулярне вживання цибулі. Вчені пояснюють, що до складу лука входить речовина простагландин, здатне запобігати в'язкість крові і тим самим зменшувати артеріальний тиск.\nЧитайте також: Вчені назвали продукти, які можуть понизити сексуальність


У Луцькраді хочуть побороти «кнопкодавство» і «закривати рот» дебоширам | ВолиньPost\nСекретар Луцької міськради Сергій Григоренко пропонує два методи припинення «кнопкодавства» у Луцькій міськраді.\nПро це йдеться у його проекті змін до регламенту, який внесли на чергову сесію ради у середу, 27 серпня.\nТак, щоб депутати не передавали чужі картки, коли не йдуть на сесію, пропонують заборонити голосувати депутату, який не пройшов письмову реєстрацію.\nТому, коли депутат раптом не пройшов письмову реєстрацію, йому пропонують це зробити, якщо ж депутата немає на сесії, а картка голосує, то її примусово вилучають працівники секретаріату, поки той не прийде у раду.\nТакож Григоренко відзначив, що інколи під час сесії депутати виходять «покурити», і у цей час за них може хтось проголосувати. Тому секретар ради пропонує депутатом, коли виходять із зали, обов’язково забирати із собою картку.\nСергій Григоренко додав, що система «Віче» у Луцькій міськраді коштувала близько 30 тисяч доларів, тому не варто «кнопокодавам» не варто спекулювати нею.\nЩе одне нововведення – позбавляти слова депутатів – «дебоширів». Так, коли депутат «порушує дисципліну», йому треба зробити два попередження, а тоді головуючий на засіданні має право поставити на голосування питання про позбавлення слова такого «дебошира». Така ж норма стосується і головуючого на засіданні. Позбавляти слова можна на 1, 3 години, або на всю сесію голосами мінімум 26 депутатів.\nТакож Григоренко пропонує зміни строків оголошення сесії за 20 днів, вносити проекти рішень не пізніше 14 днів до сесії (крім термінових), а міський голова має не пізніше як за 12 днів опублікувати порядок денний майбутньої сесії.\nЩе секретар Луцької міськради пропонує обмежити час подачі депутатських запитів – 60 хвилин, а тривалість обговорення одного питання порядку денного – 30 хвилин.\nДепутат Анатолій Бірюков запропонував колегам після сесії здавати картки та отримувати «під розписку» для голосування.\nДепутати Сергій Сівак та Анатолій Пархомюк закликали не вводити часові обмеження для запитів і «не рівнятися» на Рівненську міськраду, де сесія нібито триває 4 години, адже «виважені рішення не приймаються швидко».\nМикола Яручик також вважає, що 60 хвилин – замало часу для подачі запитів, адже він «їздить на округ та спілкується із мешканцями», тому хоче донести їхні проблеми на сесії, але може не встигнути, тому мешканців його округу «не почують».\nІгор Поліщук натомість вважає, що за 30 хвилин не можна обговорити будь-яке запитання порядку денного, а пропозиція позбавляти голосу може бути використана проти опозиціонерів, яким міський голова буде «закривати рота».\nУ підсумку підтримали проект рішення Григоренка без врахування поправок.\ntiernoann 27 серпень, 2014, 22:25\nВзагалі не розумію депутатів які проти скорочення регламенту, правильно Григоренко каже, треба нарешті почати контролювати діяльність депутатів та їхні слова! Нехай відповідають вчинками, а якщо їх не почують, то це їх проблема, треба уміти змусити людей почути себе, нехай тепер працюю у поті чола, ато звикли до безділля!\nКияни збираються на пікет Банкової та Генштабу\n27 серпень, 2014, 14:18


Рух авто Шулявським мостом планують відкрити у грудні – КМДА ⋆ РЕГИОНАЛЬНЫЙ НОВОСТНОЙ ПОРТАЛ ЖИТОМИРА\nРух Шулявським шляхопроводом планують відкрити у грудні 2019 року. Про це поінформували у пресслужбі Київської міськдержадміністрації 2 жовтня.\n«Сьогодні там тривають підготовчі роботи до встановлення конструкції мосту на тимчасові опори. Підрядники запевнили мера [Віталія Кличка], що на початку листопада конструкція вже буде встановлена. А в кінці грудня планують відкрити рух автотранспорту новим мостом», – ідеться в повідомленні.\nТакож, за словами підрядників, паралельно тривають роботи з облаштування підпірної стіни з боку заводу «Більшовик». Її довжина – приблизно 90 м, висота – майже 8 м, зазначили у КМДА.\n19 травня 2017 року департамент містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації вибрало проєкт реконструкції Шулявського шляхопроводу, розробником якого є «Київдормістпроєкт». Вартість проєкту оцінюють у 400 млн грн.\nЗа словами мера Києва Віталія Кличка, щоб реалізувати проєкт, необхідно знести частину корпусу заводу «Більшовик». Він додав, що розв’язку було побудовано в 60-х роках минулого століття і Шулявський шляхопровід давно потребував реконструкції.\nПідготовку до реконструкції Шулявського шляхопроводу розпочали 1 травня 2018 року, планували, що роботи триватимуть приблизно 17 місяців.\nУ липні 2019 року Кличко заявляв, що будівництво Шулявського шляхопроводу може затягнутися через гальмування знесення п’ятого цеху заводу «Більшовик», де мали звести один зі з’їздів із нового мосту.\nПрезидент Украины отличная кандидатура для Евровидения


Салат з авокадо і помідорами: 2 кращих покрокових рецепту з докладними інгредієнтами\nСалат з авокадо — це дуже корисно, а давайте додамо ще й помідори, щоб вийшло дуже смачно.\nСалат з авокадо, помідорами та морепродуктів\nВідео: Салат з авокадо, цибулею, огірком і помідорами\nЗакуски з помідорів і авокадо заслуговують особливої уваги, оскільки виходять вони не тільки дуже смачні, красиві, але ще й дуже корисні. Як відомо авокадо в своєму складі має величезну кількість корисних для нашого організму речовин, тому його вживання в їжу необхідно так само, як і інших фруктів і овочів.\nУ приготуванні такий салат не складніше звичайного овочевого, однак, його смак зовсім інший. Авокадо надає страві особливий ледве вловимий горіховий смак.\nПомідори – 2 шт. (черрі 7 шт.)\nСмак салату безпосередньо залежить від того, яке авокадо ви виберіть. Стигле авокадо визначають за такими критеріями:\nПри натисканні на плід утворюється невелика вм'ятина, яка тут же розгладжується. Якщо натискаючи на авокадо, ви не відчуваєте м'якість, плід стиглий, якщо, навпаки, при натисканні м'якоть під руками разлезается, отже, плід занадто переспевший і також не підійде.\nПотрясіть авокадо. У стиглого плода кісточка всередині відшаровується від м'якоті і «дзвенить». Чуєте характерний стукіт кісточки? Авокадо підходить для вживання в їжу.\nМісце під плодоніжкою повинно бути зеленого кольору, якщо колір коричневий, авокадо переспело, жовтий – плід не зовсім поспів.\nВиберіть підходяще авокадо, вимийте його, ножем надріжте по кісточці, після проверніть 2 половинки плода в різні сторони. В руках у вас залишаться 2 відокремлені один від одного половинки, одна з кісточкою. Видаляємо кісточку, вона не знадобиться, тепер очищаємо плід від шкірки. У стиглих авокадо шкірка видаляється дуже легко навіть без допомоги ножа. Поріжте очищене авокадо кубиками.\nПомідори можна використовувати будь-які. Ви можете взяти великі овочі або помідори черрі. Вимийте помідори, наріжте невеликими кубиками. Якщо будете використовувати помідори черрі, кожну шт. розріжте навпіл.\nЦибулю поріжте півкільцями. Не варто класти багато цибулі в салат, оскільки він може перебити ледве вловимий смак авокадо.\nЗ'єднайте авокадо, помідори і цибулю в тарілці.\nЗ масла, соку лимона, прянощів приготуйте заправку.\nПосоліть і заправте салат приготовленим соусом.\nАкуратно перемішайте закуску.\nАвокадо, в принципі, як і помідори, відмінно поєднується з морепродуктами. Такий салат стане смачною, легкої, але в той же час живильної закускою, яку однозначно можна подавати на святковий стіл.\nКреветки, мідії – 100 г\nВимийте і поріжте кубиками помідор.\nАвокадо виберіть виходячи з вищенаведених порад, очистіть і поріжте кубиками.\nОгірок вимити, за бажанням очистіть, так само наріжте кубиками.\nРукколу вимийте, порвіть руками.\nМорепродукти попередньо розморозьте при кімнатній температурі, після відваріть в підсоленій воді протягом 1,5 хв, злити з них воду і дайте їй повністю стекти.\nЗ олії, соусу, соку лимона і прянощів зробіть заправку для нашого салату.\nЗ'єднайте в тарілці подрібнений помідор, авокадо, огірок і морепродукти з руколою.\nПосоліть салат, додайте в нього заправку, перемішайте і дайте постояти 15-30 хв., щоб морепродукти просочилися соусом.\nПодаючи на стіл закуску, можна посипати її кунжутним насінням і прикрасити листям салату.\nЗа бажанням можна додати в салат трохи гострого перцю або часнику.\nОригінальний салат з авокадо і помідорів не набридне їсти навіть щодня. Блюдо виходить дуже корисна, поживна і незвичайне.


Video: У Нідерландах назвали три альтернативи трибуналу по “Боїнгу”\nУ Нідерландах назвали три альтернативи трибуналу по "Боїнгу". Про це стало відомо з повідомлення Reuters. Перший варіант – організація суду на вимогу Генеральної асамблеї ООН. Якщо дві третини учасників міжнародної організації проголосують за це рішення, то у Росії не буде можливості накласти вето. Другий сценарій: створення трибуналу спільним рішенням п'яти країн (Нідерланди, Бельгія, Малайзії, України, Австрії), без ООН. Проблемою такого рішення може стати те, що суд під егідою ООН міг би видати ордер на затримання, дійсний у всіх країнах світу. Якщо ж процес організовує тільки група країн без міжнародного ордера, то винні можуть уникнути видачі. Третій варіант – організація процесу в національному суді однієї з зацікавлених країн. Варто відзначити, що збитий Боїнг належав малайзійської авіакомпанії, а 192 з 298 пасажирів були голландськими підданими.\nНасправді Нюрнберзький трибунал не засудив Степана Бандеру ...


Відпочинок — Латвія Литва Естонія — в'їзд для українців влітку 2021, ціни і що подивитися / НВ\n2 серпня 2021, 06:04\nНещодавно країни Балтії послабили карантинні обмеження для українців. Тепер потрапити в Ригу і Вільнюс можна майже всім — потрібно лише виконати будь-яку з трьох умов в'їзду.\nНе тільки Туреччина. Які країни готові прийняти українських туристів влітку 2021-го\nТобто, або надати сертифікат про повністю пройдену вакцинацію одним з чотирьох схвалених ЄС препаратів (Vaxzevria / AstraZeneca, Comirnaty / Pfizer, Spikevax / Moderna, Janssen / Johnson & Johnson), або надати довідку про перенесену хворобу, або негативний результат тесту на коронавірус. Ці правила затверджені урядами Латвії і Литви до наступного перегляду, який відбудеться лише якщо ситуація з ковідом в Україні погіршиться. Естонія теж затвердила їх, але поки що лише тимчасово — до 25 липня.\nНовина про відкриття кордонів країнами Балтії стала черговою приємною подією цього літа — раніше українці любили відвідувати ці країни, милуватися архітектурою старих міст і насолоджуватися м’яким кліматом в будь-який час року.\nПопулярності Латвії, Литви та Естонії чимало посприяв безвіз, оскільки сюди приїжджають, як правило, ненадовго, платити візовий збір мало кому хочеться.\nВласникам біометричних паспортів це не потрібно — перебування терміном до 90 днів не вимагає спеціальних дозволів.\nНВ Шопінг вирішив згадати, за що ми любили це туристичний напрямок раніше, коли він ще був відкритим. І з’ясувати, чи варто їхати туди зараз.\nФото: rigatraveltour / instagram\nНайпопулярніші серед туристів міста Латвійської республіки: Рига, Даугавпілс, Лієпая, Юрмала. Перші дві сподобаються любителям побродити по вуличках і оцінити поєднання середньовічної архітектури з югендстилем.\nВиглядає незвично і еклектично, але така Балтія в цілому — вона носить відбиток багатьох епох. Жителі цієї частини Європи дбайливо ставляться до своєї спадщини, завдяки чому тут збережено безліч пам’яток.\nЮрмала і Лієпая сподобаються тим, хто хоче відпочити на морському курорті, подихати свіжим і м’яким повітрям Балтики, спробувати місцеві страви з риби.\nДо речі, про останні, в Латвії обожнюють лосось і шпроти, тож побувавши в цій країні, не забудьте спробувати місцеві делікатеси.\nЩо привезти з Латвії: шпроти, пряний і тягучий ризький бальзам, вироби з бурштину. А ще тут діє Tax free, отже, ви зможете отримати кешбек в розмірі 18% від вартості за свої покупки, тому в Латвії можна придбати брендовий одяг, гаджети та аксесуари за прийнятною ціною.\nСкільки коштує відпочинок в Латвії\nБрати пакетний тур до балтійських країн особливого сенсу не має, набагато краще спланувати подорож самостійно. Тим більше, за бажання, відпустка може вийти цілком бюджетною.\nВирушати в Латвію найкраще по повітрю — і це зовсім недорого, за умови раннього бронювання можна знайти квитки до тисячі гривень.\nЖитло обійдеться вам рівно в стільки, скільки ви готові віддати. У тій же Ризі є апартаменти за кілька тисяч гривень на добу, так і варіанти за 500 з лишком.\nФото: vilnius_insta / instagram\nБагато туристів, які відвідали Латвію, вважають за краще продовжити знайомство з Балтією, відвідавши і Вільнюс. Автобусом поїздка займе якихось п’ять годин, і ви потрапите в серце чарівної Литви. У столиці варто побродити по затишному центру і заглянути в Ужупіс — литовський Монмартр — квартал художників, який навіть оголосив себе окремою республікою.\nКрім Вільнюса, великою популярністю серед туристів користуються:\nКярнаве — стародавня столиця країни, включена в список всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.\nКаунас — друге за величиною місто, в якому знаходяться знаменитий замок, монастир камальдолійців, єзуїтська церква, Палац князів Масальських.\nТракай — ще одна древня столиця республіки, в якій знаходиться єдиний у всій Східній Європі замок на воді.\nЩо привезти з Литви: бурштин, льон, сувенірну продукцію з Ужупіса, литовський сир і торт Шакотіс, який готується на рожні.\nСкільки коштує відпочинок в Литві\nВ цілому, ціни на багато речей в Литві нижче, ніж в сусідній Латвії, хоча здорово відрізняються в залежності від сезону і взагалі від багатьох чинників.\nЗнайти дешеве житло тут не проблема, наприклад, ось номер зі сніданком за 400 з гаком гривень.\nФото: visittallinn / instagram\nПоки незрозуміло, чи зможуть українці потрапити туди після 25 липня, але надія є. Все ж світ відкривається, вакцинація йде повним ходом, а туризм може бути безпечним.\nЗагалом, якщо вам пощастить з'їздити в Естонію, відвідати варто, в першу чергу, Старе місто Таллінна, Національний парк Лахемаа (теж в столиці), Нарву, Тойлу на Фінській затоці, парк Соомаа з його луками. Любителі екстремального відпочинку радять печери Піуза — там можна вдосталь побродити кам’яними галереями і зробити парочку атмосферних фото.\nЩо привезти з Естонії: натуральну шерсть, печиво піпаркукас, місцеві лікери та марципан.\nСкільки коштує відпочинок в Естонії\nЕстонія — найдорожча країна Балтії, і це стосується всього: цін на продукти, паливо, житло. Наприклад, в Таллінні нам не вдалося знайти пристойний номер дешевше тисячі гривень. Втім, якщо ви обмежені в бюджеті - хостелів тут предостатньо.


Далеке зблизька-4 | Дівчата райської яблуні ~ Dziewczęta rajskiej jabłoni ~ Girls of the Apple Tree of Paradise\nStrona główna » Марія Струтинська - Віра Марська » Далеке зблизька » Далеке зблизька-4 » Далеке зблизька-4\nБережани — невелике місто великого ставу і чудових околиць, Сторожиська, що сторожить його з широкого горба, Руриськ, повних берберису, Раю, куди провадить чи не найдовша в світі липова алея; замку Сенявських, де лицедійства мандрівних театрів вистрашують тіні минулого. Але, насамперед, це місто старої гімназії в ратуші на чистенькому ринку, місто гімназистів, що їх називають студентами і що є головними героями мрій підростаючих панночок, першими дансерами на забавах, розхристаними поетами, дуже серйозними членами тайних гуртків. Це, також, одне з міст, де вперше у польській адміністрації країни пробиваються українці.\nБережани — місто щасливої юности моєї старшої сестри — і перших кроків моєї молодшої. Місто, де я вже тільки середуща, трохи розгублена дитина.\nОчима цієї дитини я й досі бачу Бережани.\nМама скінчила співати і похилилася над Нусею, подивитися, чи вона вже заснула. Я сиджу на краєчку маминого ліжка і лопхинькую. Не хочу ще спати! Не хочу, щоб вони знову йшли на ту «Бесіду», бо Іренка має пробу «Бояна», чи якогось представлення, чи що там, а мама мусить іти з нею. І навіть татко піде почитати ще якісь газети. А хлопці замкнулися вже в своїм покою і ніби щось повторяють на завтра.\nЯ бачу крізь відхилені двері, як Іренка в їдальні, в новій червоній сукенці з болером, поправляє перед люстром волосся. Вона дуже весела і мугикає собі під носом. Боже, як я хотіла б бути Іренкою і всюди з мамою ходити! Недавно вона застудилася трохи на забаві, і доктор сказав, що на неї треба уважати — в такім віці. Тепер мама купує їй помаранчі і сардинки і що тільки вона схоче. Може й я колись зроблюся слаба, але так направду, а тоді вже буде запізно купувати мені таке і мною журитися.\nВласне! Я вмру, їм усім на злість, і тоді вони побачать! Я так завзялася вмирати, що перестаю плакати і борзенько клякаю помолитися, щоб мама мені не пригадувала. Мама хвилинку постояла наді мною, а потому пішла збиратися. Я раз-два скидаю сукенку, сорочинку, надягаю нічну, шубовстаю в постіль. Добре. Дуже добре. Нехай вони собі йдуть. Колись будуть згадувати і гірко плакати за мною. Я накриваюся з головою, навіть не хочу слухати, чи вони ще щось там до мене не заговорять.\nЯ лежу з вухами під ковдрою, але чую, як луснили тяжкі входові двері. Тепер мені раптом зробилося жаль, що я не чула, як мама, може, сказала щось на відхіднім до мене. Я не можу влежати, зриваюся з ліжка, завиваюся подвійно в мамин шляфрок і біжу до кухні, до Петруні.\nНа столі в кухні повно начиння, Петруня стоїть над великим цебриком, з якого парує горяча вода. Петруня весела, бо Ромко прочитав їй лист від нареченого і обіцяв завтра відписати.\nТепер Петруня полоче начиння, а я витираю, і за це вона каже мені байку. Байка дуже поплутана, без початку й без кінця, але Петруня вміє так гарно розповідати! Вона показує мінами страшну чарівницю, згорбленого дідка і викручується, як чудесна панна, що вилізла з жаби.\nНачиння вже помите й поскладане, і Петруня забирається мити підлогу. Воиа не може вже говорити до мене, а зрештою, і так не було б нічого чути через те шуровання. Вона зливає підлогу лугом, він так неприємно пахне, лямпа на стіні зачала коптіти — і мені робиться сумно.\nНарешті Петруня скінчила свою роботу. Вона миється над мискою на дзиґлику, потому чеше собі коси перед збитим люстерком під лямпою, а тоді йде до своєї ниші й довго молиться перед святим образом, вона не клякає, тільки стоїть. Я сиджу й чекаю, бо може вона схоче піти зі мною до спальні і там трохи побути. Але Петруня каже, що вона страшно спляча — і на то нема ради. Вона лишає двері від їдальні і від спальні отворені, щоб я не боялася.\nЩе я не дійшла до свого ліжка, як Петруня зачинає хропіти, і мені робиться ще сумніше. У шпарці під дверима від покою хлопців світла вже не видко, хоч Ромко любить довго читати, як Стефко засне й дасть йому спокій. Там є другі двері на той коридор, що тягнеться через цілу хату, а на другім боці є той сальон, де так зимно.\nЯ пробую заснути, щоб мені щось добре приснилося, бо то ще найліпше з усього. Мені часом сниться Довбуш, як ми бігаємо з ним по саді в Долині. То було, як я була найменша, Іренка не була ще панною, коло Нусі не треба ще було так багато ходити, бо її ще не було, і мама завше мала час для мене.\nЯ пригадала собі, що маю вмирати, але не маю вже сили бути такою завзятою і зачинаю думати, як вони вже там, може, вертаються додому. Вийшли з «Бесіди», ідуть, ідуть по Адамівці, вийшли на ринок. Тепер ідуть попри ратуш, а там вище церква — всюди пусто, нікого не видко і світиться тільки одна ліхтарня. Тепер скінчився ринок і вже та вузька вулиця, де склепи з капелюхами і з матеріялами. Штори поспускані і трохи тут страшно, вони йдуть борзенько і вже дійшли до нашого Місточка. На початку Місточка є та груба жидівка, де я часом купую собі шоколяду «Мілька» в такім червонім, прозорім папірчику, а світ, як дивитися через той папірчик — такий гарний, цілком інакший.\nТепер вони дійшли вже до фігури і до Католицького дому, на другім боці, далі, далі, до кругольні Швадрона, минули її, минули його склеп, минають наш дім, входять у вуличку попри наш город, отвирають фіртку, обходять дім, вийшли на сходи. Я сідаю в постелі й надслухую: зараз луснуть тяжкі дубові двері! Але ніщо не лускає, я лягаю і знову зачинаю провадити їх від самого початку...\nРано я збудилася — наді мною стоїть мама і каже, що час уже вставати до школи, а я так страшно хочу спати!... Але тут не можна вже «відправляти борухів», як в Долині, де я ходила до першої кляси, а школа була напроти того жидівського дому, де ми мешкали, як продали нашу хату і всі дерева.\nЯк я вже вмилася і мама чеше мене, то Нуся завсіди мусить зачати рипіти. Мама ніколи не дає їй довго плакати, бо вона заходиться і посиніє і може так зайтися на смерть. Мама якнебудь закручує мені кіски стяжкою і знов каже своє: мені треба обтяти волосся коротко — воно таке, як мишачий хвостик — а тоді воно поправиться.\nПоки мама втихомирює Нусю, Стефко, котрий прибіг уже на сніданок, сміється з мюго мишачого хвостика і докучає мені, і я вже хочу плакати. Тим часом прибігла Петруня з рогаликами від Швадрона, бере Нусю на руки й підкидає її, Нуся вже сміється, і ми всі йдемо пити какао, бо вже й Ромко з’явився.\nПо сніданку мама дає кожному торбинку з хлібом з чимось там і з яблуком, а Стефко каже, що він воліє два грейцарі, бо він купить собі там у терціяна. Часом мама дасть йому, для відчіпного, але звичайно скаже, щоб він уже йшов собі й не завертав голови. Хлопці забираються, а мама сідає годувати Нусю кашкою. І ще мама каже, щоб я добре завинула собі шию шаликом, бо я пробувала не піти до школи і пожалувалася мамі, що мені драпає в горлі — і то навіть правда! Але воно не помагає, як помагало в Долині.\nМоя школа далеко, на Адамівці, і поки я до неї долізла, то на вулиці нема вже дітей, а в клясі діти вже помолилися. Я привиталася з учителькою, але на неї не подивилася, щоб не бачити її незадоволеної міни.. Вішаю плащик на шараґах під стіною і йду до своєї першої лавки. Там садять найліпші учениці, а я тільки тому, що мій татко — інспектор.\nВ клясі чути крейдою і порохом, вікна позамазувані білим і нічого не видно, треба уважати, що каже учителька і чи вона не викличе мене до читання, хоч вона викликує лишень таких дітей, котрі стогнуть над кожним словом. Потім я пишу диктат, скоренько і без помилок, але криво і помазано. Учителька ходить поміж лавками, схилилася над моїм зошитом. Чи я не можу писати поволіше і краще? Я встаю, але не обзиваюся, бо я знаю, що не можу.\nВіршик я вмію добре. Я вмію напам’ять багато віршиків, бо часом сиджу на підлозі в хлопців покою і слухаю, як вони голосно вчаться. Як у клясі приходять рахунки, то спочатку я все дуже добре порахую, але потому щось забудуся і не пам’ятаю, що перед тим порахувала. На щастя, вже дзвонять на велику перерву.\nНа перерві я ходжу по коридорі зі Стасею Соневицькою. Вона перед тим шепнула мені, що має мені щось дуже важне сказати, а тепер оповідає, що її мама мусіла викинути зі станції одного студента з шестої кляси, бо він не заплатив другий місяць. Тато прислав йому гроші, а він купив собі новий мундурик, бо хотів сподобатися тій панні Марильці, котра мешкає у них на фронті. А інші хлопці сказали, що мундурик йому все одно не поміг, бо та панна воліє Влодка Рудницького з семої кляси, того, що йому недавно вмер тато.\nПо перерві треба ще сидіти в школі дві години, на рисунках і на ручних роботах. Я люблю рисувати крейдками пір’ячко або листочки, але не якісь лінії чи квадрати. А ручні роботи — то вже найгірше зі всього: я не можу зробити жадного рівного рядка панчохи, навіть не можу втримати в пальцях ті страшні дроти, й учителька каже, що моя робота виглядає так, якби її погриз пес.\nДодому ми йдемо разом зі Стасею, а потому я йду вже сама. В хаті всюди чистенько, підлоги блищать, як люстро, мама зайнята з Петрунею в кухні, але щоразу бігає до спальні подивитися, чи Нуся не збудилася в своїм візочку. Я покрутилася трохи і побігла до покою хлопців.\nТут також ніде ні порошинки, все акуратно поскладане, поки Стефко не надбіг зі школи й не поперевертав усього догори ногами. Я оглядаю книжки з образками, подорожі Мая, книжку про Мовґлі, Стефкові індіанські зошити Бофало Біл і Нік Картер, а потому пробую їх трохи читати. Але вже прийшли хлопці з гімназії і нагнали мене.\nПри обіді татко питає хлопців, як там було в школі, а вони бомкають щось під носом, бо не дуже люблять, як татко таке їх питає. Часом татко довідався подорозі від котрогось професора щось за Стефка і каже до нього, що не буде вже більше платити 25 корон дидактурум за його недобрі «обичаї»; він має принести принаймні добре з поведення, а інакше татко віддасть його до шевця, до терміну. Але Стефко тим шевцем не переймається, лиш найліпше заїдає свій улюблений риж зі сметаною і з малиновим соком.\nПо обіді я прошуся до Стасі, але татко каже, що насамперед я маю відробити завдану лекцію, а мама додає, що маю посидіти трохи по їдженню: через те, що я бігаю, як загорілий кіт, я не можу поправитися. Я беру малесенькі пігулки від отця Ксенофонта Сосенка з Конюх — то називається гомеопатія — вони мають зробити з мене міцну дівчинку, але ще не зробили.\nТепер татко йде до спальні на свою годинку, мама кладеться трохи з Нусею на канапі, хлопці забираються до свого покою вчитися, а Іренка вбирає свій костюмчик з фугерком і футряну шапочку, бере під паху книжки і виходить на свою приватну лекцію гімназії з Леською цьоці Павліни Дуткевичевої; їх вчить Льоньо Легший. А там є також великий сад.\nТепер я витягаю за своїм столиком шию і дивлюся через вікно, як Іренка переходить перед фронтом нашого дому. Ага, за нею вже йде Яримович у білих рукавичках (Іренка називає його папінцьо), а на другім боці вже з’явився той пелехатий Дзюбкевич без шапки. Вони тягаються за Іренкою також на лекції фортетіяну, а увечір ходять попід нашими вікнами. Іренка дістає від них гарні картки, а той Дзюбкевич завсіди пише віршик, бо він поет.\nЯ пробую читати, але скоро знуджуся, бо я те все знаю напам’ять, з читання в школі. Потому беруся писати завдання, але раптом пригадала собі, що мушу подивитися, чи Стефко знов не вирвався до городу. І тихенько, на пальцях, щоб не збудити мами, йду до кухні, до вікна. Ага, він вирвався! Грає сам зі собою в кічки, а тепер кличе до себе через паркан малого Юзичинського.\nПетруня вже помила начиння і церує хлопцям скарпетки. Я прошу її, щоб сказала мені байку, але вона відповідає, що тепер не пора.\nТим часом до кухні прийшла вже мама, робити підвечірок. Стефко вже його занюхав і біжить навколо (ніби він не з городу!), а Петруня закликала Ромка, він відторгає з чола свою ясну чупринку і дивиться кудись, ніби нікого не бачить. Може він ще не вернувся з тої подорожі, про яку чигав. Бо й він ніколи довго не вчиться, лиш скоренько понаписує завдання.\nПо підвечірку мама дає мені чистий фартушечок — і я вже можу піти до Стасі.\nВони мешкають на половині Місточка, там спереду стоїть великий дім, а вони в офіцині і входиться через кухню. Та кухня поділена фіранкою на дві половини, а в першій завсіди сушиться багато хусток до носа.\nПані Соневицька має дуже чорне волосся і червоні плями на лиці. Вона зараз хоче, щоб я пила каву з великого горнятка, з таким кожушком, що тягнеться і з пляцком, а я кажу, що вже пила і мушу довго відпрошуватися. Стася, нарешті, потягнула мене до покою, до свого кутика між ліжком і комодою. Там її столик і кріселко, а книжки на поличці, рівненько поскладані.\nСтася витягає з-під ліжка пуделко з паперовими ляльками, і з сукенками, з парасольками, з торбинками — те все приліпляється слиною — і ми ними ділимося: я взяла собі одну маму й одну дитину, а Стася — аж троє дітей, вона каже, що то не добре бути одиначкою. А я власне хочу, щоб моя дитина була; одиначка.\nПані Соневицька мусить іти до міста, аж до ринку і каже, що ми маємо ґречно бавитися і уважати на хату. Як лиш двері за нею гуркнули, то зараз за іншими дверима, тими від великого покою зі студентами, зачинає страшно голосно грати труба. То той Гевко, каже Стася, котрому мама заборонила трубіти в хаті, бо від того можна оглухнути. Ми позатикали собі пальцями вуха, а як ми відіткали їх, то труба вже не грає, але зробився страшний рейвах. Стася каже, що вони, може, знов кидаються подушками, вони раз навіть подерли одну подушку, і мама дуже кашляла від того пір’я, що порозліталося по хаті. Аж раптом усе затихло: то певно вернувся Баб’юк (вони мають там другі двері надвір) і зробив порядок, бо він є їх інструктором. Тепер вже чути, як вони кують там свою греку чи латину.\nМи ще трохи бавимося нашими паперовими ляльками, а потому я зачинаю оповідати Стасі мою пригоду з кудлатим котиком, я трохи видумала, але вже вернулася з міста пані Соневицька. Вона питає, чи в хаті був спокій, а Стася щипає мене в ногу, щоб я не проговорилася і кіаже, що був. Ми дістали довгі рожеві цукерки, і пані Соневицька забирається варити вечерю. Я питаю, чи вже є сема година, а вона каже, що вже минула, і я йду додому.\nВдома ніхто не сварить, що я прийшла пізно, бо ми маємо гостя: прийшов той пан Денис Січинський, котрий недавно приїхав до Бережан. Він має спухле лице і пом’ятий комірчик і ще йому щось зробилося на шиї.\nПан Січинський сидить коло фортелі яма і щось собі бумкає, а потому щось записує, а всі мусять бути тихо. Стефко сказав мені, що він любить випити трошки горілки, але як я спитала мами, то мама розгнівалася на Стефка за таке говорення: він є хорий, той пан Січинський, а він є важна особа, бо вміє укладати гарну музику. Мені його жаль, і нехай би він приходив, щоб тільки не сидів так довго по вечері, бо тоді вже нема мови, щоб мама сказала мені щось як заспить Нусю. І що мені тоді з того, що вони нині не йдуть на «Бесіду»?!\nЧасом я застаю також пана Гриця Коссака. Він дуже гарний, має такі великі очі і чорні вусики, і ще мав гумку на бронзовім капелюсі, але Стефко стягнув її до своєї катапульки, а він не зобачив. Він уміє до кожного так приємно щось сказати, навіть до мене. Як він у нас, то напевне з’явиться одна учителька, не дуже гарна. Вона приходить навмисне так пізно по вечері, щоб пан Коссак мусів відпровадити її додому. Бо вона конче хоче вийти за нього заміж.\nВ неділю пополудні до нас приходять Іренкині товаришки, Дарка Білинська і Оля Цурковська. Вони спочатку пограють з нами трохи в хлопців покою «Небо і пекло» або «Гамер унд Ґльоке», а потому мають нас досить, запорпуються з Іренкою в якимсь кутику і шепчуть собі за хлопців. Оля приносить Іренці грубі книжки від того поета Дзюбкевича, котрий спровадився до них на станцію. Іренка також зачала писати вірші — я знайшла раз її зошит. Там було за місячний промінь і за берези, котрі шумлять на цвинтарі і такі інші нудні кавалки. А раз я виділа, але Іренка читала в малім городчику рожевий лист і усміхалася сама до себе.\nТатко вже відбув свої великі візитації. Ми тепер не маємо коней і він наймив собі сталого фіякра, котрий возить його навіть часом цілий тиждень, а ми знову чекаємо, поки татко з’явиться у своїм великім футрі. Але татко вже не розказує нам, як в Долині, про пригоди в снігу і про школярів. Раз мама спитала, чому він вертається тепер завсігди такий змучений чи зажурений. А татко сказав, що мусить розгризти тут, в Бережанах, якийсь дуже твердий горіх. І що то за горіх?...\nЧасом татко кличе мене помагати при тім співанику, що його зачав укладати ще в Долині, з паном Сайком. Там будуть усі віршики з читанок з нотами, як їх співати. Татко не раз просить маму заспівати йому якусь пісню з Шоломиї, а інший раз знову Іренка грає таткові на фортепіяні, а татко пробує, чи на той голос надається співати «Хто там над тими всіми зорями» або «Наша хатка мов палатка». І воно дуже добре надається. Я вибираю малесенькі образочки, що там мають бути між тими віршиками.\nДо мене приходить учитель музики, бо татко сказав, що я маю колись грати разом з Іренкою, вона на фортепіяні, а я на скрипцях. Я спочатку вправляла, але як Іренка сказала, що я страшно риплю і затикала собі вуха, то я цілком перестала вправляти. Тепер той учитель гнівається, на мене, що я не переробляю лекцій і через те я не люблю тої музики, ще гірше, як школи. І я ще маю великий гріх через того пана Курца: одного разу він дав знати, що не прийде, бо захорував, а я дуже хотіла, щоб він умер. Незадовго я маю йти до першої сповіди і страшно журюся тим гріхом. А татко не знає, яка я грішна і купив мені дуже гарний молитовник в шкіряній оправі. Там усі молитви написані віршами, а їх уклав пан Щурат.\nТа зима тривала довго і ми порядно намерзлися в нашім кам’янім домі, хоч щотижня привозили нові сяги дров, рубачі не переставали різати їх і рубати, а Петруня — палити в печах. Я направду застудилася, але не вмерла, тільки мусіла брати гірке лікарство і лежати в ліжку, а потім все одно треба було вертатися до школи.\nТепер наш дах почав затікати, треба наново малювати сальон і мама каже, що та хата, котру ми взяли на пробу, чи купити — нічого не варта.\nТепер вже гарно і тепло і ми вже мешкаємо на Адамівці, у сестер Служебниць, бо татко є тепер їх капеляном. Править для них рано, поки піде до бюра, Службу Божу і сповідає їх увечір.\nЯк ми сюди спровадилися, то два наші покої були ще зайняті меблями тої їмості, котра вмерла два роки тому і записала свої доми на сиротинець. На другий день була ліцитація, мама казала, що то щось страшне, так спровадитися, але ми мали велику забаву, бо на подвір’ї було повнісько людей. Пан в урядовій шапці викрикував нумери і ми також купили два старі образи на полотні і ще один годинник на стіну, хоч мали вже два: один з крайової вистави, котрий накручується раз на 18 днів і вибиває години, як десь на далекій вежі, а другий від прабабці, з чорними колонками і з люстрами, який показує навіть дні в місяці, як ходить; але він ніколи не ходить і один пан не перестає його направляти.\nТут є два доми на фронті, в однім мешкаємо ми, а в другім сестри з сиротами, і там є також нова каплиця.\nВ офіцинах за нами мешкає професор Цвойдзіньскі, котрий вчить наших хлопців математики. Він є раптус і вибив своїй жінці око, на ґанку має телескоп дивитися на звізди, а часом дуже гарно грає на фортеапіяні. Там є три хлопці і чудесна панна Зося.\nМи маємо коло хати великий город, але той сад, що є за офіцинами і тягнеться вгору, аж до другої вулиці, не наш, ми не маємо права, казав татко, нічого там зривати, і тому ми туди не ходимо. Часом мене кличуть до саду ті сироти від сестер, але вони дуже мляві, всього бояться і не вміють лазити по деревах. А зрештою, я маю тепер іншу приятельку.\nНедалеко від нас стоїть вілля панства Чайковськик, з золотим львом на вежі, і я бігаю щодня до Натальці Чайковської, котра ходить до іншого відділу тої самої кляси. В їх садочку є вулички Шевченка і Франка і великий павільйон з ясного полірованого дерева, з такими самими меблями і, навіть, з канапкою. Ми вчимося там представлення, Натальця, Іцьо (трохи старший від неї) і три чужі хлопці, котрі є раз козаки, а раз татари. То представлення написав пан Чайковський, а Іцьо читає нам і говорить, що хто має робити і казати. Як поприїжджають їх старші діти, зі Львова і з Перемишля, то ми будемо показувати ту штуку в їх великім сальоні. По такій пробі нас часом кличуть до хати на шоколяду з бішкоптами.\nНедавно до панства Чайковських приїхав один пан з тої України, котра під Росією, а в неділю я була у них на обіді, бо мало бути морожене і пані Чайковська прислала по мене Натальцю. Як ми вже дочекалися того мороженого, то той пан (він говорить трошки інакше, таким гарним басом) — сказав: «Я зроду не їв такого смашного морозива!» Пан Чайковський, котрий має довгі вуса і мусів їх цілий час обтирати, дуже чогось втішився і все повторяв: «Морозиво! Морозиво! Таке гарне слово, а ми його не знали!» І сказав тій середущій Олі зараз записати те слово.\nУчора той пан був у нас з візитою. Він сидів у сальоні з Іренкою і трохи з мамою, пив вино з тортом, Іренка грала йому на фортепіяні, а він їй щось читав. Він сидів і сидів, хоч то була перша візита і ми зі Стефком не могли дочекатися, коли він вже піде. Як він врешті пішов, мама не дала нам торта, лиш обіцяла дати по вечері. А як прийшов татко і була вечеря, то Іренка сказала, що вона малощо не вмерла від сміху з тих віршів, котрі той пан їй читав: там було про воші і блощиці, котрі їли його біле тіло, і він проклинав цариці і царів. Татко дуже сміявся і сказав, що він, напевне, мусів сидіти там у в’язниці, той Гаврилко, але нехай би він краще тримався свого ремесла, може він ліпший різьбар, як поет. Стефко повторяв «воші і блощиці, воші і блощиці», аж мама крикнула на нього, що вже має досить такого говорення при вечері. Нарешті ми дістали по кавалкові торта, а я відступила половину свого Стефкові, щоб показав мені свій найновіший індіанський зошит. Але я не маю нікому казати, що він виміняв за нього свою латинську граматику.\nТепер я також, на переміну з хлопцями, годую кріликів. Ті крілики мешкають у дривітні, у таких клітках, які видумав і дав зробити татко: щоб старий крілик міг часом приходити до старої кріличихи, але не завсіди, бо він перешкоджає їй, як вона має малі кріличата, а часом навіть може їх поїсти. Недавно, як ми були в школі, забили одного крілика, на шкірку і на м’ясо, бо татко конче хотів, щоб мама зробила крілячий паштет — і мама з тяжкою бідою зробила. Ніхто з нас його не рушив, татко казав, що він знаменитий, але також більше не хотів брати. Татко каже, що селяни у Франції дуже добре відживляються кріликами, а мама сказала: «Як то добре, що ми не є селяни і не мешкаємо у Франції!»\nПрийшли вакації і ми поприносили свідоцтва: Ромко — добре, Стефко — недостаточно з «обичаїв», він не пішов ще до шевця, а тільки дістав в шкіру, я аж потому довідалася, бо мене вислали з дому, щоб я не робила великих плачів. Я дістала все згори надолину дуже добре, але татко тим свідоцтвом цілком не втішився, а сказав, що мусить поговорити з моєю учителькою: я напевно не заслужила таких добрих нот — татко бачив раз мій зошит...\nРаз ми ходили з татком до Лісник, хлопці і я, до старої Марти, де татко мешкав, як скінчив теологію і вчив на селі. Потому було велике оболоння, і до нас сичали гуси, а там зараз стояла Мартина хата, біленька, з вікнами, обведеними чорною фарбою. Татко сказав, що вона виглядає, як чорнобрива дівчинка, а ті квітки, що росли там під вікнами, також називалися чорнобривці. Марта аж сплеснула руками, як нас зобачила. Ми пили там квасне молоко з дуже смачним чорним хлібом, а потому Марта розказала нам про свого діда. Він мав може зі сто років і розумівся на різнім зіллю, як люди або худоба потребували лікарства. «Тепер вже нема таких Божих людей, самі философи». Татко борзенько спитав: «Як ви сказали, Марта, философи?» А Марта відповіла: «Ага, такі философи». Мартин зять відвіз нас додому, нас дуже трясло, хоч на возі було під веретою сіно.\nА потім одного дня мама повезла мене з Іренкою до тети Олесі, аж до Стрільча коло Городенки.\nНуся ще спала, як ми раненько повставали, помилися і поснідали, а все було спаковане ще вчора. У нас лишилася на господарстві Зося Дуткевич, татко відвіз нас фіякром до Потутор, а там посадив нас до потягу, де були вже люди. Як потяг вже рушив, то зараз одна стара пані зачала репетувати, що вона загубила торбинку з білетом, і мама позичила їй два гульдени, а вона сказала, що напевно відішле. Я стояла коло вікна і дивилася, як усе за вікном утікає, а потому ми їли шинку з булками і тістечка, а мама давала також тій пані. Ми пересіли потому до іншого потягу, а як ми приїхали до Коломиї, то мама довідалася від кондуктора, що потяг до Городенки вже від’їхав і ми мусіли чекати аж до вечера. Ми сиділи в почекальні з червоними плюшевими меблями, потому ходили до реставрації на обід, а пізніше на каву, але ще лишилося багато часу і ми дуже знудилися. Ми ще пішли трохи до міста, там були широкі вулиці і низькі доми і повно жидів, а через місто їхала залізниця, як через поле.\nМи приїхали до Городенки вночі, ніхто на нас не чекав і ми взяли фіяікра, а що було далі, то я не знаю, бо мене занесли з того фіякра просто до ліжка і я збудилася аж рано.\nТета Олеся дуже нами тішиться, але вона чогось навіть як тішиться, то виглядає сумна. Вона є висока і старша від мами аж 7 років, але мама вийшла за татка багато скорше. Мама мала вже Іренку, і Ромка, і Стефка, ми тоді мешкали у Львові, як умер дідусь і татко заопікувався тетою Олесею, поміг їй здати державний екзамен на учительку і вона була з бабцею в Гарасимові над Дністром і там пізнала вуйка Мілька, що був директором школи в другім селі, він був удовець і вони поженилися. Вони мають Івася і Орисю.\nТой вуйко є трохи розлізлий, але приємний (мама каже «флегматичний»), він нічим не переймається, а як тета каже, бійся Бога, ті школярі знову обривають в саді яблука, то він каже «бо не мають своїх» — і зачинає говорити про щось інше. Він сидить або в школі, або в пасіці, або читає.\nІвась є біленький і стидливий хлопчик, він два роки старший від Орисі, а вона, хоч має тільки чотири роки, є вже дуже красна і страшно вередує при вбиранню, все хоче щось інше. Вона має вже навіть маленький народний стрій.\nШкола стоїть на горі, коло самої церкви, за церквою є цвинтар, а далі широчезна гора з низенькою травичкою і з равликаїми. Коло школи, яка є обросла правдивим виноградом (але його можна буде їсти аж тоді, як нас тут не буде!) є два городи і великий сад, а все обведено муром, на якім росте хабаззя. То колись була плебанія, а тепер вона є в селі і там мешкає отець Стрільчик.\nЗа три дні мама поїхала, а ми з Іренкою лишилися на цілий місяць. За той час Івась трохи зі мною освоївся і ми зачали з ним і з Орисею бавитися в школу. Тут є три шкільні кімнати з лавками, градусами і столами, і я сідаю за стіл, що ніби я вчителька, а вони в лавки — діти. Я пишу щось на таблиці, а вони ніби читають. Спочатку мені дуже сподобалося, що я можу над кимсь старшувати, але потому я тим знудилася. Раз я забачила на мурі від сусідів дівчинку, вона на мене дивилася, а я на неї і вона скоро забралася назад, але за хвилинку вернулася. Я винесла свою ляльку і показала їй, а вона вже не втікала, лиш дуже дивилася, а потому спиталася, чи вона жива. Я хотіла дати їй ту ляльку до рук, подивитися, я аж мусіла вилізти трохи на дерево, щоб вона могла дістати, але вона боялася брати ту ляльку. Я їй сказала, щоб вона злізла до мене, ми будемо разом бавитися — і вона поволеньки злізла. І від того часу ми вже є приятельки. Вона вміє плести ланцюжки з «курячої сліпоти» і вистругати дудку з верби, а її тато зробив там дірки — вже можна грати. Ми навіть зачали будувати в саді хатку з ріща.\nЧасом вуйко бере мене з Орисею і Івасем до каменоломів, аж за горою, а часом ми йдемо купатися до потічка, до того парку коло жидівського двора, він такий дикий, як ліс.\nІренка сидить звичайно в альтанці і читає, або пише вірші. Раз вона мені навіть щось прочитала, бо не мала кому — вона сказала, що то хтось ніби інший написав, а я дуже похвалила той віршик, хоч то було досить нудне. Два рази на тиждень приходить поштар з великою торбою, він завсіди приносить Іренці картки, а вона показує їх теті. Але часом прийде лист — Іренка вже чекає на поштаря і борзенько його сховає. А потому йде на цвинтар читати.\nЧасом приходять вуйкові вихованки, один хлопець з коломийської гімназії і одна семинаристка. Тета дає їм підвечірок і вечеру, а тим часом ми з ними граємо в доміно або в «небо і пекло» і я завсіди впадаю у гріх лакімства, а всі з того дуже сміються, бо знають, яка я нездала до їдження.\nУ неділю вуйко ходить з Іренкою до отця Стрільчика, а один тиждень там були панни Гордієвські з Городниці, вони часто приходили до Іренки, а вона — до них.\nОдного дня тета Олеся вибралася з Іренкою і зі мною до Топоровець, до маминої найстаршої сестри, тети Олі і до вуйка Юлька Войнаровського. Нас повезла Василина, котра є тут за фірмана, бо вона моцна і дуже писката і через то її чоловік втік до Америки.\nМи їхали спочатку горбами, а потому рівним полем, дуже довго. На полі були люди, які жали пшеницю, вони підносилися і дивилися за нашим фаетоном, котрий робив великий порох. Нарешті, може за дві години, або навіть більше, ми приїхали до села. Там були кручені вулички і плоти з ріща і пахло димом, а серед вулиці бавилися діти і вони з криком повтікали. Ми заїхали перед широку і низьку плебанію з верандою, а на даху тої веранди був чудесний зелененький мох. До нас вийшла дуже поважна тета Оля і трохи менший від неї, але приємний вуйко, а за ними Меляся, яка була у нас в Станиславові на станції. Вона є коротенька, але має красне лице. Усі цілувалися, а тета Оля сказала, що я дуже виросла від того Станиславова. Тета Олеся, котра дуже любить Іренку і брала її, ще маленькою, до Гарасимова, спитала, чи не правда, яка гарна панна з Іренки зробилася? А тета Оля лиш умгумкнула і попросила всіх до середини.\nМи трохи милися з дороги і пили каву, а потому пішли оглядати господарство. Насамперед ще ми дивилися на рожі, на другім боці хати, з дуже красними синіми і червоними скляними кулями, а потому пішли далі. Там були різні стайні і стодоли, і обороги і машина, котру крутило аж шість великих коней, але ми мусіли звідти борзенько забиратися, бо надійшло страшно багато коров, вони верталися з пасовиська і називалися всі сементальські. Потому ми ще пішли на інший бік дивитися на понадувані індики і качки і кури, а за низьким плотом там ще були величезні свині зі свинятами, вони лежали і тяжко дихали.\nЯк ми вернулися, то сиділи в сальоні, такім великім, як заля на представлення, Іренка мусіла грати на фортепіяні, а потому вони грали ще з Мелясею на чотири руки, їм щось не йшло і я аж викручувалася від знудження. При вечері я вже була така спляча, що не могла дивитися на очі, і нарешті ми пішли спати. Там було багато покоїв, але Іренка і Меляся конче хотіли спати разом, а я також до них впросилася: бо Меляся казала нам у Станиславові, що у них трохи страшить і я нізащо в світі не була б там спала сама. Як ми тільки загасили лямпу, то Іренка зараз пішла до Мелясинового ліжка, і вони зачали собі говорити про тих хлопців, що попізнавали і я чула як Меляся хвалилася, які то питомці приїздили до них на празник.\nНа другий день, по другім сніданню, ми поїхали назад до Стрільча. На мене чекала вже на мурі Оленка і вона мені показала ту хатку, котру її тато для нас зробив, в середині була навіть маленька лавочка. Ми сиділи там з Оленкою цілими днями, а Івася і Орисю ми також впускали, як вони дуже просилися. Але тим часом скінчився вже наш місяць у Стрільчу, і я мусіла пакуватися. Я лишила Оленці свою меншу ляльку, а вона подарувала мені таку рожеву шпильку з головкою з квітки, яку парубки носять на капелюсі. А як ми рано повставали, то з’їли відразу друге снідання з ковбасою і шинкою і я побігла ще попрощатися з Оленкою й обіцяти їй, що напевно знову приїду.\nТета Олеся відвезла нас до Городенки, Іренка купила білети і ми скоро повсідали, помахали з вікна руками і поїхали.\nТа дорога минула нам скоро, ми їли печені кури, і медянички, і грушки, що мали запаковані, жаден потяг нам не втік, лиш раз ми мусіли пересісти до іншого переділу, бо до Іренки причепився пан з руденькими вусами і конче хотів її адресу.\nЯк ми приїхали надвечір до Потутор, то на нас чекав татко з фіякром, татко поцілував мене і також Іренку в голову, і ми поїхали.\nКоли я стала на порозі дому і побачила маму, то я чогось страшно розплакалася, а мама тулила мене і цілувала, як колись давно. Але зараз Іренка зачала розповідати мамі про Топорівці і про Мелясиних питомців, і мама знову за мене забула.\nНуся зробилася за той час пухната і міцна дівчинка, вона дуже любить бавитися зі Стефком: він убирає на голову стяжку з перами і посипує лице мукою, ніби він індіянин «бліде лице» і робить різні страшні міни, але вона його не боїться, тільки заноситься від сміху. Хлопці перше ходили купатися до ставу, але там утопився Головінський з п’ятої кляси — і татко їм заборонив.\nЛеська з мамою перенеслася до Львова, вона лишила мені всі свої ляльки. Іренка буде тепер вчитися в «Вищім Закладі для дівчат», а вона знову має щастя, бо там учать професори з гімназії, отже наука відбувається по полудні — не треба рано вставати.\nТатко не має жадних вакацій, бо тепер має в бюрі найбільше роботи. Одного дня татко прийшов додому дуже замислений і не обзивався при обіді, аж мама спитала, чи він не мав там якої прикрости, в тім старостві. Татко сказав, що мав одну історію. Він почув як возний сварить когось в другім покою і пішов подивитися, що там діється. А там був босий і обдертий чоловік, котрого возний не хотів до татка впустити. Татко сказав возному, щоб тут не розпоряджався, впускати треба кожного і забрав того чоловіка до своєї канцелярії. Він оповів таткови, що вже два місяці ходить по різних містах за посадою, бо він — учитель. Спочатку кожний інспектор його приймає, але коли він покаже своє матуральне свідоцтво, де написано, що він греко-католик, то той інспектор зараз цілком відміниться і каже, що жадної посади нема. Він подер уже черевики, а тепер довідався, що татко є русин і дає русинам посади.\nТатко дав йому двадцять корон на убрання і на черевики і сказав прийти за тиждень по декрет на тимчасового учителя в Шибалині.\nМи усі дуже жалували того босого учителя, а мама сказала, що татко дуже добре зробив, з тими грішми і з тою посадою. А Ромко ще собі обізвався, що ті поляки — то лайдаки. Татко напімнув Ромка, що таких слів не говориться, але Ромко був завзятий і навіть відповів таткови, що то є правда — і вже! Та татко лишень відкашляв, як завсіди, коли хоче щось сказати, а потому роздумається.\nНедавно у нас був пан Гриць Коссак з тою своєю жінкою, що так до нас за ним приходила. Він прийшов в чорнім убранню подякувати таткови і попрощатися, бо татко зробив його директором школи в Козовій.\nФризієр, котрий приходить до татка, обтяв мені волосся, і Стефко каже, що я виглядаю тепер як малий індіянин з племени ірокезів.\nТепер знову зачалася школа, але я тішуся ще тим часом чистенькими книжками, і зошитами, новим перником, котрий приємно пахне деревом, гостро заструганими олівцями Когінор, червоною ручкою з золотим пером, а найбільше — новою жовтою торбою, котру не носиться вже на плечах, а в руці.\nНадворі було гарно і тепло, і ми поїхали на цілий день до лісу, а Стефко сидів на козлі коло фіякра. В лісі Нуся ховалася за дерева і треба було її шукати, ми їли обід на старенькім, розстеленим на траві, обрусі, а увечір розпалили вогонь. Стефко танцював індіанський танець, з якого навіть татко мусів сміятися. Але зараз потому сталося нещастя.\nРомко не був з нами в лісі, бо він їздив зі своєю клясою до замку в Підгорцях, а вернувся на другий день цілком хорий, мав сині уста і трясся. Мама післала по татка і по доктора, доктор Ковшевич довго слухав Ромка, а потому сказав, що він має запалення легких з обох сторін. Цирулик клав Ромкові баньки, але він далі був хорий і приходили ще два лікарі радитися. Мама сиділа коло Ромка цілу ніч, а татко ходив дуже зажурений. Тепер Ромко вже встає з ліжка, він п’є маляґу.\nВітер цілком обтер масив каштани перед нашими вікнами.\nСвіт засипаний снігом і дуже приємно жити.\nМи дістали нові, підковані саночки, а що Ромкові не вільно ще санкуватися, а Стефко воліє свої старі ґренджоли, бо з них легше перевертатися в сніг, то я маю ті саночки для себе. Ми з Натальцею спускаємося по тій стрімкій вулиці, де нагорі мешкала Леська, а надолині стоїть вілля панства Чайковських, і тепер з нами спускається Іцьо: бо чужі хлопці навмисне наїжджали на нас і нас перекидали. Ми спускалися спочатку у саді сестер, але туди прийшли Тосьо і Казьо Цвойдзіньскі показувати перед нами різні штуки — Тосьо наїхав на дерево і покалічився, і татко нам заборонив там спускатися.\nСтефко бігає зі своїми ґренджоїлятами аж на Сторожисько, а мама каже, що він одного дня там напевно заб’ється — і такий буде кінець його збиткам.\nНа таткові іменини було багато гостей, і був один пан, зять старого отця Кордуби, він пише книжки, як пан Чайковський. Ми зі Стефком пішли подивитися крізь шпарку між дверима — Іренка сиділа за столом, як правдива старша особа, а той пан Маковей стояв і говорив промову. Він не буде пити за здоров’я отця інспектора, тільки за красну панну сього дому. Усі повставали і піднесли свої келишки, а Іренка так застидалася, що виляла своє червоне вино на новий обрус. Але ніхто на неї за це не гнівався, а мама навіть сказала, що то — на щастя! Стефко сказав до мене, що на світі нема жадної справедливости, і ми пішли до покою хлопців, де для нас було все приготоване. Ромко тим часом з’їв уже своє, він читав квижку і забув за ті помадки, котрі ми дістали від гостей — і ми ними трошка потішилися.\nПо Ромка прийшли два хлопці і він з ними кудись забрався. Стефко каже, що Ромко має тепер важні справи, але то — таємниця.\nТепер знову відбуваються проби «Бояна» і різні забави, але я вже не йду до дівчини до кухні, як вони підуть. Та дівчина називається Марися і досить неприємна, а зрештою, вона й так не знає жадної байки, хіба лишень скаже: «Повім тобі байку, як пес курив файку на довгім цибуху і попікся в ухо». І то вже все. А як Ромко просить її, щоб його раненько збудила, бо він має повторити собі партію з греки, то вона ніколи його не збудить, а ще скаже, коли він на неї трохи надується: «Най мене Бог боронить від скаженої миші, хруща варіята і недоброго панича Ромка».\nА Петруня поїхала до Станиславова віддаватися, бо вже заробила собі гроші. Ми за нею всі плакали, окрім татка.\nСталося щось страшне: я ходила поза школу.\nБуло так: пані закликала мене до свого стола і довго говорила, як то я повинна світити на цілу клясу, «як ґвяздечка», а я тим часом не напишу завдання, в клясі не уважаю, а найчастіше спізняюся до школи. На другий день я, як би навмисне, прийшла до школи ще пізніше: я знайшла десять паперових корон, як вони стирчали в снігу і мусіла вернутися додому дати їх мамі, щоб татко казав вибубнити на ринку. Під школою була Сливка з ослячої лавки і ми порадилися, що до кляси краще вже не йти.\nМи пішли по Адамівці, а потому догори, аж на цвинтар, і там ходили так довго, що мені вже задубіли нсхги. Ми верталися іншою дорогою, і Сливка сказала, що в тім-о домі мешкає її шваґер і ми туди підемо, але насамперед вона мусить спитати, бо їм народилася дитина і сестра дуже хора. Я сказала їй, що як та сестра має, може, шкарлятину, або дифтерію, то туди не треба йти, бо можна заразитися. Вона зачала страшно сміятися, а потому, ні з того, ні з сього, сказала, що я — цілком дурна. Вона пішла, а я чекала й чекала і не могла її дочекатися.\nІ чого та Сливка так прозивалася мені і так мене лишила?! Я вже ніколи не скажу до неї ані одного слова.\nВдома я ще мусіла казати неправду, що нас скорше випустили.\nРаптом зробилася весна. По вулицях пливуть потоки, а в саді у сестер вже зачинає зеленіти травичка і вилазять жовтенькі квіточки. Як я вернуся зі школи, то біжу просто туди і там бігаю і скачу, з довгим патиком, аж мені здається, що я літаю. Далеко видно поля і ліси — як буде тепліше, то я встану раненько і піду по Адамівці просто — просто, аж туди, може ще далі.\nМені часом хочеться плакати, хоч я не є сумна, а часом я така весела, як би незнатищо доброго сталося, хоч не сталося нічого.\nЯ люблю бути сама, навіть до Натальці мене не тягне.\nУчора падав дощ і мені схотілося сховатися кудись так, щоб ніхто за мене не знаїв. Я залізла з того всього у спальні під ліжка і там почала собі видумувати різні історії.\nАж тут я почула татків голос і зараз татко з мамою прийшли до спальні. Мама питалася:\n— Що сталося? Що такого сталося, Васильку, що ти такий поіритований?!\nТатко пішов замкнути двері від хлопців покою, а тоді сказав:\n— Сталося щось дуже недобре, Мелясю. Ми не можемо вже бути в Бережанах.\nХвилинку було тихо, а потому татко знов обізвався:\n— Мене нині збойкотували поляки на засіданню Шкільної повітової ради. Топольніцкі виголосив промову; вони не будуть підлягати інспекторові — полякожерци, ктури рущи наш повят. І всі поляки, учителі й делегати, вийшли зі залі.\nТатко ще сказав, що він буде зараз писати до Крайової шкільної ради у Львові і до Відня, до нашого якогось гофрата, але тут він лишитися не може.\nТатко зітхнув і зараз потім відкашлявся, а мама не сказала ані одного слова. Бо сталося щось таке, на що навіть татко не може нічого порадити.\nТим часом, усе було, як було перше. В маю ми з Натальцею ходили по полудні до церкви, з великими свічками з кокардами, а потому в гімназії була матура і по ній мама запросила до нас на підвечірок кількох студентів. Був Юно Навроцький, котрий є наш близький кревний, і Льоньо Лепкий, дальший кревний і аранжер на всіх забавах. Також був перший раз Яримович, котрий дуже червонівся, як Іренка до нього заговорила.\nПанна Зося Цвойдзіньска приходить до нас зі своїми альбомами і вони обидві з Іренкою показують, які гарні картки вони мають. До них пишуть різні хлопці, а на іменини кожна з них дістала такі гори карток, що аж листонош злостився.\nВони мають своїх вибраних студентів: до Зосі дуже залюбився поет по матурі, Генрик Жичиньскі, а Іренка пізнала правника Нискоклона, котрий є захмурений і через те дуже Іранці сподобався. Він не ходить під вікнами, як Яримович (мама казала: як той Яримович вчився до матури під нашими вікнами?) ані не посилає карток, лишень часом лист.\nА з тим Дзюбкевичем усе скінчилося, ще на Місточку. Іренка на нього за щось загнівалася, він зачав писати вірші до Олі, а тоді Іренка направду загнівалася — і то був кінець. Він здав матуру і поїхав до Львова, а раз прийшла від нього така картка:\nЯк був я ще цілком малий\nЛюбив я дуже гуску:\nВсе м’ясо в неі із грудей\nЯ виїдав до куску.\nДівчину я любив тепер\nІ патріотку руську,\nАж дивлюсь — дух в мені завмер!\nБо знов любив я — гуску...\nВже знову прийшли вакації, але тепер усе буде цілком інакше.\nУчора татко прийшов скорше з бюра, і вони з мамою знову пішли до спальні порадитися. Потому мама пішла видавати обід, а татко ходив по покоях з закладеними з-заду руками і дуже над чимось думав. При обіді татко сказав нам, що ми поїдемо до Станиславова, де ми були з мамою два роки, але тепер і татко буде там з нами, бо став там інспектором.\nТатко сказав також, що цих вакацій жадне з наших дітей, окрім Нусі, не лишиться в Бережанах. Татко понаписував до родини і ми пороз’їжджаємося. Мама завезе Іренку до вуйка Петра Радзикевича, до Вишенки в соснових лісах; Ромко поїде сам до Волянських, до Криворівні, — йому добре зробить по тім запаленню гірське повітря; Стефка татко повезе до Голгіч, до таткового родинного гнізда, а там уже ті старші хлопці тети Йогасі візьмуть його в крили; а вже потому я поїду з татком до Перевізця, до тети Дорці і вуйка Івана Паїлієвих. Там є ріка Лімниця і той мій ровесник Дмитрик, який бив мене при забаві, як приїхав був до нас до Долини, але тепер ми маємо вже по одинадцять років і хіба не будемо битися?!\nЗ Перевізця ми з татком поїдемо до Станиславова. Татко буде там дивитися за хатою, а я лишуся у тети Теці, учительки, котра мешкає з тетами Франею і Фрузею — і буду там так довго, аж поки вони всі не повиїжджають, разом з меблями.\nІ так скінчаться наші Бережани.\n‹ Далеке зблизька-3 w górę Далеке зблизька-5 ›\nЗдеґрадована Венера з Мілєту


Що робити з українськими артистами, які їздять на гастролі до Росії - Главком\nЩо робити з українськими артистами, які їздять на гастролі до Росії\n27 Лютого, 2018, 17:33\nПотрібно на гроші котрогось особливо за поребриком популярного придбати, скажімо, танк\nДодумалась щойно, що робити з українськими артистами, які їздять на гастролі до РФ.\nМожна було б заборонити їм це законодавчо. Але оскільки в Росії значно вищі заробітки, артисти ігноруватимуть цю заборону, а спроби притягнути їх до відповідальності викликатимуть хвилі ліберального обурення.\nТакож можна зривати їхні концерти в Україні силами «невідомих патріотів». Але такі спроби - гарантовані збитки патріотам і заробітки кремлівським пропагандистам.\nОсь що треба зробити: російські гастролі не забороняти, артистів за них не переслідувати - ні юридично, ні морально. Але. ОБКЛАСТИ КОЖЕН ВІЗИТ ДО РОСІЇ ВИСОКИМ ПОДАТКОМ, ЯКИЙ ДО КОПІЙКИ ВИТРАЧАТИМЕТЬСЯ НА ПОТРЕБИ УКРАЇНСЬКОГО ВІЙСЬКА. Сума податку має бути великою, але такою, щоб їздити за поребрик все одно залишалося вигідним.\nЗ квітня Росія позбудеться права приймати міжнародні турніри з усіх видів спорту 27 Лютого, 2018, 16:53\nАртистів після повернення з Росії нагороджувати грамотами - «За допомогу ЗСУ». Широко розповсюджувати інформацію, хто з них скільки грошей привіз для української армії. На гроші котрогось особливо за поребриком популярного придбати, скажімо, танк. Назвати його іменем. Зняти про цей танк сюжет для центральних каналів. І так далі.\nЗдогадуєтесь, що буде далі? Дуже скоро їх у Росії на поріг не пускатимуть\nСенцова немає у колонії на Ямалі – сестра політв'язня 27 Лютого, 2018, 16:45\nРосія ЗСУ армія


У Канаді створили теплицю для цілорічного вирощування врожаю з сонячними панелями\nВчені з Канади створили теплицю, яка обігрівається виключно сонячними панелями. Фотоелектрична система на даху не підключена до електромережі, а пов'язана з акумуляторами загальною місткістю 5,56 кВт-год.\nБудинок-хвилю без стін побудували в Чилі\n11 грудня 2020 — Матеріали, технології та дизайн\nЦей будинок вихідного дня ідеально підходить для місцевого пейзажу: скель і бурхливої води навколо. Його спроєктувала студія японського архітектора.\nЕксперти стверджують, що вартість будівництва в 2021 році може зрости на 20%\n11 грудня 2020 — Новини України\nУ 2021 році витрати забудовників на створення якісних проєктів можуть зрости в середньому на 20%. А протягом трьох років вони перевищать 30-35%. Так вважає менеджер проєкту компанії «КПС Груп» Сергій Овчініков.\n"Офіс у коробці" від Естонської компанії\nЕстонський стартап Ööd розробив коробку-офіс, яку можна поставити на задньому дворі. Через високий попит їх планують продавати на Amazon.\nСтудія Doarchi в Шеньчжені створила спіральну вежу\nУ китайському місті Шеньчжень реалізований незвичайний проєкт - спіральна вежа від студії Doarchi, яка побудована навколо резервуара для зрошення прилеглих полів. Вежа оточена травою, полями соняшнику і горами далеко, до її основи можна дістатися по звивистій асфальтованою доріжкою.\nСимбіоз бетону і природи. Проект Govaert & Vanhoutte Architects\nБюро Govaert & Vanhoutte Architects спеціально для бельгійського виробника бетонних конструкцій Enjoy Concrete спроєктували особливу будівлю.\nНове направлення для розвитку: апарт-готелі в Україні\nКомпанія «ОЛДІ» побудує новий торговий центр у селі під Києвом\nКомпанія «ОЛДІ» побудує новий торговий центр в селі Нові Петрівці (Вишгородський район Київської області). Введення в експлуатацію об'єкта заплановано на грудень 2021 року.\nBuilding IOT співпрацює з BuiltSpace для розширення послуг з управління будівлею\nBuilding IOT співпрацює з BuiltSpace для розширення послуг з управління будівлею. Розумний будівельний сервісний провайдер Buildings IOT вступив в партнерство з BuiltSpace, фахівцем з даними про будівлі та відстеження активів, щоб запропонувати нові послуги по відстеженню, моніторингу та контролю…\nВінсент Каллебо представив "розумне місто Париж" - 2050 Paris Smart City\nПропозиція під назвою «Розумне місто Париж 2050 року» передбачає перетворення Міста світла в справжнє Місто зелені.\nРозроблено новий метод ефективної передачі енергії без дротів через котушки\nБездротова передача електроенергії довела свою користь на прикладі медичних імплантів або смартфонів. У більшості випадків є дві пов'язаних котушки - передавач і приймач.\nПопередня 1 ... 37 38 39 40 41 42 43 44 45 ... 54 Наступна


Російська дубльована звукова доріжка Пила. Гра на виживання / Saw (2004) AC3 « Аудіо/звукові доріжки для фільмів\nПила. Гра на виживання / Saw (2004) RUS\nНа даній сторінці Ви можете завантажити аудіо/звукову доріжку для фільму Пила. Гра на виживання на російській мові. Російська дубльована аудіо/звукова доріжка дозволить в повній мірі насолодитись переглядом фільму Saw 2004 року. Завантажити аудіо/звукову доріжку Пила. Гра на виживання до фільму безкоштовно і переглянути детальні характеристики доріжки можна нижче.\n5 Серпня 2012, 03:10:36


Він привносив козацький дух на наші землі | Сайт Міської Ради міста Фастів\nВін привносив козацький дух на наші землі\n14 серпня фастівчани відзначили одне з найбільших свят православних християн – свято першого Спаса. Того ж дня громадськість міста віддала шану визначній особі, яка діяла на теренах нашої Фастівщини, державному та військовому діячу Українського гетьманату, полковнику Фастівського полку (Білоцерківського полку) – Семе́ну Палі́ю (Семен Гурко). Урочистості, які традиційно проходили біля погруддя славного земляка, призначались святкуванню дня народження людини, про героїчні вчинки якої ще за життя складали легенди, передавались народні перекази, присвячувалися легенди, писалися пісні та кобзарські думи. Трохи згодом про нього почали писати історичні романи та наукові монографії. Його образ втілювали в своїх творах знамениті художники та народні скульптори.\nМіський голова М. Нетяжук щиро привітав фастівчан зі святами та наголосив на значенні для історичної спадщини Фастова постаті Семена Палія. Відзначаючи значний його внесок у розвиток нашого міста та привнесення козацького волелюбного духу на землях краю, він побажав містянам гідно наслідувати приклад козацького полковника у протистоянні сучасним викликам.\nВшановуючи пам’ять великої людини, ім’я якої в історії стоїть врівень з найвидатнішими постатями минувшини, Почесний громадянин міста А. Древецький та В. Мазуренко – голова ради старійшин Фастівського куреня українського козацтва, висловили впевненість в успішному відродження слави рідного Фастова та могутнього козацького духу на українській землі. Те, що він не вмирає, підтвердив показовий виступ із зброєю гостей із Запоріжжя Оксани Калини та її дочки Марії.\nПід час заходу було справлене молитовне вшанування пам’яті козацького ватажка, його учасники поклали букети квітів до пам’ятника героя. Урочистості додавав натхненний виступ хору «Козацький оберіг» під керівництвом Станіслава Толстих.