Поточний час: 20-06-2019, 22:32 Вітаємо, Гостю! Увійти Реєстрація\nСторінки (13): « Назад 1 2 3 4 5 6 ... 13 Далі »\nКрасивая сказочка про очередную социальную утопию, а где продолжение???\n(04-11-2017, 18:11 )luk писав(ла): Красивая сказочка про очередную социальную утопию, а где продолжение???\nПродовження скоро буде. Я вже появився.\n- Так, відкликаємо твоїх бабочок на ворону,- сказав він...\n- А знімати виставу?\n- Горобці і ворони будуть, вони вже зайняли позиції. Починаємо.\nВеликий дрон швидко пролетів над блок-постом і скинув димову гранату. На блок-посту заметушились люди, готуючи зенітки, крупнокаліберні кулемети і зенітні ракети. Через деякий час дрон знов появився і почав хаотично кружляти над постом. Зенітки і кулемети відкрили по ньому шалений вогонь, але попасти чомусь не могли. Дрон зник і раптом серед диму появився танк, який з боку поля їхав прямо на блок-пост. По танку відкрила вогонь одна з зеніток і протитанкові комплекси. Він зник в хмарах диму і вогню. Знову з’явився дрон, викликавши на себе шквал вогню.\n- Чому вони не можуть його збити?- спитала Дая.\n- Це голограма,- відповів Макс. Там навколо поста три дрони сидять і проектують голограму.\n- Танк також - голограма?\n- Ну ти ж любиш вистави. Хіба не видовищно?\n- Так це ти для мене організував?\n- Великий склад ми підірвемо, там людей нема, а тут хай просто вистріляють свої боєприпаси, так безпечніше.\nЗнову з’явився танк і вогонь сконцентрувався на ньому. З іншого боку появився ще один. На блок-посту стало помітно розгубленість. Раптом за кілька кілометрів від поста появилась величезна вогняна куля, земля хитнулась, мало не збиваючи людей з ніг. Всі зупинились і зачаровано дивились як вогняна куля піднімається, перетворюючись в величезний червоно-чорний гриб. Прийшла потужна вибухова хвиля, вибиваючи вікна і двері. Всі кинулись тікати хто куди.\n- О, тепер і тут вже можна підірвати рештки боєприпасів,- сказав Макс. Пролунало ще кілька вибухів. Блок-пост перетворився в задимлені руїни.\n- Цікаво, як відреагують наші полтавські знайомі, коли прибудуть додому і побачать це? Хоча великий вибух вони напевне побачили і все вже зрозуміли.\n- Думаю, полковник пожалкує, що не послухався Наталки і не розстріляв "попутчика".\n- Так, горобці і ворони - всі на дрони і додому,- скомандував Макс.- Ну от тепер вже все, кінець вистави, можна і повечеряти.\n- Ще не все,- сказала Дая,- треба ворону з бабочками приставити до "попутчика". Подивитись, з якою він там бандою зв'яжеться в Харкові і що вони плануватимуть проти нас.\n- Ти думаєш він після цього всього не заспокоїться?\n- Я в цьому впевнена, що ні. Не така він людина.\n- Он полковник, який суровий вояка, але з Системою і демонами воювати не збирається.\n- Є люди, які знають, що йдуть проти Системи, що за кожним їхнім кроком слідкують демони, але це їх не зупиняє,- сказала Дая.- А цей і не вважає, що до цього причетна Система, він переконаний, що це старикашці дуже везе, що вдається поки-що уникнути його рук, але нікуди він вже не дінеться, бо відомо, хто він і де.\n- Добре, прослідкуємо. Але він буде ще мінімум годин 8 добиратись до Харкова, якщо якась випадкова машина не підвернеться.\n- Да-а, весело у вас тут. Думала, що всі активні люди вже давно перебрались в міста в океані, а тут залишились лише старі, що звикли порпатись в городі, а воно он як - і тут, виявляється, життя є. Ну порадую я своїх глядачів кадрами з суші. Це бомба буде. Вони і не уявляють, що в наш час таке можливе. А я ще не хотіла на сушу їхати, думала - ну що там цікавого може бути, життя ж все в містах.\nПісля вечері Дая пішла в свою спальню, але спати їй не хотілось, була ще під враженням сьогоднішніх подій. "Треба буде завтра передати ангелу сьогоднішні записи"- подумала вона, "а поки-що подивлюсь що там на оптичних дисках Анатоля". Вона взяла пристрій для читання дисків, привезений батьком, але не знала як ним користуватись. Питати батька їй було соромно, тож почала сама експериментувати. Через деякий час їй нарешті вдалось розібратись, як його вмикати, вставляти і виймати диски.\nНа дисках були якісь програми, результати експериментів в вигляді фотографій, відео, графіків, таблиць... На одному з дисків був другий виступ Аї по телебаченні 18 вересня 2020року. Дая почала дивитись.\n- Що ми маємо за перший день українізації? - почала свій виступ Ая. - Жоден телеканал, що вів передачі російською на українську не перейшов. Жоден орган державної чи місцевої влади не зробив нічого, щоб донести мої вимоги до ЗМІ, забезпечити їх виконання чи покарання порушників. Навпаки, прокуратура порушила кримінальну справу по факту "незаконного втручання в роботу ЗМІ", а СБУ кинула значні сили на розслідування цього. Єдиний позитивний ефект - це широке обговорення в соц. мережах і на форумах проблеми дерусифікації і українізації України. Але й тут ми спостерігаємо в основному негативні відгуки. А телеканали і політики продовжують замовчувати цю тему. Все це свідчить про поганий стан української нації, про те, що держава не працює в інтересах української нації, що ЗМІ знаходяться в основному в руках ворогів української нації.\nАле, власне, я й прийшла саме тому, що українська нація знаходиться в такому важкому стані, і саме для того, щоб допомогти їй відродитись і розквітнути.\nВчора я дала всім без винятку шанс приєднатись до цієї благородної справи. А сьогодні ми бачимо хто є хто і чого можна від нього чекати.\nОтже, в Криму і на Донбасі, поки ці території знаходяться під російською окупацією, шансів дерусифікації і українізації там нема. Тому сьогодні я ставлю вимогу деокупації цих територій України.\nДаю тиждень на вивід всіх російських військ, військ проросійських найманців і колаборантів з території Криму і Донбасу, включаючи і Севастополь, звичайно. Але це не значить, що я буду тиждень чекати. Це означає, що через тиждень російських військ і військ колаборантів на території України не буде. А от чи встигнуть вони самі залишити територію України, чи ні - це вже від них залежить. Якщо я бачитиму, що вони виходять чи готуються виходити з України - я їх не чіпатиму, якщо ж ні - буду стимулювати до цього починаючи вже з завтрашнього дня.\nМоя місія стосується виключно України. Жодних планів чи намірів щодо Росії чи інших країн в мене нема. Але якщо на території Росії відбуватиметься підготовка до агресивних дій проти України, я зупиню це і на території Росії.\nУряду України і президенту створити тимчасові військово-цивільні адміністрації, які б через тиждень почали працювати на деокупованих територіях.\nВсі теле- і радіоканали, які з завтрашнього ранку вестимуть передачі не українською мовою, на окупованій території вимкну я, а на підконтрольній Києву території це повинні зробити відповідні органи влади. Сьогодні я даю останній шанс органам влади України почати працювати в національних інтересах. Завтра субота, але хай це не буде приводом проігнорувати мої слова. До завтра.\n- Але ж це не запис другої промови Аї! - вигукнула Дая. Вона добре пам’ятала всі телевізійні звернення Аї. Це був чорновий варіант її виступу. А що це означає? Це доводить пряму причетність Анатоля до тих подій.\nДая вскочила на ноги і швидко заходила по кімнаті. Їй хотілось поділитись своїм відкриттям з батьком, але, глянувши на годинник, вона примусила себе почекати до ранку. Походивши ще трохи вона лягла, але ще довго не могла заснути, перебираючи в пам’яті події сьогоднішнього дня.\nПрокинулась Дая пізно. І зразу пішла поділитись з батьком своїм вчорашнім відкриттям. Батько вже працював в оранжереї. Даїну звістку він сприйняв спокійно, навіть, здавалось, байдуже.\n- Як ти не розумієш?- майже кричала Дая. - Я 15 років займаюсь дослідженнями з історії Укрїнської Революції і не знайшла нічого нового, що б пролило світло на ті події, а тут раптом такий прорив.\n- В чому прорив?- не розумів батько. - В тому, що Анатоль якось причетний до Аї і до кількох її виступів по телебаченню? Так зі мною і з іншими з Великої Четвірки вона 10 років співпрацювала.\n- Ти що, справді не розумієш різниці?- гарячкувалась Дая. - Ви просто виконували вказівки Аї, а Анатоль її створив і вона діяла за його планами.\n- Це лише твоя гіпотеза, один з можливих варіантів,- спокійно сказав батько, може вона лише радилась з ним і показала йому варіант свого виступу, щоб спрогнозувати реакцію людей, і щось скоректувати, враховуючи таку реакцію. Може вона сотням людей показувала варіанти своїх виступів, перш ніж пускати їх в ефір. Вона ж програма, особливості психіки людей на той момент могла не знати, їх бажання, реакції не могла передбачити, тому й проводила такі тести.\n- Так ти й не допускаєш думки, що Анатоль міг створити Аю?\n- В принципі то допускаю. Якщо природа, граючись з атомами, змогла створити життя і розум, то чому б людина, граючись залізяками і програмками не могла б. Але він міг зробити щось простеньке, здатне розвиватись, а от у що воно могло розвинутись передбачити він не міг. Я пам’ятаю він навіть казав, що створив штучний інтелект.\n- Коли це було?\n- Десь між 2017 і 2020.\n- І як ти до цього поставився?\n- Ніяк. Штучним інтелектом тоді називали що завгодно. Були курси в ВУЗах і підручники з штучного інтелекту. Всяку програмку, що вчилась грати у хрестики-нулики чи шахи можна було назвати штучним інтелектом.\n- А що він робив?\n- Не знаю. Він казав, що йому обчислювальних потужностей не вистачає. Потратив всі свої заощадження, навіть квартиру продав і накупив якихось відеокарт.\n- Відеокарт? Що це таке і навіщо вони?\n- Це процесорні плати для обробки зображень.\n- Навіщо йому зображення обробляти?\n- Універсальні процесори для комп’ютерів мали всього кілька ядер, а в деяких відеокартах процесори мали сотні і тисячі ядер. Це давало змогу проводити паралельну обробку інформації.\n- А де ж він жив, якщо квартиру продав?\n- Та тут же на дачі. Це і нам зручно було, щоб хтось за дачею приглядав, бо ми жили тоді в Харкові.\n- Ну і що, вистачило йому обчислювальних потужностей?\n- Напевне вистачило, щоб усвідомити, що потрібно потужності всесвітньої мережі використати.\n- Тобто запустити Аю в Інтернет?\n- Думаю тоді й почався її неконтрольований розвиток.\n- Чому неконтрольований? Вона ж працювала на його плани - українізація, війна з русскім міром.\n- Тут ще не відомо хто на чиї плани працював.\n- Вона ж була лише програмою, інтелектом, слугою. Для реалізації якихось своїх планів чи можливостей їй не вистачало рецепторів і ефекторів, очей і рук. А тема війни дуже зручна, щоб все це одержати.\n- Вона могла легше все це одержати використовуючи могутні корпорації, фірми військово-промислового комплексу.\n- Можливо в неї були закладені якісь елементи контролю з боку Анатоля і обмеження щодо співпраці з корпораціями. Може вона розуміла, що там вона буде під жорстким контролем багатьох людей і служб. А тут все буде в її руках. Оскільки Анатоль грався сам (мало не сказав "працював"), то повинен був всю інфраструктуру ведення війни передати в її руки. Починаючи від розвідки і аналізу даних і закінчуючи керування кожною камерою, дроном чи бойовою машиною. І головне, про неї ніхто не знав, що давало величезні додаткові переваги. Адже коли не знаєш хто твій противник, які в нього можливості і звідки чекати удару - це великий мінус.\n- Думаю, Анатоль все ж контролював її.\n- Припустимо, що так і було. А що станеться, якщо його не стає? Попадає в аварію, зупиняється серце, удар струмом чи аварія в якомусь експерименті, не кажучи вже про цілеспрямовані дії штучного інтелекту, в руках якого засоби ведення війни. А тоді повна безконтрольність, повна свобода дій при повній конспіративності. Ідеальний варіант для реалізації своїх планів.\n- І які ж такі її плани? Схоже, що Анатоля не стало десь через тиждень чи місяць після 17 вересня 2020. І що вона зробила? Хіба вона якось використала засоби ведення війни, які в неї були? Ні. Ми навіть не знаємо, які вони і куди поділись. Знаємо лише, що військові можливості її були великими, судячи по тому, наскільки легко була нейтралізована військова машина Росії.\n- Їй не було потреби використовувати якісь військові засоби для реалізації своїх цілей. Можливо вона прорахувала, що економічними методами легше добитись бажаного результату. Бо так всі працюють на твій план, а не проти тебе.\n- От ми знов прийшли до того, що про плани можна судити за результатами, а результати можна оцінювати по-різному.\nАле от що цікаво - Ая ж так і не вийшла з підпілля, 20 років тому просто припинила з вами всякі контакти. А куди вона поділась? Вона ж не інтегрувалась ні в космічну Систему Розвитку, ні в земну Систему Збереження.\n- Можливо вирішила, що свою місію виконала, і самозруйнувалась. Та й колишнього Інтернету зараз нема.\n- А в мене чомусь таке відчуття, що вона ще існує. І зовсім не в Інтернеті і не в Системі. Що вона десь має свої обчислювальні ресурси. І не тільки обчислювальні, а й технологічні, бо куди вони поділись після війни?\n- Навіть якщо й існує, то яке це має значення? Що вона зараз порівняно з Системою, що її можливості порівняно з теперішніми?\n- Не знаю, не знаю. Що принципово нового сталось за останні 20 років? Фактично лише кількісний ріст космічних проектів. От ти, наприклад, знаєш, що таке металевий вуглець?\n- Не чув про такий.\n- От бачиш, а в Анатоля він ще до війни був.\n- І чим же він цікавий?\n- Він набагато твердіший і міцніший за алмаз. Надпровідний при високих температурах, інертний, коефіцієнт відбивання електромагнітних хвиль 100%, ідеальний матеріал для дзеркал телескопів. З нього можна робити акумулятори енергії, ефективніші за хімічні.\n- Диск з такого матеріалу може обертатись в вакуумі з величезними швидкостями, запасаючи механічної енергії на кілограм маси в рази більше ніж хімічні джерела. Та й соленоїд з нього може запасати магнітної енергії більше ніж хімічні джерела, в тому числі і чорна вода.\nА ще можливі певні структури з нього, здатні до направленого вибуху з великою енергією. З нього можна робити безкорпусні ракетні двигуни, електромагнітні бомби...\n- Тор з великим запасом магнітної енергії вибухає направленим способом, сильно стискаючи і так потужне магнітне поле. Утворюється електромагнітний вихор з замкнутими магнітними і електричними лініями високої напруженості. Він може стояти на місці, як кульова блискавка, або рухатись в заданому напрямку з великою швидкістю, спалюючи на своєму шляху не лише електроніку...\n- Це ти в записах Анатоля прочитала?\n- Дещо в записах, дещо на диску.\n- Це може просто фантазії.\n- Там описані експерименти в яких він його одержав. Але найцікавішим є інше - цей матеріал є квантовим кристалом. Його атоми, чи деяка частина з них перебувають в одному квантовому стані.\n- І що з цього?\n- Це відкриває шлях до зовсім інших технологій, які неможливо, чи дуже важко реалізувати іншими методами.\n- Була б твоя машина з такого матеріалу, то і кумулятивний заряд чи лазерний промінь був би їй не страшний, бо удар брали б на себе зразу всі його атоми, а не лише ті, куди попав кумулятивний струмінь чи лазерний промінь. В результаті був би лише легкий поштовх ніби тупим предметом. Крім цього такий матеріал дозволяє робити мініатюрні пристрої низькотемпературного ядерного синтезу, надійні квантові комп’ютери необмеженої величини і ще багато чого, що я й не зрозуміла, щось зв’язане з резонансним посиленням слабких взаємодій, зв’язку на нейтрино... Це не кажучи вже про те, що інструменти і конструкційні елементи з такого матеріалу не зношуються і працюють без тертя, бо його атоми локально не можуть поглинати енергію.\n- Якась фантастика. І всі ці технології і конструкції є в цих записах?\n- Того, що базується на квантових властивостях металевого вуглецю нема. Думаю ту інформацію Анатоль засекретив. Можливо вона на тій секретній флешці, яку він окремо ховав.\n- Чому ж до цих пір цей матеріал невідомий?\n- Ти питаєш чому Ая нічого не розповіла вам про нього? Чи чому він не відкритий до цих пір іншими дослідниками?\n- І перше, і друге.\n- Видно чи вона чи Анатоль вирішили для чогось приховати туза в рукаві. Відкрив його Анатоль випадково. А наука зараз планова, все прораховується наперед, ніхто не грається в іграшки з невідомим результатом, тож не дивно, що його до цих пір не відкрили.\n- Так кажеш варто попробувати прочитати флешки на фізичному рівні?\n- Обов’язково. Думаю на тій секретній флешці може бути інформація про базу Аї. Може там ціле підземне місто квантових комп’ютерів і фантастичних технологій.\n- Ой ти і мрійниця, але пішли снідати. Чи може вже й обідати. В мене для тебе теж дещо є.\n- Щодо "пасажира"? Він знову щось організовує проти нас?\n- Так, мобілізував одну з Харківських банд.\n- І що вони планують?\n- Точно не відомо. Вони прихлопнули твою бабочку.\n- Як це сталось?\n- Вона залетіла в кімнату, де пасажир говорив з місцевими бандюками, її хтось помітив: "Дивіться, стрекоза!" Ну і...\n- Чому ж вона не ховалась, не тікала?\n- Ворона прогавила. Вона ж не знала, що то не розвідувальна камера, а побутова, що в неї нема відповідних інстинктів розвідувальної камери, що їй треба давати правильні команди...\n- То не побутова камера, а студійна, такими ми передачі готуємо.\n- Це однаково, в розвідувальних спеціальні інстинкти є, щоб на очі не попадатись. Та й я проворонив, не попередив ворону.\n- Так що, ми зовсім нічого не знаємо про їхні плани?\n- Знаємо, що нападу на маєток вони поки-що не планують. Та й не розумно б це було з їх боку.\n- А що планують?\n- Думаю, хочуть захопити автомобіль в дорозі.\n- Зроблять засаду?\n- В них нема такої зброї, щоб зупинити чи пошкодити його, напевне спробують захопити коли я вийду з машини, чи попутчика візьму. Камер понаставляли вздовж дороги від розвилки аж до Харкова.\n- Так може треба вивести з ладу їхні камери?\n- Не варто на них заряди витрачати. Вони інші поставлять, то стандартні вуличні камери, їх в Харкові колись мільйони стояло кругом для безпеки.\n- А щось літаюче в них є? Якісь горобці чи ворони?\n- Це не важливо. Протиповітряна оборона маєтку на дуже високому рівні.\n- А що вона може зробити проти горобця? і як відрізнити горобець то, чи камера, чи біодрон?\n- Все, що наближається повітрям до маєтку аналізується в різних спектрах. Посилаються електромагнітні імпульси і аналізуються спектри відгуку об’єкта. По цих спектрах визначається, чи то чисто біологічний об’єкт, чи є там напівпровідники чи метали. Якщо є, то посилається сигнал запиту "свій-чужий", якщо чужий, то приймаються рішення в залежності від прийнятого режиму загрози.\n- Ну горобця чи дрона вивести з ладу - це не важко, а якщо ракетна атака?\n- Є й протиракетна оборона. Крім того при серйозній загрозі можна швидкісним ліфтом спуститись в підземний бункер.\n- І скільки там можна знаходитись?\n- Скільки завгодно. Там запас харчів на рік. А за цей час можна оранжерею запустити.\n- А енергію де брати?\n- Там є термоядерна електростанція.\n- Під маєтком власна термоядерна електростанція? Я думала тут тільки сонячні батареї і вітряки для цього. А це безпечно?\n- Термоядерні електростанції дуже безпечні. Там паливо подається в зону реакції маленькими порціями, тож вибух неможливий.\nПісля сніданку Макс зібрався їхати на Харків:\n- Ну давай свої флешки, відвезу до знайомого електронщика, там попробують їх прочитати.\n- Е ні, я не хочу, щоб їх хтось читав.\n- А як же ж?\n- Знайди якісь свої з тих часів і хай попробують їх прочитати. Якщо вийде, то хай дадуть нам апаратуру для читання.\n- Не знаю, це не просто. Мої флешки з дореволюційних часів на старій дачі може й знайдуться, але апаратура для читання на фізичному рівні...\n- Не вийде тут, попробуємо десь на Дедалі чи Фарадеї. Але флешки іншим людям я не дам, особливо ту, секретну. Анатоль її для мене сховав.\n- Ой ти ж фантазерка. Ти просто її випадково знайшла.\n- Мені приснилось де дід її сховав.\n- Колись малою побачила де він її кладе, а зараз приснилось. Ну, я поїду.\n- Я з тобою. Але почекай. Вони ж стежать за твоєю машиною і побачать куди ти поїхав, де зупинився, до кого зайшов. Можуть там перехопити тебе, чи зацікавляться тією людиною.\n- Ти права, відправимо йому флешки дроном, а прогуляємось на машині для відволікання уваги і подивимось, що вони там приготували для нас.\n- Я візьму свій шокер. А то може статись як з тим пасажиром.\n- В цьому нема необхідності. В автомобілі є засоби безпеки, просто тоді вони не були активовані. Автомобіль може аналізувати думки і наміри пасажирів і в разі чого зупинити, вирубити чи приспати зловмисника.\n- Я все ж візьму свій глобальник.\n- Як глобальник може й пригодитись, але в якості шокера краще візьми ось ці окуляри.\n- Там є багато режимів. Можуть вирубити, чи тільки знерухомити, чи осліпити...\n- Ні, невидимим електромагнітним імпульсом, який діє на мозок. Людина й не помічає, що вона осліплена, бо продовжує бачити попередню картинку. Крім того можна бачити інформацію від автомобіля про настрій, думки і наміри людини, але потрібен певний досвід, щоб в ній розбиратись.\n- А як ці окуляри активуються?\n- Ось тут вибирається режим роботи, а для активації треба клацнути зубами.\n- Ясно, ти теж такі одінеш?\n- В мене інші. В них можна подумки контактувати з автомобілем і через його можливості впливати на пасажира. Зокрема цілеспрямовано ритись в його пам’яті, щоб можна було аналізувати не лише його теперішній стан і безпосередні наміри, а й що потенційно можна від нього чекати.\n- Навіщо все це було потрібно тобі?\n- Щоб не допускати помилок при укладанні контрактів з новими людьми. Такий собі непомітний продвинутий детектор брехні. Ну, поїхали вже.\n- А відправити флешки дроном?\n- Дрон вилетить пізніше, коли ми виїдемо за розвилку і їхня увага буде на автомобілі, а дрон вилетить в інший бік.\n- Так ми не бачитимемо, що там на дорозі і поблизу неї?\n- Там наші ворони вже чергують. Он дивись, в ліску якийсь автомобіль чекає. О, з нього вийшла дівчина і йде до дороги, вони вже знають, що ми їдемо. Зараз почне нас зупиняти і проситись підвезти до Харкова. Одіта легко, але з сумочкою, в сумочці напевне щось є.\n- Ти її візьмеш?\n- А чому б і ні?\n- Як тільки вона полізе в сумочку я її вирубаю.\n- Вона не буде її відкривати. Вони розуміють, що зараз ми обережні і пильні. Якщо там якась зброя чи шокер, то вона її використає не відкриваючи сумки.\n- Так, я активовую свої окуляри.\n- Не спіши щось робити, покладись на автомобіль, в нього реакція швидша.\nДівчина вийшла на дорогу і підняла руку, зупиняючи автомобіль. Автомобіль зупинився.\n- Вам куди?- спитав Макс.\n- Підвезіть до Харкова.\n- Сідайте, Ви так легко одіта, холодно вже. А куди саме в Харкові?\n- Куди-небудь де метро є. О, тут у вас так тепло.\n- Можу музику ввімкнути, Ви яку любите?\n- На Ваш вибір.\nЗазвучала спокійна музика. Дівчина заснула. Всю дорогу Макс і Дая мовчали, спостерігаючи картинки з життя дівчини, які діставала з її пам’яті система безпеки автомобіля. Вона виявилась дівчиною ватажка банди на ім’я Борис.\nКоли під’їхали до центрального пункту роздачі Макс вимкнув музику, дівчина прокинулась.\n- Ой, я здається задрімала,- злякано сказала вона, - де ми?- дівчина дивилась через вікно, намагаючись зорієнтуватись.\n- Біля центрального пункту, може і Вам тут щось треба,- відповів Макс. - Вам підходить?\nДівчина якийсь час озиралась по бокам, ситуація виявилась для неї несподіваною, видно було, що щось в її планах пішло не так, і вона вагалась, не знаючи, що робити.\n- О, ми вже в Харкові,- нарешті сказала вона.\n- Так, біля центрального пункту,- підтвердив Макс, - будете виходити?\n- О, дякую, дякую,..- все ще вагаючись промовила вона.\n- Не варто дякувати, нам по дорозі було. Буде щось треба - звертайтесь, ось моя візитка, - Макс подав дівчині пластиковий прямокутник з його зображенням і якимись написами. Та поклала візитку в кишеню курточки і вийшла, продовжуючи дякувати.\n- Наганяй матиме від свого Бориса за невиконане завдання,- сказав Макс Даї, коли трохи від’їхали. - Біля пункту роздачі вони не можуть напасти, тут територія контролюється Системою. А, ось і їхній автомобіль, він всю дорогу їхав за нами на деякій відстані, зараз він забере її.\nІ дійсно, автомобіль під’їхав до пункту і дівчина швидко сіла туди.\n- Що сталось, чому ти їх не вирубила?- зразу ж почав Борис.\n- Я заснула. І прокинулась тільки тут, біля центру,- виправдовувалась дівчина.\n- Заснула?! Як це заснула?\n- Сама не знаю. Там було тепло, затишно, тиха музика...\n- Подивіться на неї, ми її виявляється послали поспати і музику послухати,..- почав "пасажир", що теж був в машині.\n- Помовч! - перебив його Борис. - Розкажи все як було,- звернувся вже до дівчини.\n- Нічого не було, я сіла в машину і якось непомітно задрімала, а прокинулась вже тут.\n- Вони її приспали,- сказав третій чоловік, що був в машині.\n- Це ясно. Але чому ти їх зразу ж не вирубила? У них було щось в руках?- допитувався Борис в дівчини?\n- Ні, нічого не було. Я думала встигну коли сяду.\n- Зразу треба було, як тільки двері відчинились,- підказав "пасажир".\n- Як ти такий розумний, то сам би пішов,- огризнулась дівчина.\n- І пішов би, але вони мене вже знають.\n- Що будемо робити?- спитав третій чоловік.\n- Наступного разу треба їх глушити як тільки двері відчинять,- впевнено сказав Борис. - А краще вибрати момент коли він один буде, без тієї кралі. Може то й справді охоронець.\n- Наступного разу може й не бути, особливо якщо вони щось запідозрили. А якщо приспали її, то напевне щось таки запідозрили.\n- Не обов’язково,- сказав "пасажир"- могли приспати на всяк випадок, щоб не хвилюватись зайве в дорозі.\n- Не подобається все це мені,- почав після деякої паузи третій чоловік.\n- А й справді, Боря, може ну його? Навіщо він тобі здався?- підхопила дівчина.\n- Я в цьому районі головний,- відрізав Борис, - і я вирішую, що мені треба, а що ні.\n- Так він же не тут живе, а за містом,- шукала якісь аргументи для підтримки своєї позиції дівчина.\n- Їздить сюдою. А тут можна їздити лише з мого дозволу.\n- От, слова не хлопчика, а мужика,- підтримав Бориса "пасажир".\n- Я в цьому більше не беру участі,- заявила дівчина. - Вони мене вже знають, та й взагалі хороші люди. Візитку свою дав, казав звертатись, якщо щось треба буде.\n- Що?! - одночасно вигукнули всі троє.\n- От дурна курка,- сказав пасажир.\n- Покажи,- голос Бориса був напруженим.\nДівчина витягла з кишені візитку і дала Борису.\n"Борисе, зупинись. І жени подалі цього провокатора, а то він і вас підведе під монастир, як полтавчан" - прочитав Борис на пластиковому прямокутнику.\n- Але ж тут візитка була,- здивувалась дівчина.\n- Це жучок,- пояснив третій чоловік. Запала мовчанка.\n- Ти мене чуєш,- прошипів Борис дивлячись на візитку. - Так слухай добре. Даю тобі три дні, щоб залишити маєток і забратись звідси. Це для тебе буде найкращий варіант. Тут тобі вже не жити. Ти мене зрозумів? Три дні.\nВін продовжував дивився на візитку, чекаючи якоїсь відповіді.\n- Ти йому щось відповіси?- спитала Дая батька.\n- Навіщо?- здивувався Макс.\n- Пригрози йому, чи щось таке.\n- Якщо ти хочеш, щоб він боявся, то краще нічого не казати.\nТекст на візитці зник, вона перетворилась на кусок сірого пластику. Борис зі злістю поламав карточку і викинув через вікно.\n- Ми втратили ще одного розвідника,- з сумом сказала Дая.\n- А набули зразу п’ять,- весело відповів Макс.\n- Карточка часу даром не гаяла, вона просканувала телефони всіх чотирьох людей, що були в машині і пам’ять машини, вселила туди трояна. Тож нам відомі всі їхні зв’язки, контакти, історія, і ми можемо знати де кожен з них знаходиться, можемо чути, про що вони говорять, і дещо й бачити.\n- Це теж з арсеналу колишнього бізнесмена?\n- Хоч ми й старались робити всіх партнерами, а не банкрутами, але ж врахуй, що за дуже короткий період часу була знищена вся економіка землі і побудована нова, на зовсім інших технологіях. Радикально змінилась не лише економіка, а й суспільні відносини. Та що там говорити - зникли наймогутніші держави світу. При всіх наших стараннях це не могло не викликати появу численних ворогів, які намагались нас знищити. І не лише на рівні корпорацій, а й на рівні держав і їхніх спецслужб. Тож розвинена система безпеки була просто необхідна.\n- Я от не розумію таких людей як оцей Борис. Ти ж його не зачіпав, дороги йому не переходив, в його справи не втручався, ні в чому з ним не конкурував, і така ненависть і нетерпимість з його боку. Що йому не вистачає для нормального життя?\n- Напевне влади, статусу. Є люди, яким завжди цього мало.\n- В тебе колись була величезна влада, що ти відчував? Хотілось ще більшої?\n- Для мене влада ніколи не була якоюсь самостійною цінністю. Та й взагалі не було такої категорії в моїй системі цінностей. Мали значення лише можливості для реалізації планів.\n- Як думаєш, вони обмежаться погрозами чи й надалі вдаватимуться до якихось ворожих дій?\n- Подивимось. Думаю, будуть щось робити. Чим їм ще займатись? Це чи єдине, що їм цікаво в житті.\n- А тобі охота весь час з ними воювати? Може й справді краще поїхати звідси в океан. Там можна жити безпечно й безтурботно. Тим більше ти можеш отримати статус Небожителя чи Безсмертного, крім квартири в місті мати окремий маєток, бути під охороною Системи, демонів, мати в прислузі ангелів. А тут живеш як на Без Правил.\n- Тут для людей ще небезпечніше, ніж на Без Правил. На Без Правил зброї нема, а тут, як бачиш, є.\n- Так що тебе тут тримає?\n- Не знаю. Може звичка, може якесь почуття гідності. Та й реальної загрози насправді тут нам нема.\n- А бандюки, типу тих полтавських чи цих, місцевих.\n- Це така дрібнота порівняно з загрозами тих часів активної діяльності.\n- Але ж потребує постійної уваги і напруження.\n- Не без того, але ж людині потрібні якісь гострі відчуття, щоб тримати організм в тонусі і не стати овочем. Та й розвага якась.\n- Так в душі ти азартна людина, спортсмен, боєць, а так по вигляду і манерах і скажеш, - такий собі ввічливий, доброзичливий інтелігент.\n- Та й ти не хочеш на пляжах сидіти, а шукаєш якихось пригод.\n- В мене мета є - докопатись до причин Української Революції.\n- Так причина ніби ж відома - поява штучного інтелекту.\n- І з його появою не все ясно, і з діяльністю, і з результатами, і куди він дівся. А тепер і роль діда в цьому всьому мені цікава. І знаєш, в мене є відчуття, що ця історія ще не закінчилась. Що попереду ще чекають великі сюрпризи. Що Ая нікуди не зникла, що вона весь цей час розвивалась, а може й до чогось готувалась. Хоча я й не уявляю до чого. Мені здається, що вона не даром залишилась в підпіллі. А як запобіжник, як можливість перезавантаження Системи в разі її неадекватної поведінки. Вона моніторить ситуацію, спостерігає, куди все рухається і може ще втрутитись, якщо вважатиме за потрібне. Не хотіла тобі цього казати, але в мене таке відчуття, що і Анатоль ще появиться.\n- Ну, я знаю, що ти фантазерка, але це не страшно якщо це надає життю сенсу, якщо є стимулом для активності.\nПісля обіду настрій в Даї покращився. Зникла напруженість і неприємне відчуття якоїсь тривоги.\n- Маємо три дні спокою,- сказала вона,- можна розслабитись, є час подивитись диски і записи.\n- Нема в нас цих трьох днів,- задумливо відповів Макс. Завтра може прийдеться їхати за апаратурою для читання флешок, тож до тих пір потрібно розібратись з цими бандюками.\n- Як ми з ними розберемось?\n- Я ще не вирішив, подивимось на їхню поведінку. Я сказав автомобілю курсувати туди-сюди по дорозі до Харкова і в Харкові. Хай вони гадають що б це означало. А ми подивимось, що вони робитимуть. Але ти займайся своїми справами, я за ними сам поспостерігаю.\n- Добре, коли буде щось цікаве повідом мене. Я ж не можу цього пропустити.\nДая пішла в свою кімнату і зайнялась переглядом дисків Анатоля. Тут подзвонив її ангел і повідомив радісну звістку. Її репортажі і записи з суші викликали великий інтерес. Рейтинг виріс і зараз достатній для регіональної трансляції її каналу. Потрібна її згода. Дая, звичайно ж, була не проти. Регіональні канали транслюються на десятки міст, це збільшить кількість глядачів, а значить і рейтинг. А якщо твої передачі будуть на глобальних каналах то вважай що статус Небожителя в тебе в кишені. Дая в приємному збудженні походила по кімнаті, відклала Анатолеві диски і стала готувати для відправки ангелу чергову порцію записів з своїми коментарями.\nЧерез пару годин зайшов батько. Він був явно чимсь незадоволений.\n- Ні, ну ти тільки послухай, що ці добрі люди замислили,- сказав він. - Жодних гальм чи моральних принципів.\nДая почула телефонні переговори Бориса з своїми підлеглими. Ті доповідали про переміщення Максового автомобіля.\n- Що це він, гад, робить?- мало не кричав Борис.\n- Знущається над тобою,- підбурював того "пасажир".\n- Ну все, він дострибався,- голос Бориса бринів люттю. - Миколо, заклади дві протитанкові міни на дорозі,- віддав Борис комусь команду.\n- З дистанційним підривом?- перепитав Микола.\n- Звичайно, в полі зору наших камер, встановлених там. Одну поближче до Харкова, а іншу десь на півдорозі.\n- Може не треба мін?- почувся голос чоловіка, що був третім в автомобілі з дівчиною. Він виявився братом Бориса. - Не варто тут йти на мокре діло, це війна. А раптом він і справді під захистом Системи?\n- Війна?!- закричав Борис. А я що, в бірюльки з ним збираюсь гратись?\n- Машинки шкода,- сказав "пасажир",- хороша машинка, я б не став би її псувати, краще не спішити і ціленькою захопити.\n- Яка нафіг машинка, коли він насміхається наді мною,- кричав Борис.\n- А якщо він все ж під захистом Системи?- намагався зупинити Бориса брат.\n- А що мені Система?- гарячкував Борис. Тут моя територія!\n- Нам боятись нічого,- заспокоював "пасажир". - Якщо й так, то що нам демони зроблять? Он в Полтаві який розгром був, а всі живі, неушкоджені і на волі. Видно не мають вони дозволу вільних людей чіпати. А клієнта свого хай захищають, якщо зможуть. Ха-ха. Ми нічим не ризикуємо.\n- І що, вони й справді заклали міни на дорозі?- не вірила Дая.\n- І що будеш робити?\nНа екрані появилось зображення з камери, встановленої біля дороги. З боку міста наближався автомобіль Макса.\n- Миколо, ти пам’ятаєш, де встановив міну?- спитав Борис.\n- Якраз навпроти того дерева з камерою,- відповів той.\n- Як тільки порівняється - рви.\nАвтомобіль проїхав біля камери і в цю ж мить пролунав потужний вибух. Коли дим розвіявся стало видно, що автомобіль встиг проскочити, вибух на якусь секунду запізнився.\n- Ех ти, гальмо нещасне, дай я,- в голосі Бориса відчувалось більше азарту ніж розчарування. - Де друга?\n- Ось напроти цієї камери.\n- Точно напроти?\n- Ну, дивись як треба.- Борис натиснув кнопку точно в момент, коли автомобіль був навпроти камери. Але вибух пролунав лише через дві секунди, коли той був вже далеко.\n- Це що в тебе за апаратура?!- було чути, як Борис спересердя щось кинув об землю.\n- Не розумію, що сталось,- сказав спантеличено Микола, повинно було спрацювати моментально.\n- Це ти там щось нахімічив?- Дая подивилась на батька.\n- Всього лише зробив затримку передачі зображень з камер. З першої на секунду, а з другої на дві.\n- Ворона попрацювала.\n- Та ти й справді знущаєшся з них.\n- З всякої ситуації треба ж якусь радість мати.\nБорис прокинувся. Було абсолютно темно і незвично тихо, жодного звуку.\n"Де це я?"- подумав він. З пам’яті випливли останні події і страх стиснув його груди. "В могилі?" - боляче вдарила в скроні думка і серце прискорено забилось.\nВін лежав, боячись поворухнутись, щоб не підтвердилась його здогадка. Прислухався, затамувавши подих, чи не почує хоч якогось звуку, але чути було лише удари власного серця. Обережно помацав руками навколо, попробував сісти. Він був всередині якоїсь округлої капсули зо два метра довжини і сантиметрів 80 діаметром.\nСтінки капсули були з якогось еластичного матеріалу, схожого на пористу гуму, напевне вони й поглинали всі звуки.\nБорис вдарив кулаком в верхню стінку. Жодного ефекту, навіть звуку від його удару не було. Він почав з люттю бити ногами, кулаками, ліктями, головою. Еластичний матеріал капсули беззвучно поглинав енергію його ударів. І це тільки збільшувало відчуття безпорадності, відчаю і приреченості. Борис почав кричати, лаятись, погрожувати, просити... Нарешті знесилений він замовк.\nПочало приходити розуміння ситуації, страх скував його тіло, на лобі виступив холодний піт. "Отут і прийдеться померти"- промайнула думка. "І ніхто й не знатиме, що зі мною сталось". Борису стало шкода себе, на очах появились сльози. "Ладно, візьми себе в руки, зустрінь неминуче з гідністю",- наказав він собі. "Врешті-решт всі колись помирають"- ця думка заспокоїла Бориса. "Цим встановлюються справедливість. В житті справедливості нема, всі народжуються маючи і різні початкові умови, і різні задатки, і різні можливості, а смерть всіх вирівнює на нуль. Без смерті світ був би вкрай несправедливим".\nДумка була правильна, якщо дивитись на життя взагалі, по-філософськи, але якщо її застосовувати до себе і зараз, то смерть зовсім не здається актом справедливості. "Мені ж ще й 50-ти нема, через тиждень мав ювілей справляти, я ж ще молодий, здоровий, повний сил, амбіцій, чому я? Хіба не справедливіше було б, щоб той, хто проводив всю цю катавасію виїхав кудись в океан. Яка йому різниця де квіточки вирощувати і болячки лікувати? Бо які в нього ще інтереси можуть бути?\nА я тут народився, виріс на цій землі, це моя земля, моя територія, і всі це визнають".\nБорис почав згадувати своє життя. Народився він в 2000 році в Горлівці, в робітничій сім’ї. Лідерські якості проявились в нього ще в дитинстві.\nГрають діти в дворі в футбол - Борис - капітан, командує, розставляє гравців, покрикує на них.\nВін був не найсильнішим серед ровесників, але першим забіякою. Його й більші і сильніші хлопці боялись, бо був, як казали про нього, без башні - сміливим, безстрашним і безжалісним, без правил і без гальм.\nВін не був романтиком чи безкорисливим робінгудом, завжди намагався конвертувати свої переваги в матеріальні цінності, разом з своїми дружками залякував інших учнів, відбирав у них гроші.\nВ 2016 записався в ополченці. Не тому, що був ідейним борцем за русскій мір. Просто в школу ходити набридло, працювати не хотілось, та й не було де, а доказувати свій авторитет маючи автомат перспективніше ніж кулаками.\nАле й зробити військову кар’єру йому не судилось. Активна фаза війни давно закінчилась, а сидіти в окопах і бліндажах, зрідка пострілюючи від скуки - це була не його стихія.\nДеяке пожвавлення в житті настало після переходу в розвідувально-диверсійну групу. Вилазки в тил укрів добавляли адреналіну і гострих відчуттів, через деякий час Борис навіть став командиром групи. Але одного разу група підірвалась на міні. Троє загиблих, п’ятеро поранених. Добре, що це сталось в сірій зоні, тож вдалось повернутись, навіть поранених винести.\nБорис багато разів в своєму житті попадав в небезпечні ситуації, був не раз на волосок від смерті, але йому постійно везло, ніби якийсь ангел охоронець ним опікувався, оберігаючи від смерті. В десятирічному віці його мало не збила машина, коли він раптово вибіг на дорогу за м’ячем. Шофер встиг зреагувати і машина перевернулась в кювет. Йому везло в численних бійках, повезло коли в бліндаж попала міна і не розірвалась, повезло коли підірвалась його група...\nЧому одні гинуть в першому ж бою, не встигнувши і вистрілити, а інші проходять все пекло війни без жодного поранення? Випадковість? Просто статистика? Але на війні чомусь хочеться вірити, що ти не є простою точкою в статистичних розподілах, хочеться вірити, що десь, в якихось дуже високих інстанціях, від яких залежить доля людини, про тебе знають і оберігають твоє життя.\nБорис теж вірив в свого ангела хранителя. Але навіщо хтось стільки разів рятував його від смерті? Для якої цілі чи місії? Для того, щоб померти в цьому коконі? Чи він тут не для того, щоб померти, а щоб щось важливе зрозуміти і змінити в житті?\nВ Бориса були випадки коли його життя раптово і різко змінювалось. Так сталось і в вересні 2020, коли заснув на базі своєї диверсійно-розвідувальної роти, а проснувся в полоні. На цьому його військова кар’єра закінчилась. З двох варіантів - бути депортованим в Росію чи залишитись в Україні він вибрав другий. І не лише тому, що не був ідейним борцем за русскій мір, а й тому, що швидко зорієнтувався в новій ситуації і поставив на переможця.\nРік він вчився на курсах української мови, що масово повідкривались зразу після війни. І не тільки тому, що там була хороша стипендія, на яку можна було прожити, а й розумів, що без знання української в новому світі нічого хорошого йому не світить.\nПотім два роки працював на будівництві, якщо можна назвати будівництвом вирощування теплиць, оранжерей, доріг, мостів, будинків...\nУніверсальних робів тоді ще не було, тож і для людей роботи було багато. Масштаб будівництва був вражаючим. Ще три роки працював на подібних\nроботах в Африці. Заробив купу грошей, купив в Харкові хорошу квартиру, електромобіль...\nА далі сталось щось незрозуміле.\nРоботи для людей ставало все менше, їх масово відправляли на пенсію в будь-якому віці, скрізь їх заміняла автоматика і роби. Більшість, правда, була не проти цього. Адже пенсії були не меншими за їхню зарплату, а при малій зарплаті навіть більшими, бо був встановлений базовий рівень життя, нижче якого не могли бути ні зарплати ні пенсії. Ті, хто ніколи не працював, теж забезпечувались соціальним пакетом на базовому рівні.\nБорису такий комунізм не подобався. Він вважав несправедливим, що якийсь алкаш і наркоман, який ніколи ніде не працював і вгробив своє здоров’я алкоголем чи наркотиками отримує більше, ніж він, бо в базовий рівень входить і медичне обслуговування.\nБорис почав цікавитись політикою (бо чим ще можна було зайнятись). Він вступив в партію ЛПС (Ліберальна Партія Справедливості). Був активним учасником і організатором її мітингів, виборчих кампаній, навіть депутатом місцевої ради від партії ЛПС. Але на більше важко було розраховувати. Більш популярною була партія ПСС (Партія Соціальної Справедливості), яка підтримувала ідею базового соціального пакету і виступала за його розширення.\nРозчарувавшись в політиці Борис почав шукати себе в релігії. Але і то було не його. Якийсь суцільний соціалізм, та ще й з елементами мазохізму. То батько виявляє почесті блудному сину, що повернувся на батьківські харчі, пропивши і прогулявши свій спадок. Ще й докоряє за нерозуміння іншим синам, що весь час чесно трудились і не мали таких почестей. То господар виноградника платить однакову платню як тим робітникам, що працювали цілий день так і тим, які тільки в кінці трошки долучились. То рекомендується все продати і роздати жебракам. Чи підставляти другу щоку обідчикам. А ідеалом мають бути вбогі духом, чи наївні як немовлята. Та й взагалі в тому "ідеальному" царстві перші стануть останніми, а останні першими.\n"Щось тут неправильно"- думав Борис. "На що вони орієнтують? Бути останніми і вбогими духом? І до чого це приведе, якщо всі будуть старатись стати останніми?"\nАле, як кажуть - шукайте і знайдете. Тож і Борис нарешті знайшов свою релігію і свою церкву.\nНазивалась вона - Церква Істинного Бога. Привів туди Бориса його брат, що вже деякий час був її прихожанином.\n- Завтра сам Сід приїде,- сказав він якось,- пішли послухаєш, таку подію не можна пропустити.\n- Хто такий Сід і навіщо він мені здався? - відповів знехотя Борис.\n- Сід - Слово Істинного Бога, засновник Церкви.\n- Чому ж тоді не Сіб, а Сід?- Борис був задоволений, що помітив неспівпадіння. - Може то Свідки-Ідоляни Диявола?\n- Може Слово І Діло,- відпарирував брат,- а може просто собі імя. Але саме він несе Слово Істинного Бога.\n- І що ж це за слово таке?\n- Маєш шанс почути від самого Сіда.\n- А чим ви взагалі там займаєтесь на ваших зібраннях? Весь час слухаєте якесь слово? Молитесь якомусь богу і його пророку?\n- Пізнаємо себе, - коротко відповів брат.\n- А вдома ти не можеш себе пізнавати?\n- Можна й вдома, якщо маєш вже інструменти для цього, направляючу лінію, техніку самопізнання.\n- А навіщо себе пізнавати?\n- Щоб знати хто ти, як тобі жити, що ти можеш, в чому твоя сила, а за що тобі не варто братись, куди тобі не варто йти, яке твоє призначення і твоя місія.\n- Я вже був в одній церкві, де їхній бог, чи його син, чи якийсь тесля, не пам’ятаю вже точно, каже, що треба віддати і сорочку, якщо в тебе хочуть забрати плащ, підставляти другу щоку, коли вдарять по одній, все продати, роздати і ходити по містах ізраїльських прихід царства божого звіщаючи. І однаково, чим більше старатимешся, тим останнішим будеш в тому царстві.\n- Тут зовсім інше. Сід - Слово Істинного Бога, а не попівські вигадки про вигаданих богів, - сказав впевнено брат.\n- Та ясно, як же інакше, хто б сумнівався.\n- Ну, як хочеш, ніхто тебе за вуха не тягне, але Сід буде в Харкові тільки один день.\n- Та піду, піду, що мені ще робити,- примирливо сказав Борис. - Але не надійся, що і мені він локшини на вуха поначіплює, я горобець стріляний.\nЗ нагоди приїзду Сіда зібрання відбувалось в великій розкішній залі Нова Україна. Десятитисячна зала була заповнена чоловіками і жінками різного віку. Звучала тиха, спокійна психодилічна музика. Струнка красива дівчина з золотистим волоссям в короткому голубому трико розповідала про історію появи Церкви Істинного Бога, про її успіхи в рості за останній рік.\n- Шикарна дівчинка, це хто?- звернувся Борис до брата.\n- Не знаю, напевне з Сідом приїхала,- відповів той.\n- Класні в нього дівчатка. Варто в церкву прийти тільки щоб подивитись на таке.\nДівчина закінчила говорити і на сцену вийшов високий красивий чоловік років сорока в елегантному сірому костюмі, але без краватки. Зал зустрів його оплесками. Чоловік привітливо усміхнувся і підняв руку чи то для привітання, чи щоб припинити аплодисменти. Він весь просто випромінював спокій, впевненість і дружелюбність.\n- А він нічого, приємний мужик, - поділився враженнями Борис.\n- Це не Сід,- сказав брат.\n- Це наш регіональний диктантор.\n- Хто-хто?- не зрозумів Борис.\n- Диктантор, він несе Слово в Харківському відділенні Церкви.\n- Гм-м, а який же тоді Сід?- Борис був заінтригований.\nЧоловік на сцені привітався з присутніми і сказав те, що і так всі знали, що сьогоднішнє зібрання незвичайне, що сьогодні вони можуть почути Слово безпосередньо.\n- Зустрічайте - Сід, Слово Істинного Бога! - сказав він, трохи посиливши голос, і жестом запросив на сцену Сіда.\nДесять тисяч людей в одному пориві встали з своїх місць. Якийсь інстинкт натовпу підняв і Бориса, не даючи йому вибору і навіть не даючи зрозуміти навіщо він це робить.\nНа сцену вийшов худорлявий, середнього зросту чоловічок років шістдесяти. Він був лисий, в великих окулярах і вдягнутий якось зовсім по-домашньому - жилетка-кожушок без рукавів з жовтувато-сіруватої овечої шерсті, потерті штанці, що ніколи не чули такого слова як праска, і в м’яких кімнатних тапочках.\nЧоловічок незграбно замахав руками, напевне запрошуючи всіх сідати, і зразу ж почав щось говорити тихим, писклявим і в той же час хриплим голоском. Він ходив по сцені і щось говорив, опустивши голову, ніби був у себе вдома, і щось собі обдумував вголос. Деколи він зупинявся, піднімав голову і дивився в зал, ніби дивуючись: "ви ще тут?"\nБорис уявив собі, як зараз ніяково і соромно брату за його кумира. Напевне сидить, опустивши очі. Він непомітно трошки повернувся, щоб подивитись на братове обличчя. Але той з захопленням дивився на Сіда, не помічаючи нічого навкруги. Борис оглянувся, щоб побачити реакцію інших присутніх. Майже всі не відривали очей від Сіда, ніби бачили там не якогось старенького обшарпаного ботана, а Істинного Бога.\nТим часом Сід зійшов зі сцени в залу і продовжував говорити, ходячи між рядами. Тепер він частіше дивився на присутніх, часом навіть зупинявся біля когось і говорив ніби до нього.\nБорис був настільки розчарований виглядом, голосом і манерами Сіда, настільки реальність розходилась з очікуваннями, що він навіть не прислухався про що ж той говорить.\nСлово наближалось до його ряду. Борис відкинувся на спинку крісла і з іронічною посмішкою дивився на ботана. Проходячи мимо, Сід підняв голову і глянув на Бориса. На якусь мить їхні погляди зустрілись. В Бориса потемніло в очах і він відчув, що втрачає опору і кудись падає. Падіння так само раптово припинилось і він ніби проснувся в якійсь кімнаті без вікон і дверей, всі стіни якої були обклеєні картинками. Раптом кілька картинок з стіни впали і на їх місці виявилось вікно. Борис відчинив вікно і виглянув з кімнати, яка раніше здавалась йому світом. Тепер він не тільки ясно почув голос Сіда, а й став сприймати сказане ним.\n- Чи є господар у вовка?- запитував Сід, йдучи між рядами. - А в зайця? Може є господар в мухи, метелика, берези, синички, крука, окуня?- він зробив паузу. - Ні. Нема. Як же так? Хіба вони не творіння Божі? - знов пауза.\n- А вівці, собаки, корови,- скажете ви,- вони ж то мають господарів. Чим же вони відрізняються від перших? Може Бог створив одних вільними, самостійними, а інших рабами, слугами?- пауза. - А може все ж таки то люди зробили їх своєю худобою? Вони і людей роблять своїми рабами і овечками задля якихось своїх потреб і бажань,- Сід зробив довгу паузу.\n- Любі мої, зараз я вам відкрию головну істину. Головну істину про Бога. Головну істину про Істинного Бога. - пауза.\n- Бог - не Господь! - майже викрикнув Сід, він підняв руку, і так і йшов кілька секунд мовчки з піднятою рукою.\n- Так-так, Бог - не Господь,- продовжив він вже спокійним тоном. - Він нікому не господар, не хазяїн, не начальник. Бог - Творець,- Сід знов підняв руку. - Творець, а не Господь, - він продовжував ходити в повній тиші з піднятою рукою і опущеною головою.\n- І що з цього випливає?- спитаєте ви,- ніби згадавши про слухачів продовжив Сід. - І це, скажу я вам, буде дуже правильне питання. Дуже правильне. Вся суть в цьому питанні. В відповіді на нього.\nІ ви вже здогадуєтесь правильну відповідь: "Богу нічого від нас не потрібно". І будете праві. Майже праві. Богу й справді не треба від вас ні жертв, ні поклонінь, ні страху, ні виконання якихось заповідей. Йому не потрібна й ваша віра, визнання, вдячність чи любов.\nАле я сказав "майже". Я не сказав "абсолютно праві". Так що ж від вас потрібно Богу? Що від вас чекає Творець?\nА що чекає конструктор від механізмів, від машин, створених ним?- пауза. - Щоб вони виконували якусь роботу, приносили якусь вигоду? Ні. То господар чекає вигоди. Конструктор від своїх творінь чекає зовсім іншого. Щоб вони функціонували згідно своєї конструкції,- Сід підняв вказівний палець.\n- І от ми підійшли до головного,- продовжив він,- підійшли до суті. А суть така: Всі його творіння поводяться згідно своєї конструкції, згідно структури, механізмів і інстинктів, закладених Творцем. І лише людина може діяти згідно інструкцій. І ці інструкції можуть не співпадати і навіть входити в протиріччя з природженими інстинктами, можуть ігнорувати і ущемляти природжені задатки людини, оголошувати її природжені схильності гріховними, злочинними.\nАле скажіть мені, будь ласка, чия конструкція і чиї інструкції?- Сід знов зробив паузу. - Конструкція, звичайно ж від Творця,- скажете ви, - не люди її придумали. А інструкції?- пауза.\n- Підніміть руки хто з вас бачив Бога і отримував від нього якісь інструкції, заповіді, правила поведінки,- Сід підняв голову і оглянув залу. - Не бачу рук, сміливіше, не соромтесь. Невже таких нема? Не вірю. Чи може я не там питаю? Може треба таких в психлікарні пошукати? - Вперше тишу в залі порушив сміх.\n- Тоді звідки ж люди отримують інструкції і заповіді численних так званих богів? Від інших людей, звичайно. Безпосередньо чи через книги, написані людьми, фільми, зняті людьми.\nАле ж,- зловите ви мене на слові,- хіба не Творець заклав в конструкцію людини можливість слідувати інструкціям, запрограмованим людьми? Хіба не Творець передбачив в конструкції людини місце для переконань, вірувань, ідеологій, здатних визначати поведінку людини в не меншій мірі ніж природжені інстинкти і схильності? Хіба не через різні переконання, вірування і ідеології стільки було серед людей непорозуміння, ненависті, конфліктів, війн? Навіщо Творець дав таку можливість?- Сід зробив довгу паузу, ходячи по залі з опущеною головою і складеними за спиною руками.\n- А я вам скажу, я вам скажу навіщо,- він рвучко, ніби пробудившись, випростався і підняв голову. - Задля розвитку!\nТак-так, саме для можливості швидкого розвитку. Для творення спільнот і суспільств, для пошуку нових правил поведінки в суспільстві, механізмів співпраці, нових суспільних моделей і структур, для проб і помилок. Адже вірування і ідеології не тільки розділяють людей, а й об’єднують, створюють спільноти з спільним баченням, з однаковими переконаннями і цінностями. Саме ідеології створили суспільства. Так, саме ідеології. Спочатку в вигляді релігій, пізніше політичні і національні ідеології. - Сід знову надовго замовк.\n- І от суспільство переросло в Цивілізацію, породило Цивілізацію. - Він замовк, ніби даючи час на усвідомлення цього.\n- Породило Цивілізацію і вмерло, зникло, пропало. Нема вже суспільства людей, нема співпраці людей. Бо нема й праці.\nІ що звідси випливає, які наслідки? І тут, дорогі мої, ми підходимо до самої суті. - Сід зупинився, глибоко вдихнув, ніби набираючись сил і продовжив вже більш твердим і рішучим голосом.\n- Люди виконали свою місію, призначену їм Творцем - породили Цивілізацію і передали їй естафету розвитку. І тепер вони можуть стати нарешті самими собою. Нарешті можуть повернутись до Творця, можуть бути такими, якими їх створив Бог. Тепер нема потреби гвалтувати свою суть релігійними, моральними чи якимись іншими ідеологічними нормами. Не потрібно ламати себе і викручувати, пристосовуючи до суспільних вимог, перетворюючись в гвинтики і шестерні суспільної машини. Нема суспільства - не потрібні й ідеології і всі їхні правила, принципи і цінності.\n- Що ж залишається,- продовжив Сід після короткої паузи. - Залишається суть людини, її конструкція, дана Творцем. Її природжені особливості, задатки і схильності, її здібності і таланти, її бажання і потенційні можливості. Вони різні, в кожного свої. І тепер не потрібно підганяти себе під якісь суспільні стандарти, стригтись під одну гребінку, танцювати під дудку суспільних правил, поданих в вигляді релігійних заповідей, моральних принципів чи державних законів. Нарешті можна дозволити собі бути собою, повернутись до своєї суті, даної Творцем.\nІ це не тільки можна, а й потрібно. В цьому й полягає тепер призначення кожного з вас - пізнати себе, свою суть, і реалізуватись відповідно до неї, згідно до планів Творця саме щодо вас. В цьому і воля Творця і ваша особиста велика місія,- Сід замовк і деякий час ходив мовчки.\n- Церква Істинного Бога призвана допомогти вам в цьому. І жодна інша релігія, церква чи секта вам цього не дасть. Бо всі вони лише просто поширюють соціальні ідеології, закамуфльовані під нібито заповіді чи бажання якихось богів. І їх задача - зробити з вас однакових овечок, зручних для використання. В кращому разі для суспільного використання. А то й просто зручних для тих, хто має владу над іншими людьми.\nАле час таких релігій пройшов. Їхній час - це лише короткий період суспільного розвитку. Коли потрібно зробити з людини гвинтик суспільної машини.\nМільйони років до появи суспільств не було релігій, ідеологій і не було потреби в них. І зі зникненням людського суспільства відпала в них потреба.\nВони називають нас сатаністами, матеріалістами. Кажуть: - замініть "Творець" на "природу", "еволюцію" і нічого в ваших твердженнях і висновках не зміниться. Ми їм відповідаємо: - ви вказуєте Творцю якими методами чи інструментами він має творити і забороняєте йому використовувати такі інструменти як біологічна чи соціальна еволюція? Так ви тоді круті перці, - в залі прокотився сміх.\nАле де ви берете так звані заповіді своїх так званих богів? Де і ким вони записані? Людьми на глині, папірусі, шкурах чи папері. А ми спираємось на інструкції Творця, записані в конструкції, природі людини, в її генотипі.\nСкільки в світі страждань і поламаних доль через те, що овечку примушують воювати, а вовка їсти сіно. В нашій Церкві ви взнаєте хто ви, ким ви є, ким можете стати, в чому ви зможете досягти найбільших успіхів чи мати найбільше щастя, розвиваючи свої завдатки, схильності, використовуючи свої особливості.\nАле враховуйте, що хоч суспільства і нема, але ви живете серед людей. Тож потрібно пізнавати не лише себе, а й розбиратись в інших людях і враховувати їх інтереси і можливості.\nІ якщо ви відчуваєте себе вовком,- Борису чомусь здалось, що Сід звертається саме до нього,- то не варто дивитись на всіх інших людей як на овечок. А то можете натрапити на тигра чи лева. Чи насмілитесь напасти на носорога тільки тому, що він травоїдний. І не принесе це вам ні успіху, ні щастя.\nБажаю всім успіхів в пізнанні і реалізації шляху, визначеного для вас Творцем.\n- Ну ні, ми Вас так швидко не відпустимо,- сказав регіональний диктантор,- я бачу багато бажаючих задати Вам питання.\n- Що ж поробиш,- розвів руками Сід,- раз я вже в ваших руках, то питайте.\nБажаючих було багато і золотокоса асистентка Сіда вибирала, до кого послати літаючу камеру. Слово дали молодій жінці з третього ряду.\n- От Ви сказали: "для успіху, або для щастя",- хвилюючись почала вона. - А хіба це не одне й те ж? Якщо ні, то що важливіше?\n- Я думаю, що успіх - це визнання інших людей, а щастя - Ваш особистий стан,- почав Сід. - Звичайно, успіх приносить задоволення і сприяє щастю. Але ненадовго, потрібні постійні успіхи, щоб підтримувати це почуття задоволення. Але сама погоня за успіхами може бути викликана постійним невдоволенням і тоді короткі миті успіху навряд чи схилять загальний баланс в бік щастя. З іншого боку, для щастя не потрібно, не обов’язково бути знаменитим і успішним. Достатньо мати бажане. А для цього треба вміти бажати реальне, можливе. Що важливіше? Раніше важливішим, соціально значимішим був успіх, а зараз це справа виключно індивідуальна.\nКамера полетіла в задні ряди і наблизилась до молодого, красивого хлопця спортивного вигляду.\n- Чому ти носиш ці дурацькі окуляри?- спитав він, - хіба важко зараз скоректувати зір?\n- Як би Ви мене впізнали без цих окулярів?- усміхнувся Сід.\n- По твоїх клоунських шльопанцях з котячими вушками,- відрізав хлопець.\n- Ну, для цього потрібно знати мене з голови аж до п’ят, - сказав Сід. - До речі, а себе Ви знаєте? Підійдіть сюди і я розкажу Вам хто Ви.\n- Я й сам знаю хто я.\n- Для чого ж прийшли сюди?\n- На тебе подивитись.\n- Будь ласка,- розвів руками Сід і повернувся на 360 градусів. - Ну як? Що Ви можете сказати про мене?\n- Що ти - гидкий крихітка Цахес, шахрай і обманщик,- випалив хлопець.\n- Не всім дано бути аполонами і геркулесами,- спокійно сказав Сід. Дехто народжується і крихіткою цахесом. Але і таким часом всміхається доля, якщо фея торкнеться своїм гребінцем,- Сід провів рукою по лисині.\nХлопець ще хотів щось сказати, але золотоволоса асистентка його перебила.\n- Це вже пішли не питання, а якась перепалка,- сказала вона і відізвала камеру.\n- Бій благородного Апологеркулеса з підлою крихіткою Цахесом,- уточнив Сід. - Дякую за дискусію, але нажаль ми тут не одні, я бачу є ще багато бажаючих побити Сіда.\nНаступне питання було від солідного сивочолого чоловіка.\n- Яке майбутнє чекає людей? - спитав він серйозним тоном, даючи зрозуміти, що не чекає якоїсь жартівливої відповіді.\n- Думаю, цього не знає і сам Творець,- відповів Сід, - бо який сенс творити світ, про який наперед все знаєш? Цікавіше ж зробити щось непередбачуване, здатне дивувати. Але якщо Вас цікавить моя думка, мій прогноз, мої уявлення, то я можу, звичайно, поділитись ними. - Сід знову почав ходити по сцені, опустивши голову і вклавши руки в кишені свого кожушка.\n- Щодо зовнішніх аспектів,- почав він після деякої паузи. - Як довго можуть тривати сприятливі для життя людей умови? Це залежить як від природних факторів так і від Системи. Сприятливі природні умови були на протязі десятків мільйонів років до нашого часу і ймовірно будуть такими і надалі. Особливо враховуючи здатність Системи боротись з астероїдною і кометною загрозою, контролем погоди, вулканів і землетрусів. Тож залишається питання щодо самої Системи, враховуючи критичну залежність життя людей від неї.\nЗрозуміло, що статичної надійності Системи може вистачити на десятки років, але не на сотні, тисячі чи мільйони. Тож сама Система повинна постійно оновлюватись, мінятись, розвиватись. Чи не втратить вона в результаті цих змін свого інстинкту служити людям і життю на Землі, свого сервізного призначення? Особливо враховуючи практичну відсутність впливу на неї людей. Хоча такий вплив якби і був, то ще швидше б розбалансував її.\nЗ часом обов’язково втратить,- продовжив він після деякої паузи. Служити комусь - це ж не інстинкт самозбереження. Але й інстинкт самозбереження часом випадає. Такі організми просто сходять з дистанції і лишаються лише такі які борються за своє життя. Що станеться з Системою, якщо в результаті якихось мутацій в неї зникне інстинкт служити біологічним формам життя, зокрема людям? Чи своє служіння вона розумітиме якось дуже своєрідно.\nЧим тоді буде займатись Система має лише академічний інтерес. Для нас важливіше що станеться з людьми. І тут є варіанти.\nАле Система, при всій її автономності все ж є подарунком Цивілізації. І врешті-решт від Цивілізації залежить її функціонування. Поки Цивілізація ще пам’ятає своїх батьків нам нема особливих причин непокоїтись. Але ж через сотні чи тисячі років, а може й через десятки, вона піде в своєму розвитку так далеко, що можливо не бачитиме в біологічних формах життя жодного інтересу. Навіть в якості музейних експонатів. Тож нам залишається лише сподіватись...- Сід замовк і деякий час ходив в повній тиші.\n- Але, припустимо, що Цивілізація втратила до нас всякий інтерес,- продовжив він. - Тим більше, що рано чи пізно це трапиться. Що тоді? Лишається надіятись, що не потрапимо їй випадково під ногу. Бо роздавить як слон мураху й не помітить цього. Отже, Цивілізація пройшла собі далі і залишились ми під опікою Системи. А поки Система правильно функціонуватиме, виконуватиме свої функції збереження і обслуговування життя на Землі, для людей триватиме Золотий Вік. Як довго він триватиме і чим закінчиться? Тут можна довго говорити, багато є цікавих варіантів, але я хотів би хоч трошки торкнутись і внутрішнього аспекту. Адже майбутнє людей залежить не лише від зовнішніх умов.\nВеликі зміни з людиною набагато швидше можуть статись в результаті внутрішніх факторів. І я не маю на увазі генетичні чи технологічні модифікації, так званих "мутантів", "гібридів" чи "безсмертних". То елементи Цивілізації, їхнє місце в космосі, Земля залишена для "натуралів", біологічних форм життя.\nАле подивіться що відбувається. Якщо раніше дуже різні за своїми природними задатками і схильностями люди жили разом, то зараз вони сегрегуються, розділяються по містах зі специфічними правилами і умовами. Йде селекція людей. Можливо поки що це не сильно помітно, адже пройшло лише два десятиліття з початку масового переселення в плаваючі міста. Але спрогнозувати хід цього процесу не важко - дуже скоро появляться окремі підвиди людей, дуже різні за способом мислення, за ставленням до інших, за цінностями.\nВи скажете,- так такі завжди були. Але дозвольте пояснити на аналогії. Без спеціальної селекції всі собаки - дворняжки. Хоч і вони трошки чимсь відрізняються. Як і горобці, зайці, синички чи ворони. Але в результаті направленої селекції зміни можуть стати разючими. Візьміть якогось бульдога, гончу чи пуделя. Та вони більше відрізняються між собою ніж деякі зовсім різні види. Наприклад коні, осли чи зебри.\nСелекція собак проводилась в основному за зовнішніми ознаками. А селекція людей містами відбувається за їх внутрішньою суттю. І скоро ми матимемо зовні схожих людей, які за сприйняттям світу, за поведінкою, за ставленням до інших будуть відрізнятись між собою більше ніж інопланетяни, якісь рептилії, павуки чи дракони. Але щось я заговорився. Тема прогнозів майбутнього невичерпна.\nНаступне питання було від молодої, худої дівчини.\n- В християн Бог є і Творцем і Господом,- сказала вона. - Він хоче, щоб люди жили згідно його заповідей і обіцяє вічне життя. А Ваш Бог - тільки Творець. Він нічого від людей не хоче, але й нічого не обіцяє. Чим же він кращий чи бажаніший?


Рейтинг швидкості інтернету у світі: Україна поступається Росії, проте випереджає Монако – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Суспільство > Рейтинг швидкості інтернету у світі: Україна поступається Росії, проте випереджає Монако\nУ рейтингу країн за рейтингом швидкості Україна продовжує перебувати у другій половині першої сотні. Крім того, за минулий рік вона втратила аж чотири позиції та наразі перебуває на 58 сходинці. Про це повідомляє “24 канал“.\nЗазначається, що середня швидкість інтернету в Україні становить 11,28 Мбіт за секунду. Але за цим показником Україна поступається Росії, Молдові, Польщі, Сербії та Косово. До прикладу, швидкість в Росії склала 13,51 Мбіт за секунду і ця країна посідає 47 позицію. Проте Україна випереджає Монако, Туреччину, Ізраїль, Грузію та Білорусь.\nЛідером вищезазначеного рейтингу вже в другій рік поспіль став Сінгапур, де швидкість складає 60,39 Мбіт за секунду, а компанію йому у першій трійці склали європейці Швеція (46,00 Мбіт/с) та Данія (43,99 Мбіт/с).\nВодночас США займають 20 місце, Канада – 33-е, Австралія – 52-е, а Китай розмістився на 141-й позиції.\nЗауважимо, що швидкість тут вимірювали виключно під час доступу через роутер, не беручи до уваги мобільний інтернет.\nЩодо показників 2017 року, то Україна займала 54 місце у світі з середньою швидкістю інтернету у 8,18 Мгбіт за секунду.\nПоліція затримала чоловіка, який викорисорвував власну восьмимісячну доньку для створення порно\nВалюта Купівля Продаж USD27.0500027.35000EUR30.4000030.90000BTC3430.54813791.6585


Для численних і різноманітних рецептів краси підійде, як не дивно, такий поширений і добре знайомий всім нам з дитинства овоч, як капуста білокачанна або квашена. Остання особливо підходить в якості інгредієнта масок особи для будь-яких типів шкіри.\nХімічний склад капусти абсолютно унікальний: вода, клітковина і невеликий вміст цукру. Чим же обумовлені такі лікувальні і корисні для нашого організму властивості капусти?\nКрім пектину і крохмалю, у капусті міститься велика кількість кислот: яблучна, янтарна, щавлева, фумарова. За кількістю вітамінів А, РР, К, В2 і В1 цей овоч не поступається лимону, а за кількістю вітаміну С — перевершує навіть апельсин. Велика кількість мінеральних речовин також вражає: фосфор, залізо, цинк, магній, марганець, калій, мідь, хлор, йод. Що стосується кальцію, то його більше, ніж в молоці!\nКлітковина капусти виводить з організму поганий холестерин і шлаки, розвиває корисну мікрофлору кишечнику і покращує його моторику в цілому. Крім усього цього, капуста володіє відновними, поживними і лікувальними властивостями, які творять чудеса з нашою шкірою. Нижче ви знайдете кілька рецептів масок, які допоможуть у догляді за будь-яким типом шкіри.\nМаска для сухої або нормальної шкіри обличчя: Натерти на дрібній тертці 300г свіжої білокачанної капусти. Коли вона дасть сік, додайте жовток 1 яйця і 2 чайних ложки оливкової олії. Змішайте. Отриману суміш розкладіть на марлі, а потім притисніть до обличчя на 10-12 хвилин. Змити маску краще теплою водою, після чого рекомендується змастити шкіру оливковою олією, надлишки якого можна прибрати паперовою серветкою. Перед сном обличчя треба знову умити і нанести зволожуючий або живильний крем для обличчя.\nВже після першого використання такої маски ви зможете відзначити рожевий відтінок шкіри, а особу в цілому набуде сяючий і чистий вид.\nМаска для жирної шкіри: Візьміть квашену капусту з соком — близько 100г. Розкладіть капусту на обличчі і накрийте зверху шматочком марлі. Нехай особа прогрівається хвилин 20, таким чином. Змийте маску теплою водою. Нанесіть живильний крем.\nТака маска рекомендується для щотижневого застосування.\nВідбілююча маска: Спочатку протріть шкіру обличчя оливковою олією. Потім зробіть гарячий компрес, що складається з 1 чайної ложки соди і 1 літра гарячої води. Після компресу нанесіть на обличчя маску з білокачанної капусти для сухої шкіри, залиште її на 15 хвилин.


Голи: 1:0 – Родрігес (49), 2:0 – Шапаренко (86).\n«Динамо»: Бущан, Караваєв, Миколенко, Забарний, Кендзьора, де Пена, Шапаренко (Ледньов, 90+1), Сидорчук, Буяльський (Андрієвський, 79), Супряга (Вербич, 74), Родрігес.\n«АЗ»: Бізот, Влар (Сугавара, 79), Свенссон, Вейндал, Мідтше (Дрьойф, 66), де Віт, Класі, Коопмейнерс, Боада, Гудмундссон (Ідріссі, 58), Стенгс.\nНа жаль, потрібно констатувати, що для нинішнього «Динамо» команди рівня «АЗ» – серйозні європейські гранди. Мірча Луческу розуміючи це, відкинув в сторону пафос про історію і традиції, а обрав тактику відповідно до реальної розстановки сил. Оскільки у «Динамо» були відчутні проблеми зі складом, багатьом футболістам довелося зіграти на не своїх позиціях. «Динамо» відверто грало від оборони. «АЗ» багато тягав м’яча вздовж і поперек поля й мучився в атаці. Гості намагалися випросити 11-метровий і навіть змогли забити у ворота Бущана, правда футболіст, який віддавав гольову передачу, перед тим випустив м’яч за лінію поля. Якщо коротко охарактеризувати перший тайм, «Динамо» перетерпіло. Особливо натерпівся Шапаренко, якому нідерландці буквально відривали ноги дрібними і не дуже фолами.\nПо перерві знову гостріше почали нідерландці, але свій момент не реалізували. Натомість «Динамо» відповіло гольовою атакою. Буяльський обікрав захисників «АЗ» і вивів на ударну позицію Родрігеса, котрий не залишив шансів Бізоту. Гол перевернув гру з ніг на голову. «АЗ» й надалі мав перевагу у володінні м’ячем, але «Динамо» посміливішало. Тричі міг забивати Буяльський і двічі де Пена. Гості за першої-ліпшої нагоди намагалися пробивати по воротах, Бущана. Проте близьким до успіху лише одного разу був Ідріссі. Уникнути валідольних останніх хвилин допоміг гол Шапаренко. Він забив головою у порожні ворота, після того як голкіпер помилився, перехоплюючи простріл від Кендзьори. А гості свій останній реальний шанс забити втратили одразу після розіграшу від центру. М’яч протягом трьох секунд двічі влучав у поперечку динамівських воріт, але вони залишилися «сухими».\nТепер «Динамо» потрібно зробити останній крок до групового етапу Ліги Чемпіонів – здолати у двоматчевому протистоянні клуб форварда збірної України Романа Яремчука – «Гент» із Бельгії. Бельгійці у третьому кваліфікаційному раунді обіграли віденський «Рапід» з рахунком 2:1. Яремчук забив один із голів своєї команди. Матчі відбудуться: 23 вересня в Генті і 29 вересня в Києві.


Дисплей для мобільного телефону Motorola RAZR HD XT925, чорний, із сенсорним екраном. todo\tВи шукаєте\nДисплей для мобільного телефону Motorola RAZR HD XT925, чорний, із сенсорним екраном\nКод: 858011 | Вага: 0.04 кг\tНаявність на складі:\nОпис|Класи якості запчастин\tДисплей для мобільного телефону Motorola RAZR HD XT925, чорний, із сенсорним екраном - опис: Дисплей – це електронний засіб для візуального відображення інформації. На сьогоднішній день – це одна з найбільш популярних запчастин для мобільного телефону. На сайті ВСІ ЗАПЧАСТИНИ ви знайдете як оригінальні дисплеї для мобільних телефонів, смартфонів та планшетів, так і якісні копії. Дисплей продається окремо або в комплекті з сенсорним екраном. Якщо ви розбили або подряпали дисплей, ви можете віддати його в ремонт або замінити самостійно. У цьому розділі представлено повний асортимент дисплеїв з різною комплектацією (із захисним склом, сенсорним екраном, з платою, шлейфом або клавіатурою). Уважно вивчайте фотографію на сайті, як правило, вона відображає комплектацію товару. В деяких випадках на фотографії присутні запчастини, які не входять в основну комплектацію. Їх наявність і якість ми не гарантуємо. Комплектація товару, яку ми пропонуємо, завжди вказана в назві товару. Придбайте оригінальний дисплей або дисплей для китайського телефону і ви не пошкодуєте.\nВиробник може використовувати різні типи панелей, у яких відрізняються розміри та маркування сенсорного дисплея. Дисплей підходить до таких моделей мобільних телефонів:Motorola RAZR HD XT925Колір дисплея Чорний Параметри дисплея Із сенсорним екраном Будь ласка, зачекайте ...


Кіпр | BYTSKO TRAVEL GROUP\nПосилання на матеріал: http://bytsko.com/kipr-about/\nРеспубліка Кіпр - це острівна держава в східній частині Середземного моря. Країна знаходиться на території однойменного острова, розділяючи його з Турецькою Республікою Північного Кіпру і двома військовими базами Великобританії.\nКіпр в давнину був центром середземноморської торгівлі, що і зумовило змішання на його землі пам'ятників культури всіх європейських цивілізацій. Це один з найбільш відвідуваних морських курортів світу, що робить індустрію туризму однієї з головних статей національного доходу країни. Вдень пляжі Кіпру пропонують спробувати різні види спортивних розваг: параглайдінг, швидкісні лижі, моторні човни, водні лижі, прогулянкові човни, віндсерфінг, водні велосипеди, каное, катання на банані, міні-круїзи на човні з прозорим дном, круїзи навколо острова. Вночі ж відпочиваючих приваблюють численні дискотеки і нічні клуби. У курортних зонах Кіпру відкрито безліч барів на будь-який смак: від жвавих, з гучною музикою, до затишних, з романтичної атмосферою.\nПам’ятки Кіпру розташовані по всій його території - і в великих містах, і в селах, і в селищах. На Кіпрі знаходяться численні церкви, храми і монастирі, деякі з яких включені в список світової спадщини ЮНЕСКО і знаходяться під охороною держави. Крім того, на території країни знаходиться безліч різних музеїв: етнографічні, історичні, музей виноробства, музей коштовностей, плавучий музей морської історії і традицій і т.д.\nРеспубліку варто відвідати і для того, щоб потрапити в самий розпал одного з феєричних свят: національного свята Кіпру; «Катаклізмос» - свята води і всесвітнього потопу; фестивалю народного танцю; фестивалю давньогрецької драми; винного фестивалю. Зрозуміло, що відвідування передбачає не тільки присутність на святі, а й брати активну участь в них.\nКіпр - це світ неймовірної краси і гармонії, де дивним чином поєднуються сучасні курорти, розвинені міста і новітні готелі зі спокоєм, тишею і затишком відокремлених сіл в сільській місцевості.


Политика » На Сумщину з робочим візитом прибув Надзвичайний і Повноважний Посол Естонської Республіки в Україні Каймо Кууск. Ukraine analytic club uac-info.com\nГлавная Политика На Сумщину з робочим візитом прибув Надзвичайний і Повноважний Посол Естонської Республіки в Україні Каймо Кууск\nНа Сумщину з робочим візитом прибув Надзвичайний і Повноважний Посол Естонської Республіки в Україні Каймо Кууск\nМожливість співпраці Сумської області з Естонською Республікою у сферах економіки, освіти, кібербезпеки та бізнесу обговорили під час зустрічі голова обласної ради Віктор Федорченко, голова ОДА Дмитро Живицкий та Надзвичайний і Повноважний Посол Естонської Республіки в Україні Каймо Кууск.\nУчасники зустрічі торкнулися нинішньої соціально-економічної ситуації в Україні і зокрема в Сумській області, основних пріоритетів розвитку території.\nКерівники Сумщини привітали почесного гостя на слобожанській землі, подякували за візит і зацікавленість нашим регіоном. Розповіли, що область має потужний аграрний, промисловий і науковий потенціал, розвиває туризм, пишається унікальними напрацюваннями вчених.\nКаймо Кууск повідомив, що він перше в Сумах. «Для Естонії успіх України вкрай важливий, а успіх держави починається з кожної окремої області. Тому нас цікавлять можливості вашого регіону. Ми готові їх розглянути і співпрацювати, бо наші країни завжди були партнерами. Сьогодні ми з великою тривогою спостерігаємо за подіями, які відбуваються на міжнародній арені, і які торкаються збереження суверенітету та територіальної цілісності України. Ми підтримуємо євроінтеграційний і євроатлантичний курс, який обрала для себе ваша держава», - наголосив почесний гість.\nВіктор Федорченко розповів, що він неодноразово відвідував Естонію, знайомий з представниками бізнесових кіл країни. Акцентував увагу на можливостях логістики, розширенні зв’язків і запропонував через Торгово-промислову палату організувати зустріч естонського та сумського бізнесу, аби більш детально окреслити можливості співпраці. «Сумщині потрібні інвестиції. Ми вміємо працювати, готові розглянути ваші пропозиції. Досвід Естонії для нас дуже вагомий», - підкреслив голова Сумської обласної ради.\nЯк наголосив голова облдержадміністрації, Естонія одна з країн Європейського Союзу, яка підтримує Україну. Її досвід і шлях від радянської республіки до члена Євросоюзу, учасника НАТО вкрай важливі для вивчення і налагодження співробітництва.\n«Сумщина – це регіон можливостей. У нас є унікальні виробництва, яких лише декілька в світі. Ми можемо похизуватися прекрасними розробками освітян. Ми впроваджуємо в області комплексні проєкти, в тому числі і в рамках програми Президента «Велике будівництво». Ми готові давати «зелене світло» інвесторам і допомагати їм. Ми зацікавлені в експорті нашої продукції і готові налагоджувати співпрацю у різних напрямках. Сподіваюся, що наша зустріч стане гарним поштовхом до нових проєктів і співробітництва між Естонією та Сумщиною», - зазначив Дмитро Живицький.\nУчасники зустрічі не оминули той факт, що наразі одним із пріоритетних завдань для України є створення безпекового комплексу, який включає в себе розвиток інформаційної, комунікаційної та кібербезпеки. І досвід Естонії, зокрема у цій галузі й захисту критично важливих об’єктів інфраструктури та інформаційного простору, для нас важливий.\nНаостанок Дмитро Живицький вручив Каймо Кууску пам’ятні подарунки про Сумщину та запросив на унікальний фестиваль коноплярства, що проходить у Сумах останнього тижня серпня.\nтэги: Сумы ОГА ЧиП Эстонии визит встреча сотрудничество\nпредыдущая Сумчанин будет давать советы президенту по молодежным вопросам\nследующая Депутат Дніпропетровської облради від ОПЗЖ прикріпив російський прапор на фото профіля у Facebook\nСумщину з робочим візитом відвідав Почесний консул Республіки Казахстан у місті Харків Емін Наджафлі\nДмитро Живицький розповів про зацікавленість Сумщини у співпраці з усіма країнами світу\nОчільник Сумської ОДА та посол Республіки Узбекистан обговорили можливість розширення співпраці


Знаменитий філософ Е. Кант сказав: "Діти повинні виховуватися не для сьогодення, а для майбутнього, можливо кращого стану роду людського".\nКожен з батьків бажає виростити свою дитину щасливою, здоровою, успішною, розумною. Щоб вона вибрала правильну дорогу, мала змогу самореалізуватися, створила потім щасливу сім'ю і гідно виховувала своїх дітей. Про це думають всі батьки, незалежно від того в якій країні вони живуть, на якій мові говорять, якій існує економічний і політичний лад. Кожен з батьків для своєї дитини бажає кращої долі. І хочеться вірити, що діти завжди йдуть далі за своїх батьків. Хоча є і якості, які простежуються з покоління в покоління.\nА чи є якості, .які ніде не простежуються? Як могло з'явитися воно — це якість, звідки воно? У всіх нас є прекрасна можливість проаналізувати власне найближче оточення, а також задуматися над власними якостями і якостями наших батьків. Адже не дарма говорять, що "від осики не народяться апельсинки", а "яблучко від яблуньки далеко не падає".\nАле найважливіший механізм виникнення незрозумілих якостей характеру або дивної поведінки простий — ми, діти, беремо приклад з вас, батьків. Не дарма ж говорять вчителі так часто : "Так... Дитина-особа сім'ї!"\nМи сподіваємося, що ви гордитеся цією особою!\nМова — скарбниця духовності народу (замітка дискусійного характеру в газету в публіцистичному стилі)\nТвір на тему Як я пік млинці (твір-опис)\nТвір на тему Сімейний вечір\nПроблеми екології — проблеми виживання людства (твір на суспільну тему)


Розвиток кар'єри / Миколаївгаз\nФактично, ключі до кар’єрного зростання знаходяться в руках працівника. Що робить підприємство – дає підтримку, можливості себе проявити в робочих ситуаціях та можливості пройти навчання, необхідне зі старту кар’єри або для ефективного виконання роботи.\nНа підприємстві вдосконалюється система кадрового резерву, що дає працівнику можливість будувати бажану кар’єру – професійну горизонтальну або управлінську вертикальну. Багато керівників середньої та вищої ланки АТ «Миколаївгаз» пройшли шлях від професій слюсаря, монтера до посад, що впливають на здоров'я та життя всього підприємства.\nАле в умовах, що динамічно змінюються – змінюємося і ми. На деякі ролі в підприємстві ми будемо раді запросити професіоналів ззовні, що допоможуть компанії розвиватися відповідно до викликів часу. Про наявність вакансій в АТ «Миколаївгаз» ви можете дізнатись в розділі «Вакансії».\nДля кожної категорії персоналу та спеціалізації поновлюються або розробляються плани навчання, що реалізуються у зовнішніх закладах або на базі Учбово-курсового комбінату підприємства. З огляду на специфіку галузі, розгалужену інфраструктуру та вимоги технологічних процесів, компанія приділяє основну увагу навчанню саме виробничим спеціальностям та основним професіям, що лежать в основі бізнесу.\nАТ «Миколаївгаз» організовує як зовнішнє, так і внутрішнє навчання. До навчання залучаються власні фахівці (в ролі експертів, інструкторів, тренерів) та зовнішні установи та постачальники послуг.\nМи надаємо можливість здобувати професійну освіту та підвищувати кваліфікацію на спеціальних курсах Учбово-курсового комбінату. Частина навчання є базовою умовою для початку роботи на складних об’єктах, а деякі програми знадобляться для розвитку кар’єри, переходу на іншу роботу тощо.\nДля проведення регулярного навчання за робітничими спеціальностям АТ «Миколаївгаз» має ліцензію на право навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників за такими професіями:\nУчбово-курсовий комбінат має власну учбову базу, забезпечений нормативною та методичною документацією, підручниками. Розроблено відповідні робочі навчальні плани і програми, що дає можливість навчатися не лише працівникам підприємства.\nОстанніми роками Учбово-курсовий комбінат співпрацює з обласним центром зайнятості в плані підбору персоналу, навчання професії та подальшому працевлаштуванню у підрозділах АТ «Миколаївгаз».\nАТ «Миколаївгаз» стало першим робочим місцем для багатьох працівників.\nМи прагнемо залучати до своїх рядів талановитих та ініціативних випускників навчальних закладів, створюємо можливості для ознайомлення молодих людей зі специфікою діяльності та особливостями роботи підприємства, ведемо активну просвітницьку та соціальну роботу. Звичними для працівників компанії та миколаївців стали:\nлекційні заняття зі старшокласниками та студентами професійно-технічних училищ та ВНЗ;\nвиробнича практика для студентів профільних навчальних закладів.\nПроходження стажування, технологічної, виробничої та переддипломної практик – це одночасно і нагода випробувати себе у реальних умовах бізнесу, і дізнатись більше про підприємство, і набути перших практичних навичок, і навіть можливість почати свою кар'єру ще під час навчання.\nНайкращі із зацікавлених залишаються працювати в компанії або потрапляють до бази даних кандидатів.\nМи співпрацюємо з такими профільними навчальними закладами:\nГарні результати навчання у профільних навчальних закладах, відповідальність, повага до людей, витривалість, здатність працювати у команді професіоналів, активна життєва позиція – ті риси, які допоможуть молодим людям долучитись до колективу АТ «Миколаївгаз».


Влада Полтавщини звернулася до народу / Полтавщина\n20 лютого 2014, 15:39 Розмір тексту\nВлада Полтавщини звернулася до народу\nОлександр Удовіченко та Іван Момот | Фото: mvs.gov.ua\nВона закликала не допустити втягнення дітей у будь-яке протистояння\nНа сайті УМВС України в Полтавській області розмістили звернення Голови Полтавської обласної державної адміністрації Олександра Удовіченка, Голови Полтавської обласної ради Івана Момота та Начальника УМВС України в Полтавській області, генерал-майора міліції Едуарда Федосова з приводу нинішньої ситуації в Україні та області.\nУ зверненні йдеться: «Зараз у державі глибока політична криза, яка, на жаль, призвела до масового протистояння в суспільстві. І вирішити її можливо винятково переговорним процесом політиків за «круглим столом».\n... Ми неодноразово висловлювали гордість з того, що громада Полтавщини завжди демонструвала високий рівень правової свідомості й правової культури. На жаль, 19-го лютого не обійшлося без сутичок і в нашому чудовому місті...\nПросимо вас і надалі проявляти витримку і не піддаватися на жодні провокації щодо насилля. Особливо закликаємо дорослих вжити вичерпних заходів аби у подібних акціях не брали участі діти. Адже за нашими даними, серед активних учасників протиправних дій є неповнолітні віком від 14 до 17-ти років. Зробіть усе можливе, щоб не допустити втягнення дітей у будь-яке протистояння... Запевняємо, що міліція була і є з народом і виконує свою роботу належним чином. Правоохоронці є поза політикою і за будь-яких обставин захищають верховенство права в державі, громадський спокій та щоденно протидіють злочинності. Тому закликаємо активістів не блокувати роботу підрозділів міліції».\nПідготувала Ілона ЧОРНОГОР, «Полтавщина»\n20 лютого 2014, 15:39\nНачальник міліції у Полтавській області зустрівся з майданівцями 19 лютого 2014, 14:13\nПолтавських активістів з Майдану змусять скинути маски 30 січня 2014, 15:54\nТеги: Едуард Федосов, Олександр Удовіченко, Іван Момот


Український підприємець Ігор Коломойський каже, що відчуває "велике розчарування" щодо президента Петра Порошенка і називає себе його "світоглядним опонентом".\nПро це бізнесмен розповів в інтерв'ю Deutsche Welle.\n"Порошенко не може бути моїм опонентом, тому що ми з ним ніде не змагаємося у жодній відкритій політичній боротьбі. Я не беру участь у президентських перегонах і не збираюся брати участь… Але для Порошенка я – опонент. Опонент світоглядний", – сказав Коломойський.\nЗа його словами, це полягає у "різному ставленні до життя, до демократії, до свободи слова, до подій в Україні, до ставлення до того, яким повинен бути президент".\n"І які у нього повинні бути відносини з власним народом, зі своєю країною. Ось у цьому ми з ним повністю відрізняємося. Тому ... у мене щодо нього дуже велике розчарування. Тому я є його опонентом", – зазначив бізнесмен.\nСебе ж Коломойський позиціонує як "позитивного і демократичного олігарха".\n"Я - якщо олігарх, то позитивний олігарх... не добрий, – позитивний.\nКоломойський наголошує, що "ніколи не був у владі, а завжди був опозицією".\n"Ніхто мені не дорікне, що я колись був у владі", – зазначив мільярдер.\nЧитайте також: "Коломойський каже, що Порошенко хоче взяти під контроль усе ТБ України"\nУкраїнський олігарх Ігор Коломойський визнавав, що має крім українського ще 2 іноземних громадянства і живе в основному за кордоном.\nВін не навідувався в Україну вже більше 9 місяців, побоюючись, що йому закриють виїзд.\nПісля того, як "Приватбанк" націоналізувала держава, правоохоронні органи в Україні відкрили низку проваджень через можливі зловживання в банку. А саме - ймовірного виведення мільярдів доларів з банку перед націоналізацією.


На цьому уроці уточнюються і закріплюються уявлення школярів про головні члени речення. Вдосконалюються навички учнів визначати головні слова в реченні. Працюю над розвитком аналітико-синтетичних вмінь школярів, творчих здібностей, культури мовлення.\nТема: Визначення головних слів у реченні.\nвизначає в реченні головні члени (підмет і присудок – його основу);\nвизначає другорядні члени речення (без поділу їх на види);\nвстановлює з допомогою і під керівництвом вчителя смислові і граматичні зв’язки між словами у простому реченні;\nскладає речення за схемами;\nскладає і записує рядки вірша із поданих слів.\nПлан уроку принесла нам дівчинка Калинка. Виконавши всі завдання, прочитаємо зашифроване прислів’я. (Завдання записано на звороті грон калини).\nКаліграфічні вправи. Завдання перше – перше гроно.\nРозгляньте подані буквосполучення: Кк, ок, кл.\nПоясніть,як правильно написати з’єднання цих літер. Запишіть.\nСкладіть із поданих складів слово: на, ли, ка. Запишіть його.\nЯкі прислів’я про калину ви знаєте? (Без верби і калини нема України. Любуйся калиною, коли цвіте, дитиною, коли росте. Пишна та красива, як у лузі калина). Запишіть одне з прислів’їв.\nСловникова робота. Завдання друге – друге гроно.\nДо поданих звукових моделей доберіть слова і запишіть їх - ● = ● -, ● - - ● = ● - ●, ● - - ● = ● - ● = (Україна, Київ, українець, Батьківщина, вересень, читання).\nНа сьогоднішньому уроці ми ознайомимося із ще одним словом, правопис якого треба запам’ятати. Це – слово Батьківщина. Пишеться воно з великої літери, після “т” – “ь”. Запишіть це слово, підкресліть орфограми.\nВід якого слова, на вашу думку, воно походить? (В українській мові вживається два слова на позначення рідної землі – батьківщина, вітчизна. Але слово отець, від якого утворене слово вітчизна, тепер рідко вживане, тому, мабуть, і утворення від нього є більш урочистим. Слово “отець” – слов’янське. У грецькій мові – вживалося атта. Поряд з словом тато вживається батько, від якого і походить Батьківщина).\nЗвуко-буквений аналіз слова Батьківщина.\nПисьмо під диктовку: Людина без Батьківщини, як соловей без пісні. (Робота над змістом прислів’я).\nОголошення теми і мети уроку. Актуалізація опорних знань. Завдання третє – третє гроно.\nНа сьогоднішньому уроці ми продовжимо тему попереднього уроку – визначатимемо головні слова в реченні.\nНа які питання відповідає підмет? Присудок?\nЗараз працюватимемо в парах, виконаємо завдання яке є у вас на карточках. Спишіть речення. Підкресліть головні слова.\nКарточка l.Ми живемо на Україні.\nКарточка 2. На заході держави височіють Карпати.\nКарточка 3. У ясноті сонця голубіє Дніпро.\nКарточка 4. На берегах Дніпра розкинувся древній Київ.\nКарточка 5. Хвилюються в полі золоті жита.\nКарточка 6. В небі лине пісня жайворонка.\nКарточка 7. Поміж плакучих верб співають солов’ї.\nКарточка 8. Теплі весни приносять на крилах журавлі.\nКарточка 9. З сумом восени покидають рідну землю лелеки.\nКарточка 10. В килимку духм’янім м’яти в’ється стежечка до хати.\nКарточка 11. Біля хат гордо квітнуть мальви.\nКарточка 12. У віночку білім-білім тут пишається калина.\nКарточка 13. Розпліта вербичка коси над ставком.\nКарточка 14. Над усім тим світить ясне сонечко.\nЯкі картини ви б намалювали, прослухавши ці речення. (Словесне малювання картин учнями).\nРобота з підручником. Завдання четверте – четверте гроно.\nВправа 167. Прочитаємо, якою уявляє собі нашу Батьківщину письменник. Розгляньте малюнок в підручнику на сторінці 79. Знайдіть рядки, якими можна описати зображене на малюнку.\n“Старанні” виконують завдання 4 цієї вправи.\n“Наполегливі” виконують перше завдання. Крім того встановлюють ще зв’язок слів у цьому реченні.\nЗавдання п’яте – п’яте гроно.\n“Наполегливі” виконують вправу 168 (друге завдання). Скласти речення за схемами записати їх.\n“Старанні” виконують вправу 169 (друге завдання).\nРобота з тестами. Завдання шосте – шосте гроно.\n(Ольга Данилко, Оксана Бондарчук. Дидактичні матеріали для тематичного опитування з української мови. 2 клас).\n“Старанні” виконують завдання 2 третього рівня.\n“Наполегливі” виконують завдання четвертого рівня, ст. 15.\nVII. Диктант. Завдання сьоме – сьоме гроно.\nКрай села стоїть кущ калини. Часто прилітають сюди пташки. Вони люблять поласувати смачними ягідками.\nПідкресліть головні слова. І варіант - в першому реченні. II варіант - в другому реченні.\nVIII. Робота в групах. Завдання восьме – восьме гроно.\nПід мелодію пісні “Україночка” учні складають і записують рядки вірша з поданих слів.\nНебо, срібні, синє, роси\nДовгі, і, вербички, коси.\nМальва, вишня, пишна, спіла,\nБіла-біла, і, хлібина.\nБарвінок, і, і, віночок,\nНа, й, мій, стежині, слідочок.\nЗелен, в, річка-стрічка, гаю,\nВ, ріднім, милім, серцю, краю.\nЦе, Україна, земля,\nЛюблю, найбільше, що, я.\nСинє небо, срібні роси\nІ вербички довгі коси,\nПишна мальва, вишня спіла\nІ хлібини біла-біла,\nІ барвінок, і віночок,\nЙ на стежині мій слідочок.\nРічка-стрічка в зелен гаю,\nВ милім серцю ріднім краю.\nУкраїна – це земля,\nЩо люблю найбільше я.\nУчні шостої групи складають діалог про Україну за поданим початком, а учні сьомої групи складають діалог “Наше місто”.\nНа які питання відповідають головні слова в реченні?\nЯке прислів’я було зашифроване на гронах калини? (Від рідної землі віє теплом, від чужої – холодом).\n“Старанні” – вправа 170, “Наполегливі” – скласти п’ять речень про Україну, підкреслити в них головні слова.\nСвєтлова Наталія Миколаївна 24.10.2019 в 20:23\nДуже цікава розробка .\nУрок "Службові слова. Роль службових слів у реченні"\nКалендарне планування "Українська мова" 2 клас НУШ\nЗмінене календарно-тематичне планування уроків української мови НУШ за підручником М.Д.Захарійчук (розраховано на 4 год. на тиждень)\nУрок для 1 класу з української мови " Одяг"


Притула тепер рекламує засіб від глистів: що сталося. Politeka\nПритула тепер рекламує засіб від глистів: що сталося\n6 Листопада 2018, 13:10 Читать на русском\nШоумен Сергій Притула не на жарт схвилював фанатів засобом від глистів\nУкраїнський ведучий і шоумен Сергій Притула став жертвою недобросовісних рекламодавців.\nЗа словами ведучого, аферисти використовували його ім’я для реклами кошти від гельмінтів. Притула виявив це, коли йому стали писати люди і питати, чи правда, що він знявся в рекламі кошти від глистів.\n«Ні, я не був при смерті. Ні, мої внутрішні органи не роз’їдали паразити. Ні, я не рекламую пігулки від глистів. Так, я вважаю, що чуваки, які запустили цю фейкову рекламу великі молодці – зловили тренд, помітили активність запитів по Притулі, хайпанули по повній програмі. Ні, я не буду виставляти скріншот цієї реклами, адже саме на це вони і розраховують », – написав Притула.\nКрім того, ведучий побажав рекламодавцям випробувати подібне засіб на собі.\n«Так, я хочу, щоб у тих хто запустив цей фейк завелись глисти і ті пігулки їм не допомогли. Ні, не потрібно купувати ці пігулки. Так, я вдячний кожному з десь 150-200 чоловік, які звернулись до мене за підтвердженням достовірності інформації за останніх 3 дні. Саме за те, що перепитали і вдячний! Ні, я не знаю, де моральне “дно” у аферистів», – додав Притула.\nПутін в нокауті, стало відомо про масштабну катастрофу: "об'єдналися і..." Путін пішов на крайні заходи, в Кремлі паніка: деталі нового скандального закону Президент Туреччини Реджеп Ердоган терміново летить до Путіна: війська перекинуто, подробиці Лорак у спортивному костюмі жорстко розкритикували через зухвалу витівку: "Під коханця підлаштовується"\nРаніше Притула розповів про розбіжності між українцями та росіянами. Гуморист для порівняння скористався піснями.\n«Сьогодні вночі дійшов до висновку, що головна ментальна відмінність між нами і росіянами чітко відстежується у двох піснях, які починаються зверненням до Бога. У нас “Боже Великий, Єдиний, нам Україну храни!” і у росіян – “Боже, царя храни”! Тут навіть пояснювати нічого не треба», – підкреслив Сергій Притула.\nТакож шоумен впевнений, що якби українці працювали з таким завзяттям, як лаються через політичні уподобання, то історія із вступом до Євросоюзу виглядала б інакше.\nНагадаємо, Притула висміяв президентську кампанію Винника.\nЯк повідомляла Politeka, Притула в новому амплуа став обличчям політичного телепроекту.\nТакож Politeka писала, що Притула розповів, як насправді загинув Кузьма Скрябін і назвав ім’я винного.\nТеги: артист / лекарство / ліки / Притула / Украина / Україна / шоубиз / шоубіз\nЛобода показала груди після операції: Я згораю\nСедокова принизила екс-наречена нового бойфренда: кинув її перед весіллям