МЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З ОСТЕОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН (ОСЬОВИЙ СКЕЛЕТ) | Kursak.NET\nМЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З ОСТЕОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН (ОСЬОВИЙ СКЕЛЕТ)\nКафедра нормальної та патологічної анатомії сільськогосподарських тварин\nГАВРИЛІН П.М., ОЛІЯР А.В., ШУЛЕШКО О.О.\nДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З ОСТЕОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН (ОСЬОВИЙ СКЕЛЕТ)\n(для викладачів та студентів факультетів ветеринарної медицини аграрних вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації)\nМетодичний посібник до лабораторних занять та самостійної роботи з остеології свійських тварин (осьовий скелет) (для викладачів та студентів факультетів ветеринарної медицини аграрних вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації). – Дніпропетровськ: ДДАУ, 2007. – 52 с.\nУкладачі: д. в. н., професор Гаврилін П.М., к. в. н., доцент Оліяр А.В.,\nк. в. н., доцент Шулешко О.О..\nПредставлені методичні підходи до викладання особливостей анатомії кісток осьового скелета свійських тварин з урахуванням специфіки майбутньої професійної діяльності зі спеціальності „Ветеринарна медицина”. Подано схеми, які відображають особливості будови кісток різних відділів осьового скелета, а також їх видові ознаки, що спрямовано на підвищення ефективності самостійної роботи студентів із вивчення остеології.\n● завідувач кафедри гістології, цитології та ембріології НАУ, докт. вет. наук, професор В.Т. Хомич;\n● професор кафедри технології переробки та контролю якості продукції тваринництва ДДАУ, докт. вет. наук М.П. Високос\nПосібник розглянуто і схвалено на засіданні кафедри нормальної та патологічної анатомії сільськогосподарських тварин ДДАУ\nПротокол №14 від «25» червня 2007 р.\nПосібник розглянуто і схвалено до друку науково-методичною радою факультету ветеринарної медицини ДДАУ\nПротокол №7 від «26» червня 2007 р.\nТема. Площини та напрями на тілі тварин. Скелет, розподіл на відділи. Хребетний стовп. Хребець, загальний принцип будови.\nМета заняття. Забезпечити засвоєння загальної анатомічної термінології – термінів, що вказують на розташування та напрями частин тіла тварин (площини, поверхні і напрями), загальних закономірностей розподілу скелета ссавців на відділи. Вивчити загальний принцип будови хребця.\nМатеріальне забезпечення. Скелети різних видів тварин, хребці різних відділів осьового скелета та різних видів тварин, схеми, таблиці.\nНа початку заняття акцентувати увагу, що термінологія в анатомії має істотне значення для адекватного розуміння нормальної будови та патологічних змін будови будь-якого органа під час навчання та практичної діяльності лікаря ветеринарної медицини. Згадати, що загальними рисами будови тварин філогенетичного ряду ссавців є біполярність, метамерія та білатеральна симетрія тіла, тому для визначення характеру локалізації та взаємного розташування органів і їх частин усе тіло умовно розсікають трьома взаємно перпендикулярними площинами (рис.1).\nРис. 1. Площини, поверхні і напрями на тілі тварин:\nплощини: І – середня сагітальна (серединна, медіанна); ІІ – поперечна (сегментальна); ІІІ – дорсальна (фронтальна);\nнапрями: 1 – назальний (носовий); 2 – ростральний (оральний); 3 – аборальний (каудальний); 4 – каудальний; 5 – латеральний; 6 – плантарний; 7 – дорсальний; 8 – медіальний; 9 – краніальний; 10 – вентральний; 11 – пальмарний; 12 – проксимальний; 13 – дистальний; 14 – аксіальний; 15 – абаксіальний\nПлощина, що йде вздовж тіла від голови до кінчика хвоста вертикально і поділяє його на дві половини визначається як сагітальна. Звернути увагу, що розрізняють середню сагітальну (серединну, медіанну) площину – йде вздовж тіла, розділяючи його на праву та ліву симетричні (дзеркальні) половини, причому таку площину можна провести лише одну та бічні сагітальні (парасагітальні, парамедіанні, медіальні) площини – йдуть паралельно серединній сагітальній площині, їх можна провести безліч.\nПлощини, що проходять вертикально впоперек тіла тварини, перпендикулярно до його осі, поділяючи тіло на відрізки (сегменти) визначають як сегментальні (поперечні).\nПлощини, що проходять горизонтально, паралельно осі тіла та перпендикулярно до сагітальних і сегментальних площин визначаються як фронтальні (дорсальні).\nДалі слід підкреслити, що відносно площин на тілі тварин виділяють наступні поверхні та напрями (рис. 1):\n- медіальна поверхня – звернена до медіанної площини (медіально – всередину), протилежна їй – латеральна поверхня (латерально – назовні);\n- краніальний напрям (краніально) – напрям від сегментальної площини в бік голови (від лат. cranium – череп), каудальний напрям (каудально) – в бік хвоста (від лат. cauda – хвіст);\n- дорсальний напрям (дорсально) – від фронтальної площини в бік спини (від лат. dorsum – спина), вентральний напрям (вентрально) – в бік живота (від лат. venter – живіт).\nНеобхідно відмітити, що залежно від розміщення органів можлива різна комбінація цих термінів: дорсокаудально, краніовентрально, латерокраніально, медіокаудально тощо.\nЗвернути увагу, що для голови та кінцівок прийнято вживати особливі терміни.\nНа черепі термін «краніальний напрям» не застосовується, замість нього вживають: оральний (ротовий) – в бік рота, назальний (носовий) – в бік носа, ростральний – в бік рила (в свині), протилежний вищевказаним напрям у ділянці голови позначають як каудальний або аборальний. Значення таких напрямів як дорсально і вентрально також зберігається і для скелета голови.\nНа кінцівках прийнято вживати напрями: проксимально – вверх, ближче до тулуба (осьової частини тіла), дистально – вниз, віддалений від осьової частини тіла. На проксимальних відділах кінцівок (плече, стегно, передпліччя, гомілка) розрізняють наступні поверхні: краніальну – передню, каудальну – задню, латеральну – зовнішню і медіальну – внутрішню. В ділянках кисті і стопи передню поверхню називають спинковою або дорсальною, які є продовженням краніальних поверхонь передпліччя та гомілки, а задню – на кисті – долонною або пальмарною, на стопі – підошовною або плантарною, що є продовженням каудальних поверхонь передпліччя та гомілки. Терміни «латеральний» і « медіальний» зберігаються. Крім того, на пальцях кисті і стопи жуйних, свиней і м’ясоїдних виділяють осьову (аксіальну) та неосьову (абаксіальну) поверхні.\nПісля визначення основних анатомічних термінів слід перейти до вивчення будови скелета, який представляє собою опорну, тверду частину апарату руху. Він складається із закономірно з’єднаних між собою кісток і хрящів. Відмітити, що скелет свійських тварин включає два відділи: осьовий і кінцівок (периферичний). Далі, посилаючись на схему 1, більш детально зупинитися на будові осьового скелета.\nОтже, осьовий скелет складається із скелета голови, шиї, тулуба і хвоста. Скелет тулуба включає грудний, поперековий та крижовий відділи. Відмітити, що найбільш розвинутий грудний відділ тулуба, так як він складається із хребців, ребер і груднини, що утворюють грудну клітку.\nЗвернути увагу, що основна частина скелета шиї, тулуба і хвоста – хребетний стовп – columna vertebralis. Він утворений хребцями – vertebra (s. spondylus) і ділиться на шийний, грудний, поперековий, крижовий і хвостовий відділи.\nКористуючись схемою 2, акцентувати увагу, що більшість хребців побудовані за єдиним принципом і мають дві основні складові – тіло і дугу.\nОсновні складові частини хребця\nДуга поперечні (поперечнореберні) відростки\nсуглобові відростки → соскоподібні відростки\nВідмітити, що тіло – corpus vertebrae – основна і найбільш постійна частина хребця. На вентральній поверхні його випинається вентральний гребінь – crista ventralis. Краніально на тілі знаходиться голівка хребця – caput vertebrae, а каудально – ямка хребця – fossa vertebrae.\nПідкреслити, що дуга хребця – arcus vertebrae – знаходиться дорсально від тіла, між ними розміщений хребцевий отвір – foramen vertebrae. Сукупність хребцевих отворів утворює хребетний канал – canalis vertebralis. В основі дуги знаходяться краніальні і каудальні міжхребцеві вирізки – incisura vertebralis cranialis et caudalis. Міжхребцеві вирізки сусідніх хребців утворюють міжхребцеві отвори – foramen intervertebrale. Посилаючись на схему 2, звернути увагу, що на дузі хребця розміщено ряд відростків: остистий, поперечні, суглобові.\nНепарний остистий відросток – processus spinosus – відходить від дуги хребця дорсально.\nПарний поперечний відросток – processus transversus – є місцем для прикріплення ребер, а там, де ребра відсутні (шийний і поперековий відділи) їх зачатки зростаються з реберними відростками і утворюються добре розвинуті поперечнореберні відростки – processus costotransversus.\nКраніальні та каудальні суглобові відростки – processus articularis cranialis et caudalis – парні. Суглобові поверхні краніальних суглобових відростків спрямовані дорсально, а каудальних – вентрально. Суглобові відростки добре розвинені в шийній частині хребетного стовпа, а в грудному відділі, де рухливість менша, в основі остистих відростків замість суглобових відростків є лише суглобові поверхні.\nНаприкінці відмітити, що на поперечних відростках грудних хребців або на суглобових відростках шийних та поперекових хребців лежать парні соскоподібні відростки – processus mamillaris.\nНасамперед, згадайте і запам’ятайте анатомічну термінологію, яку розглядали під час лабораторного заняття. Користуючись рисунком, проведіть на скелеті три взаємно перпендикулярні площини: сагітальну, сегментальну та фронтальну. Далі відносно площин виділіть поверхні та напрями на тілі тварин: медіальний і латеральний, краніальний та каудальний, дорсальний і вентральний. Використовуючи різні органи потренуйтесь правильно визначати їх розміщення відносно площин, за необхідності вживайте комбіновані терміни (каудодорсально, вентролатерально тощо). Згадайте, які специфічні терміни прийнято вживати для скелета голови та кінцівок.\nДалі на скелеті знайдіть складові частини осьового скелета: скелет голови, шиї, тулуба і хвоста. Розгляньте грудний, поперековий та крижовий відділи скелета тулуба. Відмітьте, що найбільш розвинутий грудний відділ тулуба, так як він складається із хребців, ребер і груднини, що утворюють грудну клітку. Зверніть увагу на основну частину скелета шиї, тулуба і хвоста – хребетний стовп та його основну складову – хребець.\nПід час вивчення будови хребця, орієнтуючись на скелет, потрібно правильно взяти його в руки, тобто надати хребцеві природне положення, яке притаманне йому під час стояння тварини, тоді буде легко визначити напрями, поверхні і всі деталі. Спочатку знайдіть дві його основні частин – тіло і дугу. На вентральній поверхні тіла виділіть вентральний гребінь, краніально – опуклу голівку, а каудально – ввігнуту ямку.\nДорсально від тіла знайдіть дугу хребця, а між ними – хребцевий отвір. Запам’ятайте, що сукупність хребцевих отворів утворює хребетний канал, в якому міститься спинний мозок. Орієнтуючись на розміщення ямки та голівки в основі дуги виділіть краніальні та каудальні міжхребцеві вирізки. Запам’ятайте, що міжхребцеві вирізки сусідніх хребців утворюють міжхребцеві отвори, через які входять і виходять нерви та кровоносні судини.\nНасамкінець, знайдіть відростки, що відходять від дуги хребця. По середній сагітальній площині дорсально виділіть непарний остистий відросток, в основі дуг з боків – парні поперечні (поперечнореберні) відростки, а по краніальному і каудальному краях дуги – парні суглобові відростки.\n1. Якими взаємно перпендикулярними площинами умовно розсікають тіло тварини?\n2. Як проходить сагітальна площина?\n3. Які сагітальні площини розрізняють, як вони проходять і скільки їх можна провести?\n4. Як проходять сегментальні площини?\n5. Як проходять фронтальні площини?\n6. Які поверхні та напрями розрізняють на тілі тварин відносно площин?\n7. На які відділи поділяється скелет тварин?\n8. Які відділи входять до складу осьового скелету?\n9. Які відділи включає скелет тулуба?\n10. Чому найбільш розвинутий грудний відділ тулуба?\n11. Що є основною частиною скелета шиї, тулуба і хвоста?\n12. Чим утворений хребетний стовп і на які відділи поділяється?\n13. Які дві основні складові має хребець?\n14. Які частини хребця знаходяться на тілі вентрально, краніально і каудально?\n15. Де знаходиться хребцевий отвір? Що утворює сукупність хребцевих отворів?\n16. Чим утворені міжхребцеві отвори?\n17. Які відростки відходять від дуги хребця?\nТема. Особливості будови хребців шийного та грудного відділів хребетного стовпа.\nМета заняття. Забезпечити засвоєння загальних закономірностей та характерних особливостей будови хребців шийного і грудного відділів хребетного стовпа.\nМатеріальне забезпечення. Хребці шийного (атлант, епістрофей, типові, шостий, сьомий) та грудного (перший, типові, останній) відділів хребетного стовпа різних видів тварин, скелети різних видів тварин, схеми, таблиці.\nНасамперед звернути увагу, що незалежно від довжини шиї у ссавців сім шийних хребців. Серед них виділяють нетипові (атипові) шийні хребці – перший, другий, шостий і сьомий та типові – третій, четвертий і п’ятий (схема 3).\nПерший шийний хребець – атлант – забезпечує значну рухливість голови. До атипових шийних хребців його відносять завдяки двом характерним особливостям, що відрізняють його від класичної будови цих кісток:\n1. тіло не виражено, йому відповідають дорсальна і вентральна дуги;\n2. поперечні відростки зрослися із суглобовими, утворивши крила атланта.\nДругий шийний хребець – епістрофей (осьовий хребець) – має наступні атипові ознаки:\n1. голівка видозмінена в зубоподібний відросток (зуб);\n2. остистому відростку відповідає гребінь епістрофея;\n3. краніальні суглобові відростки масивні, розміщені в сегментальній площині з боків від зуба.\nДалі необхідно відмітити, що під час визначення приналежності того чи іншого шийного хребця (за винятком першого та другого) необхідно звертати увагу на ознаки їх будови в зв’язку із функцією:\n1. вигляд суглобових відростків;\n2. форма поперечнореберних відростків;\n3. наявність або відсутність міжпоперечних отворів в основі поперечнореберних відростків;\n4. наявність або відсутність каудальних реберних ямок з боків від ямки хребця.\nКористуючись схемою 4, визначити характерні особливості будови типових – третього, четвертого, п’ятого та атипових – шостого і сьомого шийних хребців.\nХарактерні особливості будови типових, шостого і сьомого шийних хребців\nВигляд суглобових відростків\nмасивні, широко поставлені кра-ніальні та каудальні суглобові відростки, з’єднані латераль-ним гребенем\nмасивні, широко поставлені краніальні та каудальні суглобові відростки, з’єднані латеральним гребенем\nшироко поставлені краніальні та кау-дальні суглобові від-ростки, латеральні гребені не виражені\nФорма поперечно-реберних відростків\nНаявність міжпопе-речних отворів\nНаявність каудаль-них реберних ямок\nТаким чином, слід підкреслити, що третій, четвертий та п’ятий шийні хребці типові, мають досить схожу будову. Їх краніальні та каудальні суглобові відростки дуже масивні, широко поставлені і з’єднані латеральним (бічним) гребенем, що надає шийним хребцям форми чотиригранним призм, добре розвинуті двогілкові поперечнореберні відростки, в їх основі знаходяться міжпоперечні отвори. Шостий шийний хребець дуже схожий на типові, в нього є масивні, широко поставлені краніальні та каудальні суглобові відростки, з’єднані латеральним гребенем, міжпоперечний отвір, проте поперечнореберні відростки, на відміну від типових, тригілкові. Більше відрізняється від типових шийних хребців сьомий, так як у нього є пара каудальних реберних ямок з боків від ямки хребця, поперечнореберний відросток не галузиться, відсутній міжпоперечний отвір.\nДалі акцентувати увагу, що під час визначення приналежності грудних хребців звертають увагу на наступні ознаки їх будови:\n1. кількість пар реберних ямок;\n2. ступінь вираження суглобових відростків\nЗа цими ознаками між собою грудні хребці поділяються на перший, типові та останній. Посилаючись на схему 5, визначити характерні особливості будови грудних хребців.\nСлід підкреслити, що перший грудний хребець має ознаки типових грудних хребців – три пари реберних ямок, до яких прикріплюються ребра, проте він схожий на останній шийний, так як зберігаються характерні для шийних хребців добре виражені суглобові відростки. Типові грудні хребці мають три пари реберних ямок – з боків від голівки та ямки і на поперечних відростках, краніальні та каудальні суглобові відростки в них замінені суглобовими поверхнями на дугах хребців, що притаманно більшості грудних хребців. Останній грудний хребець відрізняється тим, що має лише дві пари реберних ямок – з боків від голівки і на поперечних відростках, до яких прикріплюється останнє ребро, а суглобові відростки стають більш вираженими.\nХарактерні особливості будови грудних хребців\nКількість пар ребер-них ямок\nтри пари реберних ямок – з боків від голівки та ямки і на поперечних відрост-ках\nдві пари реберних ямок – з боків від голівки та на поперечних відростках\nСтупінь вираження суглобових відростків\nдобре виражені краніальні та кау-дальні суглобові відростки\nкраніальні та кау-дальні суглобові відростки замінені суглобовими поверх-нями на дугах хребців\nкраніальні та каудаль-ні суглобові відростки стають більш вираже-ними\nНасамперед розгляньте будову першого шийного хребця – атланта. Спочатку знайдіть дорсальну і вентральну дуги хребця. На дорсальній дузі виділіть дорсальний горбок замість остистого відростка, а на вентральній – вентральний горбок. Далі відшукайте ще одну характерну ознаку – крила атланта, що утворилися в результаті злиття поперечних і суглобових відростків. В основі крил із краніального кінця знайдіть суглобові ямки (для з’єднання з виростками потиличної кістки), а з каудального – суглобові поверхні (для з’єднання з осьовим хребцем). На вентральній поверхні крил виділіть крилові ямки. Наприкінці знайдіть ряд отворів: криловий, який пронизує передній кінець крила і відкривається в крилову ямку, хребцевий, який проходить у хребетний канал та поперечний – на каудальному краї крила.\nПід час вивчення будови другого шийного хребця – епістрофея спочатку знайдіть його характерні ознаки: зубоподібний відросток, що відповідає голівці хребця, гребінь епістрофея – остистому відростку, а також краніальні суглобові відростки, які розміщені в сегментальній площині з боків від зуба. Далі визначте більш відома деталі хребця: поперечнореберні відростки з поперечними отворами в їх основі, спереду поперечнореберних відростків – хребцеві отвори.\nНа типових шийних хребцях знайдіть масивні, широко поставлені краніальні та каудальні суглобові відростки, з’єднані латеральним гребенем, що надає шийним хребцям форми чотиригранних призм, відзначте двогілкові поперечнореберні відростки та наявність міжпоперечних отворів в їх основі. Далі зверніть увагу на інші класичні деталі хребця: краніальний напрям остистих відростків, довге тіло, добру виразність голівок і ямок у тварин з довгою шиєю і, навпаки, коротке тіло, плоску голівку і ямку в тварин з короткою шиєю. На шостому шийному хребці відзначте ознаку, котра відрізняє їх від типових – тригілкові поперечнореберні відростки.\nПід час вивчення будови сьомого шийного хребця знайдіть і запам’ятайте, що біля ямки хребця знаходиться одна пара каудальних реберних ямок, поперечний відросток не галузиться, відсутній міжпоперечний отвір.\nНа типових грудних хребцях спочатку знайдіть дві пари реберних ямок на тілі (з боків від голівки і ямки) і одну пару на поперечних, малорозвинутих відростках, всього три пари. Далі на дугах виділіть суглобові поверхні, якими замінені суглобові відростки. На поперечних відростках відшукайте соскоподібні відростки. Далі зверніть увагу на остисті відростки, які на більшості хребців спрямовані каудально, на діафрагмальному – вертикально, а позаду нього – мають краніальний напрям. Відмітьте, що в ділянці холки на перших хребцях остисті відростки довгі, в каудальному напрямі поступово знижуються і стають прямими. Знайдіть перший грудний хребець за характерними ознаками – трьома парами реберних ямок (з боків від голівки та ямки і на поперечних відростках) та добре вираженими краніальними і каудальними суглобовими відростками. Наприкінці, серед грудних хребців виділіть останній, що має лише дві пари реберних ямок – з боків від голівки та на поперечних відростках.\n1. Як поділяються шийні хребці?\n2. Які хребці відносять до типових шийних?\n3. Які хребці відносять до атипових шийних?\n4. За якими характерними ознаками будови виділяють перший шийний хребець – атлант?\n5. Яку будову має атлант?\n6. За якими характерними ознаками будови виділяють другий шийний хребець – епістрофей?\n7. Яку будову має епістрофей?\n8. На які ознаки будови звертають увагу під час визначення типових, шостого та сьомого шийних хребців?\n9. Які характерні особливості будови мають типові шийні хребці?\n10. Які характерні особливості будови має шостий шийний хребець?\n11. Чим відрізняється сьомий шийний хребець від типових та шостого?\n12. На які ознаки будови звертають увагу під час визначення грудних хребців?\n13. Які характерні особливості будови мають типові грудні хребці?\n14. Чим відрізняються перший та останній грудні хребці?\nТема. Особливості будови хребців поперекового, крижового та хвостового відділів хребетного стовпа.\nМета заняття. Забезпечити засвоєння загальних закономірностей та характерних особливостей будови хребців поперекового, крижового та хвостового відділів хребетного стовпа.\nМатеріальне забезпечення. Поперекові, крижові та хвостові хребці різних видів тварин, скелети різних видів тварин, схеми, таблиці.\nПід час викладення матеріалу акцентувати увагу, що поперековий відділ хребетного стовпа передає імпульси руху від тазових кінцівок та крижового відділу тулуба на грудний, а також формує остов дорсальної стінки черевної порожнини. В зв’язку з таким функціональним значенням він повинен бути міцним, обширним і відносно рухливим.\nПоперековий відділ хребетного стовпа утворений поперековими хребцями, під час вивчення будови яких необхідно звертати увагу на наступні характерні ознаки:\n1. масивні пластинчасті поперечнореберні відростки, які поставлені майже горизонтально (розташовані у фронтальній площині);\n2. масивні тіла з плоскими голівкою і ямкою;\n3. пластинчасті остисті відростки.\nДалі звернути увагу, що крижовий відділ хребетного стовпа передає імпульси руху від тазових кінцівок на тулуб, формує остов дорсальної стінки тазової порожнини, тому він повинен бути особливо міцний. Звідси випливає характерна особливість крижових хребців – вони зростаються між собою, утворюючи єдину крижову кістку.\nХвостовий відділ самий рухомий (в цілому, а не за окремими кістками) відділ хребетного стовпа, представлений хвостовими хребцями. Відмітити, що хвостові хребці в каудальному напрямі підлягають різному ступеню редукції. Характерні деталі будови (тіло, голівка, ямка, дуга, остисті, поперечнореберні і суглобові відростки) є лише на перших хребцях. Поступово в каудальному напрямку дужка зникає, а разом із нею відростки і хребетний канал, від хребців залишаються лише тіла з невеликими горбками замість редукованих частин.\nПід час вивчення особливостей будови поперекових хребців, насамперед, зверніть увагу на їх характерні особливості, а саме масивні поперечнореберні відростки, які поставлені у фронтальній площині, масивні тіла з плоскими голівкою і ямкою, а також пластинчасті остисті відростки. Знайдіть соскоподібні відростки, що знаходяться на краніальних суглобових відростках.\nДалі приступіть до вивчення особливостей будови крижових хребців, згадайте, що вони зростаються між собою і утворюють крижову кістку. Відзначте, що тіла їх у каудальному напрямі зменшуються і відокремлюються одне від одного поперечними лініями та міжхребцевими крижовими отворами, котрі відкриваються на вентральній поверхні кістки як вентральні крижові отвори (тазові крижові отвори), а на дорсальній – як дорсальні крижові отвори. Далі в ділянці перших сегментів знайдіть крила крижової кістки, що утворилися в результаті зрощення поперечнореберних відростків, а в каудальному напрямі – її бічні частини. На латеральній (дорсо-латеральній) поверхні крил виділіть вушкоподібні суглобові поверхні, що служать для з’єднання з крилами клубової кістки. Знайдіть середній крижовий гребінь, який утворений зрощеними остистими відростками, а з боків від нього – латеральні гребені, що утворені зрощеними суглобовими відростками. Відмітьте, що передній край тіла першого хребця, що випинається краніально називається мис або промонторіум.\nНаприкінці розгляньте хвостові хребці та відмітьте різну ступінь їх редукції залежно від положення в хвостовому відділі хребетного стовпа. На перших хребцях знайдіть класичні деталі – тіло, голівку, ямку, дужку, остисті, поперечнореберні і суглобові відростки. Далі відмітьте, що каудальному напрямі дужка зникає, а разом із нею відростки і хребетний канал, від хребців залишаються лише тіла з невеликими горбками замість редукованих частин.\n1. За якими характерними ознаками будови виділяють поперекові хребці?\n2. Які особливості будови має крижовий відділ хребетного стовпа?\n3. Яку будову має крижова кістка?\n4. Як змінюється будова хвостових хребців у каудальному напрямі?\nТема. Видові та вікові особливості будови хребців різних відділів хребетного стовпа.\nМета заняття. Забезпечити засвоєння видових особливостей будови хребців шийного, грудного, поперекового, крижового та хвостового відділів хребетного стовпа (коня, великої рогатої худоби, свині, собаки).\nМатеріальне забезпечення. Набори хребців різних відділів хребетного стовпа та скелети різних видів свійських тварин, схеми, таблиці.\nПід час викладення матеріалу, насамперед, необхідно акцентувати увагу на тих специфічних ознаках хребців, котрі мають вирішальне значення при визначенні їх видової приналежності.\nПідкреслити, що під час визначення видових особливостей першого шийного хребця – атланта – вирішальне значення мають кількісна характеристика та специфічність розташування отворів на його крилах.\nДалі, користуючись схемою 6, розглянути видові особливості атланта.\nВидові особливості атланта\nКількість пар отворів\nдві пари отворів: хребцевий і поперечний, замість крилового отвору є крилова вирізка, що розташована на краніальному краю крил\nдві пари отворів: криловий і хребцевий та міжпоперечний канал (починається каудально в основі крил, закінчується в криловій ямці)\nдві пари отворів: криловий і хребцевий, поперечний отвір відсутній\nтри пари отворів: хребцевий, поперечний і криловий\nСпецифічними ознаками другого шийного хребця, за якими визначають видові особливості, є форма зубоподібного відростка та гребеня. Посилаючись на схему 7, визначити видові особливості епістрофея.\nВидові особливості епістрофея\nФорма зубоподібного відростка\nгребінь спрямований краніально, нависає над зубом\nгребінь крило- або вітрило-подібний, має каудальний напрям\nгребінь у вигляді прямокут-ної пластинки\nмасивний гребінь каудально роздвоюється і зростається з каудальними суглобовими відростками\nДалі підкреслити, що типові та шостий шийні хребці, насамперед, розрізняють за особливостями будови поперечнореберних (реберних) відростків та ступенем вираження голівки і ямки, у деяких видів тварин також звертають увагу на інші специфічні для них ознаки. Для зручності і полегшення визначення видової приналежності типових та шостого шийних хребців свійських тварин умовно розділити на дві групи: А – собака і кінь, Б – свиня і велика рогата худоба.\nКористуючись схемами 8 та 9 виділити видові особливості будови типових та шостого шийних хребців. Схема 8.\nВидові особливості типових шийних хребців\nОсобливості будови поперечнореберного відростка\nСтупінь вираження голівки і ямки\nІнші видові специфічні\nрозгалужується в одній площині – парамедіанній або парасагітальній; ре-берний відросток спрямований крані-ально, поперечний – каудально\nголівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо\nє пластинчасті ос-тисті відростки (крім третього шийного)\nголівка і ямка добре виражені\nзамість остистого відростка горбистість\nрозгалужується в різних площинах: поперечний у фрон-тальній, а реберний – у парасагітальній\nголівка і ямка плоскі\n- в основі поперечно-реберного відростка є дорсо-вентральний отвір;\n- реберні відростки у вигляді прямокутної пластинки, черепице-подібно накладаються один на одного\nТаким чином, у групі А – собака і кінь загальною ознакою є наявність двогілкових поперечнореберних відростків, які знаходяться в одній горизонтальній площині (поперечні відростки спрямовані каудально, а реберні – краніально), проте в собак голівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо, а в коня – вони добре виражені. До інших специфічних ознак, котрі мають значення під час визначення видової приналежності хребців, відносять у собак наявність пластинчастих остистих відростків (окрім третього шийного), а в коня – горбистості замість остистого відростка. Для групи Б – свиня і велика рогата худоба спільною рисою є двогілкові поперечнореберні відростки, що лежать у різних площинах (поперечні відростки у фронтальній площині, а реберні – в парасагітальній, вентрально від поперечних), проте у великої рогатої худоби голівка і ямка виражені добре, а в свині – вони плоскі, крім того в цього виду тварин в основі поперечнореберних відростків є дорсовентральний отвір, що є для них додатковою специфічною ознакою.\nВидові особливості шостого шийного хребця\nОсобливості будови реберного відростка\nу вигляді прямо-кутної пластинки (сережкоподібний)\nголівка і ямка плоскі, відносно тіла поставле-ні косо\nдобре виражені соскоподібні від-ростки, що розмі-щені на каудаль-них суглобових відростках\nсмугоподібний з потовщеннями на краніальних та каудальних кінцях\nзамість остистого відростка горбис-тість\nу вигляді прямо-кутної пластинки (сережкоподібний), як і в типових шийних хребцях\nв основі попереч-нореберного від-ростка є дорсо-вентральний отвір\nОтже, із тварин групи А – собака і кінь у собаки голівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо, реберний відросток має вигляд прямокутної пластинки (сережкоподібний). В коня, на відміну від собаки, голівка і ямка добре виражені, реберний відросток смугоподібний з потовщеннями на кінцях. Подібно до типових для шостого шийного хребця собаки характерні добре виражені соскоподібні відростки, розміщені на каудальних суглобових відростках, а коня – горбистість замість остистого відростка. В тварин групи Б – велика рогата худоба і свиня є спільна риса – реберний відросток у вигляді прямокутної пластинки (сережкоподібний), проте у великої рогатої худоби голівка і ямка хребця добре виражені, а в свині – вони плоскі, в цього виду тварин в основі поперечнореберного відростка є дорсо-вентральний отвір, що є для них додатковою специфічною ознакою. Необхідно відмітити, що в свині 3, 4, 5 та 6–ий шийні хребці дуже схожі між собою, тому всіх їх можна віднести до типових.\nПід час визначення видових особливостей сьомого шийного хребця свійських тварин також умовно розділити на дві групи, проте з іншою комбінацією: А – кінь і велика рогата худоба, Б – собака і свиня. При цьому, в групі А звертають увагу на форму та ступінь виразності остистого відростка і вентрального гребеня, а групі Б – лише на форму та ступінь виразності остистого відростка (схема 10).\nВидові особливості сьомого шийного хребця\nФорма і ступінь виразності остистого відростка\nСтупінь виразності вентрального гребеня\nвідсутній (слабо виражений)\nшпилеподібний, поставлений перпендикулярно до дуги хребця\n- голівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо;\n- реберні ямки можуть бути відсутні\nвисокий, пластин-частий, поставле-ний вертикально\n- в основі попереч-них відростків є дорсо-вентральний отвір;\n- міжхребцеві отвори подвійні\nНеобхідно відмітити, що у тварин групи Б – собака і свиня, сьомий шийний хребець, окрім основних характерних ознак, відрізняють за додатковими специфічними ознаками: собака – голівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо, каудальні реберні ямки можуть бути відсутні, свиня – дорсо-вентральні отвори та подвійні міжхребцеві отвори.\nПідкреслити, що під час визначення видових особливостей типових грудних хребців вирішальне значення має наявність міжхребцевих вирізок або отворів та форма остистого відростка (схема 11), причому свійських тварин умовно розділити на дві групи: А – собака і кінь, Б – велика рогата худоба і свиня.\nВидові особливості типового грудного хребця\nНаявність міжхребцевих вирізок або латеральних отворів\nФорма остистого відростка\nглибокі каудальні міжхребцеві виріз-ки\nС-подібний (скривле-ний), нахилений краніально (найбільш характерно для хребців у ділянці холки)\nна останніх хреб-цях виражені до-даткові відростки\nдуже потовщений на дорсальному кінці – булавоподібний, кауда-льний край тупий (найбільш характерно для хребців у ділянці холки)\nреберні ямки на поперечних від-ростках плоскі\nлатеральні хреб-цеві отвори\nпластинчастий, з гост-рим каудальним краєм\nреберні ямки по-перечних відрост-ків сідлоподібні\nв основі попереч-них відростків є дорсовентральні отвори, які з’єдну-ються з латераль-ними хребцевими отворами\nПідкреслити, що в собаки і коня є спільна риса на грудних хребцях – глибокі каудальні міжхребцеві вирізки, проте форма остистого відростка в них різна: в собаки він С-подібний (скривлений), нахилений краніально (на перших грудних хребцях), а в коня – дуже потовщений на вільних кінцях (булавоподібний), каудальні краї тупі. Грудні хребці великої рогатої худоби і свині відрізняються від групи А наявністю латеральних хребцевих отворів, що є для них спільною ознакою. Проте грудні хребці великої рогатої худоби мають сідлоподібні реберні ямки на поперечних відростках, а свині – дорсо-вентральні отвори, які з’єднуються з латеральними хребцевими отворами.\nСпецифічними ознаками поперекових хребців, за якими визначають видові особливості, є форма суглобових поверхонь на краніальних та каудальних суглобових відростках і специфічність будови поперечнореберних відростків. Посилаючись на схему 12, визначити видові особливості поперекових хребців за двома групами тварин: А – собака і кінь, Б – велика рогата худоба і свиня.\nВидові особливості поперекових хребців\nФорма суглобо-вих поверхонь на краніальних та каудальних суг-лобових відрост-ках\nОсобливості будови поперечнореберних відростків\nсильно нахилені кра-ніовентрально\n- біля каудальних суглобових від-ростків знаходять-ся додаткові від-ростки, спрямова-ні каудально;\n- соскоподібні від-ростки добре роз-винуті, високі\nна 2-3 останніх поперечнореберних відростках є сугло-бові поверхні для з’єднання між собою і з крилами крижової кістки\nкраніальні – жоло-боподібні, кау-дальні – цилін-дричні\nпоставлені горизон-тально, краї гострі і нерівні\nдугоподібні, в їх основі є дорсоветральний от-вір або вирізка\nЗвернути увагу, що в групі А спільним є плоска форма суглобових поверхонь на краніальних та каудальних суглобових відростках, проте в собаки поперечнореберні відростки сильно нахилені краніовентрально, а в коня – поставлені горизонтально. Крім того, в собаки біля каудальних суглобових відростків знаходяться додаткові відростки, що спрямовані каудально, а соскоподібні відростки добре розвинуті, високі, в коня – на 2-3 останніх поперечнореберних відростках є суглобові поверхні для з’єднання між собою і з крилами крижової кістки. Для великої рогатої худоби і свині спільною рисою, яка об’єднує їх в групу Б, є жолобоподібні суглобові поверхні на краніальних та циліндричні на каудальних суглобових відростках. Однак, у великої рогатої худоби остисті відростки поставлені горизонтально, краї їх гострі і нерівні, а в свині – вони дугоподібні, в їх основі є дорсо-вентральний отвір або вирізка.\nДалі акцентувати увагу, що крижову кістку розрізняють за кількістю сегментів та виглядом остистих відростків (гребеня кістки) (схема 13).\nВидові особливості крижової кістки\nКількість зрослих сегментів\nВигляд остистих відростків\nзростаються лише в основі, вершини їх відокремлені\nзростаються в гребінь з потовщеним вільним (дорсальним) краєм\nкінці відростків відокремлені один від одного, потовщені, часто роздвоєні\nПідкреслити, що серед чотирьох видів свійських тварин найбільш виділяються хвостові хребці великої рогатої худоби і собаки завдяки наявності на вентральній поверхні тіл гемальних дуг.\nНеобхідно відмітити, що абсолютні розміри не мають вирішального значення під час визначення видової приналежності хребців будь-якого відділу хребетного стовпа, так як можуть належати тваринам різного віку, відповідно, з різною масою тіла.\nНаприкінці, користуючись схемою 14, потрібно зазначити кількість хребців різних відділів хребетного стовпа в різних видів свійських тварин, що також є видовою ознакою будови того чи іншого відділу хребетного стовпа.\nКількість хребців різних відділів хребетного стовпа в різних видів свійських тварин\nВідділ хребетного стовпа\nПерш ніж приступити до вивчення видових особливостей будови хребців в різних видів свійських тварин, повторіть характерні риси їх будови (шийних, грудних, поперекових, крижових та хвостових).\nПоступово розгляньте видові особливості хребців різних відділів хребетного стовпа за їх характерними ознаками, навчіться розрізняти хребці різних видів свійських тварин за цими ознаками на препаратах, а також одночасно, користуючись підручниками та анатомічними атласами, зверніть увагу на інші особливості, які не мають вирішального значення під час визначення видової приналежності хребців, проте доповнюють її загальну картину.\nВивчати тему почніть із шийних хребців, зокрема першого шийного хребця – атланта. Згадайте специфічні ознаки, за якими розрізняють цей хребець у різних видів тварин та потренуйтеся за ними розрізняти його. Крім того, зверніть увагу на інші, неспецифічні особливості атланта. У собаки знайдіть дві пари отворів: хребцевий і поперечний, замість крилового отвору крилову вирізку. Відмітьте, що дорсальна дуга у них широка, без горбка, вентральна – вузька і повністю вкрита суглобовою поверхнею для зуба епістрофея, крила – тонкі, плоскі, горизонтальні, витягнуті латеро-каудально, міжпоперечний отвір досягає дорсальної поверхні крила в криловій ямці. В свині знайдіть три пари отворів: криловий, хребцевий та отвір міжпоперечного каналу, що починається в основі крил позаду і відкривається в плоску крилову ямку. Відмітьте, що в крилах атланта добре виражені передній і задній кути та дугоподібний край, вентральна дуга вужча за дорсальну і має глибоку вирізку для зуба епістрофея. Вентральний горбок великий і повернутий каудально. У великої рогатої худоби знайдіть дві пари отворів: криловий і хребцевий, відзначте відсутність поперечного. Зверніть увагу, що крилова ямка плоска, крила атланта утворюють краніальні й ширші каудальні кути, суглобова поверхня для зуба епістрофея досягає половини вентральної дуги. В коня знайдіть всі три пари отворів: хребцевий, поперечний і криловий, а також відзначте, що крила мають заокруглені краї, загнуті вентрально, що утворює глибокі крилові ямки, суглобова поверхня для зуба епістрофея досягає також половини вентральної дуги.\nДалі розгляньте видові особливості другого шийного хребця – епістрофея. Згадайте специфічні ознаки, за якими розрізняють цей хребець у різних видів тварин та потренуйтеся за ними розрізняти його, а також зверніть увагу на інші, менш вирішальні риси будови під час визначення видової приналежності. В собаки зуб тонкий, циліндричний, гребінь нависає краніально над зубом, а каудально зростається із каудальними суглобовими відростками, крім того міжхребцевий отвір замінений вирізкою. В свині зуб конусоподібний, тупий, гребінь крилоподібний, вузький, високий, має каудальний напрям, хребець у цілому масивний, проте короткий. У великої рогатої худоби зуб має вигляд порожнистого напівциліндра, гребінь – прямокутної пластинки, міжпоперечний отвір інколи замінюється вирізкою. В коня зуб має вигляд наповненого напівциліндра (плоска дорсальна поверхня та опукла суглобова (вентральна)), масивний гребінь каудально роздвоюється і зростається з каудальними суглобовими відростками, вентральний гребінь добре розвинутий.\nЗгадайте, що типові та шостий шийні хребці, насамперед, розрізняють за особливостями будови поперечнореберних (реберних) відростків та ступенем вираження голівки і ямки, у деяких видів тварин зверніть увагу на інші специфічні для них ознаки. Для зручності і полегшення визначення видової приналежності типових та шостого шийних хребців свійських тварин умовно розділіть на дві групи: А – собака і кінь, Б – свиня і велика рогата худоба. Потім знайдіть і порівняйте типові та шостий шийні хребці тварин групи А – собака і кінь. При цьому відзначте, що в собак типові шийні хребці мають плоскі голівку і ямку, косо поставлені відносно тіла, двогілкові поперечнореберні відростки (поперечні відростки спрямовані каудально, а реберні – краніально), що знаходяться в одній парамедіанній (парасагітальній) площині, крім того є пластинчасті остисті відростки (крім третього шийного), в коня – голівка і ямка добре виражені, двогілкові поперечнореберні відростки знаходяться в одній парамедіанній (парасагітальній) площині (поперечні відростки спрямовані каудально, а реберні – краніально), замість остистого відростка горбистість. Під час порівняння шостих шийних хребців зверніть увагу, що в собак голівка і ямка плоскі, відносно тіла поставлені косо, в цілому поперечнореберні відростки тригілкові, реберні мають вигляд прямокутної пластинки (сережкоподібні). В коня, на відміну від собаки, знайдіть добре виражені голівку і ямку, потовщений на кінцях смугоподібний реберний відросток. На шостому шийному хребці собаки відшукайте добре виражені соскоподібні відростки, розміщені на каудальних суглобових відростках, а коня – горбистість замість остистого відростка.\nПорівняйте типові шийні хребці тварин групи Б – свиня і велика рогата худоба. Знайдіть спочатку спільну рису – двогілкові поперечнореберні відростки, що лежать у різних площинах (поперечні відростки у фронтальній, а реберні – в парасагітальній, вентрально від поперечних), а потім відзначте добру виразність у великої рогатої худоби голівки і ямки, і, навпаки, їх плоскість у свиней. Крім того, в цього виду тварин в основі поперечнореберних відростків знайдіть дорсовентральний отвір, що є для них додатковою специфічною ознакою. Знайдіть шості шийні хребці тварин групи Б – велика рогата худоба і свиня за спільною рисою – реберні відростки у вигляді прямокутної пластинки (сережкоподібні), потім за доброю виразністю голівки і ямки виділіть хребець великої рогатої худоби та відзначте, що в свині ці структури плоскі і в основі поперечнореберних відростків є дорсовентральний отвір.\nПід час визначення видових особливостей сьомого шийного хребця свійських тварин умовно розділіть на дві групи: А – кінь і велика рогата худоба, Б – собака і свиня. При цьому, відзначте, що в групі А хребці розрізняють за формою та ступенем виразності остистого відростка і вентрального гребеня, а групі Б – лише за формою та ступенем виразності остистого відростка. Потім знайдіть і порівняйте сьомий шийний хребець тварин групи А – кінь і велика рогата худоба. При цьому відзначте, що в коня сьомий шийний хребець має невисокий остистий відросток та добре виражений вентральний гребінь, а у великої рогатої худоби, навпаки, добре виражений остистий відросток та майже відсутній вентральний гребінь. Під час порівняння сьомого шийного хребця тварин групи Б – собака і свиня зверніть увагу, що в собак остистий відросток шпилеподібний, поставлений косо до дуги хребця, крім того голівка і ямка хребця плоскі, відносно тіла поставлені косо, реберні ямки можуть бути відсутні, в свині остистий відросток високий, пластинчастий, поставлений вертикально, в основі поперечних відростків є дорсовентральний отвір, а міжхребцеві отвори подвійні.\nПід час визначення видових особливостей типових грудних хребців звертайте увагу на наявність міжхребцевих вирізок або отворів та форму остистого відростка, причому свійських тварин знову розділіть на групи: А – собака і кінь, Б – велика рогата худоба і свиня. Спочатку за характерними спільними ознаками відокремте хребці тварин цих груп (А – глибокі каудальні міжхребцеві вирізки, Б – латеральні хребцеві отвори). Потім серед хребців тварин групи А виділіть хребець за відповідною формою остистого відростка: собака – С-подібний, нахилений краніально та кінь – дуже потовщений на дорсальному кінці (булавоподібний), з каудальними тупими краями. Розпізнайте грудні хребці великої рогатої худоби, що мають додатково сідлоподібні реберні ямки на поперечних відростках та свині – з дорсовентральними отворами.\nЗгадайте, що специфічними ознаками, за якими розрізняють поперекові хребці, є форма суглобових поверхонь на краніальних та каудальних суглобових відростках і специфічність будови поперечнореберних відростків. Розділіть тварин на дві групи: А – собака і кінь, Б – велика рогата худоба і свиня. Порівняйте поперекові хребці тварин групи А – собака і кінь. Знайдіть спочатку їх спільну рису – плоска форма суглобових поверхонь на краніальних та каудальних суглобових відростках, а потім відзначте, що в собаки остисті відростки сильно нахилені краніовентрально, а в коня – поставлені горизонтально. Крім того, в собаки біля каудальних суглобових відростків знайдіть додаткові відростки, що спрямовані каудально та добре розвинуті, високі соскоподібні відростки, а в коня – на 2-3 останніх поперечнореберних відростках суглобові поверхні для з’єднання один з одним і з крилами крижової кістки. Потім знайдіть і порівняйте поперекові хребці тварин групи Б – велика рогата худоба і свиня. Для великої рогатої худоби і свині спільною рисою, яка об’єднує їх в цю групу, є жолобоподібні суглобові поверхні на краніальних та циліндричні каудальних суглобових відростках. Однак, у великої рогатої худоби остисті відростки поставлені горизонтально, краї їх гострі і нерівні, а в свині – вони дугоподібні, в їх основі є дорсовентральний отвір або вирізка.\nДалі розгляньте видові особливості крижової кістки. Знайдіть крижову кістку собаки, звертаючи увагу на остисті відростки, що зростаються лише в основі, вершини їх відокремлені. Крижова кістка коня відрізняється тим, що кінці остистих відростків відокремлені один від одного, потовщені, часто роздвоєні, а у великої рогатої худоби – зростаються в гребінь з потовщеним вільним краєм. Крім того, в коня крила крижової кістки мають вигляд тригранних пірамід, спрямовані латерально і горизонтально, краніальними суглобовими поверхнями з’єднується з поперечнореберними відростками останнього поперекового хребця, вушкоподібними – з крилами клубової кістки, у великої рогатої худоби краніальні суглобові відростки мають жолобоподібні суглобові поверхні, а на вгнутій вентральній поверхні крижової кістки проходить серединний судинний жолоб. Крижова кістка свині виділяється з-поміж інших видів тварин відсутністю остистих відростків, а також широкими міждуговими отворами.\nНа хвостових хребцях великої рогатої худоби і собаки, в першу чергу, на вентральній поверхні тіл знайдіть гемальні дуги. Далі в собаки зверніть увагу на шилоподібні остисті відростки, спрямовані каудально, великі, довгі поперечнореберні відростки з потовщеними кінцями, спрямовані вентрокаудально, добре розвинуті краніальні суглобові відростки, а на них – соскоподібні. У великої рогатої худоби тіла хвостових хребців витягнуті в довжину, краніальні суглобові відростки збереглися, а каудальні мають вигляд широких пластин. Відмітьте, що в коня хребці масивні, циліндричні, майже квадратні, поперечнореберні відростки масивні, короткі, остисті – нерозвинуті, в свині – тіла хребців сплющені дорсо-вентрально, поперечні відростки пластинчасті, широкі.\nНасамкінець, користуючись схемою 14, вивчіть кількість хребців різних відділів хребетного стовпа в різних видів свійських тварин.\n1. Які структурні ознаки мають вирішальне значення під час визначення видової приналежності атланта?\n2. За якими структурними ознаками відрізняють атлант свині і собаки?\n3. За якими ознаками будови відрізняють атлант великої рогатої худоби і коня?\n4. За якими специфічними ознаками будови визначають видові особливості епістрофея?\n5. Як відрізнити епістрофей собаки і свині?\n6. За якими структурними ознаками відрізняють епістрофей великої рогатої худоби і коня?\n7. На які характерні ознаки будови треба звертати увагу під час визначення видової приналежності типових та шостого шийних хребців?\n8. На які групи умовно поділяють свійських тварин для визначення видових особливостей будови типових та шостого шийних хребців?\n9. За якими структурними ознаками відрізняють типові шийні хребці собаки і коня?\n10. Як відрізнити типові шийні хребці великої рогатої худоби і свині?\n11. За якими ознаками будови відрізняють шостий шийний хребець собаки і коня, великої рогатої худоби і свині?\n12. Які структурні ознаки мають вирішальне значення під час визначення видової приналежності сьомого шийного хребця?\n13. На які групи умовно поділяють свійських тварин під час визначення видових особливостей будови сьомого шийного хребця?\n14. Як відрізнити сьомий шийний хребець коня і великої рогатої худоби, собаки і свині?\n15. На які групи умовно поділяють свійських тварин для визначення видових особливостей будови грудного та поперекового хребців?\n16. Які структурні ознаки мають вирішальне значення під час визначення видової приналежності грудного хребця?\n17. За якими ознаками будови відрізняють грудний хребець собаки і коня, великої рогатої худоби і свині?\n18. Чим відрізняється поперековий хребець собаки і коня, великої рогатої худоби і свині?\n19. На які характерні ознаки будови треба звертати увагу під час визначення видової приналежності крижової кістки?\n20. Які видові особливості будови має крижова кістка в різних видів свійських тварин?\n21. Яка характерна ознака будови відрізняє хвостові хребці великої рогатої худоби і собаки від інших видів тварин?\n22. Скільки шийних хребців у різних видів тварин?\n23. Яка кількість грудних хребців у собаки, свині, великої рогатої худоби і коня?\n24. Скільки поперекових хребців у різних видів свійських тварин?\n25. Яка кількість крижових хребців зростається в собаки, свині, великої рогатої худоби і коня в крижову кістку?\n26. Як коливається кількість хвостових хребців у собаки і свині?\n27. Як коливається кількість хвостових хребці у великої рогатої худоби і коня?\nТема. Будова ребер і груднини. Поняття про повний та неповний кістковий сегмент. Види ребер, реберна дуга. Грудна клітка, кістки, що її формують. Видові та вікові особливості будови ребер і груднини.\nМета заняття. Забезпечити засвоєння загальних закономірностей, видових і вікових особливостей будови ребер і груднини собаки, свині, великої рогатої худоби та коня. Вивчити класифікацію ребер залежно від місця розташування їх у грудній клітці, засвоїти поняття повний та неповний кістковий сегмент, реберна дуга.\nМатеріальне забезпечення. Ребра, груднини та скелети різних видів тварин, схеми, таблиці.\nПід час викладення матеріалу, насамперед, необхідно акцентувати увагу, що осьовий скелет складається із окремих частин або сегментів, послідовно розміщених один за одним. Розрізняють повні та неповні кісткові сегменти. Повний кістковий сегмент є лише в грудному відділі та складається з трьох частин – хребця, пари ребер і сегмента груднини. Редукція повного кісткового сегмента починається вже в грудному відділі, так як каудально розміщені ребра зменшуються в розмірах і не досягають груднини. В шийному, поперековому і крижовому відділах ребра закладаються в ембріональному періоді, а їх зародки зростаються з поперечними відростками хребців, утворюючи різноманітної форми поперечнореберні відростки. Отже, неповний кістковий сегмент складається або лише з хребця (шийний, поперековий та крижовий відділи), або із хребця та пари ребер (грудний відділ).\nПідкреслити, що ребро складається з довгого зігнутого кісткового ребра і реберного хряща.\nНаголосити, що розрізняють три види ребер:\n1. справжні (груднинні, стернальні) – costa verae (sternales) – перші сім-вісім пар ребер, які з’єднуються з грудниною реберними хрящами і утворюють з нею тугі, малорухливі суглоби;\n2. несправжні (астернальні) – costa spuriae (asternales) – ребра, які безпосередньо з грудниною не з’єднуються;\n3. висячі – costa fluctuans – дорсально прикріплюються до першого поперекового хребця, а вентрально, вільним кінцем, розміщуються в м’язах черевної стінки, не мають реберних хрящів.\nНеобхідно підкреслити, що хрящі астернальних ребер вентрально звужуються, послідовно прикріплюються до попередніх ребер зв’язками і разом з останнім кістковим ребром утворюють реберну дугу.\nКористуючись схемою 15, більш детально зупинитися на видових особливостях будови ребер, звертаючи увагу, перш за все, на наступні характерні ознаки: форму тіла ребра та вигляд суглобової поверхні на горбку.\nВидові особливості ребер\nФорма тіла ребра\nВигляд суглобової поверхні на горбку\nдуже увігнуті – обруче-подібні, тіло майже кругле\nтіло спіралеподібно скрив-лене, овальне, вентрально звужується\nнерівномірна ширина тіла: хребцевий відділ ребра вужче груднинного, тобто тіло вентрально сильно розширю-ється\nширина рівномірна по всій довжині незалежно від форми, яка змінюється від пластинчастої до циліндрич-ної\nплоска або дещо ввігнута\nАкцентувати увагу, що кількість пар ребер відповідає кількості грудних хребців, тобто в собаки їх 13, свині – 14 (15), великої рогатої худоби – 13, коня – 18 (19).\nГруднина утворює вентральну стінку грудної клітки, з’єднуючись з вентральними кінцями справжніх ребер. Для зручності і полегшення визначення видової приналежності груднини свійських тварин доцільно поділити на дві групи за спільною ознакою: А – тіло кістки розташоване в середній сагітальній (медіанній) площині – собака і кінь, Б – тіло кістки розташоване у фронтальній (дорсальній) площині – велика рогата худоба і свиня. При цьому, необхідно звертати увагу на форму груднини та ручки, з’єднання її з тілом (схема 16).\nВидові особливості груднини\nФорма ручки, з’єднання її з тілом\nдовга, призматична, дещо стиснена з боків\nручка масивна, стиснена з боків, виступає клином, з тілом з’єднується суглобом\nклиноподібна – сплю-щена з боків, а в каудальній частині – дорсовентрально\nручка і тіло зростаються, на вентральній поверхні доповнені хрящовим вентральним гребенем, мечоподібний відросток відсутній\nсплющена дорсо-вентрально, розшире-на каудально\nручка циліндрична, спрямована краніо-дорсально, з тілом з’єднується суглобом, до неї прикріплена перша пара ребер\nсплющена дорсо-вентрально, роз-ширена каудально\nручка сильно сплющена з боків, виступає клином краніально від пер-шої пари ребер, з’єднується з тілом суглобом\nНаприкінці відмітити, що ребра, груднина та грудні хребці утворюють грудну клітку, що нагадує конус із зрізаною вершиною (вхід) і косо зрізаною основою (вихід). Вхід у грудну клітку – знаходиться на вершині конуса і обмежений першим грудним хребцем, першою парою ребер та ручкою груднини. Вихід із грудної клітки – основа конуса, обмежений останнім грудним хребцем, реберною дугою та мечоподібним відростком груднини. Дорсальну стінку грудної клітки утворюють грудні хребці, вентральну – груднина, бічні – ребра.\nЗвернути увагу на особливості будови грудної клітки в різних видів тварин. Відмітити, що у великої рогатої худоби вона дуже об’ємна, передня частина стиснута з боків, за лопатками сильно розширюється каудально, має трикутний вихід. У свині довга, стиснута з боків, висота і ширина в різних порід коливається. В коня має вигляд конуса, довга, дещо стиснута з боків, особливо в ділянці прикріплення плечових поясів. У собаки конусоподібної форми з крутими боками, вхідний отвір округлий, міжреберні простори великі, широкі.\nВ передньому відділі грудної клітки остисті відростки дуже великі і разом з хребцями, ребрами та лопаткою формують остов холки. В коня остов холки утворюють перші 10 грудних хребців, дорсальна третина перших десяти пар ребер та хрящ і дорсальна третина лопатки, у великої рогатої худоби – перші 8 грудних хребців, дорсальна третина перших восьми пар ребер та хрящ і дорсальна третина лопатки.\nПеред тим як приступити до вивчення будови та видових особливостей ребер та груднини згадайте, що розрізняють повний і неповний кісткові сегменти. Повторіть, що повний кістковий сегмент є лише в грудному відділі та складається з трьох частин – хребця, пари ребер і сегмента груднини, а неповний кістковий сегмент складається або лише з хребця (шийний, поперековий та крижовий відділи), або із хребця та пари ребер (грудний відділ).\nДалі приступіть до вивчення будови ребра. Знайдіть її складові частини – довге зігнуте кісткове ребро та реберний хрящ. На кістковому ребрі відмітьте, що його медіальна поверхня і краніальний край є ввігнутими, а латеральна поверхня і каудальний край – опуклими. На дорсальному (хребцевому) кінці ребра знайдіть голівку та горбик, що з’єднані шийкою. На голівці виділіть дві опуклі суглобові поверхні, розділені борозною, які служать для з’єднання з тілами двох сусідніх хребців. Зауважте, що горбок сполучається з поперечним відростком хребця, суглобова поверхня його повернута медіально, а голівка і шийка розміщені краніально від горбка. Якщо тримати ребро латеральною поверхнею до себе, напрям його голівки, розташованої краніально відносно горбка, вкаже, з якого боку грудної клітки це ребро – правої чи лівої. На тілі ребра позаду горбка знайдіть кут з горбистістю для закріплення м’язів, вздовж його опуклого каудального краю з медіальної поверхні – судинну борозну, а вздовж краніального краю з латеральної поверхні – м’язову борозну. Зверніть увагу, що вентральний (груднинний) кінець кісткового ребра шорсткий, з’єднується з реберним хрящем.\nНа скелетах різних видів тварин відмітьте, що довжина й ширина ребер неоднакова в різних сегментах і збільшується в каудальному напрямі до 7-8-го ребра, а потім зменшується. Кривина ребер зростає, починаючи від першого до останнього. Перше ребро найбільш пряме і коротке, з добре розвинутими голівкою та горбком і короткою шийкою, сильно потовщеним вентральним кінцем. У типових ребер добре виражена кривина, голівка, горбик і шийка. В останніх ребер краще виражена кривина, шийка майже відсутня.\nЗнайдіть на скелетах різних видів тварин види ребер – справжні, несправжні і висячі, відзначте їх розміщення в грудному відділі тулуба.\nВикористовуючи скелети різних видів тварин розгляньте будову реберних хрящів. Відмітьте, що реберні хрящі справжніх ребер суглобовими поверхнями на вентральних кінцях з’єднуються з грудниною. Довжина цих хрящів збільшується в каудальному напрямі. Хрящі несправжніх ребер вентрально звужуються, послідовно прикріплюються до попередніх ребер зв’язками і разом з останнім кістковим ребром утворюють реберну дугу.\nДалі розгляньте видові особливості ребер і навчіться розрізняти їх між собою. Знайдіть ребра тварин групи А – собака і свиня, причому зверніть увагу, що в собаки вони дуже увігнуті – обручеподібні, тіло майже кругле, суглобова поверхня на горбку ребра опукла, тоді як у свині тіло ребра спіралеподібно скривлене, овальне, вентрально звужується, а суглобова поверхня на горбку ребра плоска. Крім того, на скелеті собаки відзначте, що всього нараховується 13 пар ребер, судинні та м’язові жолоби є на всіх ребрах, крім останніх. Довжина їх збільшується до 7-го, кривина – до 8-го, ширина – до 3-4-го, справжніх ребер – 9 пар. На скелеті свині відзначте, що нараховується 14-15 пар ребер, добре виступають кути кісток, довжина їх збільшується до 7-го, ширина – до 3-4-го ребра. Від 2-го до 7-го ребра на вентральних кінцях є суглобові поверхні для з’єднання з реберними хрящами. Зауважте, що на тілі першого ребра виділяються м’язові гребені (горбки) для закріплення драбинчастого м’яза. Справжніх ребер 7 (6, 8) пар.\nРозгляньте ребра тварин групи Б – велика рогата худоба і кінь. Ребро великої рогатої худоби знайдіть за характерними ознаками – нерівномірна ширина тіла (вентрально розширюється) та сідлоподібна суглобова поверхня на горбку. Відшукайте ребро коня і, порівнюючи з ребром великої рогатої худоби, відзначте, що його ширина рівномірна по всій довжині незалежно від форми, яка змінюється від пластинчастої до циліндричної, а суглобова поверхня на горбку плоска або дещо ввігнута. Крім того, зверніть увагу, що на скелеті великої рогатої худоби нараховується 13 пар ребер, інколи зустрічаються висячі ребра (14-а пара). Краніальний край ребер товстий, каудальний – гострий, часто обидва краї нерівні, гострі. Ширина ребер збільшується до 6-го (7-го), довжина – до 7-го (9-го), кривина їх невелика. Кути ребер виражені досить добре. Груднинні кінці від 2-го до 10-го ребер мають на вентральному кінці суглобові поверхні для з’єднання з реберними хрящами. Перше ребро пряме, циліндричне. Реберні хрящі з 2-го до 10-го (11-го) мають суглобові поверхні на двох кінцях. Справжніх ребер – 8 пар. На скелеті коня відзначте, що всього нараховується 18 пар ребер. Довжина й кривина їх збільшуються від 1-го до 10-го (11-го), а далі знову зменшуються, останнє – за довжиною близьке до 3-го. Ширина ребер збільшується від 1-го до 6-го (7-го), тому перші 6-7 ребер пластинчасті, причому передні ввігнуті краї їх більш гострі, а задні опуклі – більш тупі, товсті. Вздовж каудального краю ребер чітко виражені судинні жолоба. Груднинний кінець 1-го ребра дуже розширений, на передньому краї його знаходиться горбок для драбинчастого м’яза. Справжніх ребер – 8 пар.\nЗверніть увагу, що груднина в грудному відділі скелета тулуба розміщена вентрально, утворюючи нижню стінку грудної клітки. На передньому кінці кістки знайдіть ручку, яка лежить попереду прикріплення другої пари ребер, а на задньому – мечоподібний відросток, розміщений після останньої пари справжніх ребер, каудально звужується і закінчується мечоподібним хрящем. Між ручкою і мечоподібним відростком виділіть тіло груднини, яке складається із 5-7 парних частин, з’єднаних між собою хрящем або кістковою тканиною (залежно від віку тварин). На тілі знайдіть 5-7 пар реберних вирізок для з’єднання з реберними хрящами.\nКористуючись схемою 16 порівняйте груднини тварин груп А і Б. Зверніть увагу, що у великої рогатої худоби і свині тіло кістки розташоване в середній сагітальній (медіанній) площині, груднини подібні за формою – сплющена дорсовентрально, розширена каудально, проте відрізняються формою ручки, яка у великої рогатої худоби циліндрична, спрямована краніо-дорсально, з тілом з’єднується суглобом, до неї прикріплена перша пара ребер, а в свині – сильно сплющена з боків, виступає клином краніально від першої пари ребер, з’єднується з тілом суглобом. Крім того, у великої рогатої худоби мечоподібний відросток довгий, з широким хрящем на кінці, а в свині – видовжено-овальної форми. В собаки і коня тіло кістки розташоване у фронтальній (дорсальній) площині, проте груднини відрізняються як формою в цілому, так і формою ручки. Відмітьте, що в собаки груднина довга, призматична, дещо стиснена з боків, ручка масивна, стиснена з боків, виступає клином, з тілом з’єднується суглобом, а мечоподібний відросток має вигляд круглої пластинки, тоді як в коня груднина клиноподібна – сплющена з боків, а в каудальній частині – дорсовентрально, ручка і тіло зростаються, на вентральній поверхні доповнені хрящовим вентральним гребенем, мечоподібний відросток відсутній, тіло продовжується в мечоподібний хрящ.\nЗгадайте, що найбільш розвинутий грудний відділ тулуба, так як він складається із грудних хребців, реберних кісток і груднини, котрі в сукупності формують грудну клітку, що нагадує конус із зрізаною вершиною (вхід) і косо зрізаною основою (вихід). На скелетах розгляньте, чим утворені вхід і вихід з грудної клітки, її дорсальна, вентральна та бічні стінки, а також видові особливості в різних видів тварин.\nНасамкінець, знайдіть ділянку холки та відзначте, якими кістками вона утворена в коня та великої рогатої худоби.\n1. Розкрийте поняття «повний та неповний кістковий сегмент».\n2. Які загальні закономірності будови має реберна кістка?\n3. Які види реберних кісток розрізняють у свійських тварин? Охарактеризуйте їх.\n4. Що таке реберна дуга?\n5. Які характерні ознаки будови мають вирішальне значення під час визначення видових особливостей реберних кісток?\n6. Чим відрізняються реберні кістки собаки та свині?\n7. Як відрізнити реберні кістки великої рогатої худоби та коня?\n8. Яка кількість пар реберних кісток у різних видів свійських тварин?\n9. Які характерні ознаки будови мають вирішальне значення під час визначення видових особливостей груднини?\n10. На які групи умовно поділяють свійських тварин для визначення видових особливостей груднини?\n11. Чим відрізняється груднина собаки та коня?\n12. Як відрізнити груднину великої рогатої худоби та свині?\n13. Які кістки формують дорсальну, вентральну та бічні стінки грудної клітки? Чим обмежений вхід і вихід з грудної клітки?\n14. Які видові особливості будови грудної клітки?\nТема. Будова черепа. Кістки мозкового відділу черепа: потилична та клиноподібна.\nМета заняття. Засвоїти загальні закономірності розподілу скелета голови на відділи, вивчити особливості будови потиличної та клиноподібної кісток у різних видів свійських тварин.\nМатеріальне забезпечення. Цілі черепа, сагітальні та фронтальні розпили черепів, скелети різних видів свійських тварин, схеми, таблиці.\nНа початку викладення матеріалу необхідно згадати, що на черепі термін «краніальний напрям» не застосовується, замість нього вживають: оральний (ротовий) – в бік рота, назальний (носовий) – в бік носа, ростральний – в бік рила (в свині), протилежний вищевказаним напрям у ділянці голови позначають як каудальний або аборальний. Значення таких напрямів як дорсально і вентрально також зберігається і для скелета голови.\nДалі акцентувати увагу, що скелет голови представляє собою злиття кісток різної будови, функції та походження. Складність будови скелета голови зумовлена різноманіттям його функцій. У черепі розміщені головний мозок, органи нюху, зору, присінково-завитковий орган. Значною частиною скелета голови є щелеповий апарат із зубами та м’язами, а також з органами, що функціонально пов’язані з цим апаратом. На черепі розміщений початковий відділ дихального апарату, а інколи й сильні захисні утвори – роги, ікла. Скелет голови є також місцем фіксації м’язів голови, шиї й тулуба.\nНаголосити, що в скелеті голови ссавців розрізняють два відділи – мозковий (нейрокраній) і лицевий (спланхнокраній). Межа між ними орієнтовно проходить по сегментальній площині, проведеній через передні краї очних ямок. В утворенні цих відділів у вищих хребетних беруть участь кістки різного походження. Майже всі вони міцно і нерухомо з’єднуються одна з одною швами, а в дорослих тварин – зростаються за допомогою кісткової тканини (синостоз). Рухливість зберігається лише у висково-нижньощелепному суглобі та між члениками під’язикової кістки. Обидва відділи в хребетних виникають і спочатку розвиваються як утвори різного призначення. Нейрокраній з’являється з розвитком переднього кінця нервової трубки, яка перетворюється на головний мозок, а спланхнокраній розвивається в передньому відділі кишкової трубки в результаті формування органів дихання і травлення. Спланхнокраній виникає значно раніше і незалежно від нейрокранія.\nВ цілому череп нагадує чотиригранну піраміду з дорсальною, вентральною та двома бічними поверхнями. Зрізана вершина піраміди звернена в бік носа, або назально, а основа піраміди – в бік шиї, або каудально.\nМозковий відділ черепа утворений чотирма непарними (потилична, клиноподібна, міжтім’яна та решітчаста) та трьома парними (вискова, тім’яна, лобова) кістками, які формують черепну коробку для розміщення головного мозку, тому їх внутрішня (мозкова) поверхня дуже характерна: вона гладенька, як би відшліфована, і одночасно має відбитки всіх нерівностей мозку – мозкових закруток у вигляді пальцевих втиснень, борозен між закрутками у вигляді мозкових гребінців, а також окремих ділянок мозку у вигляді ямок, відбитків судин і нервів у вигляді судинних та нервових жолобів, каналів і отворів. На кістках мозкового відділу черепа для прикріплення м’язів – жувальних та тих, що йдуть з тулуба – є ямки, гребені та відростки.\nНеобхідно акцентувати увагу, що потилична та клиноподібна кістки мозкового відділу черепа зберігають ознаки будови, подібні до хребців: мають тіла, дуги (крила), відростки та ряд отворів. Далі чітко визначити межі цих кісток і, користуючись схемами 17 та 18, вказати їх основні складові частини.\nБудова потиличної кістки\n2. Бічні частини\nосновна клиноподібна кістка (базисфеноїд)\n3. Крилоподібні відростки\nНа початку згадайте, на які відділи поділяється осьовий скелет і відзначте, що його складовою частиною є скелет голови або череп. Далі повторіть напрями на черепі.\nНа черепах різних видів тварин визначте межі потиличної та клиноподібної кісток, а потім вивчіть їх будову.\nКористуючись черепами різних видів свійських тварин відзначте, що потилична кістка спереду і зверху межує з міжтім’яною й тім’яною, збоку – з висковими, а знизу – з клиноподібною кістками. Відмітьте, що основними складовими кістки є тіло, луска і дві бічні частини, які обмежують великий потиличний отвір, що з’єднує черепну порожнину з хребетним каналом.\nВентрально від великого потиличного отвору знайдіть тіло або основну частину потиличної кістки, яке назально зростається із тілом клиноподібної кістки. На місці їх зрощення з вентральної поверхні виділіть парний м’язовий горбок, що є межею між тілами обох кісток. На черепі із розітнутою черепною коробкою на дорсальній (мозковій) поверхні тіла знайдіть плоску ямку для довгастого мозку, а попереду від неї – поперекову ямку для моста мозку. Відзначте, що тіло потиличної кістки утворює медіальні краї рваних отворів.\nДалі знайдіть бічні частини, котрі несуть потиличні вирости та яремні відростки. По обидва боки від великого потиличного отвору виділіть потиличні вирости, які призначені для з’єднання з атлантом, а латерально від них – яремні відростки для прикріплення м’язів, що йдуть із шиї. Латерально від основи виростка з вентральної поверхні на дні виросткової ямки знайдіть отвір каналу під’язикового нерва, а каудально від нього – один або кілька отворів виросткового каналу.\nДорсально від великого потиличного отвору та бічних частин знайдіть луску потиличної кістки. На дорсальному краї луски виділіть потиличний або поперечний карковий гребінь (кінь, собака, свиня), що з боків переходить у вискові гребені луски вискової кістки. Відзначте, що луска має дві поверхні – зовнішню і внутрішню. На зовнішній, або карковій поверхні луски біля потиличного гребеня знайдіть зовнішнє потиличне підвищення для прикріплення каркової зв’язки, а на внутрішній (мозковій) – виділіть відбитки черв’ячка і півкуль мозочка.\nДалі на черепі великої рогатої худоби відмітьте, що тіло потиличної кістки циліндричне, яремні відростки короткі та загнуті медіально, під’язиковий отвір часто подвійний, потиличний гребінь відсутній, а зовнішнє потиличне підвищення на лусці слабо виражено. В коня тіло потиличної кістки на місці переходу мозкової поверхні в зовнішню має дещо загострені краї, які обмежують значний рваний отвір. Зовнішня поверхня луски поділяється на каркову й невелику тім’яну частини, які розділені поперечним карковим гребенем. На карковій поверхні знайдіть добре виражене потиличне підвищення, а вентрально від нього – каркову ямку, що є місцем фіксації каркової зв’язки. По серединній лінії тім’яної частини луски виділіть слабко виражений зовнішній стріловий (сагітальний) гребінь. На черепі собаки відзначте, що основна частина плоска і своїми бічними краями щільно підходить до кам’янистої кістки, внаслідок чого рваний отвір невеликий. Луска потиличної кістки трикутної форми і на тім’яних поверхнях має стріловий гребінь, ступінь розвитку якого залежить від породи собаки. Карковий гребінь добре виражений, бічні частини мають короткі й широкі яремні відростки. В свині тіло потиличної кістки приплюснуте, бічні частини разом з лускою обмежують трикутної форми великий потиличний отвір. Яремні відростки довгі, прямі, спрямовані донизу. Луска потиличної кістки висока, розширена догори, зовні гладенька, тобто без потиличного підвищення.\nКористуючись черепами різних видів свійських тварин відзначте, що клиноподібна кістка розміщена в основі черепа, назально від тіла потиличної кістки, рострально межує з лемешем, решітчастою, піднебінними, крилоподібними кістками, а каудально – з потиличною й висковою кістками. Зауважте, що основними частинами кістки є тіло, дві пари крил (вискові та очноямкові) і парний крилоподібний відросток.\nСпочатку знайдіть тіло клиноподібної кістки, яке в молодих тварин складається з двох частин – розміщеної назально передклиноподібної (пресфеноїд) і каудально основної клиноподібної (базисфеноїд) кісток, що зростаються в одну кістку.\nДалі знайдіть дві пари крил, які відходять у дорсо-латеральному напрямку від пресфеноїда – очноямкові та від базисфеноїда – вискові. Крім того, відзначте, що очноямкові крила беруть участь у формуванні крилопіднебінної (клинопіднебінної) ямки та частково орбіти. Назо-вентрально від вискових крил і базисфеноїда знайдіть парні крилоподібні відростки, котрі з’єднуються латерально з піднебінними і медіально з крилоподібними кістками. На орбітальному або назальному краї крилоподібного відростка виділіть крилоподібний гребінь, який каудально обрамляє клинопіднебінну ямку та дно орбіти, а дорсально переходить в очноямково-клиноподібний (очноямково-висковий) гребінь.\nСпереду крилоподібного гребеня, в клинопіднебінній ямці, знайдіть ряд отворів, через які в названу ямку проходять судини та нерви: решітчастий – між крилом клиноподібної та лобовою кісткою, веде в носову порожнину, зоровий – верхній, веде в черепну коробку, нижче від нього – очноямкова щілина, а поряд із нею, ще більш вентрально – круглий. Останні два отвори можуть зливатися в один – очноямковокруглий (велика рогата худоба, свиня). Далі знайдіть отвори, через які судини та нерви, навпаки, виходять із клинопіднебінної ямки: клинопіднебінний – веде в носову порожнину, верхньощелепний – в підочноямковий канал, каудальний піднебінний – у піднебінний канал.\nВикористовуючи черепа із розітнутою черепною коробкою на мозковій поверхні базисфеноїда знайдіть ямку гіпофіза (турецьке сідло), позаду неї у вигляді поперекової пластинки – спинку турецького сідла. На мозковій поверхні пресфеноїда, який дорсально піднятий відносно базисфеноїда, знайдіть борозну зорового перехрестя, яка справа і зліва через зоровий отвір веде у відповідну орбіту.\nЗапам’ятайте, що пресфеноїд та очноямкові крила формують назальну черепну ямку, а базисфеноїд та вискові крила – каудальну черепну ямку – для розміщення головного мозку.\nНаприкінці розгляньте особливості будови клиноподібної кістки в різних видів свійських тварин. На черепі великої рогатої худоби, крім того, в основі вискового крила знайдіть овальний отвір, а також відзначте, що очноямковокруглий отвір великий. Відзначте, що в коня тіло клиноподібної кістки товсте, спинка турецького сідла слабо виражена, гіпофізарна ямка невелика. Окрім зорового отвору, очноямкової щілини та круглого отвору, в основі крилоподібного відростка, який має значні розміри і відходить двома пластинками – однією від тіла клиноподібної кістки, другою – від вискового крила, знайдіть криловий канал. Каудально він починається більшим (каудальним) криловим отвором, а назально відкривається в круглий отвір. Дорсально криловий канал закінчується меншим криловим отвором. На ростральному кінці вискового крила знайдіть три вирізки: медіальну – сонну, середню – остисту і латеральну – овальну. В собаки тіло клиноподібної кістки має вигляд пластинки, вискові крила розвинуті сильніше, ніж очноямкові. Спинка турецького сідла сильно розвинута, має бічні відростки. Жолоб між зоровими отворами відсутній. У клинопіднебінну ямку ведуть очноямкова щілина та круглий отвір. Позаду останнього в основі вискового крила знайдіть каудальний криловий отвір, позаду нього – овальний отвір, а між висковими крилами і барабанною частиною кам’янистої кістки – сонний отвір, який веде в сонний канал вискової кістки. В свині крила кістки невеликі, проте значно виражені крилоподібні відростки, на їх широких каудальних поверхнях знаходяться крилові (човноподібні) ямки. Очноямковокруглий отвір обширний.\n1. Які специфічні напрями розрізняють на скелеті голови?\n2. Чим зумовлена складність будови скелета голови?\n3. На які відділи поділяється скелет голови?\n4. Якими кістками утворений мозковий відділ черепа?\n5. Які характерні ознаки будови має внутрішня поверхня кісток мозкового відділу черепа?\n6. За якими ознаками будови потилична та клиноподібна кістки подібні до хребців?\n7. Розкрийте особливості будови потиличної кістки.\n8. Розкрийте будову основних складових частин клиноподібної кістки.\n9. Через які отвори нерви та судини входять та виходять із клинопіднебінної (крилопіднебінно) ямки?\nТема. Будова черепа. Кістки мозкового відділу черепа: вискова, лобова, тім’яна, міжтім’яна, решітчаста.\nМета заняття. Засвоїти загальні закономірності, видові і вікові особливості будови кісток мозкового відділу черепа – вискової, лобової, тім’яної, міжтім’яної та решітчастої різних видів свійських тварин, а також особливості будови черепної коробки.\nМатеріальне забезпечення. Цілі черепа, сагітальні розпили черепів, черепа з розітнутою черепною коробкою, виділені кам’янисті кістки (коня, великої рогатої худоби) та скелети різних видів свійських тварин, схеми, таблиці.\nНаголосити, що кістки мозкового відділу черепа формують черепну коробку (порожнину), в якій розміщений головний мозок. Користуючись схемою 19, розглянути, які кістки мозкового відділу черепа утворюють стінки черепної коробки.\nКістки мозкового відділу черепа, які утворюють черепну коробку\nСтінка черепної коробки\nКістки, що формують стінку черепної коробки\n- тім’яна кістка\n- міжтім’яна кістка\n- лобова кістка (в жуйних – лише лобова)\n- вискова кістка (в жуйних – ще й тім’яна)\n- клиноподібна кістка\n- тіло потиличної кістки\n- потилична кістка (в жуйних – ще й тім’яна та міжтім’яна)\n- продірявлена пластинка решітчастої кістки\n- лобова кістка\nРозкрити зміст таких понять як клинопіднебінна (крилопіднебінна) ямка та вискова ямка.\nКрилопіднебінна (клиноподібна) ямка утворена очноямковими крилами клиноподібної та вертикальною пластинкою піднебінної кістки, каудально обрамляє її крилоподібний гребінь.\nВискова ямка утворена тім’яною кісткою та лускою вискової кістки, заповнена висковим м’язом.\nВідмітити, що деякі кістки мозкового відділу черепа утворюють остов для органів чуття: решітчаста кістка – для нюхового, а кам’яниста – для присінково-завиткового.\nСпочатку розгляньте будову кісток мозкового відділу черепа: тім’яної, міжтім’яної, вискової, лобової та решітчастої.\nВизначте межі парної тім’яної кістки, яка межує рострально з лобовою, каудально – з міжтім’яною і потиличною, латерально – з висковими кістками. Відзначте, що зовнішня поверхня її в різних видів тварин неоднакова, проте у всіх бере участь у формуванні вискової ямки. На внутрішній поверхні тім’яної кістки знайдіть пальцеві втиснення, мозкові гребені та судинні жолоба. Відзначте, що у великої рогатої худоби тім’яні кістки сильно розвинутими лобовими кістками зміщуються латерально і у вигляді вузької смужки розміщуються з боків мозкового відділу черепа, також заходять в потиличну ділянку, відтісняючи донизу луску потиличної кістки. Лише в плода тім’яні кістки є дахом черепної порожнини. В подальшому з ростом лобових кісток середня частина тім’яних кісток розміщується в потиличній ділянці, а бічні частини беруть участь в утворенні правої і лівої вискових ямок. В коня на межі тім’яної й вискової ділянок знайдіть зовнішній стріловий гребінь, який рострально розділяється на два гребені, обмежуючи вискову ямку. На мозковій поверхні кісток виділіть внутрішній стріловий гребінь. В собаки тім’яні кістки відокремлені одна від одної зовнішнім стріловим гребенем. У свині тім’яна кістка товста, на зовнішній її поверхні знайдіть тім’яні та вискові частини, які відокремлені висковими гребенями. Відзначте, що в дорослих тварин кістка вміщує порожнину, що сполучається із лобовою й потиличною пазухами.\nДалі на черепах молодих тварин виділіть непарну міжтім’яну кістку, так як у дорослих вона без помітних меж зростається з потиличною та тім’яними кістками, між якими й лежить. У великої рогатої худоби кістка має трикутну форму, зростається в перші місяці життя. В коня кістка зовні чотирикутна, в собаки – серцеподібна, на її мозковій поверхні в них знайдіть кістковий мозочковий намет (кістковий шатровий відросток). У свині кістка відсутня, так як її зачаток ще до народження зростається із сусідніми кістками.\nДалі розгляньте будову парної вискової кістки, яка розміщується у висковій ділянці. Знайдіть дві її основні частини – лускату (луску) та кам’янисту (кам’янисту кістку).\nВідзначте, що луската частина утворює разом із тім’яною кісткою вискову ямку – для прикріплення вискового м’яза. Латерально на лускатій частині знайдіть масивний виличний відросток, який спочатку прямує латерально, потім стрімко повертає назально, з’єднується з виличною кісткою і, разом з нею, утворює виличну дугу. Біля основи виличного відростка вентрально виділіть суглобовий горбок – для зчленування із суглобовим (виростковим) відростком нижньощелепної кістки. Позаду суглобового відростка і попереду від зовнішнього слухового проходу знайдіть отвір, від якого починається висковий канал. На дорсальному краї виличної дуги виділіть висковий гребінь, який каудально продовжується в потиличний гребінь, що обмежує латерально вискову ямку.\nБудову кам’янистої частини краще вивчати, використовуючи кістку коня, так як лише в цих тварин вона зустрічається як самостійна, а в решти – зростається із лускою вискової кістки. Крім того, кам’яниста кістка є вмістилищем для середнього і внутрішнього вуха, тому будова її надзвичайно складна, вона включає три частини: соскоподібну, барабанну та скелясту, межі яких потрібно чітко визначити. Соскоподібна частина, яка межує із потиличною кісткою, назально від основи яремного відростка випинається у вигляді соскоподібного відростка, до якого прикріплюються м’язи, що йдуть із тулуба. Між соскоподібним відростком і барабанною частиною знайдіть зовнішній отвір лицевого каналу (шилососкоподібний отвір), через який виходить лицевий нерв. Крім того, відзначте, що соскоподібна частина утворює латеральний край рваного отвору. Далі знайдіть складові барабанної частини – зовнішній слуховий хід та барабанний міхур з барабанною порожниною, які розміщуються назально від соскоподібної частини. Зовнішній слуховий хід, який вентрально продовжується в барабанний міхур, знайдіть позаду суглобового горбка. Відзначте, що вхід у слуховий хід починається вентрально від вискового гребеня. Попереду яремного відростка і латерально від тіла потиличної кістки знайдіть звернений вентрально барабанний міхур, а назо-вентрально від нього м’язовий відросток – для прикріплення м’язів м’якого піднебіння. Медіально від м’язового відростка знайдіть кісткову слухову трубу (м’язово-трубний канал), через яку барабанна порожнина сполучається з порожниною глотки. В барабанній порожнині знаходяться органи середнього вуха: слухові кісточки з їх зв’язками та м’язами. В назо-медіальній частині кам’янистої кістки знайдіть скелясту частину, яка своїм кам’янистим гребенем вдається в черепну порожнину і ділить її на два відділи, де містяться більший та ромбоподібний мозок. У скелястій частині знаходиться лабіринт внутрішнього вуха, тому на її поверхні знайдіть три отвори, які ведуть у лабіринт: найбільший – внутрішній слуховий хід, дорсо-каудально від нього – зовнішній отвір водопроводу присінка, а каудальніше між обома отворами – зовнішній отвір канальця завитки (водопроводу завитки). Крім того, відзначте, що в коня кам’яниста кістка зростається з лускатою частиною лише в старих тварин. Як самостійна кістка вона має пірамідальну форму, вершина її, що належить соскоподібній частині, звернена дорсо-каудально, а основа – назо-вентрально, в ній знаходиться барабанна частина. Зовнішній слуховий хід порівняно короткий, каудально від нього починається добре розвинутий соскоподібний відросток, від якого відходить масивний під’язиковий відросток. Дорсально від слухового ходу знаходиться жолоб, який разом із лускатою частиною утворює висковий хід. Знайдіть три його отвори, один з яких відкривається у вискову ямку, другий – попереду зовнішнього слухового ходу, третій – позаду соскоподібного відростка. Біля основи гребеня кам’янистої кістки знайдіть вирізку для трійчастого нерва. Рваний отвір обширний. У великої рогатої худоби виділіть масивний, слабо опуклий суглобовий горбок. Відзначте, що зовнішній слуховий хід довгий, спрямований латерально, барабанний міхур великий, сплюснутий латеро-медіально, на ньому знайдіть під’язиковий відросток, оточений кістковою піхвою. Слухова труба проходить латерально від овального отвору, рваний отвір щілиноподібний. У собаки відзначте, що зовнішній слуховий хід дуже короткий, барабанний міхур округлий, обширний. Соскоподібний відросток лежить дорсо-каудально від зовнішнього слухового хода. Суглобовий горбок жолобуватий, задній край його сильно виступає вентрально. Отвір слухової труби знаходиться між овальним і сонним отворами. Рваний отвір помітний лише позаду барабанного міхура. В свині зовнішній слуховий хід довгий, спрямований латеро-дорсально і відкривається біля дорсального виступу вискового гребеня. Барабанний міхур витягнутий назо-вентрально. Соскоподібний відросток невеликий, знаходиться латерально від барабанного міхура попереду яремного відростка. Суглобовий горбок сідлоподібний, вузький. Висковий канал відсутній.\nВизначте межі парної лобової кістки, яка каудально з’єднується з тім’яною кісткою, медіально – з однойменною іншого боку, назально – з носовою і слізною, латеро-вентрально – з піднебінною, клиноподібною і висковою кістками, медіо-вентрально – з решітчастою кісткою. Знайдіть висково-лобову та очноямково-носову частини, які відокремлюються поперечною пластинкою на внутрішній поверхні кістки. Відзначте, що висково-лобова частина бере участь в утворенні стінки черепної порожнини, а очноямково-носова – формує дорсальну та бічні стінки носової порожнини. Знайдіть зовнішній лобовий гребінь, який відокремлює лобову та вискову поверхні кістки, надочноямковий край – відокремлює носову поверхню від вискової, а також очноямково-висковий гребінь – відокремлює очноямкову поверхню від вискової. На межі між очною ямкою та висковою ямкою знайдіть виличний відросток, який відходить у латеральному напрямі. На очноямковій поверхні лобової кістки на межі між черепною і носовою порожнинами в сегментальній площині виличного відростка виділіть решітчастий отвір, а на лобово-носовій поверхні – надочноямковий отвір. Відзначте, що у великої рогатої худоби лобові кістки розвинуті надзвичайно сильно, вони є склепінням черепної порожнини, заднім краєм досягають потилично-тім’яної ділянки, де і формують у вигляді товстого валика задній лобовий або міжроговий гребінь. Він з’єднується із висковими гребенями і лише за своїм розміщенням відповідає потиличному гребеню інших тварин, проте не гомологічний йому. Знайдіть рогоподібні відростки, що відходять з боків від заднього лобового гребеня. На основі відростка виділіть шийку, а над нею – корону. Зовнішня поверхня рогоподібного відростка горбиста, пронизана судинними отворами та борозенками. Виличний відросток лобової кістки в них короткий, з’єднується з лобовим відростком виличної кістки, тому очна ямка замикається латеро-каудально. Надочноямковий отвір знаходиться в площині основи виличного відростка, назально і каудально від нього знайдіть надочноямкову борозну, а в напрямі до очної ямки – канал. У коня виличний відросток лобової кістки з’єднується із виличним відростком вискової кістки, в основі відростка видно надочноямковий отвір, а на очноямковій поверхні його знайдіть блокову ямку. В собаки виличний відросток розвинутий слабо, з’єднується із виличною дугою лише орбітальною зв’язкою. Надочноямковий отвір відсутній. Відзначте, що в свині надочноямковий отвір відкривається на рівні переднього краю очної ямки, від нього на носову кістку прямує надочноямкова борозна, а в орбіту – надочноямковий канал. Виличний відросток короткий і з виличною дугою з’єднується лише орбітальною зв’язкою. Решітчастий отвір знаходиться в сегментальній площині середини очної ямки.\nНа сагітальному розрізі черепа розгляньте будову непарної решітчастої кістки, яка лежить у задньому відділі носової порожнини між лобовою і клиноподібною кістками та відокремлює черепну порожнину від носової. На ній розрізняють парний лабіринт і три пластинки – продірявлену (решітчасту), перпендикулярну та паперову (очноямкову). Впоперек черепа знайдіть продірявлену пластинку, яка утворює передню стінку черепної порожнини, пронизана дрібними отворами для проходження нюхових нервів з носової порожнини в нюхові цибулини мозку. З боку черепної коробки на продірявленій пластинці знайдіть нюхові ямки, які розділені по середній лінії півнячим гребенем. Біля латеральних країв нюхових ямок виділіть решітчасті отвори, що відкриваються в очну ямку. Під прямим кутом до середини продірявленої пластинки знайдіть перпендикулярну пластинку, передній кінець якої переходить у хрящову носову перегородку, а задній прикріплюється до решітчастої пластинки в ділянці півнячого гребеня. Від верхнього краю перпендикулярної пластинки до вентрального краю дугоподібно, вигинаючись латерально, проходять очноямкові (паперові) пластинки. Вони зростаються з решітчастою та перпендикулярною пластинками по їх дорсальних і вентральних краям, а зовні – з оточуючими кістками. Від очноямкових пластинок у бік перпендикулярної пластинки відходять тонкі кісткові пластинки, які закручуються на вільних кінцях у трубочки веретеноподібної форми, утворюючи лабіринт решітчастої кістки. Знайдіть його зовнішні завитки – ектотурбіналії та внутрішні – ендотурбіналії. Ендотурбіналії – більші, менш численні і мають додаткові завитки. Ектотурбіналії – менші, проте їх більше. Між турбіналіями залишаються вузькі щілини, які сполучаються з носовою порожниною. У великої рогатої худоби найбільша турбіналія утворює середню носову раковину.\nНаприкінці, згадайте схему 19 і повторіть, які кістки мозкового відділу черепа утворюють стінки черепної порожнини (коробки), клинопіднебінну (крилопіднебінну) та вискову ямки. Згадайте, що решітчаста кістка є остовом для нюхового, а кам’яниста кістка – для присінково-завиткового аналізаторів.\n1. Які кістки формують стінки черепної порожнини?\n2. Які характерні особливості будови має тім’яна кістка?\n3. З яких основних частин складається вискова кістка?\n4. Розкрийте будову лускатої частини вискової кістки.\n5. Які особливості будови має кам’яниста кістка? В яких видів тварин ця кістка зустрічається як самостійна?\n6. Які основні частини виділяють на лобовій кістці?\n7. Розкрийте будову решітчастої кістки.\n8. Яка кістка є остовом для нюхового аналізатора?\n9. Яка кістка є остовом для присінково-завиткового аналізатора?\n9. Які кістки формують крилопіднебінну (клинопіднебінну) та вискову ямки?\nТема. Будова черепа. Кістки лицевого відділу черепа: різцева, носова, носові раковини, слізна, вилична, піднебінна, крилоподібна, верхньощелепна, нижньощелепна, леміш, кістка рила, під’язиковий скелет.\nМета заняття. Вивчити загальні закономірності, видові і вікові особливості будови кісток лицевого відділу черепа різних видів свійських тварин, а також особливості будови кісткового остова носової і ротової порожнин, нюхового та присінково-завиткового аналізаторів. Засвоїти такі поняття як кісткове піднебіння, вилична дуга та кісткова очна ямка (орбіта). Розглянути і вивчити приносові (біляносові) синуси (пазухи) в різних видів свійських тварин.\nМатеріальне забезпечення. Цілі черепа, сагітальні розпили черепів, нижньощелепні кістки, під’язикові кістки та скелети різних видів свійських тварин, схеми, таблиці.\nНа початку викладення матеріалу необхідно підкреслити, що лицевий відділ черепа є кістковою основою початкових шляхів апаратів травлення (ротової порожнини) й дихання (носової порожнини), а також вмістилищем для органів чуття (зору, нюху). До лицевого відділу скелета голови відносять парні (різцеву, носову, слізну, виличну, піднебінну, крилоподібну, верхньощелепну, нижньощелепну) та непарні (леміш, кістку рила та під’язиковий скелет) кістки.\nКористуючись схемами 20 та 21, розглянути, які кістки лицевого відділу черепа формують остов носової і ротової порожнин.\nКістки лицевого відділу черепа, які формують остов носової порожнини\nСтінка носової порожнини\nКістки, що формують стінку носової порожнини\n- носова кістка\n- носові пластинки верхньощелепної кістки\n- носові відростки різцевої кістки\nДно (кісткове підне-біння)\n- піднебінні відростки різцевої кістки\n- піднебінні відростки верхньощелепної кістки\n- горизонтальні пластинки піднебінної кістки\n- решітчаста кістка\nВихід із носової по-рожнини в глотку (хоани)\n- крилоподібна кістка\n- крилоподібний відросток клиноподібної кістки\n- леміш (розділяє хоани навпіл)\nВхід у носову поро-жнину\n- тіло і носові відростки різцевої кістки\nКістки всередині носової порожнини\n- носові раковини: дорсальна і вентральна\nКістки лицевого відділу черепа, які формують остов ротової порожнини\nСтінка ротової порожнини\nКістки, що формують стінку ротової порожнини\nДах (кісткове піднебіння)\n- нижньощелепна кістка\nКістки між гілками нижньощелепної кістки\n- під’язикова кістка\nЗвернути увагу на зміст таких понять як кісткове піднебіння, вилична дуга та кісткова орбіта або очна ямка.\nКісткове піднебіння, що є основою для твердого піднебіння, утворене піднебінними відростками різцевої кістки, піднебінними відростками верхньощелепної кістки та горизонтальними пластинками піднебінної кістки.\nВилична дуга розміщена між кістками лицевого та мозкового відділів черепа, утворена виличним відростком вискової кістки та висковим відростком виличної кістки. Вона є точкою закріплення деяких м’язів голови, а також кістковим орієнтиром для проведення новокаїнових блокад під час оперативних втручань.\nКісткова орбіта є вмістилищем зорового аналізатора. Відмітити, що в собаки та свині очна ямка не замкнута, так як лобова кістка не з’єднується з виличною дугою. У великої рогатої худоби та коня, навпаки, очна ямка замкнута, так як у великої рогатої худоби з’єднуються відростки лобових та виличних кісток, а в коня – відростки лобових та вискових кісток. Користуючись схемами 22, 23, 24 розглянути, якими кістками утворена кісткова орбіта в різних видів свійських тварин.\nСхема будови кісткової орбіти в собаки та свині\nвиличний відросток лобової кістки\nКісткова орбіта лобовий відросток виличної кістки\nСхема будови кісткової орбіти у великої рогатої худоби\nвисковий відросток виличної кістки\nСхема будови кісткової орбіти в коня\nКісткова орбіта виличний відросток вискової кістки\nЗвернути увагу, що приносові синуси – це порожнини між зовнішніми та внутрішніми пластинками деяких плоских кісток лицьового відділу черепа. Функціонально приносові пазухи не пов’язані із системою органів дихання, проте анатомічно вони сполучаються з носовою порожниною та вистелені тонкою слизовою оболонкою, що зростається з окістям. Синуси заповнені повітрям, що збільшує об’єм та міцність відповідних кісток і, разом із тим, зменшує вагу, а отже і вагу черепа в цілому, що особливо важливо, так як череп знаходиться на кінці довгого важеля із шийних хребців. Найбільш поширеними є наступні приносові пазухи: верхньощелепна, лобова, клиноподібна та піднебінна. Ступінь розвитку синусів залежить від ряду факторів: масивності жувального апарату, зокрема кутніх зубів, у великої рогатої худоби також від наявності рогів, у свині – від здатності рити землю та виривати корені. Наголосити, що найкраще синуси виражені у великої рогатої худоби, добре – в свині і коня і найгірше – в собаки.\nДалі, посилаючись на схеми 25, 26, 27, акцентувати увагу на видових особливостях приносових синусів.\nВидові особливості верхньощелепної пазухи\nВідсутня, її замінює розширення носової порожнини між решітчастою і верхньощелепною кістками\nРозміщена у верхньощелепній та слізній кістках, а в старих тварин – продовжується в піднебінну та виличну кістки\nВелика, передня її межа проходить на рівні 3-го кутнього зуба, а задню межу утворює кістковий слізний міхур; медіально вона широко сполучається з піднебінною пазухою, а дорсо-аборально – з порожниною слізної кістки\nЗ’єднується із заднім відділом вентральної раковини, утворюючи велику раковинно-щелепну пазуху, яка простирається від сегментальної площини між 2 і 3 молярами або через 4-й моляр, до горба верхньощелепної кістки, а дорсально заходить у слізну та виличну кістки. Власне верхньощелепна пазуха в площині 4-5-го або 5-6-го кутнього зуба перетинкою поділяється на передню – меншу та задню – більшу щелепну пазухи.\nБільша щелепна пазуха сполучається: 1) великим отвором з раковинно-лобовою пазухою в ділянці медіальних країв очних ямок; 2) з клинопіднебінною пазухою; 3) носощелепним отвором із середнім носовим ходом на рівні 5-6-го кутнього зуба, латерально від вентральної раковини.\nМенша щелепна пазуха сполучається через носощелепний отвір із середнім носовим ходом та заднім відділом вентральної раковини.\nВидові особливості лобової пазухи\nВелика, розділяється на передній та задній відділи, сполучається із середнім носовим ходом\nЛобових пазух декілька (в старих тварин до 6-8), знаходяться в лобовій кістці, сполучаються із середнім носовим ходом дрібними отворами та з тім’яною пазухою, а через останню і з потиличною пазухою\nВелика, передня межа її проходить між очними ямками, а каудально пазуха продовжується в рогоподібний відросток, в тім’яну кістку і частково в луску потиличної кістки. Сполучається декількома дрібними отворами із середнім носовим ходом.\nРозміщена в лобовій кістці та в задньому відділі дорсальної носової раковини, утворюючи раковинно-лобову пазуху. Передня межа її проходить у площині 5-го кутнього зуба, а задня – в площині передньої частини висково-нижньощелепного суглоба, сполучається із верхньощелепною пазухою і через неї – з носовою порожниною\nВидові особливості клиноподібної та піднебінної пазух\nКлиноподібна пазуха велика, займає тіло кістки, її вискові крила, крилоподібні відростки і заходить у лускату частину вискової кістки, сполучається із вентральним носовим ходом.\nПіднебінна пазуха розміщена у вертикальній пластинці піднебінної кістки\nКлиноподібна пазуха сполучається з вентральним носовим ходом біля носової перегородки.\nПіднебінна пазуха велика, лежить у піднебінному відростку верхньощелепної кістки і в горизонтальній пластинці піднебінної кістки, утворюючи піднебінно-щелепну пазуху\nКлиноподібна та піднебінна пазухи з’єднуються, утворюючи клинопіднебінну пазуху, яка розміщена в тілі клиноподібної кістки та в перпендикулярній пластинці піднебінної кістки, сполучається із вентральним носовим ходом\nПоступово розгляньте будову кісток лицевого відділу черепа. Знайдіть парну носову кістку, яка утворює дах носової порожнини та чітко визначте її межі. Відзначте, що носова кістка каудально межує із лобовою, латерально – з верхньощелепною, різцевою, слізною (кінь, велика рогата худоба), вентрально – з решітчастою кістками. Передній кінець довгої, пластинчастої, жолобоподібної носової кістки відокремлюється від різцевої кістки трикутною носощелепною вирізкою. Відзначте, що у великої рогатої худоби назальний кінець носової кістки роздвоєний, на внутрішній її поверхні виступає раковинний гребінь. У коня назальний кінець кістки загострений, а каудальний сильно розширений і заокруглений. На ввігнутій внутрішній поверхні знайдіть дорсальний раковинний гребінь. У собаки назальний кінець кістки сильно розширений і дрібною вирізкою поділений на два відростка, з яких більш довгий латеральний. Відзначте, що в них відсутня носощелепна вирізка. В свині носова кістка вузька, довга, рівномірної ширини, на її зовнішній поверхні знайдіть надочноямковий жолоб. Назальний кінець кістки звужений.\nДалі визначте межі парної верхньощелепної кістки, яка бере участь у формуванні бічної стінки та дна носової і даху ротової порожнин та межує рострально з різцевою, каудально – з піднебінною, решітчастою, каудодорсально – з виличною, дорсально – із слізною, носовою, медіально – з вентральною носовою раковиною, лемешем. Знайдіть її основні складові частини – тіло або основну частину, піднебінний відросток та носову пластинку. На вентральній поверхні тіла кістки виділіть комірковий край з лунками для зубів, які відокремлені перегородками. На дні лунок знайдіть альвеолярні отвори, через які в зуб проникають кровоносні судини та нерви. Позаду каудальної луночки знайдіть верхньощелепний горб, який медіально сполучається з піднебінною кісткою, між ними проходить піднебінний канал. Він починається з боку крилопіднебінної ямки заднім піднебінним отвором, а спереду відкривається на ротовій поверхні кісткового піднебіння більшим піднебінним отвором. Далі знайдіть піднебінний відросток , який відходить від тіла кістки медіально, з’єднується по серединній лінії з однойменним відростком іншого боку, позаду – з горизонтальною пластинкою піднебінної кістки, а спереду – з піднебінним відростком різцевої кістки, формуючи кісткове піднебіння. Дорсально від тіла знайдіть носову пластинку, яка каудально з’єднується із слізною та виличною кістками, формуючи бічну стінку носової порожнини. На лицевій поверхні носової пластинки знайдіть підочноямковий отвір, що є переднім отвором підочноямкового каналу, який пронизує товщу пластинки і починається каудально верхньощелепним отвором. У стінках каналу є дрібні отвори, через які проходять судини та нерви до кутніх зубів. Відзначте, що поблизу підочноямкового отвору від підочноямкового каналу починається тонкий верхньощелепний різцевий канал, в якому проходять судини та нерви до різцевих зубів. На ввігнутій медіальній поверхні носової пластинки знайдіть вентральний раковинний гребінь, а над ним – носовий слізний отвір кісткового слізного каналу. Каудально носова пластинка розділяється на зовнішню та внутрішню пластинки; між ними знаходиться верхньощелепна (гайморова) пазуха. Тепер розгляньте видові особливості верхньощелепної кістки. Відзначте, що у великої рогатої худоби кістка відносно коротка. Позаду підочноямкового отвору, на рівні 3-го кутнього зуба, знайдіть лицевий горб. При цьому відзначте, що верхньощелепний горб розвинутий слабо, але має особливий криловий відросток. Попереду комірок для кутніх зубів залишається беззубий край. У коня верхньощелепна кістка дуже масивна. Відзначте сильно розвинений лицевий гребінь, який переходить на виличну кістку. Назально від зубних комірок знайдіть значний беззубий край, попереду якого на межі з різцевою кісткою в самців є комірка для ікла. Верхньощелепний горб добре виражений. На піднебінному відростку знайдіть піднебінний жолоб, який прямує назально від більшого піднебінного отвору. В собаки верхньощелепний горб невеликий. Підочноямковий канал короткий, відкривається на рівні третього кутнього зуба. Більший піднебінний отвір знаходиться на межі з піднебінною кісткою. В свині беззубий край невеликий, верхньощелепний горб масивний, стиснутий з боків, лицевий горб виражений слабо. В піднебінному відростку є більший піднебінний отвір та піднебінний жолоб. На лицевій поверхні носової пластинки знайдіть іклову ямку, яка продовжується на слізну та виличну кістки.\nРозгляньте будову різцевої кістки, яка лежить попереду верхньощелепної, а також межує з лемешем та носовою кісткою. Знайдіть її складові частини – тіло, носові та піднебінні відростки. Тіло має зубний край з комірками для різцевих зубів. Носовий відросток спрямований до носової кістки вздовж переднього краю верхньощелепної кістки. Піднебінний відросток бере участь в утворенні кісткового піднебіння, між ним і основою носового відростка знайдіть піднебінну щілину, в якій проходить носопіднебінний канал, що сполучає носову порожнину з ротовою. Відзначте, що у великої рогатої худоби тіло пластинчасте без комірок для різцевих зубів. У серединній площині між тілами в дорсовентральному напрямі знайдіть міжрізцеву щілину. Край від тіла кістки до першого кутнього зуба в них називають міжкомірковим краєм. У коня тіло різцевої кістки масивне і має опуклу зовнішню губну поверхню та ввігнуту внутрішню піднебінну поверхню, позаду від зубних комірок знаходиться беззубий край. Між тілами різцевої кістки знайдіть вузький міжрізцевий канал. У собаки тіло кістки стиснуте. Міжрізцевий отвір щілиноподібний, піднебінна щілина – овальної форми. Піднебінні відростки короткі, носові – довгі й вузькі. В свині тіло різцевої кістки дещо стиснуте, комірки розділені значними міжкомірковими перегородками. Міжрізцевий отвір щілиноподібний. Пластинчасті носові відростки добре розвинуті, піднебінні відростки стиснуті з боків.\nДалі знайдіть і чітко визначте межі парної піднебінної кістки, яка знаходиться між клиноподібною і верхньощелепною кістками, а також сполучається із слізною та лобовою кістками. Піднебінна кістка складається із двох пластинок, розміщених майже під прямим кутом. Знайдіть горизонтальну пластинку, яка назально сполучається із піднебінними відростками верхньощелепної кістки і формує каудальний край кісткового піднебіння. Визначте перпендикулярну пластинку, котра разом із горизонтальною утворює широкий вихідний отвір із носової порожнини – хоани. Каудально вона сполучається з крилоподібним відростком клиноподібної кістки, а назально – з верхньощелепною кісткою і, таким чином, є частиною клинопіднебінної (крилопіднебінної) ямки. Відзначте, що у великої рогатої худоби обидві пластинки піднебінної кістки сильно розвинуті, в коня – горизонтальна пластинка вузька, стрічкоподібна, вертикальна – масивна. В собаки горизонтальна пластинка піднебінної кістки широка, в свині – горизонтальна пластинка – масивна, а вертикальна – слабо виражена.\nРозгляньте парну слізну кістку, яка межує з лобовою, виличною та верхньощелепною кістками. На зовнішній поверхні кістки визначте дві її пластинки (поверхні), розміщені під кутом одна до одної – плоску лицеву та ввігнуту очноямкову, які розділені орбітальним краєм (краєм очної ямки). На очноямковій поверхні знайдіть лійкоподібну ямку слізного мішка, з якої слізним отвором починається слізний канал. Відзначте, що у великої рогатої худоби лицева поверхня кістки довга, досягає носової кістки. На очноямковій пластинці знайдіть тонкостінний кістковий слізний міхур, який з’являється у дорослих тварин після прорізування власне кутніх зубів. У коня лицева та очноямкова пластинки однакові за величиною. На лицевій поверхні знайдіть назальний слізний горбок для прикріплення м’язів повік, а на орбітальному краї – каудальний слізний горбок, до якого прикріплюється третя повіка. Відзначте, що в собаки слізна кістка невелика, вона представлена лише однією очноямковою пластинкою, проте має широкий слізний отвір. У свині знайдіть подвійний слізний отвір, який відкривається на орбітальному краї. На лицеву поверхню кістки продовжується іклова ямка верхньощелепної кістки, а позаду від неї знайдіть слізний горбок. На очноямковій поверхні виділіть глибоку м’язову ямку.\nВизначте межі парної виличної кістки, яка утворює передній кінець виличної дуги і частково очну ямку, рострально і медіально вона межує з верхньощелепною кісткою, каудально – з виличним відростком вискової кістки, дорсально – слізною і виличним відростком лобової кістки (велика рогата худоба). На зовнішній поверхні кістки визначте лицеву (бічну) та очноямкову частини, розділені краєм очної ямки. У великої рогатої худоби на виличній кістці знайдіть два каудально спрямованих відростки: лобовий, який з’єднується з виличним відростком лобової кістки та висковий, який з’єднується з виличним відростком вискової кістки. На сильно розвинутій лицевій частині виділіть виличний гребінь і поверхню для прикріплення жувального м’яза. В коня на сильно розвинутій лицевій частині знайдіть чіткий виличний гребінь, який продовжується в лицевий гребінь верхньощелепної кістки. В собаки на назальному кінці кістки знайдіть слізний та щелепний відростки, а на каудальному – лобовий і висковий. У свині знайдіть іклову ямку, а також лобовий та висковий відростки.\nРозгляньте парну крилоподібну кістку, яка має вигляд тонкої видовженої пластинки, прилягає з медіальної поверхні до крилоподібного відростка клиноподібної кістки та перпендикулярної пластинки піднебінної кістки. На вентральному, вільному кінці кістки, який виходить за межі піднебінної кістки, знайдіть виступ – гачок. Відзначте, що у великої рогатої худоби кістка довга й широка, в коня – довга й вузька з чітко вираженим гачком, у собаки й свині – коротка й широка.\nДалі знайдіть довгу, стрічкоподібної форми кістку, яка лежить у серединній площині і тягнеться від клиноподібної кістки до піднебінних відростків різцевої кістки – леміш. Він розділяє хоани і межує з клиноподібною, решітчастою, піднебінною, верхньощелепною, крилоподібною та різцевою кістками. Знайдіть тіло та дві тонкі бічні пластинки – крила лемеша, які прилягають з вентральної поверхні на тіло клиноподібної кістки.\nРозгляньте кістки, що розміщені всередині носової порожнини – парні дорсальну та вентральну носові раковини. Знайдіть дорсальну носову раковину, яка прикріплюється до дорсального раковинного гребеня на носовій кістці і до решітчастої кістки та вентральну носову раковину – лише на верхньощелепній кістці. Відзначте, що раковини побудовані з тонких кісткових пластинок, що скручені в трубочки, підтримують складки слизової оболонки носової порожнини.\nРозгляньте будову нижньощелепної кістки, яка суглобом з’єднується із висковою кісткою і утворює дно ротової порожнини. Вона складається з двох кісток, які в одних тварин зростаються в одну кістку, а в інших – з’єднуються лише зв’язками. Простір між нижньощелепними кістками називають міжщелепним. На кожній нижньощелепній кістці знайдіть дві її основні частини – тіло та щелепну гілку. На тілі визначте різцеву та щічну частини. На різцевій частині знайдіть зовнішню опуклу, губну та внутрішню ввігнуту, язикову, поверхні. Відзначте, що обидві поверхні сходяться на комірковому краї, який бере участь в утворенні коміркової дуги. На латеральній поверхні щічної частини знайдіть підборідний отвір, в якому закінчується нижньощелепний канал, що починається нижньощелепним отвором на медіальній поверхні щелепної гілки. Від підборідного отвору до комірок різцевих зубів прямує різцевий нижньощелепний канал. Далі знайдіть щелепну гілку, яка підіймається дорсально від заднього кінця тіла під тупим кутом, а місце переходу його вентрального краю в каудальний край гілки називають кутом нижньощелепної кістки. На гілці знайдіть два відростки: передній із загнутим каудально кінцем – вінцевий та задній – виростковий, які розділені щелепною вирізкою. Передній відросток заходить у вискову ямку і є місцем прикріплення вискового м’яза, а задній – має поперечно поставлений суглобовий валик для зчленування із суглобовим горбком вискової кістки. На латеральній поверхні гілки знайдіть ямку жувального м’яза, а на медіальній – ямку крилоподібного м’яза, де відповідно закріплюються однойменні м’язи. Особливу увагу приділіть вивченню видових особливостей нижньощелепної кістки. У великої рогатої худоби нижньощелепна кістка парна, вінцевий відросток довий, кінець його загострений і загнутий каудально, а виростковий – сідлоподібний; вентральний край тіла зігнутий дугоподібно, випуклий, на альвеолярному краю різцевої частини кожної кістки знаходиться по чотири комірки для різцевих зубів (всього 8). У коня нижньощелепна кістка непарна, на вентральному краї тіла добре виражена судинна вирізка, вінцевий відросток спрямований вертикально, вузький і довгий, виростковий – має валикоподібну суглобову поверхню, на альвеолярному краю різцевої частини кістки знаходиться по три комірки для різцевих зубів з кожного боку (всього 6). В собаки нижньощелепна кістка парна, вінцевий відросток широкий, високий, дещо відігнутий назад, виростковий – має вигляд поперечного валика, низько поставлений на рівні зубного краю нижньої щелепи; на куті є добре виражений кутовий відросток. У свині кістка непарна, вінцевий та виростковий відростки однакові за висотою, є декілька підборідних отворів.\nДалі розгляньте будову під’язикового скелета, який прикріплюється до вискових кісток, розміщується між гілками нижньощелепної кістки та складається із непарного тіла, парних більших та менших рогів, а також гілок. Спочатку знайдіть тіло (базигіоїд) під’язикової кістки, що лежить у вигляді поперечної пластинки в ділянці кореня язика. Каудально від тіла кістки знайдіть більші роги (гортанні або зяброві, тиреогіоїд), що з’єднуються із щитоподібним хрящем гортані. Визначте спрямовані дорсально менші роги (язикові або гіоїдні), до яких прикріплюються гілки під’язикової кістки. На кожній гілці спочатку знайдіть дистальний членик (епігіоїд), за ним – середній (стілогіоїд) – найдовший і, насамкінець, проксимальний (тимпаногіоїд) – хрящовий, який з’єднується з висковою кісткою. На тілі під’язикової кістки великої рогатої худоби знайдіть шишкоподібний язиковий відросток, який має вентроростральний напрям. Відзначте, що дистальний членик гілки добре виражений, середній – довгий, пластинчастий, на його вільному кінці є м’язовий відросток, між епігіоїдом та стилогіоїдом може бути додатковий членик. У коня тіло під’язикової кістки має язиковий відросток. Дистальний членик гілки дуже короткий, середній – довгий, пластинчастий, вузький, на задньому кінці є м’язовий відросток. У собаки більші та менші роги під’язикової кістки циліндричні, дистальний і середній членики майже однакові, паличкоподібні. В свині тіло кістки масивне, менші роги з’єднані з тілом хрящем. Дистальний членик представлений короткою еластичною зв’язкою, середній – шаблеподібно вигнутий вентрально, а проксимальний – довгий, хрящовий.\nНасамкінець розгляньте непарну кістку рила, яка розміщена між тілами різцевих кісток і верхівкою носових кісток. Як постійна є лише в свині, формуючи основу рила. Вона має клиноподібну форму з передньою чотирикутною й двома бічними поверхнями. Каудальний край має борозну, куди заходить ростральний кінець хрящової носової перегородки.\nЗгадайте, які кістки формують остов носової та ротової порожнин, зміст таких понять як кісткове піднебіння, вилична дуга та очна ямка (кісткова орбіта), чим вона відрізняється в собаки і свині, великої рогатої худоби і коня.. Повторіть, які пазухи є найбільш поширеними в свійських тварин, їх видові та вікові особливості.\n1. Які кістки відносять до лицевого відділу скелета голови? Які з них парні, а які – непарні?\n2. Які кістки формують остов носової порожнини?\n3. Які кістки знаходяться всередині носової порожнини?\n4. Які кістки утворюють остов ротової порожнини?\n5. Чим утворена вилична дуга?\n6. Що таке кісткове піднебіння і якими кістками воно утворене?\n7. Які особливості будови має очна ямка в собаки і свині? Якими кістками вона утворена?\n8. Які особливості будови має очна ямка у великої рогатої худоби і коня?\n9. Які кістки формують очну ямку в коня?\n10. Які кістки формують очну ямку у великої рогатої худоби?\n11. Що таке приносові пазухи?\n12. Які приносові пазухи є найбільш поширеними в свійських тварин?\n13. Які видові особливості має верхньощелепна пазуха?\n14. Чим відрізняється лобова пазуха в свійських тварин?\n15. Які видові особливості клиноподібної та піднебінної пазух?\n16. З якими кістками межує носова кістка?\n17. З яких основних частин складається верхньощелепна кістка? Розкрийте їх будову.\n18. Розкрийте будову різцевої кістки.\n19. З яких пластин складається піднебінна кістка?\n20. Які поверхні виділяють на слізній кістці? Чим вони розділені?\n21. В якого виду тварин є кістковий слізний міхур?\n22. Що таке леміш?\n23. З якими кістками межує вилична кістка?\n24. Де знаходиться крилоподібна кістка?\n25. Які кістки розміщені всередині носової порожнини?\n26. З яких основних частин складається нижньощелепна кістки, їх будова?\n27. Які видові особливості має нижньощелепна кістки?\n28. З яких основних частин складається під’язиковий апарат?\n29. Для якого виду тварин характерна кістка рила?\nТема. Видові та вікові особливості будови скелета голови різних видів свійських тварин.\nМета заняття. Засвоїти видові та вікові особливості будови скелета голови різних видів свійських тварин.\nМатеріальне забезпечення. Цілі черепа, сагітальні розпили черепів, нижньощелепні кістки та скелети різних видів свійських тварин, схеми, таблиці.\nДля зручності і полегшення визначення видової приналежності черепів свійських тварин умовно розділити на дві групи за спільною ознакою: А – не замкнута очна ямка – собака і свиня, Б – замкнута очна ямка – велика рогата худоба і кінь. Посилаючись на схеми 28 та 29, акцентувати увагу на видових особливостях будови черепів.\nВидові особливості черепів собаки та свині\nВигляд очної ямки\nНе замкнута, так як лобова кістка не з’єднується з виличною дугою\nВигляд носових кісток\nПередні кінці носових кісток розширені і не утворюють з різцевими кістками вирізок\nВільні кінці носових кісток загострені, утворюють з різцевими кістками вирізки\nНаявність надочноямкових отворів\nЄ надочноямкові отвори, від яких на носові кістки йдуть надочноямкові борозни\nВигляд зовнішнього слухового проходу\nНе виражений, отвір його широкий\nДовгий, спрямований дорсо-латерально\nВигляд яремного відростка\nДуже довгий, прямий, потилична кістка сильно витягнута дорсально\n- вінцевий відросток широкий, високий, дещо відігнутий назад\n- виростковий відросток має вигляд поперечного валика, низько поставлений на рівні зубного краю нижньої щелепи\n- добре виражений кутовий відросток\n- вінцевий та виростковий відростки однакові за висотою\n- декілька підборідних отворів\nЗовнішній стріловий (сагіталь-ний) гребінь\nСлабо виражені приносові пазухи\nДобре розвинуті приносові пазухи\nВидові особливості черепів великої рогатої худоби та коня\nЗамкнута, так як відростки лобової і виличної кісток з’єднуються\nЗамкнута, так як лобова кістка з’єднується з виличним відростком вискової кістки\nМають рогоподібні відростки, далеко виступають у каудальному напрямку і утворюють задній лобовий (міжроговий) гребінь\nРогоподібні відростки відсутні\nМає слізний міхур\nСлізний міхур відсутній\nВільні кінці носових кісток роздвоєні\nВільні кінці носових кісток загострені\nВід надочноямкових отворів у назальному та каудальному напрямках йдуть надочноямкові борозни, а в товщі лобової кістки – канал в орбіту\nНадочноямкові отвори ведуть в орбіту, борозни відсутні\nДовгий, спрямований латерально\nПорівняно короткий, спрямований латерально\nРозвинута слабо, відсутні зубні комірки\nМасивна, є зубні комірки\n- вінцевий відросток довий, кі-нець його загострений і загнутий каудально\n- виростковий відросток сідло-подібний\n- вентральний край тіла зігнутий дугоподібно, випуклий\n- на альвеолярному краю різцевої частини кожної кістки знаходиться по чотири комірки для різцевих зубів (всього 8)\n- вінцевий відросток спрямований вертикально, вузький і довгий\n- виростковий відросток має вали-коподібну суглобову поверхню\n- на вентральному краї тіла добре виражена судинна вирізка\n- на альвеолярному краю різцевої частини кістки знаходиться по три комірки для різцевих зубів з кожного боку (всього 6)\nЗавершаючи вивчення скелета голови, користуючись черепами різних видів свійських тварин, схемами 28 та 29, а також атласами порівняйте їх у групі А – собака і свиня та групі Б – велика рогата худоба і кінь.\n1. За якою ознакою будови свійських тварин умовно поділяють на дві групи?\n2. Чим схожі і відрізняються черепа собаки та свині?\n3. Які спільні та відмінні ознаки мають черепа великої рогатої худоби та коня?\nНАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З ОСТЕОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН (СКЕЛЕТ КІНЦІВОК)\nМЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З МІОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН\nНАВЧАЛЬНО-МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ ІЗ СИНДЕСМОЛОГІЇ\nПредыдущие записи: История ветеринарной медицины\nСледующие записи: МЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК ДО ЛАБОРАТОРНИХ ЗАНЯТЬ ТА САМОСТІЙНОЇ РОБОТИ З МІОЛОГІЇ СВІЙСЬКИХ ТВАРИН