Ольга Куриленко оголилась на нових кадрах серіалу "Романс": відео 18+ - Новини України і світу - Lifestyle 24\n23:26, 25 червня - Читать новость на русском\nОльга Куриленко оголилась у серіалі / Instagram / @olgakurylenkoofficial\nУ Франції стартував показ нового серіалу "Романс" (Romance). Одну з головних ролей тут зіграла акторка з українським корінням Ольга Куриленко. Зірка похизувалась у мережі кадрами з серіалу, на яких вона повністю оголилась.\nНові кадри з Ольгою Куриленко\nОльга Куриленко опублікувала еротичний ролик на інстаграм-сторінці та розбурхала ним мережу. На відео видно, як головний герой серіалу "Романс" Джеремі, якого зіграв П'єр Деладоншам, підглядає за красунею. За сюжетом, Еліс не знає, що не одна в будинку, тому перед прийняттям ванни з легкістю скидає весь свій одяг, демонструючи струнке оголене тіло.\nДивіться також Найвідвертіші фільми з Ніколь Кідман, в яких вона оголялась: відео та фото 18+\nЕротичні кадри можна побачити у двох останніх епізодах серіалу. Саме їх 24 червня транслювали на французькому телеканалі, що залюбки зняла на камеру Ольга Куриленко.\nДопис, поширений Olga Kurylenko (@olgakurylenkoofficial) 24 Чер 2020 р. о 7:25 PDT\nЩо відомо про серіал "Романс"\nСеріал "Романс" – одна з останніх робіт Ольги Куриленко. У французькій стрічці вона зіграла загадкову красуню Еліс, яка не підозрює, що перебуває у небезпеці. Жінка з легкістю веде світське життя, підкорюючи серця усіх чоловіків. Та безтурботні будні завершаться, коли в її житті з'явиться Джеремі.\nІсторія чоловіка – друга сюжетна лінія, яка зацікавить глядачів. Джеремі працював барменом у нічному клубі. Там він побачив красиве фото Еліс на ретро-знімках. Дивним чином хлопець перенесеться у 1960 рік, коли була створена світлина, і зустрінеться з чарівною моделлю. та згодом з'ясується, що Джеремі не випадково потрапив у минуле: він має захистити Еліс, але від чого саме – герою доведеться з'ясувати.\nДопис, поширений Olga Kurylenko (@olgakurylenkoofficial) 15 Чер 2020 р. о 3:28 PDT\nДивіться трейлер до серіалу "Романс": відео\nНовини LifeStyle Еротика LifeStyle Кіно Ольга Куриленко


Україна і США спільно боротимуться з наркотрафіком і російськими “злодіями в законі” - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 18 квітня 2018 22:22\nВ штаб-квартирі ФБР у Вашингтоні Аваков та Аброськін підписали спільний меморандум.\nСпільно боротися з наркотрафіком та іншими злочинами російських організованих угруповань в Україні та світі домовилися МВС України та американські правоохоронці під час робочого візиту до Америки Арсена Авакова. Обговорили також "гібридну війну", зокрема у кіберплощині. А з конгресменами домовилися про нову реабілітаційну програму, йдеться в ТСН.19.30.\nБоротьба з російськими “злодіями в законі” на міжнародному рівні з центром в Україні. Новий рівень співпраці і допомоги, ось про що домовляються правоохоронці України, Сполучених Штатів та низки європейських держав.\n«У нас створено новий закритий департамент і сила департаменту буде в тому, що він буде в комунікації з департаментами ключових гравців світу», - каже Аваков.\nІнструктори-спецпризначенці з управління по боротьбі з наркозлочинністю мінюсту США вже тренують наших: вчать зокрема динамічній стрільбі зі снайперських гвинтівок, автоматів, пістолетів. Це лише схоже на бойові дії, насправді йдеться про поліцейську роботу, себто операції серед цивільних.\nВідео Правоохоронці США та України домовились про співпрацю\nТСН. 19:30 18 квітня 2018 20:11\nВ штаб-квартирі ФБР у Вашингтоні Арсен Аваков та його заступник В’ячеслав Аброськін підписують меморандуми.\n«Тобто ми прийдемо до того, що злочинність буде боятися нас не тільки в Україні, вони будуть розуміти, що ми їх можемо дістати і в Штатах, і де завгодно в світі», - каже Аброськін.\nІнформаційна складова гібридної війни – надважлива, вважає Аваков. І подолання ціїє загрози можливе, зокрема, завдяки публічності і поясненню громадськості, хто є хто у світі російських фейків.\nАмериканський досвід реабілітації ветеранів військових конфліктів знадобиться і українським воякам. Спеціальна програма, над якою працюють фахівці обох країн, стосуватиметься не лише фізичного, але й психологічного відновлення бійців. Перший реабілітаційний центр в рамках цієї програми запрацює неподалік Києва вже найближчим часом.


Творчою і розмаїтою видалася цьогорічна зима для педагогів та вихованців Прилуцької Школи мистецтв. Адже нині саме час підсумовувати те, що зроблено, чому навчилися. А похвалитися і дітям, і викладачам є чим! Багато радості та незабутніх вражень подарував глядачам великий концерт, що відбувся 12 січня у Школі мистецтв. Юні вокалісти студії «Натхнення» (незмінним керівником якої вже кілька років є Надія Ратинська) полонили серця присутніх майстерністю й щирістю.\nА незадовго до концерту, 10 січня, у Школі мистецтв відбулася не менш урочиста подія - відкриття виставки дитячих малюнків «Зимові візерунки», де представлені роботи учнів образотворчого відділу. «Ця виставка традиційна, але цього року вона має особливе значення, - сказала завідуюча відділом Інна Городнича. - Своїми роботами діти прагнули підтримати нашу вихованицю, ученицю 1-Б класу Олю Копку, котра зараз лікується в Києві від тяжкої хвороби. Олині однокласники спеці-ально для неї виготовили кілька вітальних листівок, які передамо дівчинці разом з відеопоздоровленням, аби вона не почувалася самотньою». На відкритті виставки до дітей звернувся заслужений художник України Володимир Карась. Він побажав юним прилуцьким талантам щасливої дороги у безмежному світі мистецтва.\nЦікава виставка з ліричною назвою «Місячне марево» відкрилася того дня й у Центральній міській бібліотеці ім. Л. Забашти - на ній експонуються вітражі - роботи учнів школи №6 під керівництвом Лідії Пальохи. Наймолодшому художнику гуртка, Жені Моху, усього шість років, але його твори не поступаються ні технікою, ні задумкою іншим учасникам виставки і гідно виглядають на їхньому фоні. Порадувала присутніх і школярка Юлія Сугак, персональна виставка картин якої вже експонувалася в юнацькому відділі бібліотеки. Нині ж Юля представила на суд глядачів вітражі та зізналася, що має й інше захоплення - батик. Тож хочеться сподіватися, що і з цією технікою талановитої дівчини її ровесники невдовзі ознайомляться.\nПізнавальною видалася також віртуальна подорож «Подорожуємо країнами Європи», що пройшла у інтернет-центрі міської бібліотеки і мала на меті повідати юним інтернет-мандрів-никам про традиції святкування Різдва за кордоном. Діти відвідали сайти з розповідями про різдвяні традиції та фотографіями святкових столиць Європи, які на час Різдва перетворюються на казкові міста. До речі, 10 січня бібліотечний Інтернет був безкоштовним - такий подарунок зробила ЦМБ своїм читачам.


Болторiз Knipex 71 01 200 - Masteram\nБолторiз Knipex 71 01 200\n0.335 кг Гарантія: 12 місяць (я/ів)\nВикористовується для різання болтів, цвяхів, заклепок і інших матеріалів діаметром до 5,2 мм. Твердість 64 HRC.\nБолторіз Knipex 71 01 200 потребує докладання на 60% менше сил і використовується для різання болтів, цвяхів, заклепок і інших матеріалів діаметром до 5,2 мм. Болторіз Knipex 71 01 200 володіє приблизною твердістю в 64 HRC.\nЗавантажити додаткову інформацію про болторіз Knipex 71 01 200 (англ. версія)\nТочні різці для м'якого, твердого і струнного дроту.\nДодатковий захист від індукції.\nКовані, загартовані в маслі, хромованадієві різці.\nРучка з пластиковим покриттям\n, мм 6\n, мм 5,2\n, мм 4\n, мм 3,6


Корисні поради на всі випадки життя » Краса і здоров'я » Шампунь Нізорал\nШкіра голови, так само як на обличчі і тілі, схильна до різних захворювань, які потребують місцевого лікування. В терапії деяких з них застосовується шампунь Нізорал, як допоміжний засіб у складі комплексної схеми. Препарат вважається високоефективним при боротьбі з лупою, так як допомагає швидко позбутися неї і забезпечує тривалий стійкий результат.\nОсновний інгредієнт розглянутого кошти - кетоконазол. Ця речовина має широкий спектр дії щодо різних видів грибків, при цьому воно виробляє як фунгіцидний, так і фунгиостатический ефект.\nМеханізм процесу лікування полягає у блокуванні виробництва клітин, що утворюють мембрану грибів. Це призводить до переривання розмноження і скупчення у колонії, наступної загибелі.\nЗастосування шампуню Нізорал\nсеборейний дерматит, поєднується з лупою;\nсеборейна екзема ;\nлокальний висівкоподібний лишай.\nУ першому і третьому випадку спосіб застосування шампуню Нізорал полягає в нанесенні засобу на шкіру голови під час миття і легкому масажі, після чого його слід змити. Процедуру необхідно повторювати 2 рази в 7 діб, поки не зникне лупа, зазвичай це займає 14-28 днів. Надалі можна мити голову ліками для профілактики 1 раз в 2 тижні.\nОсь, як користуватися шампунем Нізорал від лишаю:\nЗмити волосся теплою водою.\nНанести на шкіру препарат, злегка втерти.\nРетельно змити, повторювати щодня протягом 5 діб.\nВлітку для профілактики позбавляючи рекомендується робити профілактику - мити голову даними засобом 1 раз протягом 3 днів.\nПобічні дії виникають у незначної частини пацієнтів. Серед них спостерігаються такі явища:\nпідвищення сльозотечі і подразнення слизових оболонок очей;\nеритеми на шкірі;\nпорушення чутливості до смаків;\nконтактний дерматит ;\nпогіршення якості структури волосся, зміна їх кольору;\nЯк правило, перераховані ефекти спостерігаються менш, ніж у 1% хворих.\nПротипоказання до шампуню Нізорал\nДерматологи не призначають препарат тільки у випадку підвищеної чутливості з можливим розвитком алергічних реакцій до кетоконазолу.\nПри використанні важливо уникати контакту кошти зі слизовими\nоболонками, а також пошкодженими ділянками шкіри.\nШампунь Нізорал при отрубевидном лишаї і себореї\nБільшість жінок, які випробували представлене ліки в терапії лупи, вважають його досить ефективним і швидкодіючим. Відзначається відмінний результат уже після 2-го використання, поліпшення стану шкіри голови. Як показують відгуки, від лупи через себорейного дерматиту або екземи Нізорал допомагає добре тільки в комплексі з таблетками і спеціальним кремом цієї ж серії.\nЩо стосується різнобарвного і лускатого лишаю, думки розходяться. У багатьох випадках доводиться приймати кортикостероїдні гормони та наносити мазь або крем з подібним складом. Описаний шампунь дозволяє позбутися від неприємних симптомів захворювання, таких як свербіж, лущення, почервоніння, але відчутного лікувального ефекту не виробляє. Тому при терапії позбавляючи Нізорал рекомендується використовувати лише в якості додаткової міри, а основну увагу приділяти системних препаратів.


Корпоративний одяг, ціна, пошиття, замовити, Вінниця, Україна\nГоловна Товари та послуги Швейне виробництво Спецодяг Корпоративний одяг\nКорпоративний одяг ключовий компонент корпоративної культури. Цей стиль укоренився на Заході ще багато років тому, і поступово прийшов до нас, активно проникаючи в численні сфери бізнесу. Більшість підприємств гідно оцінили вплив і значення такого типу одягу, який в свою чергу є запорукою успішного ведення бізнесу.\nТакий елемент корпоративної етики, як одяг, свідчить про високий рівень розвитку підприємства, позиціонуючи його, як надійного і успішного партнера. Більш того, спеціально розроблений стиль і дизайн, є запорукою пізнаваності фірми чи підприємства, який служить додатковим інструментом реклами. Певною мірою, корпоративний одяг допомагає створити єдиний робочий дух, що дозволяє всім працівника відчувати себе рівними, в свою чергу це дозволяє налагодити приємну робочу атмосферу. Побачивши працівника у корпоративному одязі, у потенційного клієнта формується початкове ставлення до компанії, вселяючи довіру, і визначаючи її, як організацію зі статусом.\nІснує певний список професій, де корпоративний одяг просто необхідний. Наприклад, працівники банківської сфери, продавці-консультанти, працівники сфери послуг (перукарі, косметологи, монтери, працівники електромереж), медичний персонал (лікарі, хірурги, фармацевти). Працівники вище перелічених сфер, завжди повинні мати презентабельний зовнішній вигляд, і саме корпоративний одяг допомагає завершити фірмовий стиль. Створення та пошиття корпоративного одягу повинно проводитися відповідно до умов робочого процесу, кліматичними умовами і так далі. Варто пам'ятати, що це форма одягу, в якому співробітник повинен провести цілий робочий день. Тому, такий вид одягу повинен бути максимально зручним і практичним, для того, щоб співробітник не відволікався на будь-які моменти дискомфорту, і зміг повноцінно виконувати свої безпосередні обов'язки.\nНаша фірма пропонує створення і пошиття корпоративного одягу на замовлення, в індивідуальному порядку, враховуючи при цьому всі побажання та зауваження Замовника. Ми виготовимо одяг, який буде повністю відповідати стилю і напряму діяльності Вашої організації. Якщо Ваше підприємство вже має чітко розроблений дизайн фірмового одягу, наші фахівці виконувати замовлення з пошиття в максимально короткі терміни. Вам необхідно лише вказати точну кількість тиражу і уточнити особливості моделі та дизайну. Якщо ж оригінал-макету корпоративного одягу немає, наші дизайнери допоможуть Вам створити унікальний і оригінальний проект моделей.\nМи пропонуємо також нанесення вишивки, що допоможе додати корпоративному одягу більш завершеного і оригінального вигляду. Фірмова символіка компанії чудово підійде під будь-який дизайн, як корпоративного, так і робочого одягу.


Valeo відзначена Frost & Sullivan як «Європейська компанія-постачальник CV Aftermarket 2018 року» :: carway.info\nValeo відзначена Frost & Sullivan як «Європейська компанія-постачальник CV Aftermarket 2018 року»\n#Valeo #комерційні ТЗ#зчеплення#електромобілі#гальма#навчання\nПід час банкетної церемонії Best Practice Awards («Нагорода за передовий досвід») у Лондоні компанія Frost & Sullivan відзначила Valeo нагородою «Європейська компанія-постачальник післяпродажного обслуговування комерційного транспорту 2018 року» за ексклюзивне обслуговування клієнтів, компетенції в галузі виробництва обладнання, а також гарантійні умови в поєднанні з інноваціями, що допомагають знизити витрати на технічне обслуговування автопарків.\nЄвропейський ринок післяпродажного обслуговування комерційних автомобілів (CV) переживає стрімке зростання. Водночас ключові проблеми формують попит і складність ринку. Правила посилюються, всесвітні мережі дистрибуції стають дедалі потужнішими, менеджери автопарків дедалі більше уваги приділяють сукупній вартості володіння (TCO), майстерні повинні справлятися з більш складними технологіями, а водії стають більш чутливими до комфорту.\nValeo прагне ретельно відстежувати і задовольняти всі потреби ринку, використовуючи інноваційні продукти, передові послуги та ефективні цифрові рішення. Компанія стверджує: «Ми подбаємо про вас, – повірте фахівцю, – це наша обіцянка».\nДосвід обслуговування клієнтів Valeo\n«Frost & Sullivan вважає, що відмінні відносини з клієнтами роблять Valeo сильним...»\nНапрямок післяпродажного обслуговування Valeo досяг успіху в цьому, пропонуючи виняткову підтримку своїм клієнтам у їх галузі, зокрема за допомогою цифрових технологій, що підкреслюється F & S, і це досягається за допомогою трьох ключових функцій:\nОснова програми обслуговування клієнтів Valeo складається з технічного навчання, технічних акцій і технічної допомоги, що надається фахівцям післяпродажного обслуговування (механікам і дистриб'юторам).\nКоманда висококваліфікованих технічних промоутерів Valeo розширює можливості клієнтів, надаючи презентації деталей і вирішення будь-яких проблем або запитів. Щоб ще швидше розвивати ці знання, компанія Valeo впровадила основні електронні послуги, що змінюють правила гри.\nВеб-платформа надає безкоштовний доступ до всієї технічної інформації Valeo (інструкцій з установки, діагностики, технічних бюлетенів, відеоінсталяцій тощо). Лише за два кліки, просто через веб-портал valeoservice.com. Цей онлайн-інструмент є величезним джерелом технічної інформації, розробленим Valeo, щоб допомогти технічним фахівцям швидко знайти деталі за типом транспортного засобу, ідентифікаційним номером транспортного засобу (VIN) або номером деталі. В результаті майстерні можуть скоротити час простою при більш ефективному обслуговуванні і забезпечити точність під час замовлення запчастин від Valeo.\nКлуб фахівців Valeo\n100% цифрова програма з призами для механіків. Ця ініціатива присуджує очки за сканування деталей Valeo. Фактично у Valeo є єдина програма заохочень у галузі CV і єдина повністю цифрова програма, для активації облікового запису в якій потрібно всього дві хвилини, що виключає зайві затримки і збір документів.\nПрограма дозволяє сервісним станціям і магазинам реєструватися з використанням одного облікового запису або відкривати кілька облікових записів для винагородження окремих команд. Рішення Valeo, запущене в Іспанії у вересні 2018 року, було успішно реалізовано через програму і залучило приблизно 1300 членів. Наразі Valeo впроваджує програму по всьому світу і встановлює нові правила з погляду обслуговування клієнтів.\nДосвід придбання та володіння\n«Frost & Sullivan вважає, що Valeo підвищує лояльність клієнтів і здатна залучити нових клієнтів за допомогою цього практичного підходу, який дозволить отримати частку ринку конкурентів, що не надають особистого досвіду». Поряд з досвідом на місцях (тестові траси, екскурсії по заводу...), ці дві унікальні особливості відрізняють Valeo від конкурентів.\n2 роки гарантії без обмеження пробігу для зчеплення вантажівки\nНа додаток до умови необмеженого пробігу Valeo зосереджена на наданні однакової схеми гарантії по всій Європі, що дає фахівцям з трансмісії реальну конкурентну перевагу.\nГальмівні колодки Valeo OptiPACK ™\nГальмівні колодки Valeo OptiPACK ™ відзначені за «Краще співвідношення ціни і якості», оцінене європейськими клієнтами в 2018 році. Valeo OptiPACK ™ пропонує універсальні гальмівні колодки, що забезпечують повну експлуатаційну ефективність і значно економлять час.\nКрім того, використовуваний фрикційний матеріал колодки був спеціально розроблений для забезпечення ідеального балансу якості і ціни, щоб надати максимальну довговічність і продуктивність для оптимізації сукупної вартості володіння.\nЦіна / продуктивність\nЯк компанія, яка дбає про своїх клієнтів і враховує перспективні виклики для них, Valeo була визнана F & S за її здатність передбачати зміни у сфері нормативного регулювання та революційні нововведення в галузі автотранспорту.\nЕкономія пального з Euro 6 з демпфером TH Damper\nЦей новий революційний диск зчеплення Valeo дозволяє підвищити ефективність демпфування на 40%, одночасно забезпечуючи крутний момент двигуна до 3500 Нм. Завдяки ідеальній передачі крутного моменту демпфувальний ефект дозволяє знизити частоту обертання двигуна до 200 об/ хв, що сприяє економії пального на 2% (від 650 € до 750 € на рік у разі тривалих поїздок).\nЕлектрифікація за допомогою системи iBSG\nЦей енергозбережний стартер-генератор змінного струму з вбудованою електронікою перетворює кінетичну енергію від гальмування в електричну енергію. Система iBSG від Valeo дозволяє знизити витрату палива на 3-5% для важких вантажних автомобілів і на 5-10% для легких комерційних транспортних засобів, залежно від режиму роботи.\nЗавдяки партнерству з WABCO Valeo вже прагне впроваджувати новітні технології ADAS на ринку комерційного транспорту в 2020 році.\nGiti розширила лінійку вантажними шинами GSR256 та GSR252\nNokian представила всепогодні шини для автобусів Hakka Truck Coach\nBridgestone розробила нові протекторні стрічки Bandag B713 FuelTech\nKumho представила комерційні шини PorTran e з рейтингом 3A


Єлисеєве захоплення: вишивання метеликів | Вікна-Новини\nЄлисеєве захоплення: вишивання метеликів\nЙого звати Єлисеєм і в нього незвичайна пристрасть. 11-річний хлопчик із Дніпра вишиває метелики зі стародавнім українським орнаментом. Його роботи купують не лише в Україні, а й за кордоном. Крім того, своєю творчістю хлопча примудряється допомагати іншим. Як саме, дивіться у сюжеті.\nVideo: Єлисеєве захоплення: вишивання метеликів\nЙого звати Єлисеєм і в нього незвичайна пристрасть. 11-річний хлопчик із Дніпра вишиває метелики зі стародавнім українським орнаментом.


Армійці УНР зі Слов’янська. Архівні довідки » Новости Донбасса\nАрмійці УНР зі Слов’янська. Архівні довідки\nНа Донеччині, у тому числі у Слов’янську, були і діяли представники армії УНР.\nЗберіглося не так вже й багато матеріалів про те, хто це був , чим вони займалися та як складалася їх доля. Частину інформації вдалося знайти краєзнавцям та історикам.\nТак, наприклад, є біографічні архівні довідки на бійців Армії УНР, уродженців Донбасу та загиблих на території Донбасу, які знайшли з різних джерел. Усіх відомих армійців УНР з Донеччини в одному матеріалі поєднала краєзнавиця, історик Тетяна Лисак.\nАнатозій Гонта (Бітюков Опанас Полікарпович) (19 червня 1895, м. Слов’янськ) — підполковник Армії УНР.\nПоходив із міщан Слов’янська. З 1912 року — однорічник 2-го розряду 3-го гренадерського Перновського полку (Москва), у складі якого брав участь у Першій Світовій війні. З 12 жовтня 1914 року — прапорщик за бойові заслуги.\nБув нагороджений орденом Святого Георгія IV ступеня, Георгіївською зброєю (за бій 24 червня 1915). 1 серпня 1915 року був важко поранений та потрапив у полон. Утік та 8 березня 1916 року повернувся до полку. Останнє звання у російській армії — підпоручик.\nУ 1919-1920 рр. — служив в українській кінноті.\nЗ 15 січня 1921 року — командир 1-го кінного полку ім. М. Залізняка Окремої кінної дивізії Армії УНР.\nБолдирів Олександр Іванович (28.09.1892, Катеринославська губ., м. Слов’янськ. Тепер — м. Слов’янськ Донецької обл. – 11.08.1964) – підполковник, командир 8- го Запорізького куреня ім. І. Богуна 3-ї бригади 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. Останнє звання у російській армії — штабс-капітан.\nЗ 15.03.1918 р. — командир Запорізького автопанцерного дивізіону. Учасник Першого Зимового походу (сотник). У 1921 рр. — командир 8-го Запорізького куреня ім. І. Богуна 3-ї бригади 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. У липні 1943 р. вступив добровольцем до 14-ї дивізії військ СС «Галичина», у складі якої воював проти Радянської армії.\nЗ 1945 р. мешкав на еміграції у Західній Німеччині.\nБіографічні архівні довідки на бійців Армії УНР, уродженців Донбасу та загиблих на території Донбасу\nАристидів (Харківська губ., Гайворонський пов. – 03.01.1919, Катеринославська губ., Бахмутський пов., м. Юзівка) – хорунжий Наливайківського куреня 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. Загинув у бою з більшовиками на залізничній станції Юзівка – тепер м. Донецьк. Точне місце поховання невідоме. Джерело: ЦДАВОУ, ф. 1072, оп. 2, спр. 152, арк. 113-129.\nБілецький Євген Миколайович (08.12.1870, Харківська губ., Старобільський пов., м. Райгородок. – після 1945) – генерал-хорунжий Армії УНР.\nНародився у м. Райгородок Старобільського повіту Харківської губернії, — тепер смт. Райгородок Слов’янського району Донецької обл. Походив з дворян. Закінчив 5-класне Харківське реальне училище, Єлисаветградське кавалерійське училище (1894), вийшов підпрапорщиком до 17-го драгунського Волинського полку. 21.01.1903 р. у званні поручика був переведений до Окремого корпусу жандармів. Служив на посаді ад’ютанта Ломжинського губернського жандармського управління (Польща).\nЗ 06.10.1904 р. — в. о. помічника начальника Єнісейського губернського жандармського управління в Єнісейському повіті. З 29.09.1906 р. — помічник начальника Херсонського губернського жандармського управління в Єлисаветградському повіті.\nЗ 05.07.1907 р. — начальник жандармського управління Ломжинського, Мазовецького, Шучинського та Кольненського повітів. З 01.09.1910 р. — у розпорядженні начальника Варшавського губернського жандармського управління. З 31.07.1912 р. — завідувач регістраційного бюро у посаді Чижев. З 06.05.1915 р. — підполковник. З 30.09.1915 р. — у розпорядженні начальника Смоленського губернського жандармського управління.\nЗ 18.10.1915 р. — начальник Одеського жандармського управління.\nУ 1917 р. — член Українського Генерального Військового комітету.\nУ 1918–1919 рр. перебував на посаді начальника Херсонської ремонтної комісії з поповнення кінським складом Армії Української Держави, згодом — Дієвої армії УНР. З 16.04.1920 р. — командир Учбового куреня 4-ї запасної бригади у Камянці- Подільському.\nЗ 20.09.1920 р. — генерал-хорунжий Армії УНР, начальник Тилу Армії УНР. 20.10.1923 р. на чолі групи старшин та козаків Армії УНР виїхав на роботи до цукроварні Бабин Рівненського повіту. У 1945 р. був схоплений у Польщі радянськими військами.\nБоржимський (Боржинський) Федір Кіндратович (03.02.1879, Київська губ., Уманський пов. – 15.02.1919, Катеринославська губ., Бахмутський пов., м. Юзівка) – полковник Армії Української Держави. З червня 1918 р. — український державний консул у П’ятигорську. За Гетьманату був підвищений до звання полковника. З кінця вересня 1918 р. — повноважний представник Української Держави на Кубані (при Кубанській Крайовій Раді). У грудні 1918 р. визнав владу Директорії УНР. Наприкінці січня 1919 р. намагався проїхати з Кубані в Україну, але на ст. Волноваха був заарештований офіцерами Добровольчої армії та розстріляний у м Юзівка «за зраду Росії». Був таємно похований в Юзівці.\nБуряків Гриць (Харівська губ., Старобільський пов., Осипівська вол., с. Осипове – н/д) – стрілець 1-ї сотні 47-го куреня 6-ї Стрілецької дивізії Армії УНР. Поранений 04.07.1920 у бою з більшовиками при обороні західного берегу річки Уборть на Волині.\nВерховський Дмитро Дмитрович (Катеринославська губ., Маріупольський пов., с. Сартана – н/д) – козак Окремої пластунської сотні при кінному Гетьмана Івана Мазепи полку 2-ї Волинської дивізії Армії УНР. Народився у с. Сартана – нині смт. Сартана Донецької області. Ранений 05.06.1920 у бою з більшовиками під с. Шляхетна (Слобода-Шляхецька) Подільської губернії.\nВасілевський Андрій Павлович (1906, Харківська губ., Купринський пов., Сватівська вол., с. Боголюбівка – грудень 1919, м. Тульчин Київської губ.) – козак Армії УНР. Наймолодший з уродженців сучасної Луганщини, загиблих в лавах Армії УНР. Народився у с. Боголюбівка – тепер с. Свердловка Сватівського району Луганської області. За фахом хлібороб. Служив у 3-му Гайдамацькому полку Армії УНР. Батьки: Павло і Олена. Загинув у бою. Тіло лишилося на полі бою. Свідки смерті – бійці Учбової команди 3-го Гайдамацького полку Армії УНР.\nВисоцький Петро Калістратович (1888, Катеринославська губ., Маріупольський пов., с. Петровське – Подільська губ.) – воїн Армії УНР. Помер у 25-му Військовому Запасовому шпиталі Армії УНР від гострої ниркової недостатності (уремії).\nГайдак Микола Григорович (12.05.1898, Катеринославська губ., с. Малий Янісоль – після 1935) – хорунжий Армії УНР. Народився у с. Малий Янісоль – тепер с. Малоянисоль Володарського району Донецької області. Служив в артилерії. У листопаді 1920 року інтернований в таборах для військовополонених у Польщі. Згодом виїхав до США, де мешкав станом на грудень 1935 року.\nГалкін Кость (Харківська губ., Куп’янський пов., Тернівська вол., с. Юрівка – н/д) – стрілець 1-ї сотні 47-го куреня 6-ї Стрілецької дивізії Армії УНР. Поранений 27.06.1920 в бою з більшовиками при обороні західного берегу річки Уборть на Волині в районі с. Перга.\nГаращенко Іван (Катеринославська губ., с. Кринична – 05.07.1920, Подільська губ., під м. Лучинчиком) – козак Куреня Низових Запорожців 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. Уродженець с. Кринична — тепер селище міського типу, підпорядковане Макіївській міськраді Донецької області. Загинув у бою з більшовиками. Точне місце поховання невідоме.\nГолота Панас (Чернігівська губ., Соснівський пов. – 03.01.1919, м. Юзівка) – хорунжий Наливайківського куреня 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. Загинув у бою з більшовиками на залізничній станції Юзівка – тепер м. Донецьк. Точне місце поховання невідоме.\nГригоренко Микола (Харківська губ., м. Слов’янськ – н/д) – ройовий 2-ї сотні 47- го куреня 6-ї Стрілецької дивізії Армії УНР. Поранений 5.07.1920 в бою з більшовиками при обороні західного берегу річки Уборть на Волині.\nГуба Нечипір Данилович (09.02.1892, Катеринославська губ., Бахмутський пов., ст. Гришино – н/д) – сотник Армії УНР. Народився на ст. Гришино Бахмутського повіту Катеринославської губернії – тепер місто Красноармійськ Донецької області. В російській армії — підосавул 2-го Чорноморського полку Кубанського Козацького війська. Станом на 27.06.1919 р. та 16.08.1919 р. — начальник школи підстаршин 9-ї Залізничної дивізії Дієвої армії УНР. Учасник Першого Зимового походу — у складі 3-го кінного полку. У 1921 р. — помічник із господарчої частини командира 4-го Ніжинського кінного полку ім. І. Сірка Армії УНР. Подальша доля невідома.\nДимченко Грицько Васильович (Катеринославська Добровольський Гнат Іванович (Харківська губ., Куп’янський пов., с. Сватове – 02.06.1920, Подільська губ., під с. Шляхетна) – козак пластунської окремої сотні при кінному Гетьмана Івана Мазепи полку 2-ї Волинської дивізії Армії УНР. Уродженець с. Сватове – тепер районний центр Луганської області. Помер від важких ран, одержаних в бою з більшовиками.\nКомашко (Катеринославська губ., м. Луганськ – березень 1919, Подільська губ., Гайсинський пов., м. Гайворон) – козак Окремої легкої батареї 1-ї Запорізької дивізії Армії УНР. Загинув героїчною смертю у бою з більшовиками під час визволення командира батареї, який потрапив до полону. Точне місце поховання невідоме.\nЛіницький Дмитро Володимирович (21.02.1892, Харківська губ., слобода Сватова Лучка – н/д) – підполковник, начальник штабу 7-ї бригади 3-ї Залізної дивізії Армії УНР. Родом із слободи Сватова Лучка на Харківщині – тепер м. Сватова Луганської області. З 06.11.1920 р. — начальник штабу 7-ї бригади 3-ї Залізної стрілецької дивізії. У 1928 р. закінчив економічно-кооперативний відділ Української господарської академії у Подєбрадах. Подальша доля невідома.\nЛогуненко Віктор (Катеринославська губ., Бахмутський пов., Резнянська вол., с. Желізне – 15.06.1920, під Подільська губ., с. Ігнатівка) – козак кінного полку ім. Гетьмана Івана Мазепи Армії УНР. Народився у с. Желізне – тепер м. Дзержинськ Донецької області. Загинув у бою з більшовиками. Місце поховання невідоме.\nЛощенко Семен Матвійович (1893, Катеринославська губ., Слов’яно-Сербський пов., с. Іванівка – після 1945) – підполковник, командир 1-ї Запорізької гарматної бригади 1-ї Запорізької стрілецької дивізії Армії УНР. Народився у с. Іванівка – тепер смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області. У 1917 р. — підпоручик, командир сотні 1-го Українського козацького полку ім. гетьмана Б. Хмельницького.\n29.01.1918 р. брав участь у бою під ст. Крути: вів вогонь з єдиної гармати, поставленої на залізничну платформу. Під час вуличних боїв у Києві проти більшовиків — командир збірної батареї.\nЗ 09.02.1918 р. — командир півбатареї 1-ї батареї Запорізького гарматного куреня (з 15.03.1918 р. — 1-го Запорізького легкого гарматного полку) Армії УНР, згодом — Армії Української Держави та Дієвої армії УНР. Станом на 16.08.1919 р. — командир 7- ї Запорізької гарматної бригади Дієвої армії УНР. Учасник Першого Зимового походу: помічник командира 2-го Запорізького кінного полку. Під час походу наприкінці квітня 1920 р. був направлений штабом Дієвої армії УНР до лінії фронту для встановлення зв’язку з польськими військами.\nУ 1920–1921 рр. — командир 1-ї Запорізької гарматної бригади 1-ї Запорізької стрілецької дивізії Армії УНР. На інтернації перебував у Вадовицях (Польща), звідки у липні 1921 р. разом з особовим складом бригади виїхав до табору Німецьке Яблонне (Чехія), де перебували частини УТА. У 1920—30-х рр. жив у Берліні, очолював військово-спортивний відділ Союзу Гетьманців-Державників — військовий штаб при П. Скоропадському. У 1945 р. перебував у Західній Німеччині у таборах для переміщених осіб. Подальша доля невідома.\nМанько Гаврило (Харківська губ., Куп’янський пов., Звяндовська вол., с. Скали – н/д) – козак пластунської окремої сотні при кінному Гетьмана Івана Мазепи полку 2-ї Волинської дивізії Армії УНР. Народився на території сучасної Луганщини. Ранений 10.05.1920 в бою з більшовиками під м. Вербка Подільської губернії. Подальша доля невідома.\nМиколаєнко Іван Сидорович (24.06.1895, Катеринославська губ., Маріупольський пов. – 02.11.1974, США) – підполковник, ад’ютант командувача Дієвої армії УНР М. Омеляновича-Павленка. Народився у Маріупольському повіті Катеринославської губернії. Закінчив Катеринославське реальне училище (1913), навчався у Катеринославському гірничому інституті, закінчив Чугуївське військове училище (1915). З липня 1915 р. перебував на фронті: молодший офіцер 133-го піхотного Феодосійського полку. Закінчив Оранієнбаумську кулеметну школу. Останнє звання у російській армії — штабс-капітан.\nЗ жовтня 1917 р. — командир сотні у Катеринославському Гайдамацькому Курені військ Центральної Ради. У січні 1918 р. брав участь у вуличних боях у Катеринославі проти більшовиків. У 1918 р. закінчив Інструкторську школу старшин, був призначений до складу 11-ї пішої кадрової дивізії (Лубни), де завідував всіма кулеметними командами. З жовтня 1918 р. — ад’ютант отамана Катеринославського Коша Українського Козацтва М. Омеляновича-Павленка.\nЗ листопада 1918 р. — командир Катеринославської сотні Вільного Козацтва, на чолі якої незабаром влився до Катеринославського полку Січових стрільців під командуванням Самокіша. Командував куренем у цьому полку. У березні—квітні 1919 р. хворів на тиф. Згодом служив старшиною 2-го (згодом — 20-го) Запорізького полку ім. гетьмана І. Мазепи Дієвої армії УНР. З липня 1919 р. — командир сотні охорони при Штабі Головного Отамана. З вересня 1919 р. — лектор з кулеметної справи Житомирської спільної юнацької школи. З 06.12.1919 р. — ад’ютант командувача Дієвої армії УНР М. Омеляновича-Павленка. На цій посаді брав участь у Першому Зимовому поході та боях другої половини 1920 р. З 1921 р. перебував на інтернуванні та еміграції у Польщі. З 1950 р. жив на еміграції у США. Помер та похований у Баунд-Бруці, США.\nНечаїв Петро Олександрович (1864, Катеринославська губ., м. Слов’янськ – до 1926, Польща) – підполковник, начальник мобілізаційного відділу штабу 1-ї Кулеметної дивізії Армії УНР. Народився у м. Слов’янську – тепер місто Донецької області. На військову службу вступив у 1882 р. Станом на 01.01.1910 р. — капітан 63-го піхотного Углицького полку (м. Соколка).\nНапередодні Першої світової війни пішов у відставку. 05.10.1914 р. був мобілізований до армії з призначенням на посаду командира 125-ї Курської дружини. Останнє звання у російській армії — підполковник. На службі в українській армії з 1920 р.: влітку 1920 р. — у старшинській сотні 6-ї запасної бригади Армії УНР. З 12.09.1920 р. — начальник мобілізаційного відділу штабу 1-ї Кулеметної дивізії Армії УНР. Станом на 01.10.1922 р. — начальник мобілізаційного відділу штабу 5-ї Херсонської стрілецької дивізії Армії УНР Похований на українському військовому цвинтарі у Щипьорно.\nОполонек Єзекіїль Іванович (Катеринославська губ., Бахмутський пов., с. Камишівка – осінь 1919, Подільська губ., м. Проскурів, 8-й польовий запасовий шпиталь) – хорунжий, командир 7-ї сотні 8-го пішого Чорноморського залізного козацького полку Армії УНР.\nПисьменний Степан Дмитрович (01.08.1885, Харківська губ. – 1940, УРСР, м. Старобільськ) – український військово-політичний діяч. Народився на Харківщині. У російській армії служив матросом на флоті. На 1 Всеукраїнському військовому з’їзді 18–20.05.1917 р. — обраний членом Українського Генерального Військового комітету, був незмінним секретарем УГВК. З середини лютого 1918 р. — секретар Військового міністерства УНР. 02.07.1918 р. був звільнений з військової служби. З 25.12.1918 р. — начальник канцелярії Головного управління Генерального штабу УНР. У 1919–1921 рр. — скарбник Військового міністерства УНР. З 1922 р. жив на еміграції у Рівному.\nРудич Іван Тимофійович (Харківська губ., Куп’янський пов., с. Сватове – 02.06.1920, Подільська губ., під с. Шляхетна) – козак Окремої пластунської сотні при кінному Гетьмана Івана Мазепи полку 2-ї Волинської дивізії. Уродженець с. Сватове – тепер районний центр Луганської області. Помер від важких ран, одержаних в бою з більшовиками.\nСкрипниченко Федір Тарасович (06.06.1895, Катеринославська губ., Бахмутський пов., м. Кодема – н/д) – козак 1-го Запорозького імені Тараса Шевченка полку Армії УНР. Народився у селі Кодема, – тепер Артемівського району Донецької області. Учасник Першої світової війни. Військовополонений, перебував у таборах в Німеччині. Згодом в складі 1-ї Синьої дивізії повернувся в Україну. Після розпуску дивізії 27.04.1918 р. виїхав до дому у м. Бахмут. Під час Антигетьманського повстання, коли Донбас захопили більшовики, втік на Кубань.\nЖив у станиці Царській, у родичів. Тут захворів на тиф. Після одужання був мобілізували до Добровольчої армії. Пізніше потрапив до Кубанської дивізії генерал-майора Миколи Бабієва. Під натиском червоних мусив тікати з Кубані. Разом з іншими опинився на пустельному острові Лемнос в Егейському морі. Звідки втік до Греції. Пробув тут два роки. З метою продовжити навчання переїхав до Чехословаччини. Закінчив УГА. Емігрував до США, дотримувався українських республіканських поглядів. Точна дата смерті невідома.\nСкубко Степан Іванович (20.07.1900, Катеринославська губ., Бахмутський пов., с. Луганськ – січень 1920, під м. Боярка) – хорунжий, боєць команди бронепотяга «Стрілець» (пізніше «Вільна Україна») Армії УНР. Походив з селянської родини. Батько – Іван Іванович Скубко. До Армії УНР зголосився як доброволець. Відомий своїми націоналістичними переконаннями. Завдяки надзвичайній хоробрості, якою уславився під час служби на бронепотязі, завоював авторитет та довіру як серед козаків, так і серед старшин Армії УНР. Про що, зокрема, згадували підполковник Семен Лощенко і полковник Машура. Брав участь у порятунку бронепотяга «Стрілець», що в бою 21 грудня 1919 року потрапив під ворожий перехресний вогонь і міг бути цілковито знищений. Бронепотяг вдалось вивести з-під вогню завдяки своєчасним та рішучим діям групи українських вояків. Учасник захоплення більшовицького бронепотяга «Товарищ Ворошилов», пізніше перейменованого на «Запорожець». Вдруге врятував «Стрільця» під час боїв за місто Здолбунів на Волині.\nГероїчно загинув в атаці на ворожі позиції. Тіло залишилось на полі бою, місце поховання невідоме. Мав рідного брата Бориса, який також добровольцем воював у лавах Армії УНР, а після війни емігрував до Чехословаччини (мешкав у Празькому передмісті) і лише у 1924 році листовно повідомив батьків про загибель Степана. Джерело: ЦДАВОУ, Ф. 4018, Оп. 1, спр. 68, Арк. 86. Скулко Іван (роки життя невідомі) – козак 3-го Гайдамацького полку Армії УНР. Народився у с. Бровеньки – тепер село Кремінського району Луганської області. Учасник боїв з більшовиками влітку 1919 року на Поділлі.\nЦапко Іван (1896 – 10.09.1967, США, м. Нью-Йорк) – сотник, командир Старобільського партизанського кінного загону Армії УНР. У 1914 р. добровольцем пішов на фронт, служив у Кубанському Козачому війську. За бойові заслуги дістав звання хорунжого. У 1917 р. організував на Кавказькому фронті кінну сотню (згодом — курінь) ім. І. Сірка, яка тривалий час була єдиною підтримкою міської влади у м. Батумі. Навесні 1918 р. на чолі сотні прибув в Україну. Восени 1918 р. — осавул Слобідського Коша Українського Козацтва. У грудні 1918 р. — січні 1919 р. був командиром Старобільського партизанського кінного загону, з яким незабаром перейшов до Добровольчої армії. Воював з більшовиками у складі кубанських козачих частин.\nУ березні 1920 р., після того, як Кубанська армія на Північному Кавказі здалася більшовикам, разом з полковником І. Омеляновичем- Павленком через Батум, Севастополь та Румунію дістався до Дієвої армії УНР. З червня 1920 р. служив в Окремій кінній дивізії Армії УНР. З 1923 р. жив на еміграції у Польщі. З 1950 р. — у США, був активним українським громадським діячем. Урядом УНР в екзилі був підвищений до звання підполковника.\nЦиганок Аврам Яковлів (Катеринославська губ., Слов’яно-Сербський пов., Гірсько-Іванівська вол., с. Біла Гора – н/д) – ройовий 2-го Кінно-Запорізького полку Окремої кінної дивізії Армії УНР. Народився у с. Біла Криниця — тепер Попаснянського району Луганської області. Поранений в бою з більшовиками 22.09.1920 біля с. Камінки на Галичині. Попри поранення залишився у війську. Подальша доля невідома.\nМикола Юхимович (05.12.1886, Катеринославська губ., Бахмутський пов., с. Серебрянка – 1948, Франція) – генерал-хорунжий, командир 7-ї пішої кадрової дивізії Армії УНР. Народився у селі Сріблянка – тепер Артемівського району Донецької області. Закінчив 6-класну Слов’яно-сербську гімназію, Чугуївське піхотне юнкерське училище (1909), вийшов підпоручиком до 28-го піхотного Полоцького полку (м. Петроков). У російській армії значився під прізвищем «Шаповалов». У складі 28- го піхотного Полоцького полку брав участь у Першій світовій війні, командував ротою та батальйоном. Останнє звання у російській армії — поручик. У серпні 1915 р. потрапив до німецького полону, перебував у таборі Штральзуд, де організував гурток офіцерів-українців, на чолі яких у січні 1916 р. зголосився як доброволець до Легіону Українських січових стрільців. Був переведений до табору Раштадт, де організував т. зв. Запорізьку Січ — національну організацію військовополонених-офіцерів. 27.01.1916 р. сформував з українців- військовополонених загін (незабаром — 1-й Запорізький полк ім. Т. Г. Шевченка) з 27 осіб, який 12.01.1917 р. у складі німецьких військ вирушив на Волинь для ведення пропагандистської та розвідчої роботи. З кінця лютого 1918 р. — командир 1-го Синьожупанного полку ім Т. Шевченка. 27.04.1918 р. полк було роззброєно німцями. З 09.10.1918 р працював начальником консульського відділу Міністерства закордонних справ Української Держави. 17.11.1918 р. був направлений членами Директорії Володимиром Винниченком та Микитою Шаповалом до Берліна для передачі німецькій владі ультиматуму про невтручання у внутрішні справи України. Після виконання завдання, з 05.01.1919 р. — командир 7-ї пішої кадрової дивізії Дієвої армії УНР. З середини квітня 1919 р. — начальник 16-го пішого загону (бригади) Української Галицької армії, сформованого з наддніпрянських частин (згодом — 3-я Залізна дивізія Дієвої армії УНР).\nЗ 06.06.1919 р. — приділений до штабу Дієвої армії УНР, був відряджений до Німеччини для набору до Дієвої армії УНР військовополонених-українців. Після повернення у січні 1920 р. був відряджений до Румунії для переговорів про організацію на її території Української дивізії. Згодом — голова української місії у Болгарії. 01.07.1920 р. повернувся з відрядження. З 28.07.1920 р. (фактично — з 03.08.1920 р.) — начальник Спільної (Кам’янецької) юнацької школи (до кінця 1922 р.). У 1923 р. емігрував до Франції, де очолював місцеву українську громаду.\nЧерненко Панько Якович (Катеринославська губ., Слов’яно-Сербський пов., с. Біла Гора – 20.10.1920, м. Єлтушків) – козак 2-го Кінного полку Армії УНР. Народився у с. Біла Криниця — тепер Попаснянського району Луганської області. Загинув у бою з більшовиками у м. Єлтушків — тепер с. Ялтушків у Барському районі Вінницької області. Похований там же.\nЧерненко-Чорний (Чернов-Чорний) Порфирій Костянтинович (роки життя невідомі) – підполковник, начальник штабу 1-ї Запорізької бригади 1-ї Запорізької стрілецької дивізії Армії УНР. Народився у м. Бахмут – тепер м. Бахмут Донецької області. Служив у Російській імператорській армії, учасник Першої світової війни. Останнє звання у російській армії — штабс-капітан. З січня 1919 р. — помічник командира 1-го Синього полку з господарчої частини Дієвої армії УНР. У 1920 р. — начальник штабу 1-ї Запорізької бригади 1-ї Запорізької стрілецької дивізії Армії УНР. Подальша доля невідома.\nЧорнобровка Василь Іванович (1.01.1892, Харківська губ., Старобільський пов., с. Чабанівка – 14.07.1919, Подільська губ., Проскурівський пов., під с. Муровані Вербки) – козак 3-го Гайдамацького полку Армії УНР. Народився у хліборобській родині в с. Чабанівка – тепер Айдарський район Луганської області. Батьки — Іван та Мар’я Чоробровки. Загинув у бою з більшовиками під с. Муровані Вербки (загинув від кулі).\nСвідком смерті став Іван Скулко з села Боровенька Старобільського повіту на Харківщині. Похований у Мурованих Вербках на сільському кладовищі. Свідок погребіння був Андрій Воропай зі Сватова на Харківщині.\nЧуван (Катеринославська губ., Бахмутський пов. – 15.07.1919, Подільська губ., Проскурівський пов., м. Шарівка) – хорунжий, молодший старшина 10-ї сотні 1- го Запорізький ім. Гетьмана Петра Дорошенка полку Армії УНР. Селянин-хлібороб. До Армії УНР зголосився добровольцем. Загинув у бою з більшовиками на очах в командира полку Івана Литвиненка. Похований на міському цвинтарі подільського містечка Шарівка.\nЯмпільський Микита Савович (1897, Харківська губ., Старобільський пов., с. Чабанівка – травень 1919, Волинська губ., Кременецький пов., с. Борсуки) – козак 3-го Гайдамацького полку Армії УНР. Народився у родині дрібного чиновника. Батьки (Савка та Марія), разом з братом Марком мешкали у рідному селі, Микита зголосився до Армії УНР.\nПомер від важкого поранення (дорогою до військово-польового шпиталю), одержаного в бою з більшовиками. Свідком смерті став Іван Скулко з Боровеньок Старобільського повіту на Харківщині. Похований на цивільному міському кладовищі м. Збараж на Галичині. Могила окрема.\nПРЕДЫДУЩАЯ НОВОСТЬ В Краматорске произошел пожар в жилой квартире\nСЛЕДУЮЩАЯ НОВОСТЬ В Мариуполе жестоко расправились с молодой парой: девушку пытались поджечь


Збережена пам'ять поколінь\nІсторичний тоталітарний Молох двадцятого сторіччя жорстоко перемолов долі сотень тисяч людей у Галичині. Останніми роками щораз важче стає знайти корінного львів'янина українця, дід чи бабця якого народилася у Львові. Утім все ж мешкають у Львові люди, які добре знають свої родові корені, і власне про це розповів "Поступу" засновник Музею визвольної боротьби українського народу в ХХ сторіччі, президент Львівського автомобільного жіночого клубу, головний редактор українського автомобільного журналу "Бібікар" Мирослав Шваб.\n-- Пане Мирославе, про Вашу родину можна говорити як про давню українську сім'ю зі Львова, корені якої сягають у глиб історії?\n-- В принципі, так, можна говорити про п'ять поколінь моєї родини, яка з'явилася у Львові приблизно 120 років тому. Це мої предки по маминій лінії, які були вихідцями з Радехівщини. Про членів моєї сім'ї можна говорити як про львівських українських інтеліґентних міщан. Бабця народилася у доволі відомому львівському будинку на теперішньому проспекті Свободи 1/3 на розі з вулицею Коперника, де є магазин "Спорттовари", а тоді там був розміщений кінотеатр, який розбомбили під час Другої світової війни. А взагалі наша родина мешкає на вулиці Каліча гора з 1916 року. Господарем кам'яниці був жид Брендель, бо у ті часи казали: "Земля українська, влада польська, а кам'яниці жидівські".\n-- Ви мені якось показували кований вензель Вашої родини на брамі кам'яниці на Калічій горі. Яка його історія?\n-- Власник будинку Брендель, коли ставив ковану решітку на браму, дав моєму вуйкові дідові так звані права гаусмайстра, який повинен був стежити за порядком у домі. Моя бабця була довіреною особою домовласника і збирала з мешканців квартплату. На вензелі ми бачимо літери КО. Це ініціали Косичина Онуфрія, першого з моєї родини, хто вселився в цей будинок.\n-- Ваші предки від початку були греко-католиками. Ми знаємо, що українцям у давньому Львові було дуже важко зберігати свою ідентичність, мову і віру, як це вдавалося Вашій родині?\n-- Мені здається, що той зрив української нації, який відбувся на початку минулого століття, свідчив про те, що не так вже й було тяжко українцям у Львові за Габсбурзької імперії, тому що вона давала все ж якісь демократичні права і свободи. Пізніше, коли до влади прийшли поляки, утиски українців були. Щодо моєї родини, то прадід був греко-католиком і в родині завжди розмовляли українською. Мій найстарший вуйко Йосип пішов в Українські січові стрільці, воював і дістав в окопах сухоту, яка й довела його до могили. Мій другий вуйко дідо Роман Косичин мав багато друзів поляків і розповідав, що під час листопадових подій 1918 року польська влада чинила розбрат, даючи в руки 13-14-річним дітям гвинтівки. Як можна було давати зброю дітям? Підстав ворожнечі між українцями і поляками у Львові не було, його ініціювала влада. Мама мені розповідала, що були спроби робити розбрат навіть у середині львівських родин, тобто держава вирішувала за тебе, ким повинні бути твої діти. Якщо батько був українцем, а мати полька, то хлопчики в родині повинні бути українцями, а дівчатка -- польками.\n-- Пане Мирославе, як змінилася доля Вашої родини після 1939 року?\n-- 1939 рік не дуже вдарив по нашій родині, набагато жорстокіше вдарив 1944-й, коли забрали до тюрми мого діда. 1939 рік сприймали тоді інакше, бо були відчутні утиски Польщі, і прихід совєтської влади сприймали як щось більш українське, все ж таки вони прийшли зі Сходу України. Українці Львова бачили, що перші совіти були брудні й немиті, але намагалися розмовляти українською мовою. Взагалі совітів було не дві хвилі, як зазвичай думають, а чотири: це совіти 1939, 1940, 1941 і 1944 років. Перші мали пропагандистський відтінок і хотіли себе показати з позитивного боку, другі вже розпочали утиски проти інтеліґенції, третя хвиля була найжорстокішою, коли 1941 року перед приходом німців у тюрмах масово знищували невинних людей. Я звичайно жодним чином не виправдовую фашизм, але німці були нацією цивілізованою, і вони несли бодай побутову культуру. Мама розповідала, що коли 1941 року прийшла до Львова німецька армія, вояки були зденервовані і щось всюди дуже ретельно шукали, промовляючи Wasser, Wasser... Нарешті вони знайшли воду, помилися, поголилися і армія заспокоїлася. Коли ж прийшли совіти у 1944-му, перше, чого вони вимагали, це "водка, водка, самогонка...". І поки не напивалися, не заспокоювалися, хоча звичайно серед совєтських офіцерів теж траплялися культурні люди.\n-- Як українці почували себе вже у Львові совєтському, повоєнному?\n-- По жіночій лінії наша родина -- родина вчителів. Ще моя бабця викладала у Польщі польську і німецьку мови. Мати, міська мешканка, у повоєнні часи присвятила себе навчанню дітей на селі, бо там все ж легше було нести в народ українську культуру, незважаючи на ідеологічні утиски і заборону ходити на свята до церкви, коли стояли стукачі і переписували тих вчителів, хто ходив до храму. Совєтська влада нав'язувала людям подвійне життя, тобто вдома ми говорили одне, а на вулиці зовсім інше, я це відчував ще малою дитиною. Моя бабця -- людина, яка все життя навчала дітей, палила старі німецькі книги, надруковані готикою у Відні чи Ляйпцигу, не тому, що було в хаті зимно, а тому, що вона боялася сталінських репресій. Із величезної енциклопедії в нас залишилася лише єдина книжка. У центрі Львова, зокрема на Академічній, перші і другі поверхи усіх пристойних квартир зайняли "асвабадітєлі", дружини котрих варили їсти у ноцниках. Із багатьох квартир людей навіть не треба було виселяти: вони просто залишали помешкання і втікали за кордон, здебільшого у Словаччину, бо добре пам'ятали 1941 рік.\n-- Пане Мирославе, Ви, я знаю, є хранителем не лише історії своєї родини, а й інших цікавих львівських родин. Ось на цій світлині поруч із Вами Гія Ґонґадзе у дитячому віці.\n-- На цій світлині мені 12 років, а Гії 8. Річ у тім, що він походить зі старої патріотичної, національно свідомої львівської української родини Корчаків, бо дівоче прізвище пані Лесі -- Корчак. Я добре пам'ятаю батька пані, він був, як то кажуть, хлопом твердим у своїх переконаннях. Ця родина мешкала у Львові ще у довоєнні часи, спочатку на вулиці Курковій (тепер Лисенка), потім вони переселилися на Калічу гору, і тут в моїй брамі до сьогодні залишився жити брат пані Лесі -- Богдан. У нашій старій жидівський кам'яниці з довгими балконами, де бігало багато дітисок, деколи пані Леся доглядала за мною, а моя мама -- за її дитиною. Гія народився в Грузії, жив там і приїздив до Львова на канікули до бабці. Я з ним товаришував, вчив його грати в теніс, в футбол. Мені було приємно, що Гія говорив дуже гарною літературною українською мовою, бо цю мову ретельно плекали в його родині. Гія мав великі філологічні здібності і вмів дуже гарно говорити, чого не вмів я. А далі сталося так, що моя дружина народилася у тій самій місцевості неподалік Бережан, що і дружина Гії Мирося. І остання наша зустріч з Гією була за два місяці до його трагічного зникнення, коли ми разом їхали автобусом із Бережан.\n-- Пане Мирославе, Ви дбаєте не лише про збереження родинної пам'яті, але й пам'яті національної, розкажіть про цю царину свого життя.\n-- Я є членом козацького товариства "Кіш". Козацтву вже п'ятсот років і цей козацький дух особливо виявив себе у визвольних змагання українського народу у ХХ столітті. Я є засновником Музею визвольної боротьби українського народу двадцятого століття. Зараз ми створюємо Центр національно-патріотичного виховання української молоді у Хватові неподалік Олеська. Це буде літній табір для життя і навчання молодих людей. Але це буде молодь не лише пластова, чи Молодого Руху, чи Студентського братства, це буде молодь, яка важко піддається вихованню, яка схибила з правильного життєвого шляху і якій ми усіма силами допомагатимемо. Наша молодь не повинна у містах вживати наркотиків, а в селі пити горілку і цих молодих людей ми виховуватимемо у найкращих традиціях української героїчної історії.


Де та за скільки придбати проїзний на тролейбус учням і студентам : 06:09:2019 - vsim.ua\nДе та за скільки придбати проїзний на тролейбус учням і студентам\nБагатьом доводиться користуватися громадським транспортом.\nНа проїзді можуть економити студенти та учні. Як це зробити?\nНавчальний рік розпочався, тому учням та студентам доводиться частіше користуватися громадським транспортом. І одразу ж виникає питання — чи можна на цьому заощадити та як це зробити? Відповідь на це питання у Хмельницькому — проїзний квиток на тролейбус. Адже для учнів та студентів навчальних закладів міста передбачені знижки на їх придбання. Про деталі ми розпитали директора комунального підприємства «Електротранс» Віктора Паламарчука.\nКерівник розповів, що місячні проїзні квитки для учнів і студентів коштують 50 та 70 гривень відповідно. Таку вартість встановили з 1 вересня 2018 року. Для придбання не потрібні будь-які документи. Проте під час використання потрібно мати учнівський чи студентський квиток. Придбати проїзні можна у кондуктора тролейбуса або касі «Електротрансу» на Тернопільській, 15/3. Продають квитки з 27 по 7 число кожного місяця. Раніше можна було придбати проїзні на другу половину місяця, проте зараз такої можливості немає.\nПридбати проїзний квиток можна й за допомогою додатка «Приват24». Проте платити доведеться повну ціну — 130 гривень, адже застосувати знижку в такому випадку неможливо. Якщо ж дитині ще немає 7 років, то їздити тролейбусом можна безкоштовно. Проте малеча не повинна займати окреме місце. Тобто сидіти вона може лише на руках у дорослого, який сплатив за проїзд. Якщо ж дитина займає окреме місце, то для неї потрібно придбати квиток.\nУ Хмельницький привезли перші тролейбуси з луцького заводу


Піжами дівчинці George 7-8 років, 198 грн. купить Киевская область - Kidstaff | №32504034\nОбъявление "Піжами дівчинці George 7-8 років" отключено.\nТеплі плюшеві піжами George 4-5 років\nпіжами George на дівчаток 6-7 років третя в подарунок\nПіжамка для дівчинки ТМ George\nПижама піжама George Англия 3 - 14 років.\nПодробное описание: Піжами дівчинці George 7-8 років\nціна: одна - 198 грн.\n✅ розмір 7-8 років (на зріст 122-128)\nдовжина рукава від горловини - 54 см., від плеча - 46 см.,\nдовжина по спинці від горловини - 48 см., від плеча - 50 см.\nдовжина по боковому шву - 77 см., шаг - 53 см.\nрозмір 11-12 років (на зріст 146-152) - продано\nтоп: плечі - 33 см., пог - 39 см.,\nдовжина рукава від горловини - 62 см., від плеча - 54 см.,\nдовжина по спинці від горловини - 54 см., від плеча - 56 см.\nштани: напівобхват талії - 31 см. ще добре тягнеться,\nдовжина по боковому шву - 94 см., шаг - 67 см.\nрозмір 8-9 років (на зріст 128-135) - продано\nдовжина по спинці від горловини - 50 см., від плеча - 51 см.\nштани: напівобхват талії - 29 см. ще добре тягнеться,\nрозмір 10-11 років (на зріст 140-146) - продано\nтоп: плечі - 32 см., пог - 38 см.,\nдовжина рукава від горловини - 60 см., від плеча - 51 см.,\nштани: напівобхват талії - 30 см. ще добре тягнеться,\nдовжина по боковому шву - 88 см., шаг - 63 см.\nрозмір 13-14 років (на зріст 158-164) - продано\nтоп: плечі - 35 см., пог - 43 см.,\nдовжина рукава від горловини - 67 см., від плеча - 58 см.,\nдовжина по спинці від горловини - 59 см., від плеча - 61 см.\nштани: напівобхват талії - 34 см. ще добре тягнеться,\nдовжина по боковому шву - 101 см., шаг - 72 см.\nрозмір 12-13 років (на зріст 152-158) - продано\nтоп: плечі - 33 см., пог - 40 см.,\nдовжина рукава від горловини - 66 см., від плеча - 57 см.,\nдовжина по спинці від горловини - 56 см., від плеча - 58 см.\nштани: напівобхват талії - 33 см. ще добре тягнеться,\nдовжина по боковому шву - 98 см., шаг - 70 см.\nРост122 см128 см140 см146 см152 см


В Житомирі відмовили в створенні чотирьом громадам Пулинського району\nОбговорення, прийняті рішення та звинувачення, все це було на сесії Пулинської районної ради\n22 лютого відбулась чергова сесія Пулинської районної ради. На розгляд депутатів було винесено ряд важливих питань, прийняття деяких з них викликало бурхливе обговорення та залишило багато запитань без відповідей.\nФоторепортаж: В.Литвин відвідав Тетірську сільську раду\nНа днях народний депутат В.Литвин перебував на своєму виборчому окрузі, зокрема відвідав установи, заклади та підприємства на території Тетірської сільської ради\nВ.Литвин прозвітував про свою роботу в Пулинському районі\nВ.Литвин прозвітував про свою роботу в 2016 році. Відвідав населені пункти району, провів багато зустрічей у трудових колективах та з жителями округу. Здійснив 47 прийомів громадян.\nНа сесії Пулинської районної ради прийнято бюджет 2017 року та ряд інших важливих рішень\n21 грудня 2016 року відбулося пленарне засідання дев’ятої сесії Пулинської районної ради VII – скликання. На сесії були присутні 23 депутати районної ради з 26-ти обраних. В роботі сесії взяли участь голова райдержадміністрації Байда В.М., начальники управлінь та відділів райдержадміністрації, керівники підприємств, установ, організацій, сільськогосподарських підприємств, селищний та сільські голови, представники преси та громадяни.


У Білій Церкві стане більше чиновників? | Новини\nУ Білій Церкві стане більше чиновників?\n10:45, 23 травня 2016 р.\nВже восени кількість білоцерківських чиновників може зрости до 430 осіб. Розширення чиновницього апарату пропонується заради підвищення ефективності роботи місцевої влади.\nВідповідний проект рішення вже розміщено на сайті БМР. Якщо депутати його підтримають, у міського голови з'явиться ще один заступник та один керуючий справами. Загалом кількість чиновників зросте на 36 осіб.\nКрім збільшення кількості чиновників, проект рішення передбачає ліквідацію 34 відділів та інших структурних підрозділів міськради і створення 34 нових. Це пропонується задля оптимізації роботи чиновників.


Підсумковий виступ з Ораторського мистецтва\nНа тему: «Уміти слухати – це мистецтво»\nПідготувала учениця 8-В класу\nЗОШ 1-3 ступенів №7\n"Саме те, що нам здається, що ми щось знаємо,\nзаважає нам чогось навчитися". - Клод Бернар\nПитання до залу:\n- Що ви зараз хочете почути від мене або як ви думаєте, що я зараз буду говорити?\nАле зараз я почну з того, що нагадаю вам звичайну картинку. Ця картинка розповідає і показує нам те, що іноді складно пояснити словами, але можна легко донести за допомогою картинки. У смішний і легкій формі відомий політичний карикатурист з Данії, лауреат Ленінської премії Херлуф Бідструп, який був відмінним професіоналом і непоганим психологом, зміг як ніхто інший зобразити чотири темпераменти:\nСаме на цій картинці я хочу навести приклади розмови з людиною:\nХолерик любить керувати розмовою, тому буде кричати, не вислухаючи співрозмовника;\nФлегматик це та людина якій все одно. Він вважає, що так повинно бути, тому урівноважено віднесеться до співрозмовника і якнайшвидше закінчить розмову.\nСангвінік, це життєрадісна людина, яка не буде помічати таких дрібниць як зіпсування шляпи і оберне це як жарт долі.\nА от, меланхолік буде плакатися, що зіпсували його шляпу таким чином зіпсувавши собі настрій та завершивши розмову жалібним плачем.\n-В яких із цих випадків людина вислухає співрозмовника?\n-А в яких з випадків познайомитися з людиною?\nА зараз я хочу провести для вас такий невеличкий тест. За допомогою цього тесту ви зможете зрозуміти які недоліки вам потрібно виправити, для того, щоб навчитися слухати людину.\nЧи вмієте ви слухати? Тест\nУміння слухати є критерієм комунікабельності. Дослідження показують, що не більше 10% людей вміють вислуховувати співрозмовника. Прийнято вважати, що під час встановлення контакту головна роль відводиться на ту людину, яка розповідає. Але аналіз спілкування показує, що слухач - далеко не остання ланка в цьому ланцюгу. Щоб перевірити, чи вмієте ви слухати, пропоную скористатися тестом.\nВідзначте ситуації, які викликають у вас незадоволення або досаду й роздратування при бесіді з будь-якою людиною - будь то ваш товариш, товариш по службі, безпосередній керівник або просто випадковий співрозмовник.\nВідповівши на запитання, підведіть підсумок: Підрахуйте відсоток ситуацій, що викликають досаду й роздратування. Кожне роздратування це 4%.\n1. Співрозмовник не дає мені висловитися, у мене є що сказати, але немає можливості вставити слово.\n2. Співрозмовник постійно перериває мене під час бесіди.\n3. Співрозмовник ніколи не дивиться на мене під час розмови, і я не впевнений, чи слухає він мене.\n4. Розмова з таким партнером часто викликає почуття порожньої витрати часу.\n5. Співрозмовник постійно метушиться; олівець і папір його займають більше, ніж мої слова.\n6. Співрозмовник ніколи не посміхається. У мене виникає відчуття незручності і тривоги.\n7. Співрозмовник завжди відволікає мене питаннями та коментарями.\n8. Що б я не висловив, співрозмовник завжди охолоджує мій запал.\n9. Співрозмовник завжди намагається спростувати мене.\n10. Співрозмовник вкладає в мої слова інший зміст.\n11. На мої питання співрозмовник виставляє контрзапитання.\n12. Іноді співрозмовник перепитує мене, роблячи вигляд, що не розчув.\n13. Співрозмовник, не дослухавши до кінця, перебиває мене лише потім, щоб погодитися.\n14. Співрозмовник при розмові зосереджено займається стороннім: грає сигаретою, протирає скельця окулярів і т. д., і я твердо впевнений, що він при цьому неуважний.\n15. Співрозмовник робить висновки за мене.\n16. Співрозмовник завжди намагається вставити слово в моє оповідання.\n17. Співрозмовник дивиться на мене дуже уважно, не кліпаючи.\n18. Співрозмовник дивиться на мене, ніби оцінюючи. Це турбує.\n19. Коли я пропоную що небудь нове, співрозмовник каже, що він думає так само.\n20. Співрозмовник переграє, показуючи, що цікавиться бесідою, занадто часто киває головою, ойкає і підтакує.\n21. Коли я кажу про серйозне, співрозмовник вставляє смішні історії, жарти, анекдоти.\n22. Співрозмовник часто поглядає на годинник під час розмови.\n23. Коли я входжу в кабінет, він кидає справи і всю увагу звертає на мене.\n24. Співрозмовник веде себе так, ніби я заважаю їй робити що не будь важливе.\n25. Співрозмовник вимагає, щоб всі погоджувалися з ним. Будь-яке його висловлювання завершується питанням: «Ви теж так думаєте?» Або «Ви не згодні?»\nОтже, відсоток ситуацій, що викликають у вас досаду й роздратування, характеризує вас так:\n70 100%. Ви - поганий співрозмовник. Вам необхідно працювати над собою і вчитися слухати.\n40 70%. Вам притаманні деякі недоліки. Ви критично ставитеся до висловлювань, але вам ще бракує деяких достоїнств хорошого співрозмовника: Уникайте поспішних висновків, не загострюйте уваги на манері говорити, не вдавайте, шукайте прихований сенс сказаного, не монополізуйте розмови.\n10 40%. Ви - гарний співрозмовник, але іноді відмовляєте партнеру в повному уваги. Повторюйте ввічливо його висловлювання, дайте час розкрити свою думку повністю, пристосовувати свій темп мислення до його мови і можете бути впевнені, що спілкуватися з вами буде ще приємніше.\n0 10%. Ви - чудовий співрозмовник. Ви вмієте слухати, ваш стиль спілкування може стати прикладом для оточуючих.\nВплив, емоції, рухи\nДалі я розповім вам як людина впливає на співрозмовника.\nЯкщо Ви хочете зацікавити кого-небудь, дивіться йому прямо в очі і намагайтеся не втратити цей контакт, щоб зберегти інтерес. Сфери діяльності, де такий контакт особливо важливий, — це публічні виступи: саме тут він необхідний для збереження уваги аудиторії. Зустрівши поглядом з ким-небудь зі слухачів, ми встановлюємо контакт і взаєморозуміння. Надалі ця людина вже рідко відводить погляд.\nУміти слухати. Коли ми слухаємо людину по справжньому, ми даруємо їй таку дорогу річ, як повага. Потрібно змусити співрозмовника відчути свою цінність. Своїм бажанням знати і розуміти проблеми співрозмовника ми показуємо, що щиро піклуємося про його благополуччя. У свою чергу, ми повинні цікавитися його життям, успіхами і планами на майбутнє.\nВміючи добре слухати, ти зможеш задовольнити багато з цих потреб твоїх співрозмовників. Слухай уважно, задавай питання, щоб показати, що ти щиро цікавишся тим, що говорить твій співрозмовник, і ти будеш приємно здивований тим, які вигоди для тебе самого принесе це вміння добре слухати і задавати питання. Людям подобаються гарні слухачі. Їх поважають і високо цінують.\nАле слухачі можуть відчувати невпевненість, через фізіономію вашого обличчя чи рухів ваших рук, пальців. Потрібно слідкувати за виразом свого обличчя:\nякщо ви будете піднімати брови , співрозмовник може відчути, що вас ця інформація зовсім не цікавить;\nякщо ви будете злегка піднімати губи, це буде свідчити про неприємність почутої інформації.\nБувають, ще безліч виразів вашого обличчя які будуть тиснути на співрозмовника, тому потрібно буди обережним. Але не потрібно забувати про свої руки. Жести руками можуть видати вас з першої хвилини розмови.\n1 – Ви можете виглядати наполегливим до жорстокості;\n2 – Виглядаєте як сором'язлива, але здатність на сміливий крок людина;\n3 - Як товариський співрозмовник, який готовий вислухати;\n4 - Як чуйна людина;\n5 – Маєте витримку , скритність, чесність;\n6 – Маєте скритність, боягузтво, байдужість.\nТакож руки можуть розповісти про ваш стан у розмові, наприклад на вас тиснуть, ви будете тримати рука за руки, ніби втримуючи себе. Руки це показник вашого положення в розмові. Тому подивіться на свої руки під час розмови.\nГрупа психологів, провівши ряд експериментів, з'ясувала, що існує чіткий зв'язок між «дистанцією розмови» і зростом співрозмовника. А саме: чим вище чоловік, тим ближче він підходить до свого співрозмовника, і, навпаки, чим менше зростання, тим далі воліє він знаходитися від свого співрозмовника. У жінок же спостерігалася прямо протилежна залежність.\nПояснюється це досить просто: у нашому суспільстві створилася своєрідна «культурна норма» - чоловік повинен бути високого зросту, а жінка, навпаки, мініатюрною. І хоча насправді не завжди буває саме так, всі ми несвідомо намагаємося підігнати життя під теорію. Тому високому чоловікові приємно стояти поруч зі своїм співрозмовником, а висока жінка, навпаки, прагне відійти подалі, щоб приховати свій «недолік».\nЗвідси випливає, зокрема, що не варто під час розмови наближатися до високої співрозмовниці або малорослому співрозмовнику - вони будуть відчувати себе ніяково. І точно так само не втрачайте можливість зробити людині приємне - підходьте майже впритул до мініатюрній жінці або до рослому чоловікові: нехай відсутність або наявність зайвих 10 см росту доставить їм радість і задоволення.\nТреба вміти слухати. Для цього не потрібно ставати мовчазним і замкнутим, а потрібно активно користуватися чудовою здатністю, дарованої умінням слухати, - поважати того, хто перед нами, хто шукає спілкування так само, як ми самі.\nВміти слухати - це мистецтво. Мистецтво бути уважним; цінувати те, що нам говорять інші, розуміти, чому вони говорять нам саме це; безмовно допомагати йому жестами, виразом обличчя, які свідчать про живу участь у діалозі.\nВміти слухати - значить вміти співвідносити свої думки і завдяки цьому перевіряти, наскільки вони вагомі.\nВміти слухати - значить вміти вступати в бесіду в потрібний момент, не перериваючи грубо співрозмовника і не пропускаючи повз вуха його слів; відповідати на те, що він сказав, плести нитку розмови розумно - так, щоб розмова мала сенс.\nВміти слухати - значить розуміти і бути зрозумілим.\nТой, хто здатний вести розмову, майстерно чергуючи свої висловлювання з висловлюваннями інших, хто слухає інших так само, як самого себе, і навіть ще уважніше, - той уміє в кожну хвилину життя і в кожному куточку збирати справжні скарби. Уміння слухати розвиває спостережливість, терпіння, повагу до інших і здатність мислити.\nВміти слухати - це кращий спосіб навчитися говорити.\nДОДАТОК : ПРОЕКТ №1


Про підсумки конкурсу "А вам слабо!" - Конкурси - Новини РМК - Каталог статей - Методкабінет відділу освіти Добровеличківської РДА\nНеділя, 22.04.2018, 08:30\nПро підсумки конкурсу "А вам слабо!"\nВідповідно до наказу начальника відділу освіти, молоді та спорту районної державної адміністрації від 18.01.2013 року № 10 «Про проведення районного конкурсу серед учнів загальноосвітніх закладів, вчителів трудового навчання «А вам слабо!» в 2012/2013 н.р.», протягом лютого 2013 року проведено районний конкурс серед учнів загальноосвітніх закладів, вчителів трудового навчання «А вам слабо!».\nУ конкурсі взяли участь роботи 3 вчителів, 2 працівників та 76 учнів з 16 навчальних закладів району: Добровеличківська №1, Помічнянські №1, №2, №3, Гнатівська, Липнязька №1, Перчунівська, Тишківська №1, Карбівська, Любомирська, Марківська, Миколаївська, Новолутківська, Перемозька, Федорівська, Липнязької №2 ЗШ.\nЖурі, оцінивши 85 конкурсних робіт, відзначило змістовність, оригінальність, актуальність і практичну спрямованість наданих матеріалів. Учасники продемонстрували володіння різними техніками декоративно-прикладного мистецтва.\nВчителі виявили творчий професійний підхід, особливого значення при цьому приділили умінню організувати спільну діяльність учнів.\nНа підставі рішення журі районного конкурсу «А вам слабо!» переможцями конкурсу визначено\nСокол О.О., вчителя Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №3, роботи: вишитий рушник «На щастя, на долю», лялька-мотанка, «Корона Снігуроньки».\nСаакян В.В., вчителя Карбівської ЗШ І-ІІ ст., роботи: «Серветка», квілінг «Водяна лілія».\nПогодіна П.П., працівник кухні Перемозької ЗШ І-ІІ ст., вишивка «Коти»\nПогодіна Л. П., працівник Перемозької ЗШ І-ІІ ст., вишивка «Подушечка»\nВ номінації «Вироби з природного матеріалу»:\nІ місце: колективна робота «Півник та двоє мишенят» учнів 2 класу Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1 (вчитель Врадій Т.А.),\nІІ місце: робота «Композиція» Гірман Анастасії, учениці Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Баранчук В.Д.), колективна робота «Сніговик» учнів Федорівської ЗШ І-ІІ ст.(вчитель Кешман В.Ю.),\nІІІ місце: колективна робота «Український колорит» учнів 9 класу Тишківської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Сербіна С.І.), колективна робота «Таця» учнів 1класу Карбівської ЗШ І-ІІ ст.(вчитель Прокопенко О.В.)\nВ номінації «Вироби з бісеру»:\nІ місце: колективна робота «Берізка» учнів Тишківської ЗШ І-ІІІ ст. №1 (вчитель Сербіна С.І.)\nІІ місце: робота учениці 4-А класу Гайдайчук Олени «Зимове деревце» Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Баранчук В.Д.),\nІІІ місце: колективна робота «Квіткове дерево» учнів Тишківської ЗШ І-ІІІ ст. №1 (вчитель Сербіна С.І.)\nВ номінації «В’язання»:\nІ місце: колективна робота «Ляльки» учнів Гнатівської ЗШ І-ІІІ ст. (вчитель Баліцька М.В.), робота «Восьминог» Котрікової Яни, учениці Добровеличківської ЗШ №1 (вчитель Степанова Л.В.),\nІІ місце: колективна робота «Квіти» учнів Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1 (вчитель Баранчук В.Д.), робота «Квіти» Могили Ростислава, учня Новолутківської ЗШ І-ІІ ст. (вчитель Терещенко Г.М.),\nІІІ місце: робота «Серветка» Мнихи Лариси, учениці 6 класу, роботи «Пінетки», «Кофточка» Ключник Наталії, учениці 8 класу Гнатівської ЗШ І-ІІІ ст. (вчитель Баліцька М.В.)\nВ номінації «Роботи з паперу»:\nІ місце: колективні роботи «Торти» учнів Тишківської ЗШ І-ІІІ ст. №1, Миколаївської ЗШ І-ІІ ст.(вчителі Сербіна С.І., Скуратовська О.В.),\nІІ місце: картини паперові учениць 4 класу Андрусішиних Ірини, Тетяни, Надії Миколаївської ЗШ І-ІІ ст. (вчитель Димкова Л.М.), колективні роботи «М’ячик» і «Кошик» учнів Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Шишкова Л.Ф.)\nІІІ місце: колективні роботи «Соняшник», «Корзинка» учнів Липнязької ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Врадій В.І.)\nВ номінації «Обереги»:\nІ місце: колективні роботи «Віночки» учнів Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №1 (вчитель Шишкова Л.Ф.),\nІІ місце: роботи «Ляльки-мотанки» Калниболотчук Аліни, учениці Марківської ЗШ І-ІІст., та Войцехівської Богдани, учениці Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1, роботи «Писанка» Кравченко Діани, учениці Карбівської ЗШ І-ІІ ст. (вчителі Літвінов В.М., Баранчук В.Д., Кравченко Н.І.)\nВ номінації «Картини з шерсті»:\nІ місце: колективна робота «Снігур» учнів Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №3 (вчитель Сокол Н.В.), робота «Маки» Стець Дар’ї , учениці Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Шишкова Л.Ф.)\nВ номінації «М’яка іграшка»:\nІ місце: робота «Леопард» Марчинської Олени, учениці 8 класу Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №3 (вчитель Сокол Н.В.)\nІІ місце: колективна робота «Гадюка» учнів Федорівської ЗШ І-ІІ ст. (вчитель Кешман В.Ю.), колективна робота «Домовичок Кузя» учнів Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Врадій Т.А.)\nВ номінації «Ліплення»:\nІ місце: роботи учнів 4-А класу Добровеличківської ЗШ І-ІІІ ст. №1(вчитель Баранчук В.Д.),\nІІ місце: колективні роботи «Їжачки на природі», «Петрушка» учнів Помічнянської ЗШ І-ІІІ ст. №2 (вчитель Батенко А.М.)\nВ номінації «Вишивка»:\nІ місце: роботи Погодіної Анни, Крицької Марії, Крицької Софії, Савченко Володимира учнів Перемозької ЗШ І-ІІ ст..,\nІІ місце: колективна робота учнів Липнязької ЗШ №1(вчитель Врадій В.І.).\nКатегорія: Конкурси | Додав: ЗавРМК (03.04.2013)\nПереглядів: 360 | Теги: конкурс | Рейтинг: 0.0/0


Рівень губернатора – скарги на сусідів і голосний кондиціонер. Політика ДНІПРОГРАД\nГоловна / Політика / Рівень губернатора – скарги на сусідів і голосний кондиціонер\nРівень губернатора – скарги на сусідів і голосний кондиціонер\nГолова Дніпропетровської облдержадміністрації Дмитро Колєсніков провів особистий прийом громадян, на який звернулося 27 мешканців області, повідомляє Управління преси й інформації Дніпропетровської ОДА.\n«Жителі нашого регіону мають бути впевнені, що у разі виникнення будь-якої проблеми, їм є до кого звернутися, є ті, хто їм допоможе, - сказав Дмитро Колєсніков. - Саме звернення наших громадян дозволяють нам вчасно реагувати на ті чи інші питання та дають розуміння, у якому напрямку в першу чергу потрібно працювати посадовцям нашого регіону для підвищення якості життя мешканців».\nЦього разу у день, коли в обласному центрі тривали мітинги проти укрупнення вишів, трасу національного значення завалило зсувом, іншу перекрили фермери, які боряться з рейдерами, а майже ціле село евакуювали через можливі стихійні вибухи старих армійських боєприпасів, дніпропетровський губернатор займався більш серйозними справами.\nЗокрема, мешканець Дніпропетровська, інвалід Великої Вітчизняної війни першої категорії, проживає на другому поверсі житлового будинку. На першому поверсі, безпосередньо під квартирою чоловіка, знаходиться магазин. Громадянин звернувся до Дмитра Колєснікова з проханням перевірити рівень шуму від обладнання, встановленого в магазині, який, на його думку, перевищує норму. За завданням голови облдержадміністрації вже впродовж цього тижня буде проведена відповідна комісія, за результатами якої прийматимуться подальші рішення.\nТакий от активний голова Дніпропетровської ОДА. А потім люди ще питають - чого це Царьов з Удодом так активно піаряться і на чиє місце вони миляться?..


Кілометрові стовпи попелу та ріки лави. Які вулкани не поступають Етні красою - Цікaвинки - TCH.ua\nЦікaвинки 8 червня 2016 14:00\n1783 року Ісландію сколихнуло смертельне виверження Лакі.\n1783 року 8 червня Ісландію сколихнуло смертельне виверження вулкану Лакі, яке тривало багато місяців.\nТоді, активність гори на півдні країни спричинила масову загибель місцевих мешканців та худоби.\nЧерез отруєне сполуками фтору та діоксиду сірки повітря загинули більше 50% худоби.\nА величезні маси води від розтопленого лавою льоду спричинили масштабні повені. Вода викликала голод, який призвів до загибелі приблизно 10 тисяч осіб, тобто близько 20% населення країни.\nЗгадуючи про вражаюче за руйнуванням та силою виверження вулкану в Ісландії, ТСН.ua вирішив пригадати низку видовищних вивержень, які сталися нещодавно.\nЗа останній час вулкан висотою 1666 метрів вивергався двічі - 20 березня і 15 квітня 2010 року. Квітневе виверження було настільки небезпечним, що спричинило закриття повітряного простору частини Європи і скасування великої кількості авіарейсів.\nВулкан розташований на льодовику, а виверження активізувало його таяння. Через це влада була змушена евакуювати сотні людей із сусідніх населених пунктів.\nВулкан заввишки 5452 м є одним з найактивніших живих вулканів світу. Він розташований лише за 64 кілометрів на південний схід від столиці Мексики міста Мехіко.\nЙого активність почала спостерігатися 31 серпня 2011 року. Останнє виверження було зафіксовано 26 березня 2016 року, коли Попо викинув у повітря кілометровий стовп попелу.\nPopocatepetl TimeLapse 2012 from Oscar Hernandez on Vimeo.\nСтратовулкан заввишки 2847 метрів почав виявляти активність у 2010 році. Тоді вулкан вивергав гази з невеликою кількістю попелу, які досягали висоти 700 м.\nВже у березні 2015 року вулкан почав викидати лаву та попіл на висоту 1 км. Востаннє активність Вільярріки було зафіксовано на початку травня 2016 року.\nТунґурауа - активний вулкан заввишки 5023 метри, розташований в Еквадорських Андах, на території національного парку Санґай. Вулкан став активним 1999 року, а найбільші виверження було зафіксовані у 2006 та 2008 роках.\nТа у березні 2016 року вулкан знову демонстрував "характер", викидаючи лаву та каміння.\nЯпонія, острів Кюсю\nСакурадзіма - активний вулкан заввишки 1117 метрів, тому над ним майже завжди стоїть хмара диму. Вулкан часто відвідують туристи, тому там навіть зробили центр, присвячений попереднім виверженням Сакурадзіми.\nЗокрема, він активно прокидався у березні 2009 року та 18 серпня 2013 року.\nУтім, найсвіжіше виверження вулкана відбулося у лютому 2016. Тоді він раптово викинув у повітря на висоту два кілометри розпечену лаву. Прямої небезпеки для людей не було, однак за 50 кілометрів від гори розташована атомна електростанція "Сендай". Тому місцеві жителі боялися, що може статися справжня катастрофа.\nВулкан має висоту 1297 метрів та є одним із головних символів країни. Його часто зображують на поштових марках та рекламних проспектах.\n1 грудня 2015 року розпочалося перше за 110 років виверження Момотомби, активність якого 1610 року змусила перенести ціле місто. Гора вивергала великі хмари газу і попелу, що можна було спостерігати із села Папалональ.


Ефірна олія лемонграсу 15 мл купити, ціна у Львові, Києві - Смак Життя\nАромат - цитрусовий, трав'янистий.\nНавіщо Вам ефірна олія дикого ЛЕМОНГРАСУ? Які її корисні властивості?\nЕфірна олія лемонграсу відома людям вже не одне тисячоліття, її здавна застосовують у лікувальних цілях в Аюрведе, традиційній індійській медицині;\nІнгаляції з олією лемонграсу застосовують при захворюваннях верхніх дихальних шляхів, вона полегшує дихання і допомагає швидше позбутися від кашлю;\nПокращує вона також кровообіг і сприяє зміцненню імунітету в цілому;\nДуже добре впливає олія лемонграсу на волосся, в поєднанні з косметичними маслами (кокосове або масло авокадо) добре зволожує волосся, надає йому блиску;\nТакож цю олію рекомендують використовувати втомленим людям, оскільки вона покращує настрій, підвищує концентрацію уваги, поліпшує пам'ять, знімає біль, відчуття втоми, а ще чудово заряджає енергією.\nЯк використовувати ефірну олію ЛЕМОНГРАСУ?\nАроматизація приміщення - 3-5 крапель олії додати в аромалампу або зволожувач повітря;\nАроматична ванна - 10 крапель олії лемонграсу змішати з 1 столовою ложкою емульгатора (мед, молоко). Тривалість прийому ванни - 15-20 хвилин;\nЗбагачення косметичних засобів - 3-5 крапель на 15 мл косметичного засобу (крем, шампунь, бальзам);\nМаска для тьмяного, пошкодженого волосся - 10-15 крапель олії лемонграсу додати до 3-5 столових ложок косметичного масла (мигдальне, кокосове або масло авокадо). Отриману суміш нанести на сухе, немите волосся, обернути волосся фольгою або пакетом, через 2-3 години добре промити волосся шампунем.\nЯкі протипоказання ефірної олії ЛЕМОНГРАСУ?\nПри використанні олії лемонграсу для масажу, її потрібно змішувати з базовим масажним кремом або лосьйоном. Ефірні олії не використовуються у високих концентраціях, так як це може викликати дерматит або запалення шкіри;\nНе можна користуватися ефірною олією лемонграсу перед виходом на сонце. Використовуйте її не пізніше, ніж за дві години до виходу;\nПарова ванночка з лемонграсом плюс глиняна маска після — запорука сяючої шкіри.


У жителя Запорізької області виявили коронавірус, коли готували до операції | Forpost\nУ жителя Запорізької області виявили коронавірус, коли готували до операції\nУ 80-річного жителя Бердянська виявили коронавірус під час підготовки до операції. Про це стало відомо сьогодні, 2-го червня, повідомляють в Бердянському територіальному медичному об’єднанні.\nВідомо, що чоловік звернувся до урологічного відділення однієї з приватних клінік Запоріжжя. Йому мали зробити планову операцію. Під час підготовки до хірургічного втручання пацієнту зробили ПЛР-тест, який виявився позитивним.\nЗараз спеціалісти Бердянського відділу обласного лабораторного центру МОЗ проводять епідеміологічні розслідування та всі протиепідемічні та дезінфекційні заходи за місцем постійного проживання хворого.\nІгор Артюшенко: «Зеленський й надалі хоче «заглядати в очі Путіну»\nУ Запоріжжі судили чоловіка, який закликав приєднатися до Новоросії у соцмережах


Розклад електричок Швейная фабрика — Парк Гагарина\nРозклад електричок Швейная фабрика – Парк Гагарина зі змінами, ціна квитків\nРозклад електричок Швейная фабрика – Парк Гагарина на сьогодні, завтра, усі дні зі змінами та скасуваннями. Найшвидша електричка Швейная фабрика — Парк Гагарина доїжджає за 8 хвилин. Ціна квитка за повним тарифом – від 10 грн. Яндекс.Розклади відображають графік руху електричок з урахуванням скасувань та інших змін.\nРозклад електричок від Швейная фабрика, до Парк Гагарина на 2019/2020 роки (з урахуванням оперативних змін на 20 жовтня). Розклад поїздів, що відправляються після півночі, розміщено у верхній частині таблиці.


BlackSeaNews | Україна увійшла до Комітету продовольчої безпеки ООН\nУкраїна увійшла до складу Комітету зі всесвітньої продовольчої безпеки ООН - міжнародної міжурядової платформи співпраці країн задля гарантування світової продовольчої безпеки.\nПро це у понеділок, 8 лютого, повідомила пресслужба Міністерства закордонних справ, передає УНН.\n«8 лютого Україна увійшла до складу Комітету зі всесвітньої продовольчої безпеки ООН на його 47-й сесії у Римі. Комітет є міжнародною міжурядовою платформою співпраці країн задля гарантування світової продовольчої безпеки», - інформують в МЗС.\nЯк пояснюють дипломати, комітет підпорядковується Генеральній Асамблеї ООН через Економічну і Соціальну Раду ООН (ЕКОСОР) та Конференції Продовольчої та сільськогосподарської організації ООН (ФАО).\nДипломат нагадав, що утвердження в ролі гаранта світової продовольчої безпеки жодним чином не повинно впливати на продовольчий баланс всередині нашої держави. На його думку, оскільки, за оцінками експертів, національним запасам продовольства нічого не загрожує, загроз ані для експорту, ані для внутрішнього споживання немає.\nУ Комітеті обговорюються питання продовольчої безпеки та харчування на глобальному рівні, розробляє вказівки та рекомендації, які можуть ставати керівництвом до дій для країн в їхній роботі із забезпечення продовольчої безпеки і харчування.\nРаніше Кулеба заявляв, що на тлі глобальної економічної кризи, викликаної пандемією коронавірусу, Україна здатна годувати весь світ і стати фактором глобальної продовольчої безпеки.


Портрет Владної людини\nCurators: Anna Avetova / Date: 31.01.20-02.02.20 / Location: Art Centre "Chocolate House"\nВиставка Анни Кострицької\nВсе, на що натрапляєш у житті, залишає на тобі сліди, які можна вивільнити через фарби. І єдине, що має значення при цьому акті творення та святості — намір зафіксувати минущу емоцію у вічності. Це і є усвідомлена путь митця, що обрав ірраціональний емоціональний живопис, путь людини, яка культивує власну пам’ять і духовність завдяки кольорам і текстурам.\nБути художницею означає шукати досконалості у змінах, споруджувати нові вівтарі та фундаменти, бачити наяву ще не здійснені картини. Це форма світосприйняття, це навмисне прямування у вир подій та гостре їх переживання. Це віра у те, що Всесвіт кармічний за своєю природою, і немає іншої правди, аніж те, що він завжди повертає тобі все — піднесеністю або будь-чим. Це емпатія та сильне відчуття людей, це крик, змішаний із надією, що твої історії почують. Це усвідомлена медитація та споглядання суті речей-у-собі.\nРоботи на цій виставці — візуальна поезія потужного та радикального самовираження. Вони оприявляють себе інтуїтивним вибором кольору, доречними акцентами та багатозначними, вартими тривалого дослідження тінями та подряпинами.\nАле все почалося з портрета владної людини\nВладна людина— уособлення мистецтва управління та контролю. У ній втілюються ідеї панування, справедливості, обов’язку. Це чарівна геніальність, що змушує хотіти коритись, служити, боротись та віддавати належне. Це здатність переконати у досягненні загального добробуту та персонального щастя. Це порядність, відповідальність і чисте сумління.\nСпершу завжди є задумана композиція, а з начерку виростає еманація техніки, чистий потік свідомості, симбіоз внутрішнього стану та досвіду взаємодії зі світом. Робота з портретами є дослідженням однієї з найскладніших і багатогранних частин живого організму у Всесвіті — обличчя. Це вивчення нескінченного спектру емоцій, характерів і харизм. Це увічнення власної емпатії як здатності переживати інородні відчуття, бути дзеркалом, яке вловлює відображення персонажів з життя і переплітає їх у фарбах з уявними образами. Всі спогади та враження від людей, з часом емоційно кристалізуються та перетворюються в пам'яті на щось нове.\nТакі образи населяють той театр, що кожен носить у собі. Цьому спектаклю притаманні розподілені ролі, кольорові декорації, живі алюзії, натхненні монологи та дієві ремарки. За масками портретів цієї виставки — трепетні враження та змістовні рефлексії художниці.\nЗадача — переступати і йти далі, створювати особисте та вагоме, конструювати власний космос. Мета — ризик, свобода, порив душі, експеримент, l’Art pour l’Art.\nАнна Кострицька — молода українська художниця з Києва. Вона творить у стилі абстрактного експресіонізму, рішуче відносить себе до нового покоління митців і наразі працює над великою серією емоціональних портретів. Її роботи позначені чуттевістю та силою виразу переживань. У техніці застосовує яскраві кольори та пастозні мазки, вміло вдається до створення рельєфних поверхонь та експерементує із текстурами своїх витворів.


Солонін в картоплі\n«Що поробиш, авітаміноз!» — так пояснюємо ми собі явні ознаки погіршення самопочуття навесні.\nНайбільш просунуті в очікуванні першої зелені з грядок налягають на аптечні вітаміни. І мало кому приходить в голову пов’язувати слабкість і сонливість, тяжкість в голові і запаморочення, першіння в горлі і утруднене дихання, тахікардію і відчуття холоду в руках і ногах з найпоширенішим, а для багатьох і основним продуктом харчування — картоплею.\nБульби, полежали на світлі, зеленіють, в них накопичується сильна отрута — соланін. Особливо багато його в пророслому картоплі. У великих дозах соланін руйнує еритроцити крові і гнітюче діє на центральну нервову систему. Попадання соланіну в організм викликає зневоднення, лихоманку, судоми. Для ослабленого організму все це може обернутися і смертельним результатом. Знешкодити отрута не допоможе ніяка теплова обробка. За даними австрійських вчених, несприятливу дію соланін надає, коли його зміст підвищується до 40 міліграмів на 100 грамів картоплі. Восени в 100 грамах тільки що викопаного картоплі соланіну буває не більше 10 міліграмів. Навесні може виявитися втричі більше, причому концентрується він переважно в позеленіли місцях бульби і ближче до шкірці.\nЕксперти ФБР стверджують, що згадки про соланін знайдені в багатьох підручниках для терористів, вилучених в Афганістані, і ісламські терористи можуть застосувати соланін в якості зброї масового ураження. У вилучених посібниках описані доступні способи отримання отрут.\nТяжкість в шлунку, подразнення слизової, нудота, блювота, дихання важке, пульс нерівномірний, аритмічний.\nпромивання шлунка; проносні, клізми, кордіамін в краплях, холодний міцну каву, чай.\nВся справа в упаковці\nУ нас картоплю зазвичай продають в поліетиленових або мотузкових сітках, де вона зовсім не захищена від впливу світла. Американського споживача такий товар привів би в шок. У цивілізованих країнах, де здоров’я населення є загальнонаціональною цінністю, картопля обов’язково упаковують в полотняні світлонепроникні мішки.\nОсобливо поважають себе європейські торговельні компанії навіть не пропонують своїм клієнтам картопля, що зберігався більше трьох місяців, вони вважають за краще купувати свіжі овочі в різних частинах світу. Правда, і коштує така картопелька відповідно.\nБагато з нас вирощують картоплю самі. І зберігаємо ми її найчастіше на балконах, в мішках або в кошиках, де вона погано захищена від впливу світла.\nПри зберіганні в холодильнику картопля рекомендується упаковувати в поліетиленову плівку, яка забезпечує високу і постійну вологість повітря і зменшує в’янення бульб.\nПри тривалому зберіганні упаковка не повинна бути герметичною.\nПеред кулінарною обробкою слід зрізати з довго зберігалися бульб шкурку товстіший — соланін накопичується під шкіркою. Позеленілу картоплю, як не прикро, потрібно викидати.\nШлях до сковорідки\nВарто згадати, що в Європі картопля прижився порівняно недавно. Кажуть, першим привіз його з Мексики в 1521 році іспанський конкістадор Ернан Кортес.\nІнтерес до рослини то спалахував, то згасав. Спочатку в моду увійшли квіти. Намагалися є верхівкові частини рослини, які містять особливо багато соланіну, стебла і плоди, що утворювалися на місці цвітіння — виварювали їх в цукрі. Смак був огидний, а наслідки вельми плачевні. Отруєння ягодами картоплі проявляється нудотою, блювотою, проносом, прискореним серцебиттям, задишкою, судомами, у важких випадках втратою свідомості. Без своєчасної лікарської допомоги людина приречена.\nНарешті, звернули увагу на бульби. Але викопували їх рано. Недозрілі бульби також містять велику кількість соланіну. Вони гірчать і викликають нудоту.\nТочно відомо, що перший мішок картоплі відправив до Росії з Голландії особисто Петро I в подарунок графу Шереметєва із зазначенням розіслати «земляні яблука» по країні «на розплід». Селян силою змушували садити картоплю. Правда, ніхто не знав, як його слід зберігати. Траплялося, люди вмирали, наївшись зелених бульб. У народі картопля охрестили «чортовим яблуком». Селяни вважали, що їх морять, і відповідали бунтами, які отримали назву «картопляних».\nВже при Катерині II картопля стала завойовувати популярність. У 1765 році Медична колегія рапортувала Сенату: «Кращий спосіб до запобігання лиха (голоду) складається в тих земляних яблуках, котрі в Англії називають» потетес «.\nСьогодні ми не мислимо вже наш стіл без картоплі, щиро вважаючи її національним блюдом. Картопельку люблять все. І відмовитися від неї ох як важко. Але, може, варто пошукати заміну, звернувшись, наприклад, до каш — споконвічно російським страв? Хоча б до нового врожаю.\nСолонін в картоплі Ссылка на основную публикацию


Україна планує приєднатися до санкцій ЄС проти Білорусі – МЗС – Українська служба новин\nHome›ВСЕСВІТНІ›Україна планує приєднатися до санкцій ЄС проти Білорусі – МЗС\nУкраїна планує приєднатися до санкцій ЄС проти Білорусі – МЗС\nУкраїна планує приєднатися до санкцій ЄС проти Білорусі. Про це в інтерв’ю BBC News Україна повідомив міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба.\n“Я хочу подивитися на остаточне юридичне рішення, хто там в цьому списку. Але так, ми налаштовані приєднатися до цих санкцій, бо тут вже йдеться про питання послідовності політики”, – заявив міністр закордонних справ.\n“Україна вважає, що в цій ситуації важливо діяти єдиним фронтом. Ми робимо все, що в наших силах, щоб допомагати народу Білорусі в цій складній ситуації”, – пояснив пан Кулеба.\nВін зазначив, що ціна такої солідарності для України є набагато вищою, ніж для країн ЄС чи НАТО, бо Україна не перебуває під “парасолькою захисту” цих об’єднань, а розширення впливу Росії в Білорусі загрожує українській безпеці.\n23 вересня Дмитро Кулеба повідомив, що Україна не визнає Олександра Лукашенка легітимним президентом Білорусі і так само не визнає легітимною його інавгурацію.\n1 жовтня лідери країн Євросоюзу узгодили список білоруських чиновників, проти яких запровадять персональні санкції. У цьому списку приблизно 40 прізвищ, але Олександра Лукашенка серед них немає.\nЯк повідомив президент Франції Емманюель Макрон, включення Олександра Лукашенка до санкційного списку могло підірвати зусилля з його залучення до переговорного процесу. Якщо пан Лукашенко не зможе налагодити діалог з власним народом, щодо нього можуть запровадити санкції у майбутньому, попередив Макрон.\nЕкономічних санкцій з боку України не буде\nВ МЗС наголошують, що Україна планує приєднатися саме до персональних санкцій щодо певних представників білоруського керівництва. Запроваджувати якісь економічні санкції, обмежувати торгівлю Київ не планує.\n“Що стосується економічної взаємодії – ми не плануємо атакувати. Ми не плануємо робити Білорусі ще гірше – ми бажаємо їй тільки добра. В нас немає в планах якогось ембарго, запровадження якихось обмежень на торгівлю”, – повідомив Кулеба.\nЗа його словами, білорусько-українська торгівля є взаємовигідною, тому запровадження торгових санкцій Україною або Білоруссю – у відповідь – не буде розумним кроком.\nЦя позиція може змінитися у випадку, якщо Росія встановить контроль над білоруськими підприємствами.\n“От тоді треба сідати і аналізувати кожен великий контракт, дивитися, чи не з’явилися додаткові ризики, бо в нас є висока взаємодія і у військово-торговому секторі”, – пояснив міністр.\nТакож Україна не зменшуватиме рівень дипломатичного представництва в Мінську.\n“Я не бачу підстав для розриву дипломатичних відносин або для пониження присутності України в Білорусі до рівня тимчасового повіреного, як у нас це з Росією” – зазначив міністр.\nЦе означає, що український посол і надалі працюватиме в Білорусі.\nПроте з офіційних контактів, за словами Дмитра Кулеби, залишиться лише “вікно комунікації” через МЗС.\nПеремовини щодо Донбасу можуть перенести з Мінська\nТакож Дмитро Кулеба припускає перенесення майданчику перемовин тристоронньої контактної групи щодо Донбасу з Мінська.\n“Ми ніколи не виключали можливість перенесення перемовин з Мінська. Ми розуміємо, що чим більш недружніми будуть дії чи заяви Білорусі щодо України, чим сильнішими ставатимуть позиції Росії в Білорусі, тим більш неприйнятним ставатиме Мінськ як місце для фізичних зустрічей”, – зазначив міністр.\nПроте наразі питання перенесення майданчику перемовин не є нагальним, тому що через пандемію коронавірусу зустрічі контактної групи проходять онлайн, а не в Мінську.\nУкраїна не надаватиме жодної військової допомоги Вірменії ...\nУ Києві зарізали власницю магазину: поліція шукає ...\nУкраїнців можуть зобов’язати носити маски та обмежити кількість людей на вулиці\nДО УКРАЇНИ НЕ ВПУСТИЛИ ТРЬОХ ПРОПУТІНСЬКИХ ПОЛІТИКІВ З РОСІЇ\nУ КИЄВІ ПОСИЛИЛИ КАРАНТИН ЧЕРЕЗ ПОШИРЕННЯ КОРОНАВІРУСУ\nУ Зеленського підтвердили, що Тігіпко і Хорошковський розглядалися на пост прем’єра\nУ Франції мери 11 міст пропонують тимчасовий мораторій на технологію 5G\nВ Харькове патрульные попали в смертельное ДТП: видео момента столкновения\nДежавю: в Харькове владелица кабриолета въехала в толпу людей (видео 18+)\nВ Тернопольской области несовершеннолетняя девушка убила иностранного студента


На допомогу Молоді - Татарбунарська централізована бібліотечна система (ЦБС)\nУспішна кар’єра починається у бібліотеці!\nТоді щастя само тебе відшукає\nОдним із найважливіших кроків у житті людини є вибір професії. Адже займатися тим, що тебе цікавить, приносить радість - одна з найважливіших умов відчуття життєвої повноцінності. Вибір навчального закладу, а згодом професії, значною мірою впливає на все наступне життя молодої людини. Тут не можна покладатися на випадковість, квапитися.\nТому в центральній районній бібліотеці провели інформаційну годину «Професія. Кар’єра. Успіх» разом із спеціалістом Будинку праці Байбузенко О. М. щодо профорієнтації учнів, перед якими вже через півтора року постане непроста задача – куди піти навчатись. Щоб дійти правильного рішення, треба бути добре поінформованим.\nПід час спілкування з учнями 10 класу Татарбунарського НВК «Школа – гімназія» (класний керівник Вознюк С.Д.) спеціалісти розширили уявлення учнів про нові професії, звернули увагу на ті професії, які користуються попитом на ринку праці в нашому регіоні на сьогоднішній день і на ті, які будуть актуальними і в недалекому майбутньому. Для цього оформили тематичну виставку «Тим, хто на роздоріжжі», провели перегляд відео матеріалу та повчальні ігри, роздали тематичні брошури та буклети. А описати свій робочий день через 10 років намагалися вже самі учасники заходу.\nЗвичайно, вибір професії – це справа не одного дня. Сьогодні ми зробили початок, а вдалий вибір залежить від молоді


Агробізнес сьогодні — Ukrainian Agro-Industrial & Food Forum\nЧетвер, 31. Травень 2018, 08:00 - 17:00\nПерегляди : 273\nШирша присутність України на світовому ринку означає нові виклики, тому слід переходити від обговорення тактичних питань до стратегічних, зауважила недавно заступник міністра аграрної політики Ольга Трофімцева. І йдеться про виклики не лише на ...\nбер. 19 2018\nЗростання виробництва продукції рослинництва, що спостерігався в останні роки, вимагає розгляду факторів, котрі впливають на врожайність, одним із таких є підвищення родючості ґрунтів внесенням органічних і мінеральних добрив. Ні у кого не ...\nМінімальний набір харчів на місяць подешевшав – ЕДК\nМінімальний продуктовий кошик в червні – це 90% від прожиткового мінімуму.\nЗа півтора тижні АЧС вирувала у п’ятьох областях\nВірус африканської чуми зачіпає свиней з господарств селян та великих ферм.\nВже 6 областей зібрали озимий ячмінь\nВсього по країні намолотили 2,8 мільйонів тонн цієї культури.\nРинок салату в Україні в найближчі три роки зросте на 15-20%\nІспанський фермер, який вирощує салат різних сортів на Київщині, поділився своїм прогнозом щодо розвитку цього сегменту.\nНа Дніпропетровщині збудують СЕС за 250 мільйонів євро\nГроші вкладає інвестор з Ірландії.