Прощання з Донецьком. В це неможливо повірити. Але так було… — ОстроВ\nПонедельник, 17 декабря 2018, 16:501545058231\n12.08.2015 10:08. Просмотрено 28681 раз. За сегодня — 1 раз.\nДовгий час не могла викласти свої довоєнні і теперішні враження на папері. Минув рік, як мене вигнали з рідного міста, тож треба згадати все пережите, бо з часом забудеться. Роз'їхались по світах мої земляки, і можливо, колись будемо збирати по крихтах те, чим жили цей страшний рік...\nМій дід опинився в Сталіно (так тоді звався Донецьк) у жахливому 1933-му. Пік індустріалізації. Голодомор. Він зміг врятувати від голодної смерті єдину (з тринадцяти!) свою сестричку-немовля Віру. Просто прийшов на канікули у своє село Пологи, що у Решитилівському районі на Полтавщині, поховав батьків, братів і сестер, взяв на руки ледь живу Віру і подався на Донбас - там була їжа, а, значить, і життя.\nТак і не довчившись в інституті став виконробом. Напередодні Другої Світової, у 1940-му, його ледь не розстріляли після побудови Оперного театру - купол опустили на три сантиметри - акустика погіршилася. Тож оперу в Донецьку, навіть після реконструкції театру, краще всього слухати у 17-му ряду...\nПісля війни він повернувся у місто, що стало для нього рідним. Знайшов та зібрав трьох своїх дочок, яких розкидала війна від Сибіру до Польщі, і знов очолив будівництво. Уся Перша лінія - вулиця Артема - побудована його руками: знов відбудований театр, бібліотека ім. Крупської. перший корпус ДПІ... Тож до Донецька завжди ставилася, як до рідної хати сама, так і сина виховувала - в любові до рідного міста.\nОстаннім витвором діда, а він тоді очолював трест Донецьшляхбуд стала траса Донецьк-Жданов (нині Маріуполь), яку здали в експлуатацію у 1978 році. Дідові тоді було 75 років. А за три роки, вийшовши на пенсію, він помер, так і не навчившись говорити російською мовою. Дід був українцем, українцями стали його внуки та правнуки.\nТож жили ми, як вважали, в українському місті Донецьку, і гадки не мали, у що перетворять нашу домівку російські заброди.\nБерезень 2014. У Донецькому українському академічному музично-драматичному театрі аншлагово йде вистава по поемі Шевченко "Сліпий". Надсучасна, дуже динамічна, супер-патріотична, просто класна вистава, за яку, абсолютно справедливо, митці могли отримати високу нагороду. Але не судилося...\nЗал стоячки вітає акторів і кричить "Слава Україні!" А за двадцять метрів від театру на горезвісній площі Леніна, там, де два тижні тому зарізали під час проукраїнського мітингу 22-річного донеччанина Дмитра Чернявського, біснуються заїжджі "путінські туристи", ностальгують по СРСР пенсіонери, очікують на пляшку місцеві алкаші - накликають війну на свої голови криками "Путін! Росія! СССР!"\nМістяни якось дуже швидко злякалися "трех поездов з бендерами, которые едут нас убивать", "правосеков, которые едут на машинах "Автомайдана" нас резать, грабить и насиловать наших женщин" і "этой твари Фарион, которая будет вырезать языки тем, кто говорит по-русски".\nЦе - як у театрі абсурду, це когнітивний дисонанс. В це неможливо повірити. Але так було.\nБендерка і правосєчка\nТравень 2014-го. Вже захоплена облдержадміністрація, але ракова пухлина, нам здавалося, локалізована лише на площі перед "Білим домом". Там барикади, намети, та екскурсії донетчан у екзотичну ДНР. Своєрідний атракціон. Але вимоги протестувальників з абстрактних : "Хватит кормить всю Украину!" мляво перетворюються у "Путін, введи войска!". Триколори заполоняють вулиці. З' являються люди в касках з надписом "Я говорю по русски" (а хто ж заважає, думаю я, поспішаючи у справах). Так до міста підкрадалася війна.\nЛюди, доля яких склалася так, що крім магазинів, ринків, кухні і холодильника їм і обговорювати було нічого, стали фахівцями з геополітики. "Нет НАТО на русских границах!". З якого дива Донецьк із шахтарської столиці став "русской границей"? Люди, які слідкували за кривавими подіями на Майдані по телевізору, щиро вважаючи їх такими, що ніколи не торкнуться містечкового життя, (один сказав:"чего ты плачеш, смотри на это, как на мультики"), нарешті схаменулися і стали дуже потрібними. Їм роздали колорадські стрічки, і вони з гордістю привласнили собі славу "дідів, що воювали". Та, що глузувала з мене, коли я шукала у донецьких лікарнях покалічених під Волновахою хлопців з Волині, несподівано стала пригощати пиріжками "наших мальчиков", що під чужими прапорами залізли у облдержадміністрацію.\nЛюди різко розділилися на своїх і чужих. І, якщо на українських мітингах - не частих, не довготривалих - але українських, ти мав "чуття єдиної родини", то на побутовому рівні - на роботі, у транспорті, у бесідах із друзями (як тоді вважалося) часто лишався сам серед чужих. Ще "ДНР" не проявила себе так яскраво, як це станеться незабаром. Ще на тебе не доносили сусіди, ще до тебе не навідувалась поліція... Але все, що нагадувало Україну, стало містян дратувати. І дихати ставало все важче. І все більше номерів телефонів видалялося із записної книжки.\n«Ой, какая у тебя красивая кофточка. А ты не боишься, что я тебя сейчас грохну, правосечка?» , - каже на мою вишиванку сусід на районі,\n"Ну з тобою, алкашем, я справлюся!", - думаю я, і голосно пославши, йду собі далі. Але вишиванку сховала, і наділа її в Донецьку єдиний раз - у храмі, на Трійцю. Про храм - окрема розмова. На єдиний у Донецьку храм УПЦ(КП) - невеличкий, на віддаленій від центра вулиці - ще з березня почалися "наїзди". Тож і мусили молитися за зачиненими дверима, як перші християни у катакомбах...\nАле як бути з бабами, що ступами посіли біля під'їзду? Тоді, у травні, сусідки, поруч з якими прожила двадцять років, кричали мені в спину: " А эту бендерку, и ее мужа бендеровца, и их сына давно нужно повесить!".\nПрипустимо, що сина-офіцера у прикордонній формі вони бачили, коли у березні він вибрався з окупованого Криму. Про чоловіка, що був головним редактором єдиної на Донбасі української газети "Донеччина" теж було відомо. Я стала "бендеркою", тому що ходила у вишиванці, мала татуювання тризуб і ... лаялася з ними, щоб вони не плювали лушпиння собі під ноги, примовляючи, що Донецьк - це європейське місто!\n"Снаряди лягають все ближче..."\nЧервень 2014. Вже захоплене бойовиками наше видавництво. Вже господарюють вони у телерадіокомпанії, видаючи в ефір цілі діжки лайна, вже давно добровільно перейшло під патронат ФСБ донецьке СБУ. Вже перекриті дороги...\nЩе працюють ресторани і великі магазини, але вже пограбовані бутіки і автосалони. Ще працюють театри і кінотеатри. Ще не рвуться в місті снаряди. Ще стрілянина тільки в аеропорту. І звідти, як подує вітер, доноситься млосний трупний запах. Але місто живе, прогулюється бульварами, наряджається, веселиться, святкує. Садить троянди і робить вигляд, що нічого страшного, що все як завжди. І заспокоює себе: "А почему на Майдане бунтовать можно, а нам нельзя?".\nТим часом у містах, де войовничо запанувала "нова народна влада" грабують банкомати і продуктові магазини, підпадають "під роздачу" супермаркети побутової техніки, міста наводнюються озброєними чоловіками, що гордо називають себе "ополченцами". І скрізь, у транспорті, телефонних розмовах, у чергах в магазинах гордий народ Донбасу розповідає про "зверства кровавой хунты".\nІ люди вже виїжджають з Донецька - у відпустку, не надовго.\nУ це справді було неможливо повірити. Здавалося, що ось, ще трохи, і українська влада схаменеться. Що з'являться десантники і проведуть три блискавичні операції, як в кіно. Адже лігва сепарів невідомі лише сліпим та глухим. Їх три - адміністрація, СБУ, телебачення. Ми, свої, у тісному колі обговорюючи майбутнє, жадали точкових бомбових ударів по цих трьох будинках, і нам здавалося, що згодом ми зможемо очистити місто від зайд, а зі своїми - розберемося... Ми вірили, що влада після жаху у Слов'янську, не здасть на поталу ворогам мільйонне місто!\nТого дня пішла у "Фокстрот", що на Київському проспекті, щоб купити у церкву вентилятор. Справилася, виходжу на вулицю і бачу колону військової техніки: БТРи, Камази, легковушки, швидкі, міліцейські, пожежні, автобуси - повні озброєних людей. З російськими прапорами, георгіївськими стрічками, з обозом з жінками й дітьми. Вони рухались приблизно годину. А я вперше в житті сиділа на асфальті, ноги підкосилися.\nВдома сусідка у вікні з цигаркою, на запитання, що робиш, відповідає: "жду Путіна". "Навіщо?" "Он порядок наведет" і кидає недопалок з сьомого поверху на вулицю... Інша сусідка, що отримує російську пенсію в Воронежі, а живе у Донецьку, бо це їй економічно вигідно (російські пенсії більші за наші,а жити в РФ завжди було дорого), стикаючись зі мною, кричить: "А ваш Яценюк ...!" "А що тобі до нашого Яценюка, коли в вас свій ... Мєдвєдєв є?". Ще одна кричить мені в спину:"ненавижу хахлов!" І я розумію, якщо їм скажуть по телевізору, що за вбитого «хахла» дадуть 100 гривень, то їм і з хати виходити не треба. Я тут, поруч.\nВлада, або не влада, або вони самі, або партизани. Але хтось починає бойові дії. Місто прокидається і засинає під гуркіт снарядів. Місто налякане. Містом розносяться чутки одні страшніші за другі. Починають викрадати людей разом з автомобілями, потім вимагають викуп у родичів. Люди просто зникають в нікуди. Губляться, блокують телефони. Хтось записується у армію "ДНР", там обіцяють платити і годувати. З'являються дівки у камуфляжі, такі собі кавалерист-дівулі, що поводять себе з викликом. У місті повно чеченців та інших "понаехавших вежливых людей" на дорогих авто. Дівулі крутяться коло них. Їх життя стає насиченим і повним пригод. "Наши мальчики!", "Лучшие люди Донбасса!", "Защитники" по праву вважають себе господарями життя. І це право - зброя.\nУ місті починається істерика.\nМусила тікати з Донецька, коли на залізничному вокзалі вже рвалися снаряди. Відчувала себе учасницею масовки у кіно про Другу Світову війну. Евакуація. Натовп людей з валізами і вузлами, з дітьми, старими на милицях і собаками. І свист снарядів. і, Слава Богу, виїхали, Бог відвів.\nІ все одно, навіть тоді, у середині липня 2014-го, вірилося, що невдовзі повернемося. Ну трохи затягнеться відпустка. А ось на День Шахтаря точно будемо вдома!\nСтрибали зайцями Україною. Хто - де. Я у однокурсниці в Знам'янці. Літо, сад, ліс, річка. А у вечорі - новини. Звільнили, звільнили, перемогли! І розповіді, як у сусідню Олександрію приїхали біженці з Донецька, як їх поселили у клубі, а вони вивісили російський прапор. І як їх побили!\nІ парад вишиванок на День Незалежності, і свято у парку з піснями і танцями. І Іловайськ. Горе. Перші похорони в Знам'янці. І гірка усмішка командира, що привіз матері мертвого сина:"Не так страшні ті, з ким воюємо, як ті, хто стріляє нам в спини! ". Це він казав про моїх земляків...\nПриятелька теж ціле літо рятувала свою довгоочікувано вагітну дочку. Не витримала перегонів. "Їдемо народжувати в Донецьк. Дитина повинна з'явитися на світ в рідному домі". Як забирали дочку з пологового будинку, на їхнє авто наїхав танк. Таке собі звичне зараз у Донецьку ДТП! Водій танка, щоб не викликати поліцію "ДНР" здер з постраждалих і переляканих пасажирів 8000 гривень і був такий. А незабаром, з десятиденним Андрійком на руках, моя знайома тікала від вибухів аж до Києва. І навряд чи повернеться.\n"Як подумаю, що повернемося в Донецьк, виросте наш хлопчик, піде у школу, а я дивлячись на вчительку, буду думати, на яких мітингах вона стояла, які гасла голосила і чому навчить мого онука?".\nТак ми і прожили рік перекотиполем. Пробиралися, (і кожного разу все важче!), у рідне місто - за речами.\nВересень 2014. Після довгої перерви я дома. Цілую стіни, радію своєму ліжку, книжкам. Провідую свою літню подружку. Пенсій немає, вона голодує, і щоб вижити, як у блокаду минулої війни, ходить на ринок продавати кришталь: "здохну з голоду, а в сепарів і крихти хліба не візьму". Там, на ринку до неї підійшла дівуля у камуфляжі:"Скільки?"- тиче пальцем на коштовну, ручної роботи, вазу. "Прошу сто гривень". "А я хочу за двадцять". "А я не віддам!" І дівуля ногою футболить цю вазу, і вона скельцями розлітається на дорозі, так само як розлетілося наше життя...\nЗібрала "тормозок" і їду до старенької в порожній маршрутці. На зупинці заходить "попочлєнєц". З учорашнього, з похмелюги, брудний, смердючий і з автоматом. І з бажанням потеревенити. Вискочила кулею, хоча було бажання вилізти у вікно. Пішла пішки з думкою, ніколи більше не сідати в громадський транспорт.\nМоя старенька подружка, промаявшись на підніжках міжміських автобусів за пенсією, теж подалася світ за очі. Зараз живе в Києві, у хостелі. Їй 78 і вона вірить в Україну!\nЩе одна, повернувшись після затяжної відпустки додому, пройшлася містом, поговорила з сусідами і просто заклякла. Боялася вийти на вулицю, продукти приносила сусідка. "Забери мене звідси", - просила вона. І ми рушили. Зараз вона живе і працює в Маріуполі.\nНа виїзді з Донецька, на блокпосту до великого автобусу зайшов молодий озброєний "попочлєнєць". Спочатку, ми думали, що він "під кайфом", а коли підійшов ближче, я зрозуміла, що він просто олігофрен - бачила його серед вихованців одного з донецьких інтернатів.\nА потім, телефоном, у розмові з працівником цього інтернату, виявилося, що таких - багато. "Дядя Павло, нас там одягають, годують і стрілялки дають", - радісно повідомляють вони при зустрічі.\nЖовтень 2014. "У вашому офісі повилітали вікна" - подзвонили нам сусіди. Тоді я не думала, що це вже не наш офіс, що ми туди ніколи не повернемося. Закупила купу плівки, і подалася на Донбас.\nЗабивала великі вікна, а на вулиці літали снаряди. А потім лежала в кущах біля пам'ятника загиблим у Другій Світовій журналістам, закривала голову руками, я думала, що моє прізвище тут точно не напишуть...\nА потім у перукарні побачила закручені вибуховою хвилею в спіраль металопластикові вікна. Зненацька мене підняло на стільці вибуховою хвилею і гепнуло об підлогу, і я полізла під стіл...\nІ цілу зиму і весну не рухалась у східному напрямку, плела шкарпетки українським воякам.\nПішла, щоб повернутись\nЛипень 2015. Навідавшись у Донецьк цього літа, я зрозуміла, що весь тамтешній жах - насправді. Місто перетворилось на своєрідну резервацію. Спотворене російськими і місцевими варварами, місто шахтарів і металургів вже нічим не нагадує столицю того Донбасу, що "годував всю Україну".\nСьогодні в місті, де промайнуло багато щасливих років, нестерпно жити.\nДо того моменту, як Росія прислала в сусідню країну бойовиків зі зброєю, в Донецьку успішно працювали десятки потужних підприємств. Може, це просто збіг, але не йшли справи тільки там, куди ще до війни прийшов інвестор з Росії. Приміром, на Донецькому електросталеплавильному заводі, де протягом років ніяк не могли налагодити виробництво, в" Промінвестбанку", який зруйнували за вказівкою з Кремля\nВся інша промисловість працювала ефективно: і шахти, і заводи. "Топаз" виробляв знамениті "Кольчуги", а "Норд" продавав свої холодильники у десятки країн світу. Російський відморожений "брат", виконуючи наказ Путіна, усе це зруйнував, вивіз на металобрухт и викрав: уже рік жодне підприємство не працює і не виплачує, ясна річ, зарплату. Розвішані на центральних вулицях бігборди про те, що головні шахти і заводи Донецька тепер народні , є власністю ДНР, і все тільки починається, - сприймаються як знущання.\nЩо з того народові - загадка. Це тільки бойовики і їх кремлівські хазяї, певно можуть уявити, що в резервації працюватимуть підприємства. При здоровому глузді це, звісно, неможливо, хоча в Кремлі, схоже, планували спочатку знищити економіку Донбасу, щоб потім її остаточно добити під якимсь ідіотичним лозунгом типу "хунта сама уничтожает Донбасс".\nА ось, що справді вдалося російському брату на 100%, так це перетворити донеччан на вірнопідданих "РашаТВ". Зомбоящик для моїх земляків сьогодні - це щось більше, ніж проповіді патріарха Кіріла Гундяєва і всіх його предстоятелів на "мерседесах" разом на Донбасі узятих. Це - спосіб мислення. Телевізор з Донецька (з Москви) щодня дає чітку установку: "каратели продолжают обстреливать мирные города Донбасса". Після цього його жителі ще більше ненавидять Україну і навіть не замислюються, що всі обстріли по Донецьку здійснюються з околиць самого міста.\nУкраїнська армія свою зброю реально відвела, та й немає таких точних засобів, щоб цілити по лікарнях і житлових масивах у центрі міста, жодного разу не влучивши у лігва бойовиків.\nПересічний донеччанин настільки застрашений силою "хунти", що сприймає на віру навіть найбезглуздіші вигадки, які поширюють самі ж місцеві.\nПриміром про танк правосєків, який начебто вночі з'являється у самісенькому центрі міста, де зараз перебуває так званий уряд так званої "ДНР", обстрілює мирних жителів і таємничо зникає... "Очевидці" пригоди не пояснюють також, де були в цей час героїчні захисники "ДНР", чому не захистили.\nМоя знайома з Єнакієвого (це звідти родом сімейка Януковичів і відомий кримінальний авторитет і депутат" Юра Єнакієвський") розповіла ще захопливішу історію про злодійства підступної хунти. Так от , за версією єнакієвців, загарбники, щоб знедолити процвітаючий Донбас, поштою пересилають бруківку та цеглу до себе додому на Західну Україну. Подумалося, як же здрібніли ці укропи, по цеглинці розтягуючи Донбас в той час, як Фьодорич і його ненажерливий клан вивозили за кордон долари США цілими Камазами!\n"Правий сектор"і "бендери", так і не з'явившись жодного разу наживо в Донбасі до війни, і зараз, залишаються основною фобією місцевих жителів. Про їх міфічну діяльність там переповідають не тільки легенди, а й співають пісень.\nСідаю в Донецьку в трамвай №1, купую квиток із написом ДНР ціною 1,5 гривні або 3 рубля і їду до центру. На наступній зупинці, що як і раніше, гордо називається "18 партсъезд" заходить чолов'яга з гітарою, якого раніше теж зустрічала. Згадалося, як він за мирних часів співав про Афганістан, а зараз мобілізує на захист "ДНР". "Ой, не ходи Бендера на Донбасс! Не убивай наших детушек, и бабушек и матушек!, - жалісливо благає, витискуючи симпатії та копійки у затурканих життям пасажирок.\nІ справді, як тут не захистити завоювання республіки, коли до цього закликають з бігбордів, телевізора, з громадського транспорту. Здається, включиш електрочайник, і він озветься голосом Кобзона.\nУ Донецьку "Новости Новоросии" передають навіть у тролейбусах. Зайшла і ледь не вклякла, почувши довгу розповідь про дефолт в Греції. Навіщо донеччанам далека Еллада, подумала. А згодом, прослухавши прогноз погоди в Новосибірську та Петропавловську-Камчатському зрозуміла: ну треба ж чимось відволікати жителів "ДНР" від гірких реалій, яки приніс "русский мир".\nНаталя Зоц, "Донеччина", для «ОстроВа»


Як англійський рокер і байкер знайшов ключ до серця доньки українського прем’єра.\n07 Липень 2005, 22:49\nПрага, 7 липня 2005 – У британський газетах, зокрема в "Йоркшир Івнінг Пост" та лондонській "Таймс," з’явилися публікації про нареченого доньки українського прем’єра Юлії Тимошенко - Шона Карра. Журналісти розповідають про романтичну зустріч Шона з Євгенією Тимошенко у квітні в одному з єгипетських барів, коли українська студентка сама нібито вистежила 36-річного британця.\nСпочатку Шон Карр був наляканий майбутньою тещею, але тепер називає її мамою, пишуть британські видання. За їхніми ж даними, Шонн Карр сумує за своєю 10-ти річною дочкою Шарлотою, але пристосовується до нового життя в Україні: вже перевіз туди свій "Харлей Девідсон" та ротвейлера Салема. Майбутній зять українського прем`єра також сформував рок-групу під назвою "Death Valley Screamers" (Ді Ві Сі).\nЯ поцікавився музичними успіхами Шона Карра і його гурту. Але знайти якихось оприлюднених записів не зміг. Довідався лише, що він розпочинав у Києві з осені 2004 року співати з київською рок-групою “Борщ”. Київські “лабухи”, як називають музиканти самі себе, навіть вважають що Каррівська група “Ді Ві Сі” у чомусь співзвучна з важким роком “Борщу”, який ви чуєте на початку. А потім я зателефонував до свого старого знайомого, учасника гуртів “Борщ" і "Воплі Відоплясова" Сашка Піпи, і він розповів мені дещо більше про зустрічі з Шоном і його хлопцями в Києві.\nЦе була трохи така божевільна історія. У нас тут, де ми живемо, є студія, де ми працюємо, записуємо, репетиції, в цій студії з’явилися англійці. А з’явилися вони як? Вони почули десь альбом “Борщу” і запитали, а де таке можна записати з такою якістю? Їм сказали, що на цій студії. Вони захотіли з нами познайомитися, ми познайомилися. Їх музика проста, важка, весела, енергійна, дуже схожа по духу до того, що ми любимо.\nМи познайомилися і вони знали, що ми з “Борщем” виступатимемо у Києві, попросили, чи можуть зіграти в нас на розігріві . Окей, нам було приємно, що у нас англійці просять на розігріві зіграти. І вони зіграли. З тих пір ми частенько разом виступаємо, і в Києві кілька разів, і їздили на рок-шоу в Черкаси.\nХочу зауважити, що група “Ді Ві Сі” не зовсім англійська, як сказав Сашко Піпа. До неї, окрім соліста й керівника Шона, входять англієць гітарист Мік Лейк, а також музиканти, котрі приїхали свого часу до Києва з Миколаєва, де їх і зустрів Шон Карр. Це Богдан Тарасов, Сергій Озерян, Володимир Бутяєв. Як уточнив мені Володимир, вони зустрілися з Шоном ще у вересні 2004 року.\nДалі Сашко Піпа охарактеризував можливого майбутнього зятя українського прем’єра.\nТак, як ми з ним балакали, то він себе не дуже цінує, як ось я англійський музикант, а в мене грають “лабухи”. Ні, він завжди, коли якісь журналісти чи фото, він завжди всіх кличе з групи.\nОсь я від нього цікаву фразу чув. Коли іноді журналісти кажуть, що ми хочемо з тобою інтерв’ю, а він питає, а чому зі мною, ми ж група, нас п’ятеро, давайте з усіма нами.\nВони кажуть, що ні, нас цікавлять саме англійці. Він тоді обурюється і каже, що це таке? От у вас була Помаранчева революція, такий підйом поваги, чому ви не поважаєте себе? Чому ви ганяєтеся за англійськими групами замість того, щоб слідкувати за українськими? От такі у нього думки.\nХлопці з “Ді Ві Сі” розповіли, що збираються виступати в Донецьку 30 липня. Я також довідався, що через місяць у Криму Шон Карр зі своїми хлопцями, а також з іншими рокерами з Києва, братиме участь у фестивалі байкерів, благо, його “Харлей” у Києві.\nМабуть, його супроводжуватиме й Євгенія Тимошенко, про музичні уподобання якої щодо київських музичних тусовок сказав Сашко Піпа.\nВона була на всіх концертах. Про це, звичайно, мало хто знав. Для нас це теж був такий несподіваний момент, але приємно.\nІ на завершення скажу, що за даними лондонської “Таймс”, весілля Євгенії Тимошенко і Шона Карра відбудеться в Йоркширі 2 листопада цього року. Хлопці з “Death Valley Screamers” сказали радіо "Свобода", що вони ще не вирішили, чи будуть грати на ньому. Але хіба це вже так важливо?


Свята пройшли - пора працювати! | Політика | OBOZREVATEL\nСвята пройшли - пора працювати!\nКраїна оговтується після тижня свят. Президент Ющенко заступився за свого друга, Михайла Саакашвілі. БЮТ пообіцяв не ініціювати підвищення прохідного бар'єру, а кандидати в мери Києва продовжили парад обіцянок.\nУ БЮТ все спокійно\nПринаймні лідер парламентської фракції "сердечників" Іван Кириленко зберігає олімпійський спокій. Він навіть впевнений, що створення парламентської комісії для конституційного реформувань не підірве коаліцію . Як казали класики марксизму-ленінізму, "практика - критерій істини", і не тільки в цьому питанні. Ще Іван Григорович пообіцяв, що БЮТ не ініціюватиме підвищення прохідного бар'єру. Це правда - у проекті бютівської Конституції передбачено зниження його до 1% і парламентські вибори в два тури, здатні дати переможцю гарантована більшість у парламенті. Ось тільки "нунсівець" Роман Зварич, натякнув на можливість розпаду коаліції , навряд чи погодиться з лідером все ще союзної парламентської фракції.\nМабуть, Юлії Тимошенко доведеться ще деякий час зберігати видимість ефективності і працездатності коаліції, про яку вона так багато міркувала з перших днів її створення. Не секрет, що після моменту реєстрації бютівського законопроекту про внесення змін до Конституції можна замовляти оркестр для виконання похоронного маршу над могилою парламентської більшості в "демократичному" форматі. Втім, для діючого уряду це не має принципового значення: до формування нової коаліції або набрання повноваження парламенту сьомого скликання воно буде виконувати свої повноваження, хіба що із трохи більшою свободою рук. Так що дуля в кишені для союзників - ніщо інше як свідомий вибір Юлії Володимирівни.\nВже зараз зрозуміло, що продаж Одеського припортового заводу , на який зробила ставку Тимошенко, не обійдеться без судових розглядів. "Серцевий приватизатор" Андрій Портнов, спираючись на підтримку леді Ю, клянеться продати це підприємство, хоча і розуміє, що його вартість в нинішній ситуації НЕ буде адекватною. Але бютівці вже закусили вудила і щодуху наближають "момент істини", не звертаючи уваги на опір Валентини Семенюк-Самсоненко. І це теж вписується в сценарій розвалу коаліції, адже прагнення захопити Фонд держмайна - це ляпас Віктору Ющенку, який за вихідні так і не знайшов, що відповісти леді Ю.\nЗамість цього український Президент разом з грузинським колегою виступив проти підтримки Росією Південної Осетії і Абхазії. Мабуть, Україна відчуває себе достатньо сильною та сильний в кавказьких справах, щоб напередодні парламентських виборів у Грузії надавати підтримку Михайлу Саакашвілі. Ось тільки з боку здалося, що Віктору Андрійовичу простіше в компанії з одним Міхо пригрозити Кремлю, ніж знайти адекватну відповідь на активізацію власного прем'єра.\nЛуценко виходить на столичну стежку\nЗ 5 травня йде у відпустку міністр внутрішніх справ Юрій Луценко, білборди з зображенням якого вже прикрасили Київ. Він планує три тижні присвятити столичної виборчої кампанії, на цей раз ставши локомотивом оновленого списку "Нашої України - Народної самооборони".\nЮрій Віталійович відомий як один з найбільш послідовних противників Леоніда Черновецького , який не приховує бажання змістити чинного мера з посади. Тому-то головний міліціонер країни відмовився не тільки вибачитися перед Черновецьким за давнішній інцидент в РНБО, але і не став балотуватися на пост київського мера.\nФактично лідер "Народної самооборони" підтримав Віталія Кличка , створивши передумови для тісної взаємодії союзу двох політичних сил в Київраді нового скликання. Відомо, що Луценко і Кличко неодноразово зустрічалися і знайшли розуміння по столичним питань, після чого довіреною особою боксера-важкоатлета став Кирило Куликов, колишній шеф ??українського бюро Інтерполу та парламентарій, що входить в "Народну самооборону".\nЦей альянс, до речі кажучи, може стати противагою впливу БЮТ у столичній владі, хоча далеко не факт, що на тендітних плечах Юлії Тимошенко до столичного рада знову в'їдуть чотири десятки "сердечників".


Сім Духів Різдва: добірка казок для дітей та дорослих для створення святкового настрою | Письменники України\nСім Духів Різдва: добірка казок для дітей та дорослих для створення святкового настрою\n2021-12-25 07:27:23 Олена Гусейнова\nСім духів Різдва — сім книг для створення святкового, новорічного настрою у наших читачів напередодні Нового року. Відшукати особливий святковий настрій поміж сторінок книг, Радіо Культура допомогла Мія Марченко, письменниця і перекладачка (ефір).\n“Різдвяна пісня в прозі”, Чарльз Діккенс\nЗахідноєвропейська традиція розповідати історії про Різдво розпочинається з історії, написаної Чарльзом Діккенсом. “Різдвяна пісня в прозі” створює надзвичайний святковий настрій і максимально переносить у магію зимової ночі таємничої Британії 1843 року. Розмаїття екранізацій, видань, українських перекладів, допоможе вибрати вам сам той формат казки-повісті, який припаде до смаку.\nЦе історія про старого скнару містера Скруджа, який ненавидить Різдво, бо свято вимагає в нього зайвих затрат. Він уголос зневажає його і стверджує, що Різдво є безглуздим і непотрібним святом для марнотратів. Врешті вночі його навідують три Різдвяні Духи, які докорінно змінюють його життя: Дух Минулого Різдва, Дух Теперішнього Різдва та Дух Прийдешнього Різдва.\n“Снігова сестричка”, Мая Люнде\nІсторія про десятирічного хлопчика Юліана, батьки якого забули прикрасити будинок на Різдво та наповнити дім Різдвяним духом. Нова подруга хлопчика Гедвіґ живе в чудовому будинку, неперевершено прикрашеному до Різдва. Проте будинок чомусь геть пустий і діти в ньому самі.\nЦе різдвяна катарсична історія — очищає душу, пом’якшує серце і реанімує вразливість. В Україні ця книга видана “Видавництвом Старого Лева”, окрім захопливого сюжету, на читача очікують ще й неймовірні ілюстрації, які можна розглядати годинами.\n“Снігова сестричка” — це ще й повість про те, що ми завжди маємо вибір — застрягати у своєму горі чи все-таки прагнути до світла.\n“Сніговик”, намальована Реймондом Бріггсом і переказана Майклом Морпурго\nЧарівна історія про маленького хлопчика Джеймса та найкращого у світі зліпленого ним сніговика. Джеймс живе на фермі з сім’єю. Він мріє, щоби на Різдво випав сніг, і коли його мрія здійснюється, ліпить сніговика — зі старим капелюхом на голові та шарфиком довкола шиї, зв’язаним бабусею. І тоді відбувається чудо — сніговик оживає.\nОкрім чарівної книги для дітей та дорослих, є ще й мальовничий мультфільм, композиція із якого “Різдво у повітрі” змушує літати по-справжньому!\n“Таємна робота Санти”, Мікеле Д’Іньяціо\nЦе книга італійського письменника, яка створить святкову атмосферу та подарує особливий настрій.\nАвтор розповідає про життя Санта-Клауса. Доброго Санту, який обожнює приносити подарунки дітям на Різдво, одного дня звільняють з роботи. Адже він був простим поштовим працівником, який потрапив під скорочення.\nСтавши безробітним, Санта-Клаус змушений шукати нове робоче місце. Офіціант, аніматор, працівник call-центру — Санта приміряє на себе різні професії, потрапляючи у веселі пригоди, та змінюючи при цьому життя інших людей.\nЧи трапиться диво, чи вдасться Санті знайти іншу роботу, де він зможе ощасливлювати дітей? Дізнатися, чим закінчиться ця захоплива історія можна з книги, яка є в українському перекладі.\n“Сонце і місяць, сніг і лід”, Джесіка Дей Джордж\nДжесіка Дей Джордж — молода американська письменниця, данка за походженням, яка працює у жанрі популярного фентезі та є авторкою бестселерів для дітей. Закінчила факультет скандинавської міфології. Її захопливий роман є переспівом скандинавських міфів.\nІсторія розповідає про велику сім’ю дроворуба, в якій народжується дев’ята дитина — дівчинка, якій при народженні не дають імені. Мати сподівалася народити хлопчика, та й годувати дитину нічим, тому батьки не сподіваються, що немовля виживе.\nБезіменна дівчинка рятує чарівного оленя, який дарує не лише ім’я дитині, але й здатність розуміти мову тварин. Одного дня до житла дроворуба приходить величезний білий ведмідь, який пропонує угоду: наймолодша донька має жити у його замку один рік та один день, а за це він подарує їхній сім’ї багатство.\nСкандинавські легенди та міфологія оживають на сторінках цієї книги та дозволяють доторкнутися до таємничого.\n“Хлопчик на ім’я Різдво”, Метт Гейґ\nЦе захоплива історія, яка вчить нас, що, для того, щоби побачити диво, в нього потрібно вірити.\nЯкось син Метта Гейґа запитав у батька, яким був Санта в юності. Так виникла захоплива історія про хлопчика Ніколаса, віра якого в чудо допомогла врятувати батька, відновити спокій в родині й створити різдвяну атмосферу для всіх читачів.\nІсторія про дівчинку Марту, яка втрачає матір і переїжджає напередодні Різдва жити до тата в інше місто. Батьки після розлучення жили окремо, і дівчинка до смерті матері жила разом з нею.\nПереїхавши до тата, вона знайомиться з новим містом, з новими друзями, обживає свою нову кімнату і виявляє, що в цього місті є паралельний світ.\nЦя дівчинка ненавидить Різдво після смерті матері. Але, переживши багато пригод у паралельному світі Міста Тіней, дівчинка повертається до Різдва і до віри в диво.\nОригінал статті на Читомо: Сім Духів Різдва: добірка казок для дітей та дорослих для створення святкового настрою


Ларн 32 - Tech news\nВакуумна установка «УВМ-1» — це нафтозбірне обладнання, призначене для збору будь-яких рідин, в тому числі нафти і нафтопродуктів з твердої і водної поверхні, а так само для очищення нафтових ємностей, відстійників, резервуарів, котлованів, випарників. Детальніше на www.larn32.ru\nВажливою перевагою установки «УВМ-1» є універсальність конструкції, яка дозволяє з допомогою вакуумно-компресорної станції, як збирати нафтопродукт вакуумом, так і розвантажувати тиском в резервуари тимчасового зберігання без застосування додаткового перекачивающего обладнання.\nУстановка забезпечена зручними органами управління, що дозволяють легко перемикати режими роботи «збір-нейтраль-розвантаження».\nВакуумна установка «УВМ-1» складається з вакуумно-компресорної станції, збірної ємності, з’єднувальних рукавів і алюмінієвих іскробезпечних щілинних насадок різної конфігурації.\nВакуумно-компресорна станція стандартно комплектується бензиновим двигуном Honda і роторно-пластинчастим вакуумним насосом з глушником-мастиловіддільником. Можлива установка дизельного або електричного приводу. З двигунами внутрішнього згоряння рекомендується установка іскрогасника «ІПГ».\nЗбірна ємність оснащується запобіжним клапаном для стравлювання надлишкового тиску при розвантаженні і розрядження при зборі, а так само манометром для контролю операцій. Щілинні насадки дозволяють проводити роботи у важкодоступних місцях.\nДля розширення можливостей установки «УВМ-1» можна застосовувати плаваючий нафтозбірник «ПН-1» підключається замість щілинної насадки до вакуумної магістралі і дозволяє збирати нафту з водної поверхні без безпосередньої участі оператора.\nМодуль Arsenal поможет сделать идеальный снимок


Черняхівські гімназисти приймали в рідних стінах ветеранів АТО | Моя Житомирщина\nЧерняхівські гімназисти приймали в рідних стінах ветеранів АТО\nжовтня 14, 2016 | Автор: Софія Деркач\n7 жовтня в актовій залі Черняхівської гімназії відбулася зустріч учнів із ветеранами АТО. Захід був приурочений до Дня захисника України і називався «Сила нескорених». Гімназисти радо вітали воїнів Володимира Руденка, Володимира Сахненка, Євгена Кондрацького та волонтера Людмилу Совсімову.\nУсі переглянули патріотичне відео, послухали пісні про бійців – героїв. Гімназисти привітали воїнів із прийдешнім святом. Голова Асоціації учнівської молоді Світлана Гнатюк та голова фінансового сектору АУМ Аріана Ковбасюк вручили від дітей солодкі подарунки гостям свята. Хвилиною мовчання вшанували всіх загиблих у боях за Україну.\nВід імені учасників АТО до учнів гімназії звернувся Євген Кондрацький. Закликав юних бути гідною зміною нинішнім воякам, адже всі їхні зусилля спрямовані на захист майбутнього нашої держави.\nПеред дітьми виступила волонтер Людмила Совсімова. Вона розповіла про життя військових на фронті, згадала про наших земляків, які не повернулися з війни, а також передала в музей гімназії подарунки від воїнів.\nДо всіх присутніх звернувся директор гімназії Микола Сироїд. Він висловив надію на якнайшвидше завершення війни на сході України, подякував гостям свята.\nУсі учасники заходу сфотографувалися на згадку.\nНехай же для нинішніх і майбутніх захисників України залишаються священними слова українських повстанців: «Батьківщині будь вірним до загину, нам Україна понад усе!»\nФото Дарини БЕРЕЗЕНСЬКОЇ


Навчальний курс «Хімія» — Підготовчі курси Житомирської політехніки\nНавчальний курс «Хімія»\nДаний курс призначений для абітурієнтів, які будуть здавати ЗНО з хімії і передбачає узагальнення та систематизацію знань з хімії.\nМета курсу: допомогти учням та абітурієнтам систематизувати свої знання з хімії за курс середньої школи, а також глибше ознайомити з хімічними властивостями деяких речовин (наприклад: концентрованими сульфатною та нітратною кислотами, фенолом, тощо), методами розв'язування задач, яким у школі з тих чи інших причин не приділяється достатньо уваги. Для досягнення цієї мети використана така структура викладу матеріалу: спочатку коротко лекційно викладається теоретичний матеріал, який одночасно закріплюється виконанням хімічних перетворень, розв'язуванням різнотипових задач, тестових завдань за прикладом зовнішнього незалежного оцінювання.\nдати знання основ хімії як науки: найважливіші факти, поняття, хімічні закони і теорії;\nрозкрити доступні узагальнення світоглядного характеру;\nознайомити з методами хімічної науки, розвинути вміння спостерігати, класифікувати і пояснювати хімічні явища, що відбуваються в природі, у лабораторії, на виробництві та в побуті;\nсформувати вміння грамотно застосовувати знання з хімії, показати гуманістичну спрямованість науки, зростаючу роль її у розв'язанні глобальних проблем людства;\nнавчити абітурієнтів алгоритму розв'язування хімічних задач;\nзакріпити вміння набуті в школі, використовувати генетичні зв'язки між органічними та неорганічними речовинами, характеризувати хімічні властивості речовин, розв'язувати задачі.\nВивчення дисципліни включає аудиторні заняття під керівництвом викладача. Сім контрольних робіт зроблені за прикладом ЗНО.\nВ результаті вивчення курсу слухачі будуть:\nзнати основні хімічні поняття, закони, теорії;\nзнати хімічні властивості неорганічних та органічних речовин, їх застосування, вплив на життя та діяльність людини;\nуміти використовувати алгоритми для розв'язування хімічних задач;\nуміти чітко формулювати знання з хімії в усній та письмовій формах;\nуміти складати хімічні формули, здійснювати перетворення, розв'язувати задачі;\nуміти встановлювати причинно-наслідкову залежність між складом, будовою, властивостями та застосуванням речовин;\nуміти робити узагальнюючі висновки;\nуміти розуміти роль хімії в побуті, створенні нових матеріалів, розв'язанні сировинної та енергетичної проблеми, охороні довкілля.\nПерелік наочних посібників:\nперіодична система хімічних елементів Д.І. Менделєєва;\nряд електронегативностей неметалів;\nелектрохімічний ряд напруг металів;\nвідносні молекулярні маси неорганічних речовин;\nвідносні молекулярні маси органічних речовин;\nтестові завдання для проведення контрольних робіт;\nтексти для контрольних робіт на дому.\nПрограма навчального курсу «Хімія»\nТема 1. Предмет і задачі. Місце хімії серед природничих наук. Явища фізичні і хімічні. Екологічні проблеми хімії. Роль хімії в охороні навколишнього середовища.\nТема 2. Атомно-молекулярне вчення. Молекули. Атоми. Сталість складу речовин. Відносна атомна і відносна молекулярна маси. Обчислення відносних молекулярних мас речовин за їх формулами. Закон збереження маси, його значення в хімії. Кількість речовини. Моль. Молярна маса. Закон Авогадро та молярний об'єм газу, об'ємні відношення газів у реакціях. Розв'язок задач.\nТема 3. Хімічний елемент, прості і складні речовини. Хімічні сполуки та механічні суміші. Знаки хімічних елементів та хімічні формули. Валентність. Розрахунки масової частки хімічного елемента в речовині за формулою. Встановлення хімічної формули речовини за її складом. Хімічні рівняння. Розрахунки за хімічними рівняннями практичного виходу продуктів та маси чи об'єму продуктів реакції, якщо до складу речовин входили домішки.\nТема 4. Склад атомних ядер (протонне та нуклонне число). Поняття про радіоактивний розпад хімічних елементів. Ізотопи. Будова електронних оболонок атомів хімічних елементів малих періодів. Особливості будови атомів елементів великих періодів (на прикладі IV періоду).\nТема 5. Відкриття Д.І. Менделєєвим періодичного закону та створення періодичної системи елементів. Сучасне формулювання періодичного закону. Великі та малі періоди, групи та підгрупи. Залежність властивостей елементів від положення в періодичній системі. Характеристика хімічного елемента за положенням в періодичній системі та будовою атома. Періодичність зміни властивостей простих речовин та сполук елементів. Значення періодичного закону.\nТема 6. Електронегативність хімічних елементів і хімічний зв'язок. Ковалентний зв'язок (полярний і неполярний). Енергія зв'язку. Донорно-акцепторний механізм утворення ковалентного зв'язку. Йонний зв'язок, його відмінність від ковалентного. Ступінь окиснення. Водневий зв'язок.\nТема 7. Класифікація хімічних реакцій. Реакції сполучення, розкладу, заміщення, обміну. Необоротні та оборотні хімічні реакції. Тепловий ефект хімічних реакцій, термохімічні рівняння. Окисно-відновні реакції. Процеси окиснення та відновлення. Значення окисно-відновних реакцій у природі та техніці.\nТема 8. Швидкість хімічних реакцій. Залежність швидкості від природи реагуючих речовин, концентрації, площі поверхні зіткнення реагуючих речовин, температури. Каталіз і каталізатори. Каталітичні і некаталітичні реакції, значення каталітичних процесів. Хімічна рівновага, поняття про константу рівноваги. Умови зміщення хімічної рівноваги. Принцип Ле Шательє.\nТема 9. Розчини. Розчинність речовин. Залежність розчинності речовин від їх природи, температури і тиску. Теплові ефекти при розчиненні. Способи кількісного вираження складу розчинів: масова частка і молярна концентрація. Густина розчинів. Поняття про кристалогідрати. Приготування водних розчинів твердих, рідких, газоподібних речовин з певною масовою часткою розчиненої речовини.\nТема 10. Елекролітична дисоціація. Ступінь дисоціації. Ступінчаста дисоціація. Сильні та слабкі електроліти. Властивості основ, кислот та солей в світлі теорії електролітичної дисоціації. Іонно-обмінні хімічні реакції.\nТема 11. Оксиди. Назви і класифікація оксидів. Способи добування, властивості та застосування оксидів.\nТема 12. Основи, їх склад, назви та класифікація. Гідроксогрупа. Нерозчинні основи та луги, їх хімічні властивості. Реакція нейтралізації. Амфотерні гідроксиди, їх властивості. Добування основ.\nТема 13. Кислоти, їх склад, назви та класифікація. Фізичні та хімічні властивості. Способи добування кислот.\nТема 14. Солі, їх склад, назви та класифікація. Хімічні властивості солей. Добування солей. Поняття про кислі солі та комплексні сполуки. Поняття про гідроліз солей. Генетичний зв'язок між оксидами, основами, кислотами та солями.\nТема 15. Положення Гідрогену в періодичній системі. Хімічні властивості водню: взаємодія з неметалами, оксидами металів, органічними речовинами. Добування водню в лабораторії та промисловості. Застосування водню як екологічно чистого палива і сировини для хімічної промисловості.\nТема 16. Оксиген, будова атома, поширення в природі. Кисень, його фізичні та хімічні властивості, добування і застосування. Повітря. Охорона повітря від забруднення. Вода. Хімічні властивості і застосування води. Очищення води. Створення безвідходних технологій. Кругообіг води в природі.\nТема 17. Хлор, реакції з органічними та неорганічними речовинами. Гідроген хлорид, його добування та властивості. Хлоридна кислота, її солі.\nТема 18. Загальна характеристика елементів VІ-А групи періодичної системи. Сірка, її фізичні та хімічні властивості. Оксиди Сульфуру (IV) і Сульфуру (VI), їх добування, хімічні властивості, застосування. Сульфатна кислота, її властивості. Хімічні реакції, які лежать в основі виробництва сульфатної кислоти.\nТема 19. Нітроген, положення в періодичній системі, будова атома. Азот, його фізичні та хімічні властивості. Аміак, його промисловий синтез, фізичні та хімічні властивості. Солі амонію. Оксиди Нітрогену (II) і Нітрогену (IV). Хімізм виробництва нітратної кислоти. Нітрати. Нітратні добрива.\nТема 20. Хімічні особливості нітратної кислоти. Взаємодія з металами.\nТема 21. Загальна характеристика елементів V-А групи періодичної системи. Фосфор, його алотропні форми, фізичні та хімічні властивості. Фосфор (V) оксид, ортофосфатна кислота та її солі. Фосфатні добрива.\nТема 22. Карбон, положення в періодичній системі, будова атома, алотропні форми. Хімічні властивості вуглецю. Оксиди Карбону (II) і Карбону (IV), їх хімічні властивості. Карбонатна кислота та її солі. Перетворення карбонатів в природі.\nТема 23. Загальна характеристика елементів ІV-А групи періодичної системи. Силіцій, його хімічні властивості. Оксид Силіцію (IV), силікатна кислота та її солі. Будівельні матеріали: скло, цемент, бетон.\nТема 24. Метали, їх положення в періодичній системі, особливості будови атомів, металічний зв'язок. Електрохімічний ряд напруг металів. Характерні фізичні та хімічні властивості металів. Поняття про корозію та засоби боротьби з нею.\nТема 25. Лужні метали, їх характеристика за положенням в періодичній системі та будовою атомів. Сполуки Натрію і Калію в природі. Калійні добрива. Гідроксиди Натрію та Калію, їх хімічні властивості, добування, застосування.\nТема 26. Кальцій, характеристика за положенням в періодичній системі і будовою атома, його сполуки в природі. Оксид та гідроксид Кальцію, їх хімічні властивості, добування та застосування. Якісні реакції на іони Кальцію і Барію.\nТема 27. Алюміній, характеристика елемента та його сполук за положенням в періодичній системі. Амфотерність оксиду та гідроксиду алюмінію. Сполуки Алюмінію в природі, його роль в техніці.\nТема 28. Ферум, будова атома і поширення в природі. Хімічні властивості заліза, його оксиди і гідроксиди. Хімічні реакції, на яких базується виробництво чавуну і сталі. Роль заліза і його сплавів в техніці.\nТема 29. Метали в сучасній техніці. Основні способи промислового добування металів: відновлення вугіллям, Карбон (II) оксидом, воднем, алюмотермія, електрохімічні способи вилучення металів з їх сполук.\nТема 30. Контрольна робота (тести). Неорганічна хімія.\nТема 31. Теорія хімічної будови органічних сполук О.М. Бутлерова. Залежність властивостей органічних речовин від хімічної будови. Ізомерія. Електронна природа хімічних зв'язків у молекулах органічних сполук. Способи розриву зв'язків, поняття про вільні радикали.\nТема 32. Порівняльна характеристика органічних та неорганічних сполук.\nТема 33. Гомологічний ряд насичених вуглеводнів (алканів), їх електронна і просторова будова (sp3-гібридизація). Номенклатура алканів, їх фізичні та хімічні властивості. Метан. Насичені вуглеводні в природі, застосування в техніці.\nТема 34. Етиленові вуглеводні (алкени), їх електронна будова (sp2-гібридизація) σ- і π-зв'язки. Ізомерія. Номенклатура і хімічні властивості етиленових вуглеводнів, правило Марковнікова. Етилен, добування і застосування в промисловості.\nТема 35. Загальні поняття хімії високомолекулярних сполук: мономер, полімер, елементарний ланцюг, ступінь полімеризації. Поліетилен і поліпропілен, їх будова, властивості і застосування. Природній каучук, його будова і властивості. Синтетичний каучук.\nТема 36. Ацетилен, особливості його будови (sp-гібридизація, потрійний зв'язок). Добування ацетилену карбідним способом та з метану, хімічні властивості. Гомологічний ряд та номенклатура ацетиленових вуглеводнів. Застосування.\nТема 37. Бензен, його електронна будова, хімічні властивості, промислове добування і застосування. Поняття про взаємний вплив атомів на прикладі толуену.\nТема 38. Природні джерела вуглеводнів: нафта, природній і попутній нафтові гази, вугілля. Перегонка нафти. Крекінг нафтових продуктів, коксування вугілля.\nТема 39. Спирти, їх будова, номенклатура. Водневий зв'язок і його вплив на фізичні властивості спиртів. Хімічні властивості насичених одноатомних спиртів. Промисловий синтез і застосування метанолу, етанолу. Поняття про багатоатомні спирти, особливості гліцерину.\nТема 40. Фенол, його будова, взаємний вплив атомів у молекулі. Хімічні властивості фенолу в порівнянні з властивостями спиртів та бензену. Застосування фенолу.\nТема 41. Альдегіди, їх електронна будова. Хімічні властивості. Добування і застосування мурашиного і оцтового альдегідів. Номенклатура альдегідів.\nТема 42. Карбонові кислоти: електронна будова карбоксильної групи, гомологічний ряд. Насичені одноосновні карбонові кислоти: будова, номенклатура, добування, фізичні та хімічні властивості. Головні представники одноосновних карбонових кислот: оцтова, стеаринова, пальмітинова, олеїнова та їх солі. Мило. Взаємозв'язок між вуглеводнями, спиртами, альдегідами і карбоновими кислотами.\nТема 43. Розв'язування тестових відкритих завдань з короткою відповіддю.\nТема 44. Складні ефіри (естери), їх будова, добування за реакцією естерифікації, хімічні властивості. Жири як представники складних ефірів, їх роль у природі, хімічна переробка.\nТема 45. Глюкоза, її будова, хімічні властивості, роль у природі. Сахароза, її гідроліз, загальна схема виробництва цукру.\nТема 46. Крохмаль, целюлоза, їх будова, хімічні властивості, роль у природі та технічне застосування. Хімізм фотосинтезу. Поняття про штучні волокна.\nТема 47. Амінокислоти, їх будова, хімічні особливості. Реакції поліконденсації. Синтетичне волокно - капрон. Пептидний зв'язок. Білки, склад їх молекул, хімічна будова. Біологічна роль білків.\nТема 48. Роль хімії в житті суспільства: народногосподарське значення хімії, використання продукції хімічної промисловості. Хімія та екологія. Значення хімії для розуміння наукової картини світу.\nТема 49. Заключна контрольна робота (тести).\nСТАНЬ НА КРОК БЛИЖЧЕ ДО СТУДЕНТСЬКОГО ЖИТТЯ!\nІнші навчальні курси\nНавчальний курс «Англійська мова»\nНавчальний курс «Біологія»\nНавчальний курс «Географія»\nНавчальний курс «Історія України»\nНавчальний курс «Математика»\nНавчальний курс «Українська література»\nНавчальний курс «Фізика»\nНавчальний курс «Українська мова»\nпідготовка громадян України до вступу у вищі навчальні заклади\nпідготовка іноземних громадян до вступу у вищі навчальні заклади\nпаспортно-візова робота з іноземними громадянами, які навчаються в університеті за базовими напрямами і спеціальностями\nм. Житомир, вул. Чуднівська, 103\n+38 (0412) 24-14-27\n+38 (067) 411-32-95\nВідео про Житомирську політехніку\n© 2020 Центр довузівської освіти та роботи з іноземними студентами


КРУ нагадує всім, щоби не забували за їхні «телефони довіри» | БукІнфо\nКРУ нагадує всім, щоби не забували за їхні «телефони довіри»\n5 лютого 00:23\n«Телефон довіри» є одним із засобів забезпечення зворотного зв’язку органів державної контрольно-ревізійної служби з громадськістю. Метою функціонування «телефону довіри» є надання органами ДКРС інформаційно-консультаційних послуг (правової допомоги) громадськості з питань здійснення державного фінансового контролю.\nЗвернутися за цими номерами можна протягом робочого часу й повідомити про факти, які, на вашу думку, свідчили б про порушення фінансової й бюджетної дисципліни чи про порушення у використанні бюджетних коштів. Ваші скарги та пропозиції будуть враховані при проведені контрольних заходів. Реєстрації підлягають також анонімні повідомлення.\nОсоблива увага приділяється питанню попередження зловживань та своєчасності виплати заробітної плати працівникам бюджетної сфери.\nЖодне звернення не залишиться поза увагою органів державної контрольно-ревізійної служби в Україні. Кожен факт і кожен випадок буде досліджуватись на предмет дотримання законодавства щодо виплати заробітної плати.\nНагадаємо, КРУ в Чернівецькій області перевіряє всі факти, які стосуються нецільового та неефективного використання бюджетних коштів, використання державного чи комунального майна, у тому числі незаконного списання, нарахування заробітної плати тощо. «Телефон довіри» працює щодня, крім вихідних.\nКРУ в Чернівецькій області


Двоє братів із Чернівців пішки пройшли через Португалію та Іспанію » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nДвоє братів із Чернівців здійснили пішу мандрівку Іспанією та Португалією.\nПро це вони розповіли в інтерв'ю кореспондентці "МБ".\nДмитро Білоус – лікар-анестезіолог, його брат Олександр – спортсмен, футболіст. Обидва брати наважилися здійснити пішу мандрівку, яка називається "Шлях Святого Якова", або "Шлях Сантьяго". Паломницька дорога до могили апостола Якова в іспанському місті Сантьяго-де-Компостела вабить тисячі людей з усього світу. Її проходять не лише з метою релігійного паломництва, а й спортсмени, туристи і просто мандрівники.\nЙти пішки – це найкраще відчуття подорожі\nДо Сантьяго-де-Компостела є два шляхи: французький (майже 700 км) і португальський (майже 300 км). Чернівчани обрали останній. "Шлях Сантьяго" входить до пам'яток Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО.\n– Ми наважилися на цю дорогу завдяки американському другу, – розповідають брати. – Після операції на хребті Кріс занепав духом, але пішов у це паломництво, після якого знову повірив у себе. Йти пішки – це найкраще відчуття подорожі. Із Чернівців ми доїхали до Польщі, звідти летіли в Порту. Це друге після Лісабону місто Португалії. Почали свій шлях на Великдень. Ми знали, що паспорт паломники отримують у Порту. І здогадалися, що, напевно, у центральному соборі. Стали там у велику чергу, отримали паспорти і стали пілігримами. Щоб іти цим шляхом, треба зручне взуття – дві пари. Бо йшли і лісом, і горами.\nУ рюкзаку має бути мінімум: білизна, шкарпетки, засоби гігієни, дощовик, сонцезахисні окуляри, крем від засмаги, штани, які не пропускають вологи. Дехто розповідав, що всі 11 днів йшли у дощ. Щодо нічлігу, ти не можеш собі нічого забронювати. Вздовж шляху є багато альбергів (типу хостелів). Якщо потрапиш у муніципальні – буде дешевше. Якщо пройшов, і не має місця? Йдеш і шукаєш далі. Треба мати також спальний мішок. Загалом місце в альбергу вартувало від 4 до 12 євро. Вартість меню пілігрима – 6-7 євро. У середньому за день ми проходили 27 кілометрів.\nЖінка кричить: "Він помер"\nНа цьому шляху ти ніколи не заблукаєш. По-перше, є багато таких самих пілігримів. По друге, вздовж дороги – спеціальні вказівники жовтого кольору. Дуже часто поруч зі стрілками зображена мушля, це – символ "Шляху Святого Якова". Ти ніколи не вгадаєш, хто перед тобою – релігійний мандрівник чи просто турист, і це дуже добре. Люди завжди позитивні, і їх тисячі, різного віку. Приміром, йшла німкеня Бріджіт, їй 72 роки. Як лікар скажу, що мандрівки і зміна обстановки – це найкраще лікування.\nПочавши свій шлях, поставили собі певні умови: менше користуватися гаджетами, менше спілкування в Інтернеті. Одного дня треба було переплисти через річку, хтось брав катер, ми ж обрали паром, бо це – продовження пішохідного шляху. Нам казали, що колись паломники цю річку перепливали. Потім ми проходили через евкаліптовий ліс, навколо такий запах. Були дні, коли ми йшли безлюдними місцями. Евкаліптовий ліс, водоспад, стежина. По дорозі заходиш у різні церкви, щоб просто посидіти там у тиші.\nА ми взагалі потрапили у ситуацію, коли треба було рятувати людину.\nЦе сталося в Іспанії, де саме, і самі не можемо сказати. Ми йшли і трохи заблукали. Бачимо: машина, а біля неї крики. Думали, це іспанці сваряться. Доходимо ближче: чоловік літнього віку лежить на землі, біля нього жінка плаче і кричить, що він помер. Як з’ясувалося, чоловіку стало зле в машині. У мені зразу "ввімкнувся" лікар, я оцінив ситуацію: він не дихає, пульсу не має. І я розпочав непрямий масаж серця. Бачу, що втомлююся, прошу Сашу допомогти. Чоловік починає дихати. Тут вже під’їхала швидка. Слава Богу, що елементарна реанімація була успішною.\nБільшість пілігримів вирушають у дорогу о 6 ранку, щоб швидше прийти. Бо альберги відчиняються після обіду, і треба місця зайняти. Ми йшли 11 днів. Подолали 325 кілометрів. Офіційно, 280 кілометрів – це шлях Сантьяго. Не враховуючи Порту і того, що ми часто блукали. У цій подорожі, як ми вже казали, зробили собі рамки – хотілося певного аскетизму. В середньому на день витрачали 20 євро – їжа і нічліг. По суті, більше людині нічого не треба. На плечах рюкзак, все решта – навколо. Рюкзак вивільняєш на ходу.\nДорогою ми залишили парфуми, футболки… Все, що робило рюкзак важчим. Не треба боятися позбуватися речей, які тобі заважають. І в житті так само. Які місця вражали по дорозі? Океан. Він має велич і глибину. Зачаровує. Два дні йшли тільки вздовж Атлантичного океану. Біля океану відчуваєш легкість і свободу. А ще – страх, бо коли починався невеликий шторм, розумієш, що перед стихією ти – ніхто. Дуже багато цікавих містечок і сіл для себе відкрили.\nМайже 50 печаток у паспорті пілігрима\nПочинаючи з першого дня, твій паспорт заповнюється печатками. Кожна – як мистецтво. Печатки ставлять у церквах, альбергах, монастирях – всюди, куди ти приходиш. І саме по печатках зараз ми все згадуємо. Як наприклад, в один з останніх днів ми ночували у францисканському монастирі. Було 28 пілігримів, нам зробили спеціальну екскурсію, ми ночували у келіях. Ввечері нам організували месу і безкоштовну вечерю.\nУ Сантьяго-де- Компостела всі пілігрими збираються на площі перед собором Святого Якова. Обіймаються, аплодують. Емоції справжні, немає фальшу. Людей – море. Саме тут ти ставиш останню печатку, щоб отримати спеціальне посвідчення паломника. Але спочатку всі йдуть у собор на месу, потім – до мощів Святого Якова. Є скульптура Святого Якова, до якої всі підходять, аби доторкнутися. Біля собору є канцелярія, даєш офіцеру паспорт пілігрима, він аналізує твій шлях, щоби переконатися, що ти не їхав. Тобі дають спеціальне посвідчення – грамоту Компостела. Ми досі не переклали, що на ній пише. Раніше це було відпущення гріхів.\nУпродовж мандрівки хотілося скуштувати іспанської кухні. Це рибні продукти, найкраще блюдо, яке скуштували – "Пульпо", це восьминіг. Про оливки і авокадо не говоримо, там це як у нас картопля. Ще в Іспанії дуже смачні маленькі падронські негострі перчики (є таке місто Падрон). Спробували і місцевого вина. У Португалії продегустували місцевий портвейн. Пили каву на березі океану. Що цікаво, кава всюди різна, але всюди смачна.\nМи зрозуміли головне: інколи значно легше витримати фізичний біль, ніж душевний. Що відчували наприкінці шляху? Переповнення світлом і позитивною енергією. А ще хочеться мандрувати знову.\nМісто Сантьяґо-де-Компостела є третьою за значенням святинею католицизму, поступаючись лише Єрусалиму та Риму. Причина такого шанування – набільша реліквія Іспанії, мощі апостола Якова, покровителя країни. Згідно з переказами, після мученицької смерті апостола на Святій землі, його останки було складено в човен і пущено по хвилях Середземного моря. Дивом цей човен приплив до Іспанії. Хвилі викинули його на берег. У 896—899 король Альфонс III видав указ, і на місці знахідки побудували невелику церкву. Саме місце було названо Компостела (лат. Campus Stellae – місце, позначене зіркою).\nТеги - Білоус, Шлях Святого Якова, порож


Отакої: «генерал-полковник Рубан» виявився… старлеєм Гарбузюком! - «Волинь» — незалежна громадсько–політична газета\nОтакої: «генерал-полковник Рубан» виявився… старлеєм Гарбузюком!\nПрізвище змінив 1989 року\nВ архіві Міноборони України немає жодного запису про те, що Володимир Рубан має звання генерал-полковника. За час служби Володимир Рубан отримав лише звання лейтенанта та старшого лейтенанта, повідомляє Gazeta.ua. Хоча у ЗМІ його часто називають генералом або генерал-полковником.\nВолодимир Рубан, який називає себе генерал-полковником, насправді раніше носив інше прізвище – Гарбузюк.\nУ списку випускників Чернігівського вищого військового авіаційного училища льотчиків, в якому навчався Володимир Рубан теж не вказано, що він має звання генерал-полковника. Журналісти отримали автобіографію Рубана з вузу та характеристику.\nЗ отриманих даних випливає, що Володимир Рубан, який називає себе генерал-полковником, насправді раніше носив інше прізвище – Гарбузюк. Інша цікава деталь – у своїй автобіографії Рубан зазначив, що у 1989 році за якоїсь причини змінив своє справжнє прізвище Гарбузюк на прізвище Рубан.\nПрипускають, що Володимир Рубан узяв дівоче прізвище своєї дружини.


Запчастини до глибокорозпушувача купити в інтернет магазині, ціна в Україні | ТВК Рамос\nЗапчастини до ГР\nДолото глибокорозпушувача коване (Bellota) , артикул 15009\nЗахист стійки лівий (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M310065\nКорпус долота (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M320117\nКорпус долота глибокорозпушувача (Bellota) , артикул 15009MA\nМонтажний к-т долота глибокорозпушувача , артикул 15015-T-PA\nМонтажний к-т наконечника долота глибокорозпушувача (Bellota) , артикул 15009-KІT\nНакладка долота (Premium Parts / IQ Parts) Helios, артикул M320118\nНакладка долота наплавлена (Premium Parts / IQ Parts) Helios, артикул M320118\nНаконечник долота глибокорозпушувача (Bellota) , артикул 15009PA\nНаконечник долота глибокорозпушувача з покриттям (Bellota) , артикул 15009PC\nВідвал глибокорозпушувача правий (Bellota) , артикул 15008B D CA\nСтійка ліва (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M302049\nСтійка права (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M302048\nДолото глибокорозпушувача (Premium Parts / IQ Parts) , артикул 15009\nДолото глибокорозпушувача (Італія) , артикул 15009\nДолото двостороннє (GB original) , артикул M320113\nДолото двостороннє (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M320113\nЗахист верхній правий (Bellota) Simba, артикул 15030 PR D-CA\nЗахист стійки правий (Premium Parts/IQ Parts) Helios, артикул M310064\nМонтажний к-т долота глибокорозпушувача (Bellota) , артикул 15015-T\nВідвал глибокорозпушувача лівий (Bellota) , артикул 15008B І CA\nНові тенденції обробки грунту вимагають закладати в грунт тільки одну частину поверхневих пожнивних залишків. Інша частина тим часом залишається на поверхні і забезпечує захист грунту. Саме з цим завданням відмінно справляються глибокорозпушувачами. Спеціально розроблений нахил стійок глибокорозпушувача вперед і вбік, що здійснює розпушування грунту, при цьому зберігаючи недоторканою її поверхню. Такий підхід значно покращує збагачення вологою і киснем грунтів, що, в свою чергу, сприятливо впливає на розвиток кореневої системи і сприяє росту рослин. А максимальна продуктивність досягається під час збирання врожаю.\nБезвідвальне розпушування зберігає структуру ґрунту. Глибина розпушування від 25 до 45 см.\nКомплексна термічна обробка, яка гарантує твердість в 50 HRS;\nСпеціальна форма стійки для розпушування.\nРобота повинна вестися як мінімум на 10 см нижче розпушуючого грунтового шару;\nРекомендується працювати в сухому грунті;\nРобоча швидкість 3-5 км / год.\nКупити запчастини до глибокорозпушувача, які скріплюють деталі\nЗапчастини до глибокорозпушувача потребують регулярної заміни. Металовироби, що скріплюють робочі органи, обов'язково міняються разом з іншими деталями. Для зручності установки нових деталей «ТВК Рамос» запропонує монтажний комплект, до якого входять всі необхідні болти, гайки, штифти і втулки. Обов'язково замовте цей комплект разом з іншими запчастинами до глибокорозпушувача. Це заощадить Ваш час і гроші.\nДодаткові запчастини до глубокорозрихлювача в Україні\nНайбільш швидкозношуваними із запчастин до глибокорозпушувача є долота. Якість їх роботи залежить від багатьох факторів. Таких як форма деталі, якість металу і загартування. Купуючи долота до глибокорозпушувача у «ТВК Рамос» можете бути впевнені в максимальній якості деталей. Підтвердженням тому служать імена виробників - компанії «Bellota» і «Premium Parts».\nКупити запчастини до глибокорозрихлювачів в Києві або інших областях України будь-якого типу є за допомогою інтернет-магазину «ТВК Рамос». Наш магазин поставляє комплектуючі запчастини, копії відомих світових брендів за доступною ціною. Шукайте товар по артикулу або телефонуйте нам.


ІВАНО-ФРАНКІВСЬК. АНУШКЕВИЧУС розпочав опалювальний сезон — УНП\nІВАНО-ФРАНКІВСЬК. АНУШКЕВИЧУС розпочав опалювальний сезон\nНезважаючи на те, що для Івано-Франківська до останнього моменту не були доведені ліміти газу на опалювальний сезон 2011-2012 років, тепло медичним та навчальним закладам подали вчасно. Розпорядженням міського голови Віктора АНУШКЕВИЧУСА з 10 жовтня у зв’язку зі зниженням протягом останніх двох днів середньодобової температури повітря розпочато опалювання закладів освіти й охорони здоров’я.\nЗа інформацією головного лікаря Івано-Франківська Т.МАСЛЯКА, понад 50% медичних закладів обласного центру станом на ранок 11 жовтня вже підключені до котелень. Тривають роботи із запуску тепла в Центральній міській клінічній лікарні та міській клінічній лікарні №1. Протягом дня розпочнеться також подача тепла в навчальні заклади.\nВарто зауважити, що основний конкурент АНУШКЕВИЧУСА на посаду міського голови Юрій СОЛОВЕЙ зазначив на прес-конференції 27 вересня, що «хтось зацікавлений у випадку затримки опалювального сезону винести питання про дострокове припинення повноважень міського голови».


На Прикарпатті вітчим роками глумився над 13-літньою падчеркою і її подругою\nНа Прикарпатті вітчим роками глумився над 13-літньою падчеркою і її подругою\nПрикарпатця підозрюють у розбещенні двох 13-літніх дівчат.\nУ Коломийському районі 44-річний чоловік підозрюється у тому, що він упродовж двох років розбещував власну падчерку та її однолітку-подругу. Про це інформує прокуратура Івано-Франківської області, передає «Прикарпаття.онлайн».\nЧоловік тривалий час вчиняв розпусні дії стосовно названої доньки та її подружки (обидві дівчинки – 2006 року народження). За інформацією журналістів, з відповідною заявою до правоохоронців звернулася мама однієї із потерпілих.\nНаразі фігуранту повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 («Розбещення неповнолітніх») КК України. Його взяли під варту. Досудове розслідування триває.\nВсе про: Україна, НП, педофіли, розбещення, прикарпаття


Покоївка - Галина Тарасюк - Сторінка 13 з 15 / Бібліотека Української Літератури – UkrClassic.com.ua\n– Приходила сусідка Надя, – сказала ледь чутно Віоріка, – вечерю приготувала. У мікрохвилівці… ще тепла печеня. Хоч ти й любиш, щоб з печі… але вже вибачай. Прошу тебе, повечеряй. А я посиджу. Хоч подивлюсь на тебе. Ти так рідко став бувати вдома, що я вже й забула, як ти виглядаєш. Бачу, зовсім посивів. І мішки під очима… Багато працюєш? А здалося б і про здоров’я подумати: не двадцять уже…\n“Завелася, старушенція: сивий, мішки під очима! Та шістнадцятки мене ще за гайдука молодого мають, а вона… занила–завила, бля. Нема гіршого, як стара хвора жінка! Сам коло такої окучуришся від тоски-печалі”, – з досадою думав Тодор Йонович, метикуючи, як би це швидше відправити Віорелію до дітей, бо якщо та суча чорна бісиця вже протоптала сюди стежку, то добра не сподійся…\nРити він не боявся. Скоріше… хотів мати фацу (лице), як кажуть у його колишній вотчині – селі Буківці, і то не стільки перед дружиною, як перед дітьми, для яких був завше взірцем порядної людини і доброго, турботливого батька. Не хотілося б, аби вони дізнались від обдуреної і обуреної матері про його… зальоти. Бо ж хто його знає, коло кого ще прийдеться голову прихилити на старість… В цьому житті все скороминуще, а найбільше – гроші. Вони минають і обминають людину, а от старість і смерть – ті не обминають, навіть царів не обминають.\nХоди поїж, а я на тебе подивлюсь. А то вже забула який…\nТодор Йонович вечеряв печенею на кухні, і крізь відчинені двері Віоріка бачила, що їв зі смаком, видно, молода не дуже дбає про нього. Та й не дивно. Молодим жінкам не до хукання – їм кохання подавай. І то щоночі. Он як змарнів, мішки під очима. Певно, “віаґру” ковтає жменями… Бо звідки б то у його роки тій дитинці взятися, як не від “віаґри”? Часто такі чоловіки, що лигаються з молодими, вмирають від інфаркту, або їх інсульт розбиває… Їй навіть жаль стало Тодоріку. Це вчора, переконавшись на власні очі в його тяжкій зраді, вона проклинала і ненавиділа його. Хотіла вбити, на шматки порізати… І зробила б це, не здригнувшись, якби він потрапив під руку. Але зараз їй жаль його, старого, втомленого гонитвою за грішми і жінками.\n– Пора, – сказала, звертаючись до враз посірілої Віорелії. І та покірно встала під суворим поглядом покоївки, і обидві жінки зайшли у кабінет. Тодор Йонович лежав на зеленій килимовій долівці, розкинувшись та похропуючи, як молодий гайдук на галяві весняних кодрів. Жінки деякий час мовчки дивились на нього, мов зважуючись на щось чи споминаючи щось. Потім схрестили, як шпаги, і розвели погляди, побачивши в них тільки сірий сталевий блиск запеклої рішучості.\n– Тримайте його за руки! Чуєте? Сядьте на нього і тримайте за руки! – зашипіла люто Жоржетта, відбиваючись від дужих Тодорових п’ястуків. Але побачивши, що Віоріка стоїть скам’янівши, закричала. – Не стій! Не смій його жаліти! Він тебе не жалів, він не думав про тебе, коли ґвалтував мене під самим твоїм носом, ось на цьому дивані, на цьому килимі! А ти знаходила мої шпильки, мої сережки і не вірила! На ось, подивись! – І покоївка рвонула на собі куценький, до пупця, топик, оголюючи груденята у фіолетових покусах і засосах. – Може, хоч тепер повіриш, що твій чоловік – чудовисько, яке має здохнути! Бо я… я тебе сама вб’ю!\n“Он воно що! – сахнулась Віорелія від страшного зізнання Жоржетти. – От звідки ця ненависть! А я… А він… як він міг… у неї, дружини, під боком…”\nАле Тодор Йонович виявився дужчим, аніж думали жінки. Треноване, плекане тіло не здавалось. З усіх сил напружилось, рвонулось і вирвалось із трясовини паралізуючого снодійного та “обіймів” дружини. З нелюдським зусиллям розклепив ніби склеєні повіки, і… здивування, жах, лють спотворили його лице.\nВіорелія впала на бік, заверещала і кинулась рачки до дверей. Тодор Йонович, побагровівши від натуги, перевернувся долічерева, став навколішки, а далі – ривком – схопився на рівні. Похитуючись на розкарячених неслухняних ногах, обвів налитими кров’ю очима кімнату, якусь мить з тупим нерозумінням розглядав перестрашену Віорелію, скоцюрблену біля порога, і лише коли його важкий погляд наткнувся на Жоржетту, блискавичний здогад прошив пана Чепрагу з голови до ніг… Розчепіривши руки, він пішов на неї, як зомбі, повільно, нахиливши по-бичачому вперед широколобу голову…\n“Де вона взяла цю биту для гольфа? Я ж її тільки вчора з Франції привіз… для Сні…” – було останнє, що встиг подумати Тодор Йонович, падаючи від пекельного болю у скроні.\n– “Швидку”, “швидку”… лікаря…\n– Тодоріко! То-до-орі-ко! – не слухаючи Жоржетту, голосила Віорелія, від жаху б’ючись головою об одвірок. – Мій коханий, мій нещасний Тодоріко, ради Бога, прокинься… Боже, Боже, що я наробила? Як мені далі жити?! Що мені діти скажуть?!\n–Заткнися, стара ідіотко! Бо я тебе навіки заткну! – зашипіла Жоржетта, замахнувшись на хазяйку білою ключкою: – І не валуй, як сука в сливах, бо ще люди почують. А мені б не хотілося відповідати за це падло, як за щось… порядне. Та й тебе шкода… Як–не-як, а ми все-таки друзі по нещастю і трохи… родичі.


Уряд вирiшує проблеми бюджету за рахунок звичайних громадян » Інформаційний портал - belogorodka.info\n7-12-2011, 15:01 Новини Україна • Уряд вирiшує проблеми бюджету за рахунок звичайних громадян\nУряд вирiшує проблеми бюджету за рахунок звичайних громадян!\n25% українських сiмей перебувають за межею бiдностi. Якщо мiнсоцполiтики говорить про те, що не повиннi отримувати допомогу люди, якi отримують бiльше прожиткового мiнiмуму, то вибачте - прожитковий мiнiмум у нас 800 гривень.\nОтже, якщо людина отримує 850 гривень – вона що вже не бiдна? В Українi не можна прожити нi за 800, нi за 900, нi за 1000 грн. Реальна межа бiдностi становить 1250-1300 гривень.\nУкраїнцi отримали черговий соцiальний ляпас вiд свого уряду у виглядi законопроекту № 9516 вiд 29 листопада, який пiдписаний i надiсланий до Верховної ради прем’єр-мiнiстром Моколою Азаровим.\nЦей документ, що вийшов з пiд пера вiдомого "соцiал-реформатора" Сергiя Тiгiпка, пропонує обмежити право одиноких матерiв отримувати допомогу на дитину, якщо сукупний дохiд сiм`ї перевищує суму вiдповiдних прожиткових мiнiмумiв.\nРеакцiя суспiльства, експертiв та ЗМI була рiзкою i однозначно негативною. В офiсi першого вiце-прем’єра Андрiя Клюєва вiрно зрозумiли ситуацiю навколо законопроекту, i вдало скористалися нею. В п’ятницю була оприлюднена його обiцянка: законопроект буде вiдкликано.\nДля всiх нас це мало створити вигляд, нiби то перший вiце-прем’єр оперативно вирiшив виправити деструктивне, помилкове i вiдверто непрофесiйне рiшення уряду.\nАле насправдi жодної помилки не вiдбулося. Протягом всiєї своєї каденцiї, нинiшнiй уряд послiдовний у своєму бажаннi здiйснювати реформи лише за рахунок простих громадян. Задаймо хоча б нещодавно ухвалену пенсiйну реформу та намагання "реформувати" систему пiльг в Українi виключно за рахунок "чорнобильцiв", "афганцiв", ветеранiв та iнвалiдiв вiйни.\nТа й "анти-материнський" законопроект хоч i з`явився кiлька днiв тому, а насправдi ця iсторiя почалась значно ранiше. Iдею непрямої оцiнки доходiв уряд вигадав ще мiсяць тому, i оприлюднив проект постанови, за якою всiх отримувачiв державної допомоги перевiрять на законнiсть отримання ними пiльг.\nЗМI сконцентрували свою увагу лише на одиноких матерях. Насправдi, непряма оцiнка доходiв у проектi постанови Кабмiну стосуватиметься бiльш широкого кола громадян. А саме, отримувачiв допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирiчного вiку; одиноких матерiв; малозабезпечених сiмей; отримувачiв субсидiй для вiдшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та придбання палива.\nВ цiлому, програма оцiнки непрямих доходiв "накриє" щонайменше 2,5-3 мiльйони українських сiмей. Це значнi цифри, зважаючи на те, що в Українi загалом живуть бiля 17 мiльйонiв сiмей.\nАле, яка мета цих новел? В чому суть? Який ефект це дасть для покращення системи соцiального захисту населення? Давайте подивимось на факти.\nПо-перше, уряд начебто хоче зекономити державнi кошти. Але, про яку ж суму економiї в цiлому йде мова? Сьогоднi на цi види соцiальних допомог видiляється близько 10-15 млрд гривень. Припустимо, що перевiрка виявить 5% порушень, i на обмеженнi прав малозабезпечених громадян урядовцi зекономлять 500-700 млн гривень. Погодьтесь, абсолютно мiзерна сумма! Особливо якщо порiвняти її з утриманням апарату державного управлiння.\nТак, наприклад МВД у 2012 роцi планується надати 14,4 млрд гривень, Мiненерговугiлля понад 10 млрд гривень, а на утримання Верховної ради та Державного управлiння справами буде видiлено 3,3 млрд гривень.\nПо-друге, уряд стверджує, що така програма з оцiнки непрямих доходiв не потребуватиме додаткових видаткiв. Але ж, непрямi доходи мають оцiнювати соцiальнi iнспектори? Сьогоднi соцiальних iнспекторiв в областях України – не бiльше нiж по 1-2 особи на район.\nТобто, якщо мiнсоцплiтики справдi хоче охопити всi сiм’ї в Українi, то очевидно, що штат соцiальних працiвникiв треба збiльшувати щонайменше в 4-5 разiв. Таким чином, самi розумiєте, що процес оцiнювання буде коштувати дорожче, нiж вся економiя коштiв вiд цього.\nЗвичайно, уряд спробує не збiльшувати штат. До чого це призведе? З травня в деяких областях України проходив експеримент з непрямої оцiнки доходiв громадян. Пiд час нього самi соцiальнi служби скаржились на те, що на них "навiшують" додатковi функцiї, фактично не сплачуючи за них.\nНе треба забувати, що соцiальнi iнспектори сьогоднi отримують заробiтну плату 1200-1300 грн. I саме тому корупцiйнi ризики вiд запровадження такої програми рiзко збiльшуються, тому що сама методологiя непрямої оцiнки доходiв має дуже високий суб’єктивний фактор.\nТобто, коли соцiальний iнспектор прийде додому до родини, вiн почне сам на своє розумiння оцiнювати вартiсть телевiзора, холодильника, його новизну – чи вiн зараз куплений, чи 10 рокiв тому. I соцiальний iнспектор може все вказати правильно, а може за невелику нагороду взагалi нiчого не вказувати.\nВзагалi, якось дивно виглядає. Соцiальний працiвник за своєю природою повинен надавати допомогу людям: малозабезпеченим, пенсiонерам, iнвалiдам, ветеранам, непрацездатним. А сьогоднi його фактично переводять у статус шпигуна, який повинен вистежувати, слiдкувати i давати свої оцiнки рiвню доходiв громадян.\nПо-третє, будь-який висновок соцiального iнспектора можна оскаржити. I знов через цей самий "суб’єктивiзм". Адже, "акт перевiрки" це точка зору конкретної людини, яка може навiть не розбиратися в марках холодильника, телевiзора або велосипеда. А що робити, якщо людинi той самий велосипед, наприклад, подарували? I ось на пiдставi цiєї оцiнки держадмiнiстрацiя буде приймати остаточне рiшення.\nЗвичайно, якщо людина вважає, що думка iнспектора неправильна, вона зможе оскаржити її в судовому порядку. Але виникає iнше питання – чому людина повинна доводити свою невиннiсть? Якщо соцiальний iнспектор або держава вважає, що людина подала про себе недостовiрну iнформацiю, треба довести це фактично. Нехай податкова iнспекцiя або судовi органи роблять свiй висновок, що в родини є додатковi не задекларованi доходи. I саме в судовому порядку має ухвалюватись рiшення про припинення надання державної соцiальної допомоги.\nДо речi, першими, хто спробував використати непряму оцiнку доходiв, були податкiвцi. Саме за цим принципом вони намагалися з’ясувати, який саме прибуток отримує пiдприємство. Але i досi податкiвцям не вдається довести, що цей метод є законним та об’єктивним. Чому ми вважаємо, що Мiнсоцполiтики розумнiше та спритнiше за Податкову?\nНа моє глибоке переконання, припиняти виплати державних соцiальних допомог, пiльг, субсидiй на пiдставi виключно суб’єктивного фактора неконституцiйно i незаконно.\nВiце-прем’єр Тiгiпко заявив, що держава допомагатиме тiльки бiдним, а не багатим. Наче все логiчно i правильно. Але хто є "багатим" сьогоднi в Українi? Одинока мати, яка отримує 200-400 гривень допомоги на дитину? Чи родина пенсiонерiв, що має право на субсидiю (середнiй розмiр субсидiї на житлово-комунальнi послуги дорiвнює бiля 170 грн.)? Хто з реальних "багатих" пiде стояти у кiлометрових чергах в управлiннях соцзахисту щоб отримати 300 чи 175 гривень допомоги? Назвiть їх прiзвища! Немає таких людей! I не буде.\nА уявiть, що пiд дiю постанови пiдпадуть дитячi будинки сiмейного типу, якi оформлюють субсидiї та державну допомогу на виховання дiтей. Зазвичай, таким установам активно допомагають стороннi люди – хто дах збудує, хто комп’ютери принесе, а хто й автомобiль подарує.\nОтже, за логiкою урядовцiв, такi багатодiтнi родини отримують великий i додатковий дохiд. Цiкаво, у кого пiднiметься рука скасувати пiльги для такого дитячого будинку?\nЯк бачимо, держава як завжди вирiшила врегулювати проблеми державного бюджету за рахунок лише найбiднiших верств населення.\nЗвичайно, уряд має аргументацiю своєї точки зору. Вiн вказує на експеримент з непрямої оцiнки, який проводився в у Луцькому районi Волинської областi, Олександрiйському районi Кiровоградської областi, Ленiнському та Кiровському районах Кiровограда i Корюкiвському районi Чернiгiвської областi. Експеримент був започаткований в травнi, а потiм подовжений до 2011 року.\nТак ось, уряд рапортував про успiшнiсть цього експерименту. Але, насправдi, вiн не дав жодних вiдчутних результатiв.\nЕксперимент довiв, що основна маса людей, якi отримуть допомогу, реально на неї заслуговують. Вони дiйсно не можуть без неї. Звичайно, були виявленi i факти зловживань. Але давайте "копнемо" глибше.\nНаприклад, дiйсно є факти фiктивного розлучення - коли чоловiк з дружиною спецiально розлучаються, а мати отримує статус одиначки. Але чому люди це роблять? Яка причина? Що штовхає їх на такi вiдчайдушнi кроки? Вiдповiдь одна – суцiльна бiднiсть в Українi.\nСьогоднi 25% українських сiмей перебувають за межею бiдностi. Народження дитини збiльшує її ризик. Вже бiля 33% українських сiмей, у яких є одна дитина, знаходиться за межею бiдностi. А якщо двоє дiтей, то за межею бiдностi опиняються вже бiльше 40% українських сiмей. А якщо четверо i бiльше дiтей - практично 80%. Тому люди i використовують будь-яку можливiсть, щоб отримати вiд держави хоч якусь допомогу, навiть не зовсiм коректними методами.\nМiнсоцполiтики говорить про те, що не повиннi отримувати допомогу люди, якi отримують бiльше прожиткового мiнiмуму. Але вибачте - сьогоднi прожитковий мiнiмум у нас 800 гривень (для осiб, що втратили працездатнiсть). Отже, якщо людина отримує на 10 гривень бiльше за цю суму - це вже не бiдна людина?\nСьогоднi в Українi не можна прожити нi за 800, нi за 900, нi за 1000 гривень. Реальна межа бiдностi сьогоднi складає 1250-1300 гривень. А законопроект № 9516 якраз б`є конкретно по одиноких матерях - якщо вони мають дохiд у середньому бiльше, нiж прожитковий мiнiмум. Сьогоднi це 950 гривень. Але це ж абсурд. Ну не можна прожити та виховати дитину за такi грошi!\nПодвiйний абсурд, коли уряд пропонує економити на одиноких матерях, i разом з тим, згiдно iз законом народний депутат України отримує щорiчну допомогу вiд держави в розмiрi двох своїх зарплат. Тобто, людина, яка отримує цiлком достойну заробiтну плату у 18 тис гривень на мiсяць, щороку має ще й додатковi 35-36 тис гривень допомоги (3 000 гривень на мiсяць). А одинока мати, яка отримує на свою дитину 400 гривень на мiсяць, вже нiякої допомоги отримувати не буде.\nЦе ще раз пiдтверджує iдеологiю подвiйних стандартiв в проведеннi соцiальних реформ вiд нинiшнього уряду. Коли вони декларують необхiднiсть проведення реформ, то цi реформи чомусь робляться виключно за рахунок малозабезпечених верств населення.\nНатомiсть, народних депутатiв, членiв Кабiнету мiнiстрiв та чиновникiв високого рiвня цi реформи взагалi не торкаються. Чи є межа цинiзму для нинiшнiх урядовцiв? Питання – риторичне, i вiдповiдати на нього мусимо ми. I не просто вiдповiдати, а й робити вiдповiднi висновки.\nПавло Розенко, провiдний експерт Центру Разумкова, колишнiй перший заступник мiнiстра працi та соцiальної полiтики, спецiально для "ЕП”


Можливо, саме тоді Ігор Валерійович почав розуміти, що назавжди втратив лояльного до себе керівника «Укртранснафти». А відтак і контроль над одним із ключових для себе підприємств.\nОднак, як з’ясувало «Слідство.Інфо» навіть після втрати своєї людини на чолі цієї компанії, Коломойський має всі можливості, щоб нажитись на цьому держпідприємстві.\nНаприкінці своєї кар’єри в «Укртранснафті» його колишній директор Олександр Лазорко уклав кілька угод, за якими державну технологічну нафту віддали на зберігання у наближені до групи «Приват» компанії. Ціна, яку державна «Укртранснафта» повинна була виплачувати за зберігання своєї нафти в приватних резервуарах, становила близько двох з половиною мільйонів гривень на день.\nРоман Сидорак – т.в.о. генерального директора ПАТ «Укртранснафта»:\n– «Історія почалась в 2014 році під гаслами "рятуйте державну нафту від сепаратистів", після чого була викачана нафта зі сходу… і так захопились викачкою нафти, що викачали на заході, тобто з нафтопроводу Дружба була викачана нафта в Дрогобицький НПЗ і Надвірнянський.»\nЗагальна кількість викачаної нафти становила близько 600 тисяч тон. Більша половина цієї нафти була перекачана на зберігання у три компанії: ПАТ «НПК-Галичина», ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» та ПАТ «Укртатнафта».\nСергій Лещенко – Народний депутат України:\n-«Статус технічної означає, що коли відбувається транспортування нафти, то тонна нафти фізично не транспортується з Одеси на Броди. Відбувається витіснення – ви закачали тонну в Одесі і викачали таку ж саму тонну в Бродах.»\nОлександр Лазорко – колишній голова правління ПАТ «Укртранснафта»:\n-«Звичайно, я написав лист і звернувся на міністра Продана з пропозицією викачати цю нафту з бойових точок, в тому числі і з тих місць які можуть бути потенційно під загрозою.»\nІніціатором даного кроку був тодішній керівник ПАТ «Укртранснафта», а також наближена до Ігоря Коломойського людина: Олександр Лазорко.\nЛогічно, що велику частину викачаної технічної нафти державне підприємство віддало на зберігання компаніям, наближеним до групи «Приват» Ігоря Коломойського.\nЦе зокрема, ПАТ «НПК-Галичина». Серед її акціонерів є такі офшори, як РОМАННОР ІНВЕСТМЕНТС ЛТД, ДЕНІРО ВЕНЧЕРЗ ЛТД, ВІВЕРНАЛ ХОЛДІНГС ЛТД та ДОМЕННІУМ ЕНТЕРПРАЙЗЕС ЛТД. Всі ці чотири компанії згідно даних «Економічної правди» входять до сфери впливу групи «Приват». Аналогічна ситуація і з ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття». Акціонери цих компаній за тими ж даними також входять до кола інтересів групи «Приват», підконтрольної пану Коломойському. Що стосується ПАТ «Укртатнафта», то про тісні відносини даного товариства з групою «Приват» почали говорити ще з 2007 року, коли голова торговельного представництва республіки Татарстан в Україні Ростислав Вахітов звинуватив групу Приват у рейдерському захопленні «Укртатнафти».\n-«План А був не реалізований, тому вирішили застосувати план Б – це заробляти на зберіганні цієї нафти. Внесли зміни в договір на безкоштовне зберігання – спочатку була ціна 3-20 грн. за одну тону за кожен день зберігання, потім ціна виросла і стала 6-40 грн. Таким чином переганяли державні кошти в приватну кишеню до трьох заводів.»\nЦіна в розмірі 6-40 грн. здалась завищеною і міністру енергетики та вугільної промисловості Володимиру Демчишину, який ініціював відсторонення Лазорка з його посади. На його місці, зрештою, опинився Роман Сидорак.\n-«Звернулись до заводів, заводи нам відмовили. Сказали, що ми повинні розрахуватись за ту нафту, яка зберігається в цих заводах… Але на сьогоднішній день ми не здійснюємо їм оплату… Кошти в цілому, якщо порахувати з тим періодом жовтневим, які зараз уже, живемо в жовтні, то порядку мільярда держава має заплатити приватним організаціям.»\n«Приватівські» компанії звернулись до суду, щоб стягнути з державного підприємства нараховані суми. І небезуспішно.\nІгор Кость – директор з юридичних питань ПАТ «Укртранснафта»:\n-«Зараз загальна сума тих позовних вимог вже біля 400 мільйонів разом зі штрафними санкціями.»\nБлизько місяця тому господарський суд м. Києва задовольнив позов компанії ПАТ «Нафтохімік-Прикарпаття», за яким ПАТ «Укртранснафта» зобов’язана виплатити близько ста трьох мільйонів гривень.\nВ цьому ж місяці той же Господарський суд міста Києва частково задовольнив позов ПАТ "Нафтопереробний комплекс-Галичина" і тепер Укртранснафта зобов’язана виплатити їм близько тридцяти мільйонів гривень. По "Укртатнафті" судова тяганина ще триває.\n– «Тобто зараз ми маємо виплатити те, що має бути спрямовано на капітальний ремонт на капітальне будівництво, на якусь організацію заміни старого на нове.»\nЯк стало відомо Слідству.Інфо, Прокуратурою міста Києва було розпочате кримінальне провадження за фактом зловживання службовим становищем службовими особами ПАТ «Укртранснафта» при укладанні договорів зі зберігання витісненої нафти…\nМи намагались поговорити з цього приводу з самим паном Лазорко по «Skype», адже на даний момент він перебуває у розшуку. І хоч ми отримали позитивну відповідь з «Facebook» сторінки з його іменем, зрештою він так і не надав нам жодних коментарів.\nСхожа ситуація і з компаніями, що зберігають державну нафту. Лише одна з них, а саме ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» відповіла на наш запит, однак і він виявився не інформативним:\nСтосовно умов і вартості оренди резервуарів для зберігання нафти на даний час між нашими Товариствами ведуться переговори.\nДля отримання більш детальної інформації ви можете звернутись до безпосереднього власника технічної нафти… ПАТ «Укртранснафта».\nОтже, ані звільнення наближених до Ігоря Коломойського людей з «Укртранснафти», ані початок кримінальних проваджень не заважають одіозному українському діячу витискати мільйони з держави. Тепер ще й іменем України.


У Сватовому начмед лікарні хоче звільнитися через тиск адміністрації. На її захист стали лікарі — Сватове.City\nУ Сватовому начмед лікарні хоче звільнитися через тиск адміністрації. На її захист стали лікарі\nНа скільки Сватівська лікарня готова до медичної реформи? Чи стане вона наступного року лікарнею інтесивного лікування? Адже на цей статус претендує ще й лікарня Білокуракиного. Обговорення цього питання вилилося в протистояння лікарів та адміністрації медзакладу.\nПитання роботи Сватівської районної лікарні 26 листопада піднялося на виїзному засіданні виконкому міської ради. Проводив його міський голова Євген Рибалко. Проходило засідання в кабінеті гендиректора райлікарні. Але самого Ігоря Плотнікова на засіданні не було. Він майже півроку на лікарняному. Спілкувалися з членами виконкому його заступник Віктор Таран та завідуючі відділеннями лікарні.\nА вже 29 листопада знову в кабінеті головного лікаря відбулося засідання депутатської комісії районної ради на чолі із Людмилою Русановою. Це сталося після того, як депутати на позачерговій сесії райради відмовилися «перекинути» майже 900 тисяч гривень з медицини на освіту. На цьому засіданні Ігор Плотніков вже був. Ще була заступник голови райдержадміністрації Ганна Лемешко.\nЗасідання депутатської комісії Сватове.City\nТа результатом роботи комісії стала заява начмеда лікарні Наталії Чередниченко про звільнення. У заяві вона написала — через тиск з боку адміністрації закладу та районного керівництва. На підтримку колеги ще 11 лікарів теж пригрозили звільнитися.\nТому 30 листопада терміново відбулося спільне засідання представників місцевої влади та лікарів. Ініціювали його голова районної ради Віта Сліпець та заступник міського голови Людмила Жаданова.\nЗавідуючі відділеннями райлікарні Сватове.City\nГендиректор лікарні Ігор Плотніков запевнив, що все йде за планом і все добре. В той же час лікарі з цим не погодилися. А говорили, що підготовкою до реформування адміністрація закладу не займається.\nОлена Шкута: «Лікарні потрібен ефективний адміністратор»\nКардіолог Олена Шкута каже, що гендиректор не думає про завтрашній день, бо не поспішає реформувати лікарню в некомерційну установу, як це вже зробили в інших областях. Вони оптимізували свої витрати за рахунок ефективного менеджменту, прибрали всі непотрібні і нерентабельні ланки, сконцентрували гроші на найнеобхідніші потреби. Також Олена поскаржилася, що сватівські лікарі отримують зарплатню по 4 тисячі, в той час їхні колеги в інших районах — по 10-12 тисяч.\n— Наша адміністрація щось вичікує. Документи не готують. Лікарня має поміняти свій статус. А це доволі тривалий процес. І всі, хто не встигне реформуватися до липня наступного року, буде забезпечуватися з держбюджету по залишковому принципу, — зауважила Олена Шкута.\nТакож кардіолог наголосила, що ресурси лікарні використовуються неефективно. На її думку, настав час щось змінювати. І якщо це не зробити сьогодні, завтра вже буде пізно. Лікарні потрібен ефективний адміністратор, який буде перейматися цими питаннями.\nОлександр Кашура: «З нами ніхто не радиться і нас ніхто з керівництва не чує»\nВід імені всіх лікарів виступив голова профспілкового комітету, хірург Олександр Кашура. Він зазначив, що конфлікт між працівниками та гендиректором виник вже давно, а заява заступника з лікарської частини Наталії Чередниченко стала «останньою краплею».\nЛікар поскаржився на упереджене ставлення гендиректора лікарні до більшості лікарів. Також, за його словами, залишається незрозумілим розподіл надбавок і премій.\n— Директор поводиться так, ніби лікарня — це його приватна власність. Ми розуміємо, що сьогодні від роботи кожного з нас залежить доля нашої лікарні. Ми всі пропрацювали тут по 20 років. А сьогодні існує загроза їхати працювати в інші райони, бо наше керівництво не в змозі провести нормально реформування. В лікарні й досі немає плану заходів. З нами ніхто не радиться і нас ніхто з керівництва не чує.\nОлександр Кашура зауважив, що зустріч з районними депутатами та заступником голови райдержадміністрації Ганною Лемешко 29 листопада тільки посилила внутрішній конфлікт. Спочатку начебто все було добре, поки на засіданні були присутні представники міськради та преси. Але після того, як всі розійшлися, був здійснений адміністративний тиск на начмеда лікарні, в результаті чого вона подала заяву на звільнення.\nГолова профспілкового комітету висунув вимогу про звільнення гендиректора лікарні Ігоря Плотнікова та призначення на цю посаду іншого лікаря. Його підтримали майже всі присутні лікарі.\nІгор Плотніков вважає, що конфлікт створений штучно\nГенеральний директор Ігор Плотніков вважає, що він робить все правильно. Що адміністрація проводить всі заходи, необхідні для реформування. А лікарі ставляться до нього упереджено. Також директор натякнув на штучне створення конфліктної ситуації в лікарні третьою стороною. Ким саме Ігор Плотніков не озвучив.\n— Ми знайшли можливість створити на базі РТМО реанімаційне відділення. І хоча воно не відповідає всім необхідним стандартам, але воно працює цілодобово і там чотири лікаря по штату, — зазначив Плотніков. — Також лікарня бере участь у двох проектах, які спрямовані на ремонти приміщень.\nЩе, за словами Ігоря Леонідовича, останнім часом район придбав нове медичне устаткування. Лікарі підвищили свою кваліфікацію, щоб працювати на ньому. Останні два роки проводили ремонти, облаштовували кабінети, робили все необхідне, щоб типову будівлю лікарні переобладнати під сучасні вимоги.\nГендиректор сказав, що кадрове питання стоїть гостро. Але, за його словами, така проблема не тільки у сватівської лікарні, а і по всій Україні. Наприкінці Ігор Плотніков наголосив, що не збирається поки що звільнятися.\nЄвген Рибалко: «Добре, що почули думки лікарів. Бо потрібно мати реальну картину стану сватівської медицини»\nМер міста Євген Рибалко зауважив, що міська рада готова до співпраці. І хоча головна відповідальність за роботу цього закладу лежить на районній владі, місто готове допомогти, адже половина жителів району живуть у Сватовому.\n— Але розуміємо і проблеми, які має вирішувати адміністрація лікарні. Найголовніша — кадри. Ми придбали для лікарів квартири. Вони пустують, а лікарів так і не вистачає. Є медичне обладнання, але воно повністю не задіяне. Добре, що почули думки лікарів. Бо потрібно мати реальну картину стану сватівської медицини, розуміти, що треба зробити, щоб допомогти вирішити проблеми. Для мене головне — зберегти тих лікарів і той потенціал, який сьогодні є в нашій районній лікарні, — каже Євген Рибалко..\nМіський голова сказав, що виділятися кошти з міського бюджету будуть. Але хотілося б побачити реальний покроковий план дій. Рішення про виділення коштів будуть прийматися виважено. Поки що мер міста пообіцяв виділити 150 тисяч на закупівлю програмного забезпечення, яке попросили лікарі.\nВіта Сліпець: «Керівником лікарні має бути така людина, яка об’єднає колектив»\nГолова районної ради Віта Сліпець сказала, що багато є прорахунків як з боку керівництва лікарні, так і, можливо, з боку контролюючих органів районної влади. Тому що після виступу лікарів виявилося, що проблем в лікарні багато і вони адміністрацією закладу не вирішуються.\nГолова райради вважає, що сьогодні створилося своєрідне протистояння між молодими спеціалістами та керівництвом. На її думку, молодь вважає застарілими методи керування лікарнею і хоче щось змінити. Віта Сліпець каже, потрібно не загострювати конфлікт, а знайти компромісне рішення, яке б задовільнило всі сторони конфлікту. За словами голови райради, 39 тисяч жителів району не можуть бути заручниками цієї ситуації.\n— Керівником лікарні має бути така людина, яка об’єднає колектив і в неї вистачить сил своєчасно провести реформування медзакладу. І тоді співпраця молодих, енергійних спеціалістів та лікарів з величезним досвідом принесе позитивні результати, — каже Віта Сліпець.\nЧитайте також: Наслідки ДТП: восьмеро постраждалих у лікарнях, шестеро лікуються амбулаторно\nЧитайте також: Стан дітей, які постраждали в ДТП на мосту у Сватовому, стабільно тяжкий


Історія медицини в районі розпочалася зі створення у 1903 році лікарні в селі Добровілля.\nБлизнюківська центральна районна лікарня побудована за рішенням повітових Земських зборів в 1910 році заповітом І.В. Коростовцева (місцевий поміщик).\nУ 1923 році за новим адміністративно-територіальним розподілом, було утворено Близнюківський район Харківської області. В районі працювало 9 лікарів і 23 середніх медичних працівників.\nУ 1935 році у Близнюках побудували простору лікарню, з поліклінікою, пологовим відділенням, дитячою консультацією, санітарну станцію. У поліклініці працював зубний кабінет.\nЗ 1936 року головним лікарем Близнюківської лікарні призначений Микола Олександрович Добровольський, який зробив великий внесок у розвиток Близнюківської ЦРЛ (1936-1958рр.).\nБлизнюкіська лікарня, як і більшість земських лікарень, з честю виправдала своє призначення в боротьбі з епідеміями, в наданні допомоги хворим і пораненим у роки громадянської війни та в лихоліття суворих випробувань Великої Вітчизняної війни.\nУ після воєнні роки лікарню було відновлено та налагоджено роботу (згідно наказу по Близнюківському райздороввідділу від 25 січня 1945 року №6).\nНайбільшого розвитку медичне обслуговування набрало з 1958 року, коли в Близнюках закінчили будівництво медичного містечка (нова лікарня на 100 ліжок, поліклініка). В лікарні працювало 16 лікарів, 58 фельдшерів та медсестер.\nПодальший розвиток лікарні розпочинається в 1983 році, коли розпочато будівництво нового 3-ох поверхового лікарняного корпусу на 320 ліжок.\nНа теперішній час Близнюківська ЦРЛ складається з 4 стаціонарних відділень загальною вмісткістю 70 ліжок: терапевтично-неврологічне відділення – 40 ліжок, хірургічно-гінекологічне відділення – 17 ліжок, дитяче відділення – 8 ліжок, інфекційне відділення – 5 ліжок, а також поліклінічне відділення, прийом в якому ведеться за 15 спеціальностями. В поліклінічному відділенні для зручності надання медичної допомоги розгорнуто 16 ліжок денного стаціонару.\nКомунальне підприємство "Близнюківська центральна районна лікарня" - 2019-2022 © Весь контент доступний за ліцензією Creative Commons Attribution 4.0 International License, якщо не зазначено інше.


Люстрація очима читачів сайту | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n21 Травня, 2014 Алла СОБКО Євромайдан 2360\nМи запитали у читачів нашого сайту, як вони ставляться до люстрації, яка відбувається в обласній владі.\nРезультати опитування, яке ми вперше запустили на сайті, показали: майже 44 відсотки читачів вважають, що «всіх колишніх треба звільняти». З тим, що «частину треба звільнити законним шляхом, а решту – контролювати», погоджуються близько 24 відсотків опитаних. Позбавити посад тільки окремих чиновників погоджуються трохи більше 11 відсотків читачів. А майже 10 відсотків за те, щоб звільняти, але поступово.\nОкрім запропонованих відповідей, у коментарях пропонували і альтернативні варіанти люстрації. До прикладу, не просто звільняти, але й вираховувати з заробітної плати за весь період роботи, або ж позбавляти посади лише тих, хто не є фахівцем. Запропонували читачі й варіант люстрації самих «люстраторів».\nЧастина наших читачів переконані, що проводити так звану чистку чиновницьких рядів потрібно лише після того, як буде прийнято закон про люстрацію.\nОпитування проводилося в період з 8 по 16 травня і відображає думку виключно читачів сайту газети «Є». В опитуванні взяли участь 405 осіб.\nНагадаємо, люстрація чиновників, які працювали за минулої влади, – це одна із вимог Майдану.\nХмельницький Люстрація опитування\nЄвромайдан 2944 6\nЄвромайдан 6128 3\nЄвромайдан 6053 3\nХмельницькі козаки створили свій люстраційний комітет\nЄвромайдан 3206 1