Дізнайтеся, чи можна стригти волосся самій собі: а чому не можна – в чому секрет | Догляд за волоссям\nДізнайтеся, чи можна стригти волосся самій собі: а чому не можна – в чому секрет\nЗдавна вважається, що призначення волосся – акумуляція життєвої енергії, а не прикраса зовнішності, як більшість з нас думає. Можна підстригати волосся самій собі, які стародавні легенди щодо поводження з волоссям дійшли до нащадків та в чому їх зміст?\nКожна дівчина ставить питання про те, чи можна підстригати саму себе\nСтародавні повір’я: можна чи не можна підстригати саму себе\nПрикмети, що забороняють стригти волосся на голові самостійно\nЯк правильно підготуватися до самостійної стрижці і в чому її переваги\nВсі аспекти підготовки\nФакт, що через волосся люди отримують космічну енергію, не заперечується навіть представниками сучасної науки. Тому перед тим, як лягти спати,корисно ретельно розчесати свою шевелюру, розплутуючи всі утворилися вузлики. Цей ритуал розчищає протоки для заповнення людського організму змарнованого протягом дня енергією. Думка, що волосся зберігає в собі і нформационные дані про здоров’я людини, його мудрість, існує не одне століття. Яскравим прикладом служить легенда про силача Самсона, володаря довгих волосся, заплетених в коси. Його міць дозволяла самотужки здолати три десятки чоловіків. Дізнавшись секрет богатирських здібностей, Самсонові відрізали уві сні пасма, після чого могутності помітно поменшало.\nСаме з цієї причини серед народів старослов’янської культури існувала думка, що не можна стригти дитину, поки вона не зміцніє. Лише по досягненню трьох-п’яти років дозволялося підстригти малюка. Ще одна поширена прикмета – нельзяизбавляться від стрижених волосся, викидаючи їх на вулицю. Якщо з стрижених прядейптичка сов; єт гніздечко, голова колишнього власника буде часто безпричинно хворіти. Тому відходи після стрижки рекомендується утилізувати вогнем. Найбільш відомо забобон про заборону підстригати волосся вагітній жінці. Нібито це зашкодить її здоров’ю майбутнього малюка. Медицина скептично ставиться до подібних прикметами. Головне, щоб жінка, що зважилася вкоротити зачіску до пологів, сама була твердо впевнена у відсутності негативних наслідків. А якщо сумніви присутні і майбутня мама – вразлива особа, то краще провести процедуру після появи на світ довгоочікуваного дитини.\nВважається, що коригуючи зачіску, ми спрямовуємо свій життєвий шлях в інше русло. Саме тому з приходом весни жінки, що прагнуть змін в особистому житті, намагаються кардинально поміняти імідж, перевтілюючись з брюнетки в вогняну левицю або вибираючи інші способи перукарського мистецтва перетворити себе.\nКожна дівчина періодично задається питанням: чи можна стригти волосся самій собі? Особливо часто виникає бажання самостійно підрівняти чубчик, так і вкоротити кудряшку, вперто выбивающуюся з правильної форми стрижки, іноді дуже хочеться.\nЧому не можна стригти волосся самому собі, розкажуть такі народні прикмети:\nСтрижка власної персони у вечірній час здатна деформувати біополе, змінити його напрям та погіршити фізичний стан людини на тривалий період.\nУкорочуючи волосся самому собі, ви підрізаєте власне благополуччя.\nДівчина, яка вирішила самостійно підрізати волосся, позбавляє себе щасливої жіночої долі.\nОсобливо негативно позначається на здоров’ї, якщо ножиці торкнулися власних волосся в неділю.\nПідстригати себе – значить позбавляти знищувати власну красу, як зовнішню, так і внутрішню.\nВідрізаючи собі навіть маленьку частину волосся, людина починає втрачати енергію, скорочує свій життєвий шлях.\nВивчивши народні прикмети, кожен самостійно вирішує, чи можна собі стригти волосся.\nЯкщо упередження відсутні, процедуру підстригання можна провести самостійно, без побоювання зашкодити власному здоров’ю та подальшої долі.\nУ чому переваги такого вибору? Не завжди майстер, який стриже волосся, може правильно зрозуміти кінцеву мету візиту. Іноді надати зачісці потрібну форму і довжину простіше, ніж довго пояснювати перукаря, а в результаті отримати його бачення стрижки, кардинально відрізняється від власної ідеї. Аспект економії часу та вмісту гаманця також важливий. Ретельна підготовка буде гарантією успіху в розпочатому процесі.\nГарний настрій – перший крок на шляху до позитивного результату. Якщо ви чимось засмучені, перенесіть його на інший день, інакше незначний промах стане причиною наростаючого роздратування.\nПридбайте професійні ножиці, пропозиції інтернету залиште в стороні, краще особисто переконатися в якості інструменту, з яким будете працювати.\nВивчіть ази перукарського мистецтва: зачіска завжди ділиться на зони, стрижка починається з потиличної частини голови і закінчується чубчиком.\nПрацювати з областю, закритою від очей, допоможуть дзеркала, розташовані ззаду і з боків.\nФундаментальне правило – вміти стригти в дзеркальному відображенні. Для початку потренуйтеся зробити проділ, заплести косичку, і тільки після отримання навичок, беріть в руки ножиці.\nРобіть все на позитиві і все вийде\nЕксперимент рекомендується проводити на зростаючу Місяць, в разі невдачі у вас буде шанс швидко відростити волосся. Якщо досвіду недостатньо, а йти в салон не хочеться, зверніться за допомогою до близьких людей або подружці, можливо ви виявите у них приховані таланти.


«Кубань – запрошуємо до України»: Турчинов спрогнозував розпад РФ - VGolos.INFO\nКолишній голова Верховної Ради України, екссекретар РНБО Олександр Турчинов у програмі «Рандеву» на «5 каналі» спрогнозував розпад Росії.\n«Ви знаєте, прийде час і другий куплет нашого гімну ми будемо співати – там де від Сяну до Дону», – сказав Турчинов.\nА на запитання, чи вірить він, що Кубань буде українська, екссекретар РНБО сказав: «Я переконаний та й історичний досвід цьому вчить, що Росія – це колос на глиняних ногах. І як свого часу ніхто не вірив, що Радянський союз може розпастись, так ніхто і не вірив, що може розпастись Росія. А цей процес розпаду почнеться: політика цієї військової кліки до цього призведе. Бо коли і Захід буде займати послідовну позицію, у них буде зруйнований економічний фундамент і буде зруйнований цей силовий стрижень, на якому тримається чинна влада в Росії. І людям зрештою вже набридне боятись. Тому буде розпад Росії».\n«І безумовно, ті території, які виявлять бажання жити з великою потужною Україною – запрошуємо, будь ласка», – підсумував Турчинов.\nЗа інформацією ЗМІ, у Ігоря Смешка почали переговори з бізнесменом і телеведучим Андрієм Пальчевським про спільний похід на вибори у столиці Переглядів: 2 076 Читайте також:Лукашенко домовився з Путіним щодо росіян з ПВК "Вагнер"Світ у наступні 100 років - що справдилося з передбачень Джорджа ФрідманаРосію чекає "кривава баня": озвучено катастрофічний прогноз […]\nМаємо жахливий провал зе на міжнародному напрямку — огляд\nАлена ДегрикКМДАКролевецьСергій ПритулаІгор МолотокВибориВолодимир ЗеленськийАндрій ПальчевськийСБУСумщинаВладимир ЗеленскийВО "Свобода"ЗСУШосткаКонотопВибори 2020Евгений ШевцовИгорь Молотокзе-командаІрина ВерещукСлуга НародуОПЗЖВіталій КличкоПеремога ПальчевськогоОлександр ТкаченкоВладимир ПутинАндрій БогданАндрій Єрмакмісцеві вибориЯрослав Бондаренко


Toyota Supra — Вікіпедія\nToyota Supra (укр. Тойота Супра) — спортивний автомобіль виробництва компанії Toyota. Його виробництво почалося в 1979 році. Supra була побудована і розроблена на заміну попереднього спортивного автомобіля Toyota 2000GT. Це визначило загальний для обох автомобілів код шасі «А».\nToyota Supra А90\n1 Перше покоління (A40/A50; 1978–1981)\n2 Друге покоління (A60; 1981–1986)\n3 Третє покоління (A70; 1986–1993)\n4 Четверте покоління (A80; 1993–2002)\n5 П'яте покоління (A90; 2019–)\nПерше покоління (A40/A50; 1978–1981)Редагувати\nАвтомобіль Toyota Celica Supra Mk I випускався з 1979 по 1981 рік. Перше покоління Toyota Supra значною мірою базувалося на Toyota Celica liftback, але Supra була на 5,1 дюйма довшою (двері і задня секція такі ж як у Toyota Celica, а передня частина відрізняється). Найбільш важливо, те що двигун Celica з 4 циліндрами був замінений на 6 циліндровий. Початковий план Toyota щодо Supra в цей час перебував в тому, щоб зробити автомобіль конкурентний до дуже популярного Datsun 240Z. Toyota Supra Mk I 1979 року (на японському ринку у 1978 році) спочатку була обладнана 6 циліндровим двигуном 4М-Е об'ємом 2,6 літрів і потужністю 110 к.с. (82 кВт), який був першим інжекторним двигуном виробництва Toyota. У 1981 році автомобіль Supra отримав двигун 5М-Е обсягом 2,8 літра (код шасі МА47) з потужністю 116 к.с. (87 кВт) і моментом, 197 Нм. У Японії також був доступний автомобіль з двигуном об'ємом 2,0 літра EC (код шасі МА45) і також був можливий варіант з двигуном М-TEU turbo. Усі наступні варіанти Supra Mk I були обладнані або 5 ступінчастою коробкою передач (W50), або 4-х швидкісний автоматичною коробкою. Toyota Supra Т серії зберегла від Celica конфігурацію задньої осі в моделях версії МА45 і великою F серії у версіях МА46 і МА47.\n1,988 л M-EU Р6 123 к.с.\n2,563 л 4M-E Р6 110 к.с.\n2,759 л 5M-E Р6 116 к.с.\nДруге покоління (A60; 1981–1986)Редагувати\nToyota Celica Supra в перегонах\nАвтомобіль Toyota Celica Supra Mk II випускався з 1982 по 1986 рік. Хоча ім'я Celica ще використовувалося, але в другому поколінні назва Supra означало і важило більше імені Celica. Mk II для різних країн комплектувався різними двигунами. Деякі моделі (для Швеції, Швейцарії та Австралії) зберегли двигун МК 1 5M-E, в той час як у Японії MK2 (MA 63) пропонувався на вибір з турбінним двигуном SOHC М-TE або 2-літровим 1G-GTE (GA61). Також в Японії 1985 рік був кінцем для MK 2, але затримки випуску МК 3 до кінця 1985 року призвели до появи МК 2s, що пропонується для продажу в першій половині 1986 року. Це були моделі 1985 з незначними косметичними змінами. МК 2 йшов під маркою Celica XX, деякі автомобілі комплектувалися двигуном 2.0L 1G-GEU, так як податки були нижчими на двигуни з меншим об'ємом. Як правило двигуни призначені не для Америки 5M-GE's мали потужність 170 к.с (127 кВт), в той час складовими дизайном швидко став популярним і мав великий успіх у США, де став імпортним автомобілем року на Motor Trend. Також автомобіль був занесений в десятку найкращих журналами «Car» і «Driver» в 1983 і 1984 роках. У США двигун SOHC 2.8L 5M-E був замінений на DOHC 2.8L 5M-GE. МК2 пропонувався в 2 варіантах: Р тип (варіант для роботи) і L тип (люксовий варіант). Вони були диференційовано доступні і відрізнялися дизайном кузова, розмірами коліс і шин. Обидва пропонувалися або з W58 5-и скоростоной ручною коробкою передач, або з A43DL (тільки в 1982 році) / A43DE (у 1983—1986 роках) 4 скоросной автоматична коробкою передач. Як додаток до чудовій двигуну, дизайн Supra був спеціально розроблений у Lotus.\nУ всьому світі МК 2 комплектувався різними двигунами. Деякі моделі (послані країнам подібно Швеції, Швейцарії та Австралії) зберегли двигун МК 1 5M-E, в той час як у Японії MK2 (MA 63) пропонувався на вибір з турбінним двигуном SOHC М-TE або 2-літровим 1G-GTE (GA61). Також в Японії, де МК 2 йшов під маркою Celica XX, деякі автомобілі комплектувалися двигуном 2.0L 1G-GEU, так як податки були нижчими на двигуни з меншим обсягом. Як правило двигуни призначені не для Америки 5M-GE's мали потужність 170 к.с (127 кВт), у той час як версія автомобіля для американського ринку оснащувалася двигуном потужністю 145 к.с. (108 кВт) і була суворіші, щоб виконати вимоги емісії. У 1984 і 1985 американські моделі мали потужність 165 к.с. (123 кВт) і компресію 9.2:1 проти колишніх 8.8:1. 1985 був кінцем MK 2, але затримки випуску МК 3 до кінця 1985 року призвели до появи МК 2s, що пропонується для продажу в першій половині 1986 року. Це були моделі 1985 з незначними косметичними змінами. Популярною заміною МК2 з двигуном версії 5M-GE став автомобіль з двигуном 6M-GEU потужністю 190 к.с. (142 кВт). Цей двигун ніколи не був доступний в моделі МК 2 і пропонувався тільки в моделях автомобілів Toyota Crown і Toyota Chaser.\n1,988 л M-TEU Р6 Turbo 145-160 к.с.\n1,988 л 1G-EU Р6 125 к.с.\n1,988 л 1G-GEU Р6 160 к.с.\n2,759 л 5M-E Р6 145 к.с.\n2,759 л 5M-GE Р6 145-178 к.с.\nТретє покоління (A70; 1986–1993)Редагувати\nToyota Supra Mk III (1986-1989)\nToyota Supra Mk III (1989-1993)\nУ середині 1986 року Toyota був готовий випустити наступну версію Supra. Зобов'язання між Celica і Supra були зняті, тепер це були дві зовсім різні моделі. Celica змінила тягові колеса на передні, в той час як Supra зберегла ведучими задні колеса. Хоча A60 (МК II) і A70 (МК III) подібні проекти, але атмосферний двигун об'ємом 3.0 л 7M-GE став потужніший. Турбована версія двигуна (7M-GTE turbo) представлена в 1987 році. На моделях з атмосферним двигуном встановлювалася механічна коробка передач W58, версії з турбонаддувом отримали більш надійну механічну коробку передач R154. Обидві версії були доступні також з 4-ступінчастою автоматичною коробкою передач A340E з 4 швидкостями.\nПротягом 1989 року, автомобіль змінив свій дизайн кузова і став більш елегантним і спортивним. У 1988 році була представлена модель Turbo-A, це був спеціальний проект, націлений на перемогу в Group-A на автомобільних чемпіонатах в усьому світі. Всього було випущено тільки 500 Turbo-A. Turbo-A був оснащений спеціальним двигуном 7M-GTEU потужністю 263 к.с. (196 кВт), що робило його найшвидшим японським дорожнім автомобілем, до тих пір, поки не був представлений Nissan Skyline R32-GTR.\nТретє покоління Toyota Supra включало багато нових технології. У 1986 році автомобіль Supra був вже обладнаний ABS, TEMS (Toyota Electronically Modulated Suspension). До 1990 року повітряні камери стали стандартними.\nЗагальна кількість випущених Supra A70 (GA70/MA70/JZA70) становить 241 471 автомобілів.\n1,988 л 1G-GTE twin-turbo Р6 205 к.с.\n2,491 л 1JZ-GTE twin-turbo Р6 276 к.с.\n2,954 л 7M-GE Р6 200 к.с.\n2,954 л 7M-GTE turbo Р6 230 к.с.\nЧетверте покоління (A80; 1993–2002)Редагувати\nToyota Supra від Toyota Castrol TEAM TOM S\nToyota Supra А80\nІсторія цієї моделі почалася 24 травня 1993 року, коли з'явилася перша машина з новим кузовом А80. Моторів було два: 3 літри з двома турбінами (2JZ-GTE) і без турбін (2JZ-GE). У атмосферному варіанті двигун розвивав 225 к.с. і 290 Нм, а варіант «твін-турбо» — 280 (модель для ринку Японії), 324 (варіант для Північної Америки), або ж 330 к.с. (модель для європейського ринку). Покупцеві пропонувалося на вибір дві КПП: 6-ступ. МКПП і 4-ступ АКПП і два кузова: купе або тарга. Машина оснащувалася АБС, протибуксувальною системою, кондиціонером, автоматичним переднім спойлером (аналог «Active Aero» на Mitsubishi 3000 GT), електросклопідіймачами, а деякі модифікації — шкіряними сидіннями з електроприводом. У 1997 р. останній серйозний рестайлінг торкнувся крім деяких елементів екстер'єру двигуна. Двигуни отримали систему фаз газорозподілу «VVT-I» (аналог VTEC або VANOS) і додаткові 20 Нм крутного моменту.\nВідмінну динаміку гальмування забезпечували гальмівні механізми розмірністю 323х30 мм спереду і 324х16 мм ззаду, Гума розмірністю 255/40R 17 ззаду і 235/45 R 17 спереду. Також з'явилася нова підвіска з революційною на той час системою контролю положення кузова REAS (Relative Absorber System). А ось власники автомобілів з АКПП могли порадувати себе системою перемикання передач кнопками на кермі. За 8 років, поки автомобіль сходив з конвеєра, машина отримала багато нагород у всіляких «Touring Championships» і навіть встигла знятися в головній ролі у фільмі «Fast and Furious» (в українському прокаті «Форсаж»).\nЦікавий той факт, що гоночний автомобіль японської кільцевої команди «Toyota Castrol TEAM TOM S», що виступав у класі GT, ніс під капотом «3S-GTE» від Toyota Celica потужністю 470 к.с. при обсязі 2 л.\nToyota Supra від Blitz Tuning\nХоча «Toyota Team SARD» і підготувала 450-сильну версію стандартного мотора «2JZ-GTE», все ж таки було прийнято рішення щодо заміни мотора, щоб зменшити вагу машини. Шестициліндровий же двигун з чавунним блоком ніяк не сприяв максимального зниження маси машини.\nУ 1999 р. «JUN Auto-Mechanic» і «Blitz Tuning» представили широкій громадськості свої версії «Супра». У першому варіанті машина з робочим об'ємом 3,2 л. (Замінений колінвал, поршні і шатуни) розвивав 918 к.с. і 1100 Нм крутного моменту. Максимальна швидкість — понад 300 км / год, для перемикання використовувалася 6 — ступенева секвентальна КПП. Знаменита «Supra» від «Blitz», яка поставила рекорд проходження кола на Нюрбургринзі (7 хв 53сек) поскромніше — 615 к.с. і 770 Нм крутного моменту. Крім бодікіта, який забезпечував стабільну поведінку машини на великих швидкостях і каркаса безпеки з гоночними сидіннями, машина отримала найпотужніші гальма «Brembo», дві величезні турбіни «KKK K26 2670», чотири паливних насоса, величезний масляний радіатор і багато іншого.\nВиробництво моделі Toyota Supra було припинено в 2002 р. через низький попит.\n2,997 л Toyota 2JZ-GE Р6 220 к.с.\n2,997 л Toyota 2JZ-GTE Р6 Twin-turbo 280, 324, 330 к.с.\nП'яте покоління (A90; 2019–)Редагувати\nВ першій половині 2019 року на дебютує нова Toyota Supra. Нова Тойота Супра в профіль майже не відрізняється від концепт-кара Toyota FT-1 2014 року. Авто досягає 4380 мм в довжину, 1830 мм в ширину і 1280 мм у висоту при колісній базі в 2470 мм. Маса купе становить 1350-1430 кг, в залежності від версії. Toyota Supra побудована на новій платформі Cluster Architecture (CLAR), розробленої спільно інженерами Тойота і БМВ. Цю ж архітектуру буде використовувати і новий родстер BMW Z4. В рух Супру буде приводити рядна турбо шестірка 3.0 л від BMW з віддачею приблизно 340 к.с., 8-ст. автоматична КПП виробництва ZF, задній привод, блокування диференціала та регульовані амортизатори.\nКрім того, буде запропонований гібридний варіант на базі одного з баварських двигунів.\nСпорткар буде випускатися в Австрії на заводі Magna Steyr.\n↑ Toyota Supra Архівовано 18 серпень 2010 у Wayback Machine. 14.08.2010\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Toyota Supra\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Toyota_Supra&oldid=27992592\nОстаннє редагування: 12 травня 2020, 08:37


Місто з ароматом кави: найатмосферніші кав’ярні Львова\nІсторія кави по-львівськи почалася ще в австрійські часи у кінці 18 століття, коли в місті почали з'являтися кондитерські та кав'ярні. Там заможні жителі міста могли приєднатися до ритуалу з історією понад 500 років. Поступово кава ставала дедалі популярнішою в різних колах суспільства, і дуже скоро весь Львів захворів на кавоманію, яку вже, напевно, неможливо вилікувати.\nВласники кав'ярень розважали відвідувачів вечірніми концертами, танцями, і саме там можна було почути найсвіжіші та найпікантніші плітки... Тут часто збиралася творча молодь Львова, закріплюючи любов до цього напою в своїй творчості. Кава присвячено чимало віршів, пісень і легенд, які тільки додають цьому напою містичності.\nМинуло чимало часу, а любов до кави не зникла, зробивши Львів кавовою столицею України. Сьогодні ми вам розкажемо про деякі з найатмосфернішіх закладів міста.\nЦе одна з найпопулярніших кав'ярень Львова, яка знаходиться недалеко від площі Ринок, відкрилась у 2003 році і одразу стала найулюбленішим місцем відпочинку для львів’ян та гостей міста. Дизайн і атмосфера кав’ярні, витримані в давніх європейських традиціях.\n«В чоколядовій кав'ярні «Золотий дукат» ви отримаєте не тільки філіжанку доброї чорної кави чи гарячої чоколяди, ви можете отримаєте те, що не можна купити чи продати, що, отримавши, ви повернете світу золотими дукати наснаги і творчості», – говорять у закладі.\nРодзинка закладу – близько 40 сортів "фрешкави", яку перед приготуванням каву обсмажують безпосередньо перед клієнтом. Тут можна замовити навіть відому "Копі Лювак" – найдорожчу в світі каву. Славиться кав'ярня купажем "Золотий дукат" – зернами, обробленими харчовим золотом. Бариста розповідають, що така кава притягає щастя, везіння й омолоджує шкіру.\nВ 2008 році кав’ярню «Золотий дукат» представлено до загальнонаціональної Нагороди Лідери ХХI століття Гран прі «Вища проба» за високу якість та високу конкурентну спроможність торгових марок Фрешкава, Чоколяда та Чар зілля. Тож кав’ярня отримала загальнонаціональне визнання і високу нагороду. Так Кав’ярня «Золотий дукат» стала не тільки обличчям Львова, але й обличчям України. Заклади мережі успішно працюють в Києві, Івано-Франківську, Харкові, Ялті, Сумах, Чернівцях, Віниці, Кривому Розі, Тернополі.\n"Вірменка" існує з 1979 року. Тоді на фоні неабияких політичних, економічних та культурних подій, які переповнювали світ, в будинку під №19 відкрилась кав’ярня, якій судилось стати культовою.\nЗаклад став місцем, де збиралися "Діти квітів" і слава про тусовку хіпі ширилась Союзом. Сюди з’їжджались неформали, пацифісти, художники, актори, рок-музиканти з Москви, Ленінграда, Вільнюса, Таллінна. Тут обмінювались самвидавом, читали заборонених Солженіцина, Булгакова, слухали заборонений рок-н-ролл…\nУ 2016 році її було обрано "Кращою кав'ярнею Львова" в рамках проведення X фестивалю "Lviv Coffee Festival".\nБудинок №29, в якому розташувався заклад, збудований у 1766–1778 роках. Будівля має велике внутрішнє подвір’я та наскрізний прохід на вулицю Театральну. В XIX ст. цей прохід називався пасаж Андріоллі від імені купця Домініко Андріоллі, що прибув до Львова зі Швейцарії і відкрив тут першу у Львові цукерню. Також Андріоллі відомий ще й своєю участю в організації добровільної міської міліції. Коли цукерник помер, цукерню провадили його спадкоємці, та існувала вона до кінця ХІХ ст.\nУ 2007 в історичному пасажі ентузіасти відкрили кав’ярню в тому вигляді, в якому вона є зараз. М’яке приглушене освітлення, тиха ненав’язлива мелодійна музика допоможуть перенестись у атмосферу дореволюційного Львова. Тут частують кавою приготованою на піску, різномаїттям чаїв, свіжою випічкою та авторськими гарячими і холодними десертами.\nЗаклад отримав назву від від нім. Bankbettel – лавка–ліжко. А словничок "Українські Карпати" подає таке значення: "виключно дерев'яний диван ручної роботи, іноді з різьбярськими візерунками".


Цитриновий сік від Двінки Матіяш\nЄ книжки, з якими весело і легко, є книжки, з яким цікаво і пізнавально, а є такі, що роблять нас іншими. Справжніми. Такі книжки мають оточувати людину з дитинства, адже вони сприяють самозаглибленню та спонукають до роздумів. Оповідання Дзвінки Матіяш перейняті любов’ю, деякі з них сповнені сумом, але всі вони надзвичайно актуальні, адже вони про головне. Про що саме, дізнаєтесь із рецензії Катерини Борисенко.\n«Людські серця дуже схожі на глечики… Так само як глечики, вони можуть бути порожні, а можуть бути наповнені, можуть бути з тріщиною, надщерблені чи розбиті… Не можна, щоб наші глечики були порожніми, адже свого часу Бог попросить нас напувати Його з нашого глечика, і буде шкода, коли ми у відповідь тільки похнюпимося, бо глечик порожній».\nЦе Дзвінка Матіяш, «Казки П’ятинки». Книжка, яка говорить з дитиною про головне.\nАтож – усім нібито відомо, що з дитиною треба говорити про все, – але далеко не всі в сучасному світі уявляють собі, якою може бути така розмова, щоб дитина її і зрозуміла, і сприйняла, і відчула, і по-справжньому нею перейнялася, і в її душі від цієї розмови залишилося щось справжнє – на все життя. Справді, така розмова буде вкрай проблемною, якщо вона не спирається на християнську традицію. Світ Біблії є доволі складним і розмаїтим – це, врешті, добре знана істина. Однак у сучасному світі варто говорити не так про релігійний аспект, а радше про Біблію як культурний феномен, адже годі збагнути європейську культуру без знання цієї споконвічної Книги. А відтак вводити дитину в світ культури, пояснити чи радше дати їй змогу відчути цей глибинний світ – це і буде розмова про головне, бо вона незмінно торкатиметься не лише естетичних, а передовсім етичних питань.\nПро те, як навчати дітей біблійних істин, почали замислюватися, здається, ще відтоді, коли християнство вкоренилося на європейському континенті: спочатку це були інтуїтивні спроби пояснення через посередництво малярства – у буквальному сенсі змалювання Священної історії. Звісно, розпис соборів був узагалі, як відомо, Біблією для безграмотних, – але апелювання до візуального образу якнайкраще сприяє дитячому сприйняттю тексту. Одначе тут теж не могло обійтися без курйозів, адже художник мусив зображувати безтілесні субстанції, приміром Бога-Отця. І священику треба було докладати зусиль, пояснюючи специфіку роботи живописця. У вітчизняній традиції чи не найкраще за взір цього можуть правити думки Дмитра Туптала (св. Димитрія Ростовського). А трохи перегодом про суть навчання Біблії розмірковував Григорій Сковорода, найбільше застерігаючи від учителів, які беруться до цієї справи, самі не зрозумівши суті. Звісно ж, варто говорити й про різні підходи до подачі Біблії в суспільстві, просякнутому щирим релігійним струменем, де духовна складова є органічною частиною світовідчуття, і в суспільстві секулярному, де релігійний компонент радше є даниною певній культурній традиції, – та поза сумнівом лишається те, що навчати можна, лише коли сам добре відчув і зрозумів як предмет викладу, так і саму дитину.\nУсі ці речі органічно вплетені в оповідання й казки Дзвінки Матіяш, які є рецепцією Священної історії. Приміром, про народження Месії йдеться в оповіданні «Колискова». Тут авторка пропонує поглянути на подію очима ослика й вола, які заколисують малого Ісуса, гойдаючи ясла, доки потомлені дорогою Йосиф і Марія сплять. Якщо ж заглибитися, то цей добре знаний сюжет відсилає нас і до європейського живопису, який традиційно зображує новонародженого Спасителя в оточенні звірят, що зігрівають немовля своїми подихами (це власне отой культурний пласт, що про нього йшлося вище), і ненав’язливо пояснює деякі суто християнські істини (себто виконує роль своєрідного катехізису). Так, на початку читаємо: «Марію теж зморив сон, у дорозі вона змерзла. Народжувати, виявляється, зовсім не тяжко і не страшно. Та все одно вона втомилася…». Оці рядки про легке народження насправді відображають усталену в богослів’ї думку про те, що Пречиста народжувала без мук. А в іншому оповіданні «Лілеї» йдеться про ангелів, які вирощують квіти, що фактично є ампліфікацією тези про райський сад, а через символіку лілеї оповідається історія Благовіщення.\nУтім, безпосередньо кореспондована до Біблії лише частина текстів «Казок П’ятинки». Більшість же – історії цілком «світські», хоча оті «секулярні» історії насправді є оригінальним доповненням історій релігійних, фактично моделюючи поведінку людини. Пригадується, так українські барокові автори доповнювали свої оповіді-міраклі прикладами із життя людей. Відтак книжка Дзвінки Матіяш вчить чи не найголовнішому – Любові; а, як відомо саме ця категорія є засадничою для християнства. Згаданий вже Дмитро Туптало у своєму знаменитому «Розыску о расколнической брынской вђрђ», ампліфікуючи тезу апостола Павла з Першого послання до коринтян (1Кор., 13:13), писав: «Внємлитє большє вђры и надєжды Любовь».\nЛюбов’ю перейняті й оповідання «Казок П’ятинки» – чи то «Чобітки», залишені Олюсі від бабусі на згадку, щоб та, коли вже сама матиме внуків, взула й пригадала найкращі моменти дитинства; чи то «Тиждень», де маленька Тоня залишить батькам малюнки, у яких, перейшовши у кращий світ, буде поряд із ними; а чи навіть «Іжак», який приходить у гості до залізничника, щоб разом пити чай і зустрічати поїзди. Так і має бути, адже любов – вічна категорія.\nБільшість історій перейняті світлим сумом, і цим настроєм дуже органічні в річищі української традиції. Тут варто згадати й «Руно орошенноє» того ж Дмитра Туптала, й листи Григорія Сковороди, й напрочуд світлий вірш «Мені тринадцятий минало…» Тараса Шевченка. А ще закономірно виникають алюзії на «Русалоньку» Андерсена, адже ця казка теж перейнята ідеєю любові, яка так само, як і людський дух, – безсмертна. Варто сказати, що і завершується книжка текстом «Яблуко», де авторці чудово вдалося поєднати ідею любові в метафізичному сенсі і в звичному «земному» розумінні цього слова – ідеться про те, як важливо для людини знайти свою другу половинку.\nА ще в збірці яскраво увиразнюється інший традиційний для української літератури образ – образ серця. Він, як ми вже бачили, знаходить тут доволі оригінальне потрактування – глиняного глечика. А Сивий дідусь, до якого приходять зболені люди, лікує серця цитриновим соком («Цитриновий сік»). Здається, алюзії дуже прозорі – й тому легко відчитується і образ Бога та людей, котрі приходять до Нього, здебільшого втрапивши в скруту; й, урешті, «цитриновий сік» випробування, які Він посилає тим, кого любить…\nСум, світлі сльози – саме вони сприяють самозаглибленню, спонукають до розмислів і, врешті, роблять людей іншими. Саме про це говорить із дітьми Дзвінка Матіяш у своїй книжці «Казки П’ятинки». І це як ніколи актуально в наш час.


Віталій Кличко подасть у суд на «1+1», щоб захистити свою репутацію - Новини України\nЯк передає Zaxid.net, Мер Києва Віталій Кличко має намір подати позов про захист честі та гідності проти генерального директора телеканалу «1+1» Олександра Ткаченка. Про це мер повідомив у коментарі Радіо НВ.\n«В останні часи маніпуляції в передачах стосовно мера несподівано піднялися. І маніпуляції неприємні, я буду зараз подавати за захист честі та гідності (позов - ред.,) до суду», - заявив Кличко.\nКличко також навів приклади ймовірних маніпуляцій.\n«Наприклад, озвучили, що скляний "міст Кличка“ — вкрали гроші, що міст коштував стільки грошей, а став удвічі дорожчим. ... Вартість мосту не зросла, вони зманіпулювали: взяли всі гроші, які пішли на Володимирську гірку, на парк Хрещатик, на укріплення стінок тощо», — сказав міський голова.\nВарто уточнити, що раніше на «1+1», який належить Олігарху Ігорю Коломйському, подавали до суду Петро Порошенко та Уляна Супрун. Генеральний директор телеканалу 1+1 Олександр Ткаченко є дев’ятим номером у списку президентської партії «Слуга народу».


Швейцарія – Україна: офіційна заявка "синьо-жовтих" на вирішальний матч Ліги націй - Футбол 24\nШвейцарія – Україна: заявка "синьо-жовтих" на матч Ліги націй / фото з відкритих джерел\nАндрій Шевченко визначився зі списком гравців, які матимуть шанс вийти на поле в поєдинку 6 туру Ліги націй УЄФА проти Швейцарії.\nЗауважимо, що особливого вибору в наставника "синьо-жовтих" не було, адже одразу 7 футболістів протягом останніх днів здали позитивний тест на COVID-19. Це Андрій Ярмоленко, Сергій Сидорчук, Віктор Циганков, Віктор Коваленко, Дмитро Різник, Едуард Соболь та Євген Макаренко.\nТаким чином, до заявки на гру потрапили всі наявні гравці, серед них і довикликані представники молодіжки – Олександр Назаренко, Сергій Булеца та Георгій Судаков, повідомляє офіційний сайт УАФ.\nШвейцарія – Україна: офіційна заявка "синьо-жовтих" на матч Ліги націй:\nМатч Швейцарія – Україна стартує о 21:45. Перед заключним туром "синьо-жовті" випереджають суперника на 3 очки. Таким чином, для збереження прописки в дивізіоні А підопічних Шевченка влаштує навіть поразка в один гол, за винятком рахунків 0:1 чи 1:2.\nГоловне Україна Збірна України Ліга націй Андрій Шевченко Швейцарія - Україна


Амебіаз - симптоми і лікування. Кишковий амебіаз у дітей » Діагноз\nАмебіаз - це інфекційне захворювання, яке викликають паразитичні одноклітинні мікроорганізми, тобто амеби. Характеризується дане захворювання поразкою товстого кишечника з утворенням на його слизовій оболонці виразок.\nСимптоми амебіазу виражені помірно, а температура тіла може бути субфебріальная або нормальною. При даному захворюванні розвивається діарея, яка носить перемежовується характер, в результаті чого випорожнення стають червоно-бурого кольору і з домішками слизу і крові. А частота позивів на дефекацію може коливатися від 2-х і до 15 разів за добу. Буквально через 2-5 днів у випорожненнях може з'явитися домішка прозорого слизу і крові. Характерною ознакою амебіазу є рідкий стілець, який повністю забарвлений кров'ю. При захворюванні спостерігаються болі в животі , Які можуть посилюватися.\nПри діагностиці амебіазу основну увагу звертають на характер стільця і на епідеміологічні дані. Призначають дослідження випорожнень пацієнта, а якщо вже є ускладнення, то проводять аналіз мокротиння, зскрібки зі слизових оболонок, а також біоптатів уражених ділянок, а також проводять аналіз мазків. У деяких випадках призначають ендоскопію, яку проводять при неможливості отримання випорожнень з певних причин. І за допомогою даного методу берутбіоптати зі стінки кишки, в результаті при дослідженні оцінюється стан стінок кишки, а саме з'явилися виразки, які викликала амеба. У тканинних культурах біоптатів в результаті дослідження виявляють вегетативну форму захворювання з еритроцитами всередині, і називають її гемофаг, що частково пояснює виникнення анемії.\nЛікування амебіазу має бути спрямоване тільки на купірування клінічних проявів цієї хвороби, повернення втрати рідини, крові та електролітів, а також на знищення всіх збудників інвазії. Причому амеби можуть локалізуватися в кишкової стінки, в просвіті кишечника або поза кишечника. На жаль більшість амебіцідних препаратів не дають ефект у всіх місцях локалізації амеби або ж в їх окремому застосуванні. Саме тому, щоб вилікувати пацієнта потрібно використовувати спеціальну комбінацію препаратів. І наявні препарати, щодо їх місця дії, поділяються на дві категорії. Наприклад, просвітні амебіціди - це пероральні препарати, які діють під час прямого контакту з трофозоітов, які мешкають в просвіті кишечника, однак вони не ефективні проти амеб, що у тканинах.\nА найефективнішим і добре стерпним препаратом, який виділяється з величезної кількості наявних на сьогодні препаратів, є ділоксанід фуроат, однак купити його можна тільки в США і тільки в центрах по боротьбі з подібними хворобами. Варто відзначити, що позитивний ефект при застосуванні даного препарату становить 80-85% випадків. А єдиним його вираженим побічним дією є метеоризм.\nЗбудником кишкового амебіазу є амеба. А життєвий цикл цієї одноклітинної складається з двох стадій, це вегетативна стадія і стадія спокою, тобто цисти. Ці дві стадії змінюються один одним, в залежності тільки її умов середовища проживання. Наприклад, виділяють дві основні середовища проживання амеби, це Просвічуюча і тканинна середовища. А головна роль у зараженні людини, а також у поширенні амебіазу належить тільки цисти амеби. У багатьох випадках амебіаз виникає у вигляді мікст-інфекції, тобто з'являється спільно з іншими інфекційними кишковими захворюваннями.\nДжерелом даної інфекції є цістоносітель або ж хворий хронічною формою на період ремісії. Люди з гострою формою захворювання або ж хворі з хронічним амебіазом на період рецидиву виділяють в навколишнє середовище вегетативні нестійкі форми збудника, які не представляють епідеміологічної небезпеки. А механізм зараження кишковим амебіазом - це попадання фекалій в рот. Основні шляхи передачі амебіазу - це водний, харчової та контактний. Найбільш високий ступінь зараження кишковим амебіазом реєструють в зонах субтропічного і тропічного клімату.\nЗбудники даного захворювання відносяться до сімейства кишкових бактерій, які особливо активно розмножуються в дуже спекотної середовищі, саме тому пік захворювань відбувається в літні місяці. А джерелом і хранителем даної інфекції є тільки людина, це носій або хворий. Причому зараження дизентерією може в деяких випадках статися через різні предмети або ж харчові продукти.\nДосить часто зараженню піддаються ті діти, які не дотримуються правил особистої гігієни. Після цього амебіаз починається з різкого підвищення температури і тримається вона до п'яти днів. Характерними симптомами амебіазу у дітей є хворобливі позиви до дефекації, а також водянистий стілець з домішками крові, зелені, слизу.\nА у дітей з ексудативним діатезом прояви даного захворювання більш стерті, а також процес відновлення йде трохи повільніше. Для лікування лікар призначає дитині глюкозо-сольовий розчин. Давати цей розчин дитині потрібно по трохи і для цього його потрібно поїти з ложечки. Крім цього, лікар призначає прийом антибіотиків. Ще дитині необхідна спеціальна дієта, це ніжні каші, запечені яблука і парові котлети.\nАмебіаз кишечника: симптоми,лікування фото | Народне лікування Хвороба дизентерійна амеба у людини Хвороби Амебна дизентерія. Симптоми і лікування захворювання Хвороби Діагностика лямбліозу Хвороби Гастроеэнетрит Хвороби Різновиди шляхів зараження інфекційними захворюваннями або ЯК І ЯКИМ ШЛЯХОМ ... Хвороби


Мексиканське місто Чильпансінго-де-лос-Браво на сайті Юрія Міхеда\nДля кращого уявлення про країну я вирішив заїхати в якесь місто, про яке до цього не знав взагалі, і де б майже не ступала нога іноземного туриста. Абсолютно довільний вибір припав на «обласний центр» Чільпансінго-де-лос-Браво.\nПри в’їзді в місто з автостради утворюється пробка, по якій бігають мийники вікон. Вони підходять до вашої машини, бризкають у вікно водою з пляшки і розмазують по ньому бруд, після чого ви можете за бажанням дати їм за це трохи грошей. Я не дав — не люблю платити за послуги, які не замовляв.\nМексиканське місто — галасливе і тісне.\nЇздити складно — багато машин і мало світлофорів.\nЄдиний зустрінутий вид громадського транспорту — маршрутки.\nУ всіх таксі міста також єдине розфарбування. Тут воно ще й вантажне.\nЦентр міста поакуратніше, але навіть красиві будівлі завішані рекламою.\nМашина якогось рекламного агентства їздить вулицями, немов агітмобіль.\nПроводи всі простягають абияк і без обмежень.\nСпайдерменові б сподобалося.\nЕлектролічильники не ховають за грати, але ліплять всюди де тільки заманеться, через що вони виглядають як паразитичні гриби.\nПриродний газ розвозять у балонах.\nУсюди вуличні торговці.\nПродають якесь барахло або їжу.\nВи здивуєтеся, але Мексика займає перше місце у світі за кількістю людей із зайвою вагою, обганяючи навіть США. Тут впливає не тільки їжа, але і комплекція — для американської раси характерний низький зріст і широка кістка, через що їм простіше набирати вагу (якщо подивитися на країни де в расовому відношенні переважають нащадки корінних жителів Америки, картина буде такою ж).\nШколярі йдуть з уроків.\nТаксофон і електрошафа.\nЛюди чекають маршрутку.\nДітям грати ніде крім як на вулиці. Я чомусь був упевнений, що в класики грають тільки в нас, але виявилося, що це одна з найбільш поширених у світі дитячих ігор. Цікаво, що до кінця XIX століття в неї грали хлопчики, а до сорокових років двадцятого вона вже стала повністю дівчачою.\nІ знову на трасу.


В Іраку було вбито сина відомого правозахисника » НОВЫЙ ФОРМАТ\n2021-07-28 08:28 . Новости, Новости в мире\nПідозрювану у вбивстві особу затримали в північному Іракському автономному районі Курдистану.\nІракська поліція затримала чоловіка, якого підозрюють у вбивстві сина видатного правозахисника, тіло якого було знайдено минулими вихідними в місті Басра на півдні. За інформацією агентства AFP, влада Іраку повідомила про це у вівторок.\nВбивство сина активістки Фатіми Бахадлі «, схоже, є ще одним у зростаючому списку нападів і вбивств, спрямованих на іракських правозахисників та їхні сім’ї», — заявила в Twitter дублінська правозахисна організація Frontline Defenders.\nПосол Європейського Союзу в Іраці Мартін Хат закликав владу Іраку швидко розслідувати вбивство.\nДесятки правозахисників були вбиті або викрадені з 2019 року, коли в Іраку почалися заворушення, вимагаючи політичних змін та придушення впливу підтриманих Іраном фракцій.\nОстанньою жертвою вбивства став син активіста Багадліова, 26-річний Алі Карім. Підозрювану у вбивстві особу затримали в північному Іракському автономному районі Курдистану. Чоловік з Басри зізнався у скоєнні злочину і був екстрадований іракською федеральною владою.\nКарім зник безвісти з минулої п’ятниці. У суботу в Басрі було знайдено його тіло з вогнепальними пораненнями голови та грудей.\nОдного разу його мати заснувала організацію, яка проводила діяльність із захисту та освіти жінок та брала участь у кампанії проти вербування молодих людей бойовими групами. За словами неназваних активістів, Бахадлі часто отримував погрози.\nБайден виключив участь США у військових місіях в Іраку\nТеги: Вбивство, Ирак, правозахисник


Дитяча отоларингологія - Медичний центр «Мед-Cоюз»\nМед-Союз › Стаціонар › Дитяча отоларингологія\nКожна мама стикалася з дитячим нежитем і утворенням кірок в носі дитини. Це абсолютно нормальні явища, які вказують на особливості гігієни слизових у новонароджених. Для дітей старшого віку нежить теж є варіантом норми, проте якщо він затяжний і приносить постійний дискомфорт дитині, варто звернутися до дитячого отоларинголога.\nпоява сірчаних пробок у вухах;\nЗалежно від форми захворювання і його природи, дитячий отоларинголог може призначити як медикаментозне лікування (легка форма аденоїдів, фарингіт, ангіна, риніт і т.д.), так і хірургічне втручання.\nендоскопія – за допомогою тонких ендоскопів лікар видаляє чужорідне тіло або новоутворення з порожнини носа або вух, не залишивши після втручання рубців і мікротравм порожнин;\nшейверна хірургія – вид операційного втручання за допомогою шейвера (тонкого інструменту зі змінними насадками). Насадки шейвера виглядають як лезо в захисному чохлі по краях. Така конструкція дозволяє точно і маневренно видаляти новоутворення в дитячому носі або вусі.\nДе знайти досвідченого дитячого отоларинголога в Сумах?\nПриватна медична клініка «Мед-Союз» по праву вважається однією з кращих в Сумах і Україні. Тут вас зустріне привітний персонал, компетентні фахівці і новітнє обладнання, які разом зроблять абсолютно здоровим вашого малюка. Звертайтеся в клініку «Мед-Союз» в Сумах і отримаєте грамотну діагностику і лікування!


Велосипедні заїзди на ультрадовгі дистанції — Вікіпедія\nВизначення велосипедних заїздів на ультрадовгі дистанції значно розпливчастіше, ніж у бігу на ультрамарафонські дистанції (будь-якого забігу, який довший за марафон) або ультратріатлона (будь-якої гонка, яка довша за Ironman). Будь-яка велосипедна гонка, яка довша, ніж заїзд століття, дистанція якого складає 100 miles (160 km), вважаються велосипедними заїздами на ультрадовгі дистанції. Проте, такі заїди достатньо поширені, тому для визначення категорії використовують довші заїди, які перевищують 200 kilometres (120 mi), 300 kilometres (190 mi), чи навіть 200 miles (320 km).\nВелосипедні гонки, які покривають такі відстані, але розбиті на етапи, не відповідають більшості визначень гонок на ультрадовгі дистанції: час їзди має бути безперестанним від старту до фінішу. Незважаючи на це, екстра-довгі етапи в рамках більш тривалої гонки можуть бути достатньо довгими, щоб самі по собі бути заїздами на ультрадовгі дистанції. Крім того, будь-які командні змагання, на яких окремі велосипедисти не проходять повну дистанцію, також не вважаються ультрамарафонними.\nДалі подано список велосипедних заходів, які можна віднести до ультрадовгих дистанцій, відповідно до типу або формату. Це не вичерпний перелік усіх перегонів, але згадуються найдовші, найважливіші (вибрані за рівнем інтересу від ЗМІ) або найпопулярніші (визначаються за кількістю учасників) гонки у межах кожної категорії.\n1 Заїзди на велотреках\n2 Дорожні перегони\n2.2 Велосипедні гонки на ультрадовгі дистанції з підтримкою\n2.3 Індивідуальні гонки з роздільним стартом\n2.4 Велосипедні перегони на ультра-довгі дистанції без підтримки та байкпакінг дорожні перегони\n2.6 Циклоспортиви / Гран Фонди\n2.7 Столітні заїзди\n2.8 Інші дорожні велосипедні змагання\n3 Гравійні велозаїзди\n4 Їзда на гірських велосипедах\n5 Орієнтовані на сходження\nЗаїзди на велотрекахРедагувати\nНаприкінці 1800-х, коли велосипедні змагання тільки набували розвитку, були популярними шестиденні гонки на велодромах. От тільки оригінальний формат гонок — це справжня велосипедна гонка на ультра-дистанції, оскільки це був простий тест того, скільки може проїхати кожний велосипедист протягом шестиденного заїзду. Формат значно розвинувся з того часу, було залучено дві команди гонщиків у естафетному форматі. Пізніше характер гонки змінився, без зупинок гонка лише протягом частини кожного дня.\nКоли зароджувалися професійні дорожні велогонки, було створено багато одноденних дорожніх гонок та етапів у Гран-турах, які були набагато довшими, ніж сьогоднішні. Велосипедна гонка Бордо—Париж[en] у Франції була найдовшою одноденною щорічною професійною велосипедною гонкою; яка мала довжину маршруту близько 560 kilometres (350 mi) і проводилася майже щороку від 1891 по 1988 роки. Після 1988 року найтривалішою одноденною професійною велогонкою стала Порто—Лісабон[en] у Португалії, протяжністю 330 kilometres (210 mi). Порто—Лісабон востаннє проводилася у 2004 році, опісля найдовшою стала Мілан—Сан Ремо в Італії, протяжністю 298 kilometres (185 mi).\nПариж–Брест–Париж[en] — професійна велосипедна гонка, яка долає величезну дистанцію у 1 200 kilometres (750 mi) по Франції, яка проводилася кожні 10 років з 1891 року по 1951 рік. Після 1951 року переформатувалася у рендонерський заїзд (див. нижче).\nВелосипедні гранд тури раніше включали набагато довші етапи, ніж сьогодні. Найдовший етап туру де Франс у 1919 році становив 482 kilometres (300 mi) і того ж року кожен з 15 етапів мав протяжність понад 300 kilometres (190 mi). Найдовший етап був у гонці Джиро-д'Італія — 430 kilometres (270 mi) у 1914 році і у тому ж році 5 з 8 етапів були довші за 400 kilometres (250 mi). Гонка Вуельта Іспанії розпочалася 1935 року, і перша гонка мала власний найдовший етап, який був завдовжки 310 kilometres (190 mi). У сучасних гранд турах етапи, довші за 200 kilometres (120 mi) стають все більшою рідкістю. Також Union Cycliste Internationale (UCI) встановили обмеження для будь-якого окремого етапу під час гонки у 240 км.\nВелосипедні гонки на ультрадовгі дистанції з підтримкоюРедагувати\nБільше немає справжніх велосипедних перегонів на ультрадовгі дистанції (тобто довші 300 kilometres (190 mi)), це пов'язано із головною керуючою організацією велосипедного руху, UCI. Замість них більшістю сучасних велосипедних гонок на ультрадовгі дистанції асоційовані з Світовою асоціацією велосипедного спорту на ультрадовгі дистанції (UMCA). На сьогодні найвідомішою з-поміж цих гонок є Гонка Крізь Америку[en] (Race Across America — RAAM), гонка без зупинок через весь континент США, протяжністю 4 860 kilometres (3 020 mi).\nУ такому форматі перегонів велосипедисти їздять індивідуально (групові заїзди, або пелетоном (їзда один-за-одним у повітряному мішку[en]) забороняються), але кожен з велосипедистів мають щонайменше один автомобіль супроводу та команду персоналу, які його обслуговують. Такий специфічний формат гонок часто називають «ультрациклінгом», ось чому було б неправильним називати всі велосипедні перегони на ультра-довгі дистанції «ультрациклічними». Багато з гонок на ультрадовгі дистанції включають категорії команд, яка працюють у естафетному форматі і тому не відповідають критеріям змагань велосипедних гонок на ультра-довгі дистанції, які тут описуються (і у яких люди повинні проїхати повну дистанцію самотужки).\nІнші гонки на ультра-довгі дистанції включають в себе Гонку крізь Європу (RACE), протяжністю 4 722 kilometres (2 934 mi). Найдавніша гонка Європи — це Glocknerman, австрійський велосипедний захід на дистанцію 1 000 kilometres (620 mi), який вперше відбувся у 1997 році. Гонка крізь Альпи складає всього 540 kilometres (340 mi), але характеризується набором висоти понад 13 000 metres (43 000 ft), і тому організатори стверджують, що це найскладніша одноденна гонка у світі.\nІндивідуальні гонки з роздільним стартомРедагувати\n12-годинні та 24-годинні велосипедні гонки з роздільним стартом[en] існували протягом тривалого часу і досі поширені. У цих змаганнях велосипедисти намагаються проїхати максимально можливу дистанцію за певний обмежений час. Поточний рекорд за 24 години — це більше 800 kilometres (500 mi) на традиційному велосипеді та понад 1 200 kilometres (750 mi) на веломобілі. У 2014 році UMCA відродили інтерес до найдовшого річного пробігу, Рекорд якого востаннє встановив у 1939 році Томмі Годвін: 120 805 kilometres (75 065 mi). Такі заїзди передбачають проїзд на максимально можливі відстані протягом 12-місячного періоду. На початку 2016 року Курт Сервогель побив рекорд, досягнувши відстані у 122 433 kilometres (76 076 mi) за рік, або 335 kilometres (208 mi) у день.\nДеякі гонки на ультрадовгі дистанції з роздільним стартом проводяться на постійних гоночних мототреках, наприклад Байк Себрінг (Sebring International Raceway[en]), Рад-ам-Рінг[en] (Нюрбургрінг), Велосипедний марафон на 12 годин у Монці (Autodromo Nazionale Monza), Велосипедний марафон на 24 години у Зандворті (Зандвоорт), Фестиваль БіКуірк (Circuit de Barcelona-Catalunya), та Велосипедні змагання на витривалість Revolve24 (Brands Hatch та The Bend Motorsport Park[en]). На них відсутній будь-який дорожній рух та мають рівне дорожнє покриття.\nВелосипедні перегони на ультра-довгі дистанції без підтримки та байкпакінг дорожні перегониРедагувати\nОстаннім часом набувають популярності гонки, які нагадують велогонки із ранньої епохи професійних змагань, на яких велосипедисти їхали вдень і вночі без підтримки. Американська позашляхова гонка Тур Дівайд[en] надихнула організаторів на створення Трансконтинентальної Гонки[en], найпопулярнішої у Європі, протяжність якої приблизно 4 000 kilometres (2 500 mi) по всьому континенті. Як і у інших швидкісних велосипедних змаганнях, відбувається масовий старт, але на подібних перегонах не дозволяється залишати склади та будь-яка інша підтримка заборонена, тому відсутні технічні засоби підтримки, а гонщики повинні собі знаходити всі запаси, житло все інше з комерційних джерел вздовж маршруту або все перевозити з собою самостійно. Хоча на більшості із змагань дозволяється «Trail Magic» від незнайомих людей: добрі вчинки, подарунки та інші форми заохочення до тих пір, поки магія не рухатиме велосипед. Ще однією популярною подією у цій категорії є Транс Ам Вело Гонка[en], яка на 50 % довша, ніж Трансконтинентальна Гонка на 6 800 kilometres (4 200 mi) , і тому на даний момент це найдовша велосипедна гонка без зупинок у світі. ІнкаДівайд[en] — це захід на коротшу дистанцію у 1800км (1120миль), який характеризується найбільшим набором висоти з-поміж аналогічних велогонок. Це найвища самостійна гонка, під час якої гонщики долають понад 4 920 метрів (16 140 футів) у горах Андів у Перу . Ця гонка є частиною BikingMan[en], перша із серії байкпакінг заїздів на ультрадовгі дистанції, які відбулися у 2019 році в Омані, Франції, Лаосі, Перу, Португалії і Тайвані у стандартному форматі на 620 миль (близько 998 км).\nГонки без підтримки іноді робляться також повністю сольними заїздами без організованих змагань, але вони досить добре розголошуються. Часто вони включають заїзди із точки до точки (включно від міста до міста). Таким заїздом, для прикладу, є Вегас 24.\nРандонерські заїзди (їх також називають бреветами або заліками), як правило, проводяться у форматі не змагань, і гонки не є ціллю. Швидше за все вони виступають особистісним викликом. Вони також відрізняються від більшості гонок на ультрадовгі дистанції та байкпакінгу тим, що у бреветах дозволені групові заїзди та їзда «на колесі». Часто підтримка та житло забезпечуються організаторами на проміжних контрольних пунктах, проте використовувати транспортні засоби для технічної підтримки не дозволяються за межами контрольних пунктів.\nНайвідомішою подією цього типу є Париж–Брест–Париж[en] у Франції, з дистанцією 1 200 kilometres (750 mi), яку потрібно подолати менш, ніж за 90 годин; на кожну подію з'їжджаються понад 5000 учасників. Версія randonnee розвинулася із професійної гонки на велосипедах (див. вище) і проводиться кожні чотири роки. У світі є багато подібних подій на дистанції від 1 000 kilometres (620 mi) до 1 600 kilometres (990 mi), до їх списку також входять заїзди Лондон— Едінбург— Лондон[en] у Великій Британії та Каскад 1200 у США. Існує також багато коротших дистанцій, зазвичай протяжністю 200 kilometres (120 mi), 300 kilometres (190 mi), 400 км та 600 kilometres (370 mi).\nЦиклоспортиви / Гран ФондиРедагувати\nЦиклоспортиви[en] (також відомі як гран фонди) — це велосипедні змагання з великою кількістю учасників. Вони не такі серйозні, як чисті велосипедні гонки, але час реєструється і найшвидших учасників нагороджують призами. Зазвичай організатори надають повну підтримку по маркуванню маршруту та організовують станції харчування.\nПодія, яка проголошує себе, як «найдовший Гран Фондо у світі», проходить практично по тому ж маршруту, що і професійна гонка Мілан-Санремо, і становить 296 kilometres (184 mi). Проте є кілька подібних заходів, які довші. Бордо-Париж[en] була професійною гонкою до 1988 року і відновилася у 2014 році як циклоспортивний з маршрутом близько 610 kilometres (380 mi). Гонка Стиркпровен Тронхейм-Осло довжиною 543 kilometres (337 mi) і є найдовшою гонкою та циклоспортивом у Норвегії. Тур дю Монблан — 330 kilometres (210 mi) довжиною по гірській місцевості через Францію, Швейцарію та Італію. Трохи довшою є гонка Wysam 333 у Швейцарії на 333 kilometres (207 mi). Є також Майорка 312, протяжність якої 312 kilometres (194 mi) навколо острова Майорки, циклоспортивна версія гонки «Драконова Гонка Уельсу»[en], Драконівський Диявол у Великій Британії становить 305 kilometres (190 mi), та циклоспортивний заїзд Веттеррундан[en], який здійснює екскурсію по Шведському озеру, становить 300 kilometres (190 mi).\nУ Новій Зеландії є гонка Лейк Таупо Вело Челендж[en]. Стандартний циклоспортивний варіант передбачає одиночний круг навколо озера, який становить 160 kilometres (99 mi), але також є варіант зробити два кола за один день — 320 kilometres (200 mi), без підтримки на першому колі, або стартувати на день раніше і зробіть чотири кола, що складає 640 kilometres (400 mi), і тому більш подібне у своєму форматі на рендонерський заїзд. Кожен другий рік також існує варіант у 8-кіл — 1 280 kilometres (800 mi) завдовжки, але для цієї версії потрібна технічна підтримка, що робить її більш подібною до гонок на ультрадовгі дистанції.\nУ США поширені організовані столітні заїзди[en] у 100 miles (160 km), формат яких за параметрами посередині між циклоспортивом та рандонерським заїздом. Існує також багато організованих заїздів подвійних століть, завдовжки 200 miles (320 km), одна з найпопулярніших поміж них — Від Сіетлу до Портленду Велосипедна Класика[en], а також є варіанти у 300 miles (480 km) і 400 miles (640 km), це Лос-Анджелес Вілмен Гранд Тур.\nІнші дорожні велосипедні змаганняРедагувати\nІснує декілька класичних велосипедних маршрутів на великі відстані, на які зберігаються записи часу, хоча гонщики, зазвичай, одночасно не змагаються. До їх переліку належать гонка Від Кінця Землі до Джона о'Гроаса[en] у Великій Британії, протяжністю близько 1 400 kilometres (870 mi). Найдовшим заїздом у цьому списку є Каїр — Кейптаун в Африці, довжина якого становить близько 11 000 kilometres (6 800 mi). Рекордсмен цього заїзду — шотландський велосипедист Марк Бомонт. Найдовший заїзд цього формату — це навколосвітній велосипедний рекорд[en], для якого велосипедист повинен проїхати 29 000 kilometres (18 000 mi) на велосипеді, на додачу виконати інші вимоги. Наразі новий рекорд з велоспорту у жінок намагається здолати шотландська ендуренс-велосипедистка Дженні Грем[en]. У 2012 та 2014 роках на цих правилах було організовано масовий старт під назвою Всесвітня велосипедна гонка.\nУ ранні роки, коли проводилися дорожні велосипедні перегони, більшість доріг не були асфальтованими, тому більшість заїздів проходили на дорогах із бруківкою чи гравієм. З часом відбувалося вдосконаленню дорожньої інфраструктури, тому зараз практично всі велосипедні гонки проводяться на асфальтованих дорогах. Проте у 21 столітті заїзди та змагання велосипедами по гравійних дорогах[en] знову здобули популярність, частково завдяки вдосконаленням технології, які використовуються для проектування велосипедів.\nВелосипедні технології розглядаються як найбільший внесок у популяризацію гравійних велосипедів, оскільки технологія дозволила дизайнерам інтегрувати ключові характеристики велосипедів із різних дисциплін в один велосипед. Наприклад, розслаблена геометрія гірських велосипедів покладена в основу рами гравійних велосипедів, але гравійні велосипеди легші, швидші та чутливіші, ніж гірські велосипеди. Гравійні велосипеди також використовують характеристики обох типів велосипедів: як кросових, так і дорожніх велосипедів для кращого комфорту на тривалих поїздках, а також широкі зазори для коліс, для комфортної їзди за дощової погоди.\nКультура гравійного велосипеда також була ще однією причиною набуття його популярності. Гравійні змагання рідко потребують команду тренерів та велосипедних техніків, оскільки маршрути чутливі до різної погоди, до чого важко тренуватися та готуватися. Як правило, гравійні велосипедисти зосереджені на проходженні маршруту, а не на підтримці темпу під час змагань. Це призводить до товариського духу на маршруті і забезпечує веселу та невимушену атмосферу, яка не завжди присутня у шосейних та гірських велосипедних гонках.\nОднією з найдовших і найвідоміших сучасних гонок на гравійних велосипедах є Брудна Канза у Флінт Хіллс[en], навколо Емпорії, штату Канзас у США, завдовжки 200 miles (320 km), у 2018 розі також було додано дистанцію на 560 км (350 миль). Також на цій гонці є коротші дистанції: на 25миль (40 км), 50миль (80км) та 100 миль (160 км). У Великій Британії Брудний Рейвер — це велосипедна гонка (челендж) на 200 км бездоріжжям, яка відбувається в Гекшемі[en], Англія.\nДьорті Канза — це чудовий приклад того, наскільки розрісся рух гравійних велосипедів протягом останніх років. Наприклад, у 2006 році у гонці взяли участь 34 велосипедисти, які проходили маршрут на 200 миль (320 км). У червні 2019 року було вже 2750 гонщиків, яким пощастило бути вибраними за допомогою лотереї, і перетнули стартову лінію Дьорті Канза 200. І це при тому, що організаторам довелося представити інші категорії заїзду, також свідчить про те, що гравійний велосипедизм — це пригода.\nЇзда на гірських велосипедахРедагувати\nЯк і дорожні, деякі з найпопулярніших заходів на ультра-довгі дистанції на гірських велосипедах — це випробування за часом на 12 та 24 години, яких існує багато у всьому світі. Крім того, існує багато гонок на гірських велосипедах принаймні у 100 miles (160 km). Дуже мало гонок на гірських велосипедах довші за 100 miles (160 km), оскільки середня швидкість на типових місцевостях для гірських велосипедів значно повільніша, ніж на дорогах.\nЦілодобові змагання на гірських велосипедах[en] — це змагання, на яких гонщики повністю на самостійному забезпеченні (див. вище: Бйкпакінг дорожні велосипедні перегони). Одне з найвідоміших та найпопулярніших подій для позашляхових велосипедів — Tour Divide[en], який охоплює 4 418 kilometres (2 745 mi) крізь Скелясті гори, починаючи від Канади, через США, і закінчується на мексиканському кордоні. Заїзд Iditarod Trail Invitational на Алясці відбувається взимку на снігових велосипедах завдовжки 1 000 miles (1 600 km). Найпопулярніша позашляхова велосипедна гонка у Європі — це Тосканська Стежка, завдовжки 530 kilometres (330 mi) у центральній Італії. Також в Італії відбувається гонка Італі Дівайд, яка починається в Римському Колізеї і закінчується на озері Гарда, і проходить крізь Сієну, Флоренцію та Болонью. На ній змішані технічні ділянки гірських велосипедів із гравійними стежками.\nУ Середній Азії у Киргизстані проводять «Гірську Гонка Шовкового Шляху» протяжністю 1700 км (1056 миль) у гірському масиві Тянь-Шаня.\nПустеля Титан[en] — це шестиденна етапна гонка, яка проводиться у Марокко, загальною дистанцією понад 600 kilometres (370 mi).\nВ Австралії проводиться «Гонка до Скелі»[en] — це гонка без підтримки крізь Аутбек, основана Джессі Карлссоном. Як правило, курс і тривалість відрізняються з кожним роком, але частіше за все, фінішує в Улуру; у 2018 році дистанція складала 3500 км (2175 миль) і охоплювала ділянки Південної Австралії, а також Тасманію.\nОрієнтовані на сходженняРедагувати\nЗамість того, щоб намагатися подолати найдовшу відстань, яку потрібно проїхати за один заїзд, деякі велосипедисти намагаються досягти найбільшого набору висоти, набраної за один заїзд. Еверестинг[en] — це виклик, який передбачає неодноразовий проїзд на одному і тому ж пагорбі кілька разів, поки загальний набор висоти не сягне висоти гори Еверест у 8 848 meters (29 029 ft). Існують також записи про найбільший набор висоти, подоланий за певний проміжок часу, наприклад, за 24 години.\n↑ Hood, Andrew. The mapmakers: Creating the Tour de France route. Velonews. Competitor Group, Inc. Процитовано 5 February 2016.\n↑ 15. Race across the Alps, 26. Juni 2015. Race Across The Alps. Процитовано 16 January 2016.\n↑ MacMichael, Simon. Kurt Searvogel awarded Guinness World Record for distance cycled in a year. road.cc. Farrelly Atkinson Ltd. Процитовано 23 January 2016.\n↑ The Granfondo Milan-San Remo cicloturistica: put yourself to the test in the Great Classic of amateur cycling!. Granfondo Milano-Sanremo cicloturistica. Nyala Wonder Travel. Процитовано 16 January 2016.\n↑ Fastest bicycle journey from Cairo to Cape Town (male). Guinness World Records (en-GB). Процитовано 2018-09-12.\n↑ Dirty Kanza website. Dirty Kanza.\n↑ Jason Sumner,,"Bicycling"\n↑ Iditarod Trail Invitational\n↑ The Tuscany Trail\n↑ Italy Divide\n↑ Silk Road Mountain Race\n↑ Race to the Rock\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Велосипедні_заїзди_на_ультрадовгі_дистанції&oldid=29687089\nОстаннє редагування: 29 вересня 2020, 13:10\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 13:10, 29 вересня 2020.


Служба ДСНС на Закарпатті врятувала туристку, яка зірвалася зі схилу та впала у 300-метрову прірву (фото)\nсереда, 10 січень 2018, 19:55\nДівчина отримала травму ноги, рвані рани кистей рук і не могла самостійно пересуватися.\nУ Закарпатській області рятувальники надали допомогу туристці, яка зірвалася зі зледенілого схилу і скотилася в 300-метрову прірву. Про це повідомляють Патріоти України з посиланням на прес-службу ДСНС.\n9 січня о 19:20 в оперативно-рятувальну службу надійшло повідомлення, що під час проходження туристичного маршруту двома туристами в районі полонини Рогнєска (підніжжя г. Петрос), 29-річна киянка зірвалася з обмерзшого схилу і скотилася в 300-метрову прірву. Дівчина отримала травму ноги, рвані рани кистей рук і не могла самостійно пересуватися.\nДля проведення пошуково-рятувальних робіт в район г. Петрос було направлено 8 чоловік особового складу та дві одиниці техніки Ясінянського та Рахівського гірських пошуково-рятувальних відділень. У складних погодних умовах (значний сніговий покрив, а також лавинна небезпека) о 00:50 10 січня рятувальникам вдалося дістатися до місця перебування туристів. Постраждалій були введені знеболюючі препарати і накладена шина на травмовану ногу.\nЗважаючи на нічний час доби і небезпеку сходження лавин, рятувальники вирішили чекати початку світлового дня. Вранці, минаючи лавинонебезпечні ділянки, за допомогою спеціальних нош "волокуш", рятувальники, подолавши відстань близько 7 км, дісталися до свого транспортного засобу і відвезли постраждалу в Рахівську районну лікарню.\nНа Закарпатті в листопаді зацвіла сакура (фотофакт)\nХіти тижня. Зараз "затишшя перед бурею": На Україну чекає потужний землетрус, - сейсмолог (відео)


Зарядний пристрій iSDT SC-608 150W 8A | Купити. Хобіманія\nЗарядний пристрій iSDT SC-608 150W 8A\nКод товару: HM-3496\nАкційна ціна: 1136.00 грн.\nЗарядка iSDT SC-608 з потужністю 150Вт і системами для зарядки, розрядки і зарядки з метою зберігання АКБ володіє простим і доступним кожному інтерфейсом. Легкі доступ до функцій та управління зарядним пристроєм забезпечує останньому високу популярність серед користувачів. Завдяки невеликому розміру зарядка зручна в перенесенні і зберіганні.\nАКБ, що заряджаються, підключаються до зарядки за допомогою вбудованого роз'єму XT60. Варто зазначити, що такий же роз'єм встановлений для підключення АКБ, котра живить саму зарядку. Є можливість використовувати для живлення зарядного пристрою відповідний блок живлення (в комплект не входить).\nДисплей на зарядці розміром 2.4 дюйма, з матрицею IPS, відмінною передачею кольору (260 000 кольорів) і кутом огляду 178°. Так, якість зображення, що виводиться, завжди на висоті, навіть в умовах високої освітленості сонячними променями.\nМеню лаконічне, система навігації дуже зручна, що дозволить без зусиль знайти будь-яку потрібну опцію. Операційну систему ви можете запросто оновити, для чого слід підключити пристрій до ПК, який, в свою чергу, підключений до мережі Інтернет.\nПроцесор ARM Cortex-M4 для найвищої продуктивності: 20-кратне збільшення швидкості та обсягів обробки даних (в порівнянні з простими зарядками).\nСпеціальний дизайн каналів повітрообміну і потужні вентилятори забезпечать чудове охолодження.\nIPS екран діагоналлю 2.4 дюйма;\nПотужний процесор ARM Cortex-M4;\nUSB інтерфейс дозволить зарядити мобільні пристрої;\nОдин багатофункціональний ролик для зручності управління;\nКожна банка Li-xx АКБ може бути збалансована окремо;\nВеликий діапазон струмів заряду.\nМаксимальна потужність розряду: 5Вт;\nКількість Ni-MH/NiCd елементів: 1-18;\nЗарядний пристрій iSDT SC-608 *1шт;\nБлок живлення REDOX PRO16 14V/16A 999.00 грн.\nПлата паралельної зарядки і балансування акумуляторів 2-6s XT60 237.00 грн.\nЗарядний пристрій iSDT Q6 Pro 300W 14A 1704.00 грн.\nАдаптер JST-XH 69.00 грн.


Гурт The Hardkiss представляє трилер на пісню «Сестра» | Vogue Ukraine - Vogue UA\nГурт The Hardkiss представляє трилер на пісню «Сестра»\nГурт The Hardkiss випустив кліп на нову пісню «Сестра» — справжній трилер, знятий у найкращих традиціях голлівудських бойовиків. Спеціально для відео команда на чолі з режисером Валом Бебком перебудувала хол готелю «Національний» у Києві, а тривав знімальний процес більш як добу без зупинки.\nГоловні ролі в кліпі грають фронтвумен гурту Юлія Саніна й молода українська актриса Аліна Чебан. За сюжетом, «Сестра» — історія про сестринство й порятунок, події якої розгортаються на території вигаданого, фантазійного Сходу. Ідею кліпу Вал Бебко і Юлія Саніна виношували близько трьох місяців. «Були варіанти зняти ліричну історію, але ми зупинилися на драйві й кіношному арті, — розповідає Вал. — Готуючись до кліпу, ми з Юлею Саніною переглянули два-три десятки найголовніших світових екшнів. Такої кількості бойовиків ми, напевно, за останні десять років не бачили. Надихалися...»\nСкладну бойову хореографію для кліпу розробила Лада Касинець, а за стиль героїнь, які з’являються в кадрі в ефектних кімоно, відповідала Яна Голуб. «Відтворити японські мотиви в Києві виявилося не так просто. Для цього довелося попомучитися з локаціями й навіть перебудувати хол київського готелю „Національний“, — розповідає Вал Бебко. — Ми будували-будували й збудували. А потім все розтрощили на дрізки...»\nТрек «Сестра» та інші гіти гурту можна почути наживо вже цього року: 18 червня на НСК «Олімпійський» The Hardkiss зіграють ювілейний концерт «Десять», присвячений десятиріччю гурту.\nBorn to Rock: Юлія Саніна — про новий альбом, захоплення танцями і пандемію Гурт The Hardkiss випустив кліп на пісню «7 вітрів»


Революційна хутровина Сех - Варіанти\nРеволюційна хутровина Сех\nолександр ковальчук, 25 березня 2013\nЗамело і закучугурило депутатку Сех. На підсумки підйому України опозиційними силами вона запізнюється. Казковим персонажам немає куди поспішати.\nДепутатка Сех, як буриданів віслюк, не знає куди краще притулитись новим дизайном. Притулишся до андерсенівської Снігової королеви – потрібно неодмінно визначатись хто у парі Кубів-Гінка – Кай, а хто Герда. І фінал у Снігової королеви не надто оптимістичний.\nПритулишся до пушкінської столбової дворянки – потрібно обирати між дідом та ночвами. І мить щастя там не настільки тривала, щоб можна було і золоту рибку з'їсти, і на трон сісти.\nДовга шуба гірше міні-спідниці. Важко ходити. Шуба Сех від останнього мітингу почала жити своїм, окремішним життям. І якщо шуба від народження не хвилюється за коштовність своєю хутровини, то депутатка Сех карається ножами совісті за такі розкоші депутатського життя.\nДепутатка Сех закутана, замумійована шубою з ніг до голови і тут вже невідомо, хто ким керує – Сех шубою чи шуба Сех. Якщо ще раз зважити на те, що шубі, апріорі, невідомі докори сумління, то підлеглою у цих стосунках є саме свободівка Сех.\nДепутатка Сех намагається корелювати свою підкореність хутровині через агресію та запізнення. Бідні навколишні бідосі. Фрустрована вартістю шуби депутатка Сех кидається на опонентів наче акціоніст Кулик.\nДивні шляхи Господні. На останньому мітингу опозиції депутатка Сех світилась безмежною радістю своєї парламентської обновки. Її обличчя відбивало усю осяйність шуби. Сто сорок сонць палало на хутрі. Шуба була її (Сех) сонцем, а Сех була її Місяцем.\nАле Львів – місто контрастів. Бідний львівський народ шикує лише у творах Винничука, а в реальності таке сехівське піжонство швиденько закидали дізлайками. Довелося депутатці Сех організовувати бійку у Верховній Раді, щоб кров'ю змити з себе усю ганьбу мітингової хутровини та постати в милосердних очах вкраїнського народу Жертвою янучарського режиму. Наш народ благий до убогих. Шкодує їх та голубить, як дитя маленьке.\nМожливо, що навіть не Сех до такого додумалась, а її більш розумніші старші товариші, які не полінувались поставити плече допомоги бідній грішниці. Сех підрихтувала свій дизайн і показала усьому вкраїнському народові зламані окуляри, як доказ своєї невинної цноти.\nАле львівський прес-клуб не парламент. Прагматик Кубів та втомлений Гінка мають Сех за гарматне м'ясо. Гінка схуд і тому мінімалить кожне слово та рух. Він все більше стає схожим на Кличка і в такій ваговій категорії йому варто зупинитись. Гінка виправдовує американські вояжі Кличка. Кличко перетер з впливовими американськими колами і останні пообіцяли санкції проти українських чиновників Януковича.\nГінка обіцяє, що Кличко буде наявним на майбутніх зустрічах з народом і тому сподівається на підйом вулиці 18 травня. Вулиця повстане, а Янукович ляже. Янукович ляже, а опозиція організує революційні комітети, тобто ревкоми. І щоб не було ревкрапки, Гінка обіцяє вуличні бої.\nТим більше, що банкір Кубів намалював присутнім яскраву картину накачаних патріотів у парламенті, які попустили більшість своїми біцепсами та гортанями. Кубів, блаженним ісусиком, шукає всіх тих, хто втомлений урядом Януковича і схоже, що втомлений Гінка його пацієнт.\nПоки Кубів та Гінка шукають потомлених сонцем, Сех має свої хвилинки слави. Крик. Губи в шмаття. Вирячені очі. Піна на вустах. Шумовиння днів. Наказова міміка. Тоталітарний дискурс. Усе, на що у своїх свободівських статтях акцентує Тарас Возняк. Це Сех так грається з Возняком, чи Возняк так бавиться з Сех?\nСех непохитна і монументальна у своїй вічній мерзлоті. Саме вона – як втілення усього опозиційного – змусила працювати парламент. Вона була у Кривому Розі і там журналісти моляться на її сміливість навіяти Цимбалюку думки про суїцид табельною зброєю. Тамтешні журналісти щоранку надихаються тим, що Сех не боїться казати правду і є містком для об'єднання країни.\nСхоже, що криза журналістики перебігла зі фейсбукових сторінок ЗМІ у більш індустріальні райони.\nВсепереможний брутал Сех щезає коли починають з'являтись запитання про депутатські пільги та кількість помічників її нардепної величності. Тут вже Сех обережною білочкою намагається не лаятись в лайно.\nБлагально просить не переслідувати її помічників, бо у них два дні руки трусились після зіківського пафосу морального імперативу. Сех вважає себе політиком і тому готова стіною затулити своїх помічних бідось від відеокамерного полювання. Вона просить показувати лише її. Вона навіть дозволила себе помацати різним громадським організаціям.\nНевідомо чи Сех сама додумалась до такого панчлайну чи їй знову направили на путь істинну старші товариші. У кожного свободівця є своя фішка. У Фаріон є. А от у Сех, окрім дояркового галасу в облраді, не було нічого. До моменту несподіваної з'яви шуби у її новому дизайні.\nІніціатива у будь-яких партійних лавах карається відразу. Хутровинна ініціатива Сех у період рідкісної для Львова хуртовини закінчилась ще одним панчлайном від старших товаришів. Вона відмовилась від депутатських пільг на власні похорони, бо партія сказала треба.\nМітки: Гінка, конкурс української мови, Кубів, львівгазвидобування\nВидобування ПивоварникаОлександр Сендега: Я завжди націлений на розв'язання проблем"Львівгазвидобування" модернізуютьМіненерговугілля просять відновити Львівську філію ПАТ "Укргазвидобування"Фотошопні свободівці на Майдані


Китайці створили свій найкращий позашляховик – з'явилися перші фото | Новини | OBOZREVATEL\nКитайці створили свій найкращий позашляховик – з'явилися перші фото\nПозашляховик Great Wall Hover готується змінити покоління. Ми вже знаємо, як буде виглядати новинка, завдяки фото, що просочилися в мережу. Китайський позашляховик приємно здивував дизайном!\nПершому поколінню моделі вже виповнилося 15 років. При цьому автомобіль є ліцензійною (і перелицьованою) копією японського Isuzu Axiom, що з'явився в 2000 році. То ж, фактично, цій конструкції вже два десятки років.\nВарто зазначити, що для китайських моделей, чий життєвий цикл набагато коротший за європейські 5-6 років, дуже незвично так надовго затримуватися на конвеєрі. Цьому сприяли доволі демократична ціна, надійність і позашляхові можливості. Але автомобіль все ж застарів.\nТепер ми можемо подивитися на позашляховик Great Wall Hover 2021 модельного року. Відразу видно, що дизайнери вирішили повністю переглянути стилістику моделі. Китайський автомобіль тепер виглядає дуже брутально.\nУ дизайні помітні деякі відсилання до класичних позашляховиків на кшталт Suzuki Jimny, Mercedes G-class, Jeep, Ford Bronco і старих Toyota Land Cruiser. Але в цілому новинка виглядає самобутньо та нікого не копіює.\nЧИТАЙТЕ: Китайську підробку Toyota LC 200 показали живцем\nНезважаючи на використання великих елементів простої форми (передня решітка та оформлення фар), вигляд вийшов досить сучасним завдяки кузову з біонічними мотивами. Можна зробити висновок, що в компанії планують вдруге провернути трюк зі своїм довгожителем, адже такий "традиційний" дизайн не дозволить позашляховику швидко втратити свою актуальність.\nНовий Great Wall Hover, як очікується, збереже рамну конструкцію. Це дозволяє сподіватися на позашляховий потенціал автомобіля, до того ж повнопривідна трансмісія також залишиться. Ця модель відома і під іншим ім'ям – Haval H5. Судячи з фото, ці емблеми на моделі збережуться. Прем'єра Haval H5 2021 відбудеться пізніше в цьому році.\nЯк розповідав OBOZREVATEL, китайці створили новий кросовер на базі компактного Peugeot 208.\nНовини автосвітуGreat Wallпозашляховикбюджетний автомобількитайський автомобільнові автоавто


В Україні хочуть змінити правила отримання водійських прав - Радіо Максимум\nГоловний сервісний центр МВС України планує дозволити підготовку до здачі на права екстерном без навчання в автошколі.\nПро це повідомляє Автоблог. Нововведення в процесі підготовки кандидатів у водії може заробити в 2017 році. Передбачається, що теорію людина зможе вивчити самостійно, а необхідні 40 годин практичного водіння потрібно буде пройти у інструктора з відповідною ліцензією. По завершенню практичних занять учень отримає навчальну картку з дозволом на допуск до здачі іспитів в сервісному центрі МВС.\nКрім нового підходу до процесу навчання в МВС зараз розробляють нові квитки по ПДД.Основний акцент в них робиться на безпеку руху. Наприклад, в квитках немає перевірки знань учнів про будову автомобіля, висоту малюнка протектора і іншої інформації подібного типу.\nЧитайте також: Полювання на нерозмитнені авто: як це відбувається


Вибори мера Кропивницького 2020: список кандидатів\n18:04, 29 вересня - Читать новость на русском\nХто йде у мери Кропивницького / Колаж 24 каналу\nНа посаду міського голови Кропивницького балотуються 11 кандидатів. Серед них є чинний мер міста Андрій Райкович, конкуренцію йому спробують нав'язати кандидатка від "Слуги народу" Ольга Ковальова-Алокілі й кандидат від ОПЗЖ Анатолій Ларін. Також новим мером мають шанси стати ще 8 кандидатів.\nДетальніше про кандидатів на посаду мера Кропивницького розповідає 24 канал.\nЧитайте також Кропивницький і Черкаси: рейтинги кандидатів у мери й партій\nХто балотується в мери Кропивницького:\nОлег Матюнькін, самовисуванець;\nКатерина Шамардіна, партія "Рідне місто";\nАндрій Райкович, партія "Пропозиція";\nОлександр Цертій, ВО "Батьківщина";\nАртем Стрижаков, партія "Перспектива міста";\nІрина Озерна, партія "За Майбутнє";\nОльга Ковальова-Алокілі, партія "Слуга народу";\nЄвген Горбунов, самовисуванець;\nГеннадій Орєшков, самовисуванець;\nАндрій Максюта, партія "Наш край";\nАнатолій Ларін, партія "Опозиційна платформа – За життя".\nЦе чинний мер Кропивницького, який здійснить свою спробу керувати містом протягом другого терміну. Очолив місто він у 2015 році, а ще раніше працював депутатом Кіровоградської обласної ради.\nПеред тим, як стати мером, він був генеральним директором компанії "М'ясокомбінат "Ятрань". У мери пішов від партії "Блок Петра Порошенка "Солідарність", а нині балотується від так званої партії мерів "Пропозиція".\nОдин із найбільш рейтингових кандидатів, балотується від "Опозиційної платформи – За життя". Нині є депутатом Кропивницької міської ради, паралельно займається адвокатурою.\nПредставниця президентської партії "Слуга народу". Понад 20 років працювала в банківській сфері. У політиці зовсім нещодавно – з травня 2020 року, коли стала радницею голови Кіровоградської ОДА.\nЧинний депутат міської ради від партії "Батьківщина", від якої і балотується в мери. Паралельно з депутатством займається підприємницькою діяльністю.\nБалотується від політичної сили "За майбутнє". Раніше була членкинею "Громадянської позиції". Також займається юриспруденцією.\nЦе місцевий приватний підприємець, власник мережі магазинів мобільного зв'язку. Балотується від власної партії "Перспектива міста".\nДо слова Хто балотується в мери Полтави: список кандидатів\nЩе одна приватна підприємиця. Також працює чинною депутаткою міської ради Кропивницького. Балотується від політичної сили "Рідне місто".\nМісцевий громадський діяч, балотується як самовисуванець.\nДивіться також Хто балотується в мери Миколаєва: список кандидатів\nНачальник спецінспекції Кіровоградської міської ради з 2016 року. Раніше працював директором охоронно-юридичної компанії "Сокіл". Балотується від партії "Наш край".\nЦе підприємець з Бобринки Кіровоградської області. Інформації про нього вкрай мало, але місцеві ЗМІ писали, що він мав бути "двійником" іншого кандидата – Олександра Горбунова. Втім останній вирішив не брати участі у виборах.\nЦе місцевий активіст, член громадської ради при Виконавчому комітеті Кропивницької міської ради. Балотується як самовисуванець.\nВибори Місцеві вибори 2020 Новини політики Кандидати на місцевих виборах Новини Кропивницького Публікації


З гібіскусом чи матчу: який чай тобі підходить за знаком зодіаку\nСнисаренко Юля 34 22 Червня, 2022\nТак багато розмов про каву, що навіть стало якось прикро за чай. Зібрали у статті найсмачніші чаї та розподілили їх за знаками зодіаку. Щоб ти знала, на який напій краще відволіктися, якщо захочеться відпочити від капучино та латте.\nОвен – зелена матчу\nТілець – ройбуш\nЩо любиш більше?\nБлизнюки – фруктовий\nРак – ромашковий\nЛев – масала\nДіва – чорний чай із жасмином\nТерези — м'ятний\nСтрілець – чай сенча\nКозеріг – чорний чай\nВодолій — каркаде, або чай із гібіскусом\nРиби – білий чай\nЦілеспрямованим та впевненим у собі Овнам ідеально підходить чай зелена матчу, або маття. Представники знака не вважають його незвичайним смаком неприємним, навпаки, їм подобається, що порошковий зелений чай має терпкий смак і високий рівень кофеїну. При цьому, на відміну від кави, щогла більше корисних властивостей. Наприклад, допомагає захистити печінку та корисний для профілактики хвороб головного мозку.\nДжерело: Unsplash (@oriento)\nЧай ройбуш, або ройбос, – ідеальний супутник для статечних Тільців, що люблять стабільність. Ройбуш має червонуватий відтінок і зовсім не містить кофеїну, тому він не мають хвилюючих якостей. Цей чай з м'яким горіховим і трохи землістим смаком допомагає розслабитися і сконцентруватися, а високий вміст вітаміну С покращує метаболічні процеси.\nБлизнюки – найцікавіший із усіх знаків зодіаку. Ті, хто народився під цим сузір'ям, завжди готові до експериментів у своєму житті. Темпераменту представників знака ідеально підходять фруктові чаї – серед них вони завжди можуть знайти той, що відповідає актуальному настрою. Плюс завжди можна поекспериментувати. Наприклад, для натхнення можна заварити яблучний улун — солодкуватий чай з м'яким смаком і високим вмістом кофеїну. Він одночасно освіжає, бадьорить та сприяє зміцненню волокнистих тканин стінок кровоносних судин.\nДжерело: Unsplash (@thejasmine)\nВразливим Ракам підійде чай, який має заспокійливі властивості. Саме такий вплив має ромашковий чай. Його тонкий смак і трохи медовий аромат благотворно впливають на нервову систему і допомагають упорядкувати думки. В ідеалі такий чай краще пити перед сном або якщо щось турбує. Також ромашковий чай добре впливає на стан шлунково-кишкового тракту.\nЛев вважається знаком динамічним, диким, готовим домінувати у будь-якому просторі. Характер представників знаку перегукується із чаєм масалу. Рецепт його заварки, як і назві, прийшов із Індії. Там словом «масала» називали суміш із різних спецій. Її додавали як у тісто, коли пекли коржики, так і при заварці чорного чаю. У такий напій обов'язково додавали молоко, яке пом'якшувало його терпкість та гостроту. Зазвичай у чай масалу додають кардамон, корицю, свіжий імбир, насіння фейзелю, чорного перцю та гвоздики. Також, за бажанням, використовують шафран або подрібнений мигдаль. Тож за вогненністю він точно відповідає Левам.\nДіви дотримуються систематичного підходу у всьому, що вони роблять. Вони практичні, логічні та вибіркові. Але, незважаючи на свою педантичну вдачу, Діви зовсім не «сухарі». Це насправді чуйні та ніжні натури. Тому з усіх чаїв вони з великою ймовірністю виберуть саме чорний чай із жасмином. Так як він відповідає їхній вдачі – такий же лаконічний, але при цьому з приємним ароматом і не дуже терпкий. Плюс добре поєднується із молоком.\nДжерело: Unsplash (@jfdelp)\nДля Терезів баланс — це спосіб життя. Представники знака чарівні і за своєю природою тяжіють до естетики. Їм подобається шукати незвичайні ракурси на звичні речі – свіжий погляд допомагає Терезам придумувати нове і відганяє почуття рутини. Виходячи з цих потреб, Терезам варто ввести в звичку пити м'ятний чай. Цей легкий напій має освіжаючий ефект. Його можна пити без цукру та снеків. М'ятний чай – самодостатній напій, яким хочеться насолоджуватися без різних добавок вже після першого ковтка.\nЯкщо є слово, яке точно описує Скорпіона, це слово «інтенсивний». Представники знаку нічого не роблять у півсили — якщо працюють, то з головою йдуть у справу, якщо відпочивають, то на всю котушку. Імбирний чай, відомий своєю гіркістю, припаде до душі не всім. Однак Скорпіонів, швидше за все, порадує їхній насичений та інтенсивний, як вони самі, смак. Такий чай справжня підзарядка розганяє сонливість і зміцнює імунітет. Тож тим, хто п'є імбирний чай хоча б кілька разів на тиждень нудьги точно не загрожує.\nСтрільці — незвичайні люди, які мислять нестандартно і хочуть виділитися на тлі інших. Іноді навіть несвідомо. Причому їхнє бажання бути в центрі уваги не токсичне — вони ні на кому не відіграються і нікого не принижують, навпаки, притягують до себе людей своєю доброзичливістю та оптимізмом. Такому внутрішньому настрою Стрільців повністю відповідає чай сенча, або вересень. Обробка цього зеленого чаю відрізняється від обробки будь-якого іншого. Щоб отримати сінча, листя не сушать і не обсмажують, а тримають над парою. За рахунок цього сенча має яскравий смак і аромат. За це його обожнюють у Японії.\nЯк і Діви, Козероги – мудрі представники земного знаку. Їхньому темпераменту ідеально відповідає класичний чорний чай. Наприклад “Ерл Грей”. У ньому немає жодних зайвих домішок, а лише глибокий насичений смак, який допомагає зосередитися та підбадьоритися. Чашка міцного чорного чаю нічим не поступається кавою, але не так згубно впливає на серце. Більше того, він знижує ризик інсульту на 70% за його щоденного вживання.\nДжерело: Unsplash (@mitifotos)\nВодолії – факелоносці творчості. Чай з гібіскусом, або каркаде, що має тонкий квітковий смак, допоможе їм підстьобнути фантазію і винахідливість. Такий чай вийшов за рахунок додавання в окріп сушених філіжанок квіток розели, або суданської троянди. Причому в охолодженому стані каркаде набуває трохи інших смакових якостей — стає більш ароматним і приємна гіркуватість відчувається гостріше.\nРиби — відкриті душі, переповнені різними емоціями. Будучи ніжними за своєю природою, вони люблять такий самий ніжний білий чай. Цей напій мінімально піддається ферментації, лише на 5-7%. Вперше його почали заварювати при дворі китайських імператорів, які цінували його не лише за витончений аромат, а й за здатність проясняти розум. Вразливим Рибам, які нерідко тонуть у своїх переживаннях, такий ефект піде на користь.


Розділ тридцять восьмий НІМЕЦЬКА ОРІЄНТАЦІЯ - Божко С. 3. В степах: Роман - Літературне місто\nРозділ тридцять восьмий НІМЕЦЬКА ОРІЄНТАЦІЯ - Божко С. 3. В степах: Роман - Літературне місто\nЄдине, що свідчило про новизну в маєткові пана Ка¬рачуна, це низка телефонних стовпів з Геренаша в бал¬ку. Вони лише півроку як поставлені, і дроти натягнуті не для господарчих потреб напівзруйнованого маєтку. Це — примха Віри Павлівни. її старий управитель — пан Карачун — ніколи б не наважився на такі витрати.\nСидів Карачун тридцять років у маєтку, ніколи не виїжджаючи. Лише інколи, коли заїдуть його друзі, такі ж дикі поміщики, як і він,— Пащенко та Корот- ченко, старий Карачун запрягав коней та виїздив на по¬лювання. У Геренаш тільки літом приїздив. А як пі¬дуть, бувало, осінні дощі, а взимку морози та замети,— сидів пан Карачун, як ховрах, у маєтку. До нього з осе¬ні і до весни й стежки не було. Маєток тихий. Будинок а обсипаними карнизами, давно не фарбований, спочи¬вав у тиші запущеного дикого саду. На подвір’ї — шпо¬риш, лобода. А там, де років з двадцять тому був тік,—■ тільки щириця улітку виростає з чоловіка заввишки.\nДоживав пан Карачун віку свого старечого бездіт¬ним. Розгубив свою снагу в молодості на військовій службі, а тепер з сьомою ключницею живе крадькома. З ключницею живе, а на свою вродливу господиню тіль¬ки поглядає, тихенько зітхаючи.\nАле ж це господиня! І любиться ж вона день у день. Як тільки приїхала,— щодня нові гості. І як вони скоро взнали сюди дорогу? Пан Карачун, опріч Коротченка та Пащенка, ні до кого й носа не показував за все своє життя. А у Віри Павлівни кого тільки немає! І офіце¬ри якісь, і німці, і французькі та бельгійські інженери. Що не день, то новий гість, а то й ціла компанія. Як ранок, вже хтось дзвонить телефоном; вже або її хтось запрошує до Геренаша чи на копальні, або до неї обі¬цяють прибути.\nНе до вподоби старому Карачунові господиня, владар¬ка маєтку, не тому що маєток опинився в її руках, а\nтому що й вона, молода, не дає толку маєткові, як і старий Карачун. Попробував був натякнути, шоб по¬чати хліборобське господарство, так і слухати не хоче.\n— Що ви, Прохоре Ивановичу, хіба в нашому краю сільське господарство вводити? Та ми з вами закладе¬мо копальню,— заб’ємо всіх капіталістів.\nВиїде, бувало, з Карачуном у старому ландо, що ко¬лись у ньому небіжчиця княгиня ще їздила, спиниться на горбочку і почне тараторити:\n•— Отут у нас буде шахта. Отут, ліворуч по балці, стікатиме вода. Отам унизу викопаємо ставок та риби розведемо. А осюди, попід бугром, на Геренаш прокла¬демо залізницю.\nПосміхнеться старий Карачун та тільки головою по¬хитає. Ось уже рік минув — ні шахти, ні залізниці, ні ставка. Маєток тричі вже закладений у Дворянському земельному банкові. Степ орендують околишні селяни та заповзали так, що, опріч бур’яну, вже нічого й не родить. А Віра Павлівна все збирається багатіти.\n— Звеліть осідлати коня, поїдемо з Генріхом Едуар- довичем на поле,— говорить Віра Павлівна Карачуно- ві і посміхається до Наймана.\n— І я з вами?\n— Коли охоту маєте, але краще не треба, надворі вогко, холодно.\n«Та й жалібниця ж ти,— думає собі Карачун.— Ти певно коней шкодуєш. І чого їй на поле захотілося та¬кої пізньої осені… О, вже знову гість»,— сердито бовк¬нув собі Карачун, коли у ворота в’їхав на гнідому Со¬колі Густав Едуардович.\nЧерез кілька хвилин обидва Наймани і Віра Павлівна виїхали на поле. Після обіду мжичка, що моросила зранку, перестала. Хмари підняло догори, і сіре поле, поросле бур’янами, лежало спокійно, очікуючи швид¬кого заморозку. Вогка земля зробилась тугою, і коні під вершниками не грузли. Поїхали на північ до межі гра¬фа Шаботинського і спинились на бугрі.\n— Ну от вам, мої дорогі колонізатори, і рубіїсон,— показала Віра Павлівна стеком на межу, що високим бур’яном, як лісом, поросла.— По той бік уже Росія.\n— А тут? — запитав Густав.\n— Німеччина. Ха-ха-ха!.. Німеччина, мої дорогі. Та¬ка ж Німеччина в майбутньому, як ото на сході Фран-\nція.— Віра Павлівна показала на шпиль, за яким ховалась шахта акційного товариства «Західнодонець- ке вугілля».— До речі, вас запрохано на бенкет до Ді- берса?\n— Діберс сам не дзвонив, але з його доручення до мене дзвонив Шеїн.\n— Мені також,— додав Густав Едуардович.\n— Невже він певен, що молодий граф буланжист?\n— Хто його зна, якої він зараз орієнтації,— промовив Генріх.— Напевно ж, змінив стару, коли покинув Ні¬меччину.\n— Так що вам, мої хлопчики, приходить кінець?\nОбидва Наймани кисло посміхнулися.\n— Ну, не журіться, почнемо й ми господарювати. Так я гадаю,— почала діловим тоном Віра Павлівна,—■ що ви, Генріх, маєток свій заснуєте отуди геть на за¬хід, над В’юном, в долині. Правда, там незручно буде виїздити до Геренаша з вантажем, але ж ви чорний двір можете влаштувати на взгір’ї, не обов’язково ж га¬мазеї ставити поруч будинку…\n— Але…— заїкнувся Генріх.\n— Що? Боїтеся, щоб селяни хліба не покрали взим¬ку? Сторожу добру поставите. А вам, Густав, відвод зробити краще отут, недалеко од вашої копальні, бо, може, там далі й вугілля немає.\n— З моїм відводом поспішати не треба, Віро Павлів¬но,— промовив Густав.— Треба ще зробити розвідки. Краще було б, коли б я розробляв південне крило тієї ж синкліналі, що йде Осавуловою балкою. Балка ж вашу землю ще захоплює?\n— Так, вона перетинає діагоналлю майже всю мою землю, але тоді ви вийдете сусідою графу Шаботинсь- кому. Коли він продовжуватиме експлуатувати вашу теперішню копальню…\n— Так я міркую, що, може, й він дозволить мені на яких-небудь умовах залишитися господарем цієї, що є. Тоді я розроблю південне крило старої копальні, у бал¬ці, прорию нову шахту й почну працювати з двокри¬лою шахтою.\n— Е, та ви, голубчику, маєте необмежені апетити! Ну що ж, дивіться, як вам зручніше. Але у мене тоді залишається лише невеличка ділянка коло маєтку. Ну добре. Ми з вами — союзники. Якось помиримось. А те¬пер поїдемо обідати…\nНаймани подякували за обід і згодилися провести Віру Павлівну лише до її маєтку.\n— Нам треба ще заїхати та одягтися. Може, разом поїдемо до Геренаша? Ви не виїздіть без нас.\n— Гаразд, гаразд. А до того ж ми з вами не умови¬лися про нашу позицію на бенкеті. Там же, певно, ці¬лий парламент думок буде. Що то вам нового привезе столичний гість?\nДорогою до маєтку Наймани і Віра Павлівна обмір¬кували свою позицію.\nВіра Павлівна як давня знайома графова за всяку, ціну мусить одразу ж виявити його політичні симпатії.\nНаймани ж триматимуться нейтрально, аж доки не подасть вона їм знаку.\n— Одно цікаво: чому це раптом граф спиняється у Діберса? Звідки він його так добре знає? — турбував¬ся Густав.\n— Може, це якийсь випадок чи збіг обставин? Але увечері побачимо.\nНаймани повернули на домівку, а Віра Павлівна зда¬ла коня і зайшла до покою.\nХоч хороми порожні і навколо тиша, та Віра Павлів¬на, роздягнувшись, замкнула двері. Вона похапцем, як курсистка-конспіраторка, відімкнула шухляду свого бюрка і вийняла зошита в зеленій обкладинці, Швидко перегорнувши кільканадцять сторінок, Віра Павлівна рвучко взялася за перо і, як вправна конторниця, по¬чала швидко писати.\nЗ щоденника Віри Павлівни\n«Мій хороший, далекий Віллі!\nТвої вимоги давати тобі шифровані звіти мене дуже вбивають, і тому я завжди пишу два звіти: тобі — офіцерові генерального штабу; тобі — робітникові, талановитому організаторові роботи на Півдні Росії я щомісяця посилаю звіти шифровані. Але хіба ж це все? Хіба я працюю лише за платню, лише за любов до твоєї’ батьківщини? Я ж, Віллі, жінка, і те, що покривається шифром, не можу не напи¬сати тобі, як моєму хорошому, славному хлопчи¬кові Віллі. На моєму бюркові вас двоє: ти, молодий, безвусий ще лейтенант, з дитячою, наївною, ледве помітною посмішкою, і ваш великий Віллі, ваш залізний імператор… Я вас поставила поруч. Коли\nпишу шифрований звіт, ви дивитесь обоє — Віллі малий і Віллі великий. Ти дивишся з м’якою, ла¬гідною подякою (а я певна, що ти вдячний мені за докладну інформацію), а той Віллі, великий, на¬віть не дякує. Він, як старий лицар, гордовито тримає голову, закрутивши догори вуса, і холод-но, жорстоко ставиться до таких далеких, заки¬нутих в степах, друзів, як я.\nОсь чому тепер, коли пишу я тобі цього друго¬го звіта, я Віллі великого, його величність імпера¬тора німецького Вільгельма, обертаю лицем до вікна. Він жорстокий. Він цього другого звіта, не шифрованого, не зрозуміє. Це зрозумієш лише ти. Тобі одному я можу розповісти, як тяжко мені туг самітній працювати, боротися за твою, мій доро¬гий, вітчизну. Але я працюю ретельно. Скільки нервів, скільки душевних тягот завдає мені моя робота! Якою я великою єзуїткою стала… Пишу «стала», ніби я чимось була… Я, Віллі, не знаю, що я була, що я зараз єсть і що зі мною буде на¬далі. Я так звикла жити своєю лицемірною робо¬тою, що я не знаю, коли і де я буваю сама собою. І лише хвилинами, коли у мене немає нікого, коли у моїй кімнаті лише я і ти на столі переді мною,— я лише тоді знаю, хто я. Зараз я є сама собою, і, одриваючись від письма, вдивляючись в твоє ди¬тяче лице, я лише тепер живу і почуваю сама за себе. Але це хвилинами. А решта життя — це одна брехня. Я так навчилася брехати, що навіть за¬буваю сама, що в даному випадкові я брешу.\nОсь і сьогодні. їздила на поле, дивилася, де дати землю для моїх сусідів — твоїх родичів по нації, їх двоє, обоє нежонаті. Вони будуть осідатися й господарювати на моїй землі. Вони хороші. Вони роблять пряму, одверту господарську справу. Вони обидва переконані, що я їм, рано чи пізно, стану гарним другом, що, може, кому я й за дружину стану. А я це роблю зовсім не через якусь персо-нальну приязнь, все лише тому, що вони німці, та й більш нічого…\nТа з ними мене в’яже хоч це останнє. Але, до¬буваючи відомості про стан копалень, мені ж до¬водиться приймати у себе й французів, і бельгій¬ців, і руських, і євреїв… Дуже боляче, Віллі, всі\nвони переконані, що я це роблю як свавільна лег- коважна жінка. А жінкою мені, Віллі, доводиться бувати з багатьма. Мені, Віллі, це боляче. Я ж чула людина. Коли я кручу голову де Ріддеру як гірничому інженерові, то це одно. Тут я — твій тайний агент, а він — мій об’єкт. Але ж він і лю¬дина. У нього є наречена, молода, вродлива фран-цуженка. Вона хороша. Вона впевнена, що він її кохає і не зрадить. І кожного разу, коли вночі його автомобіль од’їздить на копальню, я пере¬ношусь думкою до неї у спальню. Тоді докором вбачаються мені її хороші чорні очі, що безсонно вдивляються в тишу. їм, тим очам, напевно, вви¬жається страхіття підземних розробок, які де Рід- дер обслідує… Тоді мені робиться дуже боляче, Віл¬лі. Тоді я сама довго дивлюся в нічну пітьму і такої хвилини намагаюся уявити тебе. Де ти і з ким буваєш тоді?..\nАле я Еміля не люблю. Я охоче його до себе приймаю, але, як тільки він виїде, од нього в мене не лишається нічого. Він якийсь сухий, педантич¬ний і не емоціональний. Потім живе він якось без ніякої душевної колізії. Робить як автомат, і все… Навіть коли у звичайній розмові я знайомлюсь з становищем їхніх копалень, він робить мені звіт, як на зборах акційного товариства.\nМоже, це тому, що об’єктом його роботи є сухе, міцне кам’яне вугілля та загрубілі шахтарі?\nБільш цікаво мені було з ІПеїним. Його піймати на розмову тяжче. Доводилось мобілізувати все своє культурне надбання; вести дебати про суспіль¬ний лад, про настрої інтелігенції, про літературу і т. ін. Але це було колись, коли він для мене був велике інкогніто, а тепер він такий став схема¬тичний. Я навіть не помітила (а вивчала я його довго), коли він змінив свою політичну фізіономію і став запеклим монархістом. Хвалився, що утворив монархічну організацію у Геренаші. В організації у нього є й робітники, і заможні міщани, і помі¬щики. Що він з ними робитиме далі? Але мені він уже робиться зовсім не цікавим. Надто при¬мітивний цей його істинно руський дух.\nНедавно окрутила дуже цікавого суб’єкта — жан-дармського ротмістра. Ой, що я з ним тільки не\nроблю. Я вдаю з себе анархістку, есерку-терорист- ку, говорю йому різні нісенітниці, але, Віллі… Цей ротмістр стає мені до вподоби… Ти ж мене добре знаєш. Я люблю розмагнічені душі, а цей виродок колишньої російської аристократії з своєю пато¬логією дуже імпонує. Він трохи нагадує тебе, Віллі. Як і ти,— фанатично відданий своїй державі; та¬кий же бідний і немічний, коли влізеш до нього а саму душу. Іноді навіть не віриться, як така м’яка, як віск, душа може жорстоко катувати робітників, що, до речі сказати, йому нічого злого не роблять. А головне, що він переконаний в ідейності своєї жандармської роботи. Вдаючи з себе соціалістку, я дратую його «сторожем французьких мільйоне¬рів», «цеповим псом чужого капіталу», а він, бід¬ний, намагається мені довести, що він служить віт¬чизні, що він вірний слуга свого царя. І коли він мені це доводить із щирістю в голосі, я його по¬чинаю жаліти. Він робиться тоді такий нещасний. Може, він у думці й сам визнає свою нікчемність?..\nА коли оцей останній від’їздить од мого двору, на мене, Віллі, нападає великий сумнів. Я сумні¬ваюся навіть і в користі твоєї роботи. Бо там у тебе в Німеччині живуть і багатіють мільйонери, а ми з тобою, переховуючись за ідеалізованою держав¬ністю, прислуговуємо їм, тим, що знають лише багатіти під твоєю охороною…\nНімців я тут уже знаю майже усіх, але що це за люди? Живуть вони своїми вузькими міщансько- капіталістичними інтересами. Ось і цей Вільке — магнат борошняної промисловості. Він Німеччиною цікавиться лише тому, що не любить французів. І не французів, як державу, націю, а оцих самих французів, що коло нього в Донбасі живуть і вку¬пі з ним багатіють…»\nВіра Павлівна схопилась. У вікно видно було, як в’їздив на подвір’я сірою кобилою князь Уточкін. Віра Павлівна швидко згорнула зшитка, прибрала обидві фотографії із столу і вийшла приймати гостя.\nПопередня: Розділ тридцять сьомий ДО «РІДНОГО ГНІЗДА»\nНаступна: Розділ тридцять дев’ятий БЕНКЕТ ЛІБЕРАЛІВ