Під Парижем чеченець обезголовив вчителя через карикатури на Мухаммеда - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Новини > Під Парижем чеченець обезголовив вчителя через карикатури на Мухаммеда\nФранцузькі поліцейські застрелили чеченського нападника з Москви\nЧеченець обезголовив французького вчителя, який показав дітям карикатури на пророка Мухаммеда для демонстрації свободи слова.\nПро це інформує "УМ" з посиланням на французькі ЗМІ в неділю.\nІнцидент стався у місті Конфлан-Сент-Оноріон в ніч на суботу. Поліцейських викликали на місце свідки нападу. Там вони побачили обезголовленого вчителя та невідомого з кухонним ножем. Останній намагався втекти, але його застрелили.\nЗа словами очевидців, чоловік убив вчителя з криком «Аллах Акбар», пише Le Figaro.\nЗа попередніми даними поліції, це родич одного з учнів, який обурився тим, що вчитель показав дітям карикатури на пророка Мухаммеда.\nПрезидент Франції Еммануель Макрон прокоментував напад, наголосивши, що це — ісламістський теракт.\nНагадаємо, що наприкінці вересня біля колишнього офісу сатиричного журналу Charlie Hebdo поранили двох людей, нападник був із ножем. Цей напад також кваліфікували як пов'язаний з тероризмом. Він стався на тлі судового процесу над обвинуваченими у справі про терористичну атаку на Charlie Hebdo 2015 року.\nПісля нападу 2015 року Charlie Hebdo заявило, що більше не публікуватиме карикатур на Мухаммеда, втім напередодні початку суду над співучасниками теракту все ж зробило це.\nЗаборона абортів у Польщі: проти мітингувальників застосували сльозогінний газ\nУ переважно католицькій Польщі найжорсткіше законодавство щодо абортів у Європі. >>\n17 жовтня в місті Конфлан-Сент-Онорін, за 10 км від Парижу, 18-річний хлопець обезголовив учителя місцевої школи Самюеля Петі за образу пророка Мухаммеда >>


Барельєфи і горельєфи є видом скульптури. Застосовуються вони тоді, коли в скульптурній композиції так багато дійових осіб, що вона була б занадто велика, якщо б її зробили тривимірною. Найчастіше вони являють собою частину архітектурної споруди. Рельєфи зустрічаються на стінах палаців і храмів — як давньогрецьких і інших стародавніх народів, так і християнських.\nОсновні форми рельєфу – барельєф і горельєф. Крім них виділяють ще два види рельєфів: контррельеф і койланаглиф. Ці терміни менш відомі, так як твори мистецтва, які вони описують, в теперішні роки рідкісні і частіше йдуть від стародавніх цивілізацій або носять прикладний характер. Як правило, людей, які стикаються з цими термінами, хвилює одне питання: відмінності барельєфа і горельєфа. Це не дивно – вони досить схожі за своєю будовою і по самій ідеї опуклого зображення на поверхні. Що ж, тоді варто розкрити цей секрет.\nОтже, в чому полягає відмінність барельєфа і горельєфа? Відповісти можна коротко: в глибині. Барельєф — це неглибокий рельєф. Термін походить від французького bas-relief, що імовірно є калькою з італійського bassorilievo — низький рельєф. Фігури як би втиснені в поверхню і виступають з неї лише наполовину або ще менше. Барельєфи користуються найбільшою популярністю. Вони з’явилися ще в кам’яному столітті і зустрічаються в архітектурі всіх стародавніх культур. У Стародавній Греції і Римі вони часто були присутні на фронтонах храмів. Барельєфи використовуються і зараз. Причому вони прикрашають не тільки архітектурні споруди, але і поверхня монет, медалей, пам’ятників.\nГорельєф — це високий рельєф. Термін походить від французького hautrelief, що й означає дослівно «високий рельєф». На ньому фігури можуть підноситися як на 1/2 глибини, так і цілком виступати і бути об’ємними. Зустрічаються в античному мистецтві, на тріумфальних арках. В епоху Відродження почали використовуватися як засіб передачі перспективи.\nПізніше, після переходу до маньєризму, а потім бароко, вони набували сміливі і химерні обриси, які диктувало нічим не обмежена уява скульпторів. У творах Берніні, наприклад, можна бачити перехідну форму між повністю вийшов з поверхні горельєфом і скульптурною групою. Прикладом може послужити «Екстаз святої Терези», композиція якого передає збуджений, піднесений настрій.\nВідмінності горельєфа і барельєфа, як вже зрозуміло з їх опису, видно на поверхні. І все-таки, легко розрізнити їх людині, яка не займається мистецтвом професійно? Є ще один критерій, який можна побачити і відчути. Це єдність з поверхнею. Барельєф часто відрізняється дещо зміненими пропорціями — його зображення часто уплощено, що можна бачити на фасадах будівель, так і на монетах або посуді. Він становить повну єдність з поверхнею, на якій зображений. Навіть саме яскраве уяву насилу відокремить фігури, влиті в фон. Горельєф часто має тенденцію до відокремлення. Зображення більш об’ємне і його пропорції збережені. Воно тяжіє до скульптурної композиції. Якщо пофантазувати, можна представити його окремо від фону. Це одне з найбільш характерних відмінностей барельєфа і горельєфа. Якщо деякі деталі виступають і не прикріплені до фону — голова героя, копито коня, барельєфом це бути ніяк не може. Так що тепер ви з упевненістю роздивіться відмінності горельєфа і барельєфа!\nКонтррельеф і койланаглиф\nКонтррельеф, як видно з назви, це щось протилежне рельєфу, а саме — втиснутий рельєф, де поглиблення відповідали б виступам. Найчастіше він використовується в матрицях і печатках. Відбиток ж, як, наприклад, зображення на монетах, виявляється барельєфом. В авангардному мистецтві XX століття поняття контррельефа було переосмислено і наділене новим значенням. Художник і дизайнер Татлін називав контррельефами об’ємні композиції з предметів, прикріплених до стіни або двох стін. Ці витвори мистецтва вже не мали поверхні, а предмети не мали нічого спільного зі стіною і являли собою шматки дерева, паперу, металу або натягнуті струни, сполучені в химерну композицію. Деякі дослідники припускають, що ця тенденція йде від Пабло Пікассо.\nКойланаглиф взагалі важко віднести до рельєфів. Він являє собою зображення з допомогою поглиблених контурів, выцарапанных в камені ліній. Зустріти койланаглифы можна у мистецтві Стародавнього Єгипту.\nТепер ви точно знаєте, у чому відмінність барельєфа і горельєфа, а також що таке контррельеф і койланаглиф. Людині, що володіє цими знаннями, розглядати архітектурні і скульптурні споруди набагато цікавіше!


Стоматолог якої спеціалізації мені потрібен? | СКАЙКЛІНІК\nСтоматологія / Дитяча стоматологія / Стоматолог якої спеціалізації мені потрібен?\nВиди спеціалізацій в стоматології\nЯкі Ваші стосунки зі стоматологом? Чи доводиться Вам відвідувати інших фахівців, крім стоматолога-терапевта? Бувають ситуації, коли в навіть в терапевтичної стоматології одного терапевта недостатньо або потрібен стоматолог з підготовкою в іншій сфері, зі вмінням використання відповідного діагностичного та лікувального обладнання. Саме в такій ситуації знання про інших фахівцях допоможе Вам вирішити проблему максимально ефективно.\nДаний фахівець займається професійним чищенням зубів, пломбуванням зубів, лікуванням кореневих каналів і чутливості емалі. Саме терапевт зазвичай проводить профілактичні огляди порожнини рота кожні 6 місяців.\nДаний фахівець працює з кореневими каналами зубів, які були пошкоджені внаслідок запалення або травми. Терапевт також займається лікуванням каналів зубів, але якщо запалення дуже об’ємне або стоїть питання про переліковування каналів, його бере на себе ендодонт, оскільки у нього є додаткові знання і навички для більш складних випадків.\nСтоматолог-пародонтолог займається лікуванням ясен і слизових оболонок порожнини рота. Також компетенція пародонтолога охоплює всі реконструктивні та косметичні процедури ділянки ясен і підготовку до імплантації зубів.\nСтоматологи-ортодонти більш відомі через їх роботу з брекетами, однак, це не єдиний пункт в їх компетентному списку – вони також займаються діагностикою, лікуванням, моніторингом прикусу і стану щелепних кісток/суглобів, спільною роботою з остеопатом при складних випадках вирівнювання прикусу.\nСтоматолог-ортопед спеціалізується на відновленні посмішки і зубів шляхом установки ортопедичних конструкцій, таких як коронки, вініри, протези і т.д. Даний фахівець підбирає найбільш ефективний і естетичний вигляд протезів, займається їхньою корекцією і установкою. Протезисти також працюють з протезами на імплантатах: при складних випадках імплантації передбачена робота в парі з імплантологом.\nСтоматолог-імплантолог займається імплантацією зубів, а саме установкою імплантатів (штучних зубів), які вкручуються в щелепну кістку. Імплантолог займається повною діагностикою, моделюванням, установкою і доглядом за штучними зубами. Його завданням також є визначити показання і протипоказання даного процесу для пацієнта.\nСтоматологи-хірурги спеціалізуються на діагностиці та хірургічному лікуванні щелепно-лицьової ділянки. Вони часто співпрацюють в парі з іншими фахівцями, наприклад, ортодонтами, ортопедами або імплантологами. Крім видалення зубів (найпоширеніша практика) хірурги також працюють з щелепно-лицьовими травмами і кістковою пластикою.


Природа наділила нас власної антиоксидантною системою, яка не дає накопичуватися в організмі вільним радикалам — нестабільним молекулам, що ушкоджує клітини. Ця система складається з виробляються в організмі ферментів-антиоксидантів (каталаза, супероксиддисмутаза та ін.), Різних білків, гормонів — жіночих статевих гормонів та гормону щитовидної залози (тироксину), а також вітамінів А, Е, К і С, які ми отримуємо з їжі. І хоча команда наших «охоронців» достатньо сильна, на її частку в сучасних умовах випадає занадто багато роботи, і вона поступово слабшає під лавиною вільних радикалів. Зміцнити природний «щит безпеки» допоможе наша нескладна антиоксидантная програма. Вона поєднує в собі продукти харчування та косметичні засоби, які в комплексі будуть більш ефективно захищати нас цілодобово, кожен — у свій час. Отже, вивчаємо і пробуємо!\nКлючовий елемент: альфа-токоферол (вітамін Е).\nЖиророзчинний антиоксидант. Розташований в клітинній мембрані. Перетворює вільні радикали в неактивні сполуки.\nМеню: злаки і рослинні масла холодної вичавки. Налягайте на каші і зерновий хліб. Шкіра буде вдячна масці з густої сметани з двома чайними ложками зерен пшениці.\nНюанс: не сполучається з вітаміном С.\nПолудень ключовий елемент: каратиноїди.\nЦе червоні і помаранчеві рослинні пігменти. Найзнаменитіший представник — бета-каротин, попередник вітаміну А. Будучи жиророзчинними, також працюють в мембранах клітин. До аратіноіди — справжній «капкан» для вільних радикалів.\nМеню: до обіду перекусіть червоними і помаранчевими овочами та фруктами або зробіть з них салат.\nНюанс: найкраще засвоюються після термообробки.\nДень ключовий елемент: аскорбінова кислота (вітамін С).\nВодорозчинний антиоксидант, активний в цитоплазмі клітин. Необхідний для виробництва колагену в шкірі, а також її відновлення після пошкоджень.\nМеню: цитрусові, ківі, полуниця, квашена капуста, настій шипшини. Крім іншого, ці продукти дадуть вам необхідну енергію для завершення робочого дня.\nНюанс: володіють підсушують ефектом, тому для сухої і зрілої шкіри не рекомендуються.\nКлючовий елемент: вітамін К\nНадходить з їжі і частково продукується мікрофлорою кишечника. Сприяє розсмоктуванню синців і усуває почервоніння шкіри.\nМеню: шпинат, брокколі, салат-латук, томати, соя, яловича печінка.\nНюанс: висока температура руйнує вітамін К. Віддавайте перевагу короткочасної тепловій обробці продуктів (гасіння і варіння на повільному вогні) і вживайте їх у їжу свіжоприготовленими. Оскільки вітамін є жиророзчинних, відмінний варіант — салат з латуку і томатів, приправлений соєвим маслом.\nВечір ключовий елемент: поліненасичені жирні кислоти омега-3 і омега-6. Незамінні жирні кислоти, які відносяться до групи вітаміну F. В організм надходять тільки ззовні.\nМеню: риба з холодних морів, масло зародків пшениці, масло з насіння чорної смородини, ефірна олія бурачника.\nНюанс: Влаштовуйте собі «рибні дні» як мінімум два рази на тиждень. Масла можна додавати в їжу.\nНіч ключовий елемент: біофлавоноїди. Група природних фенольних сполук (поліфенолів), які містяться в рослинах. Здатні поглинати ультрафіолетове випромінювання і частина видимих променів.\nМеню: чоловіки не люблять, коли ми з’являємося в спальні, перемащені кремом. Як порадувати милого і не обділити себе? Витончено сервірують пізній легка вечеря: келихи червоного вина, чашки зеленого чаю (до речі, не нехтуйте їм і протягом дня), гроно винограду (з кісточками!) І шматочок справжнього шоколаду.\nВсім відомо, що косметика з антиоксидантами захищає шкіру від старіння. Напрошується логічний висновок — чим більше таких захисників, тим краще. Але організм, в тому числі і шкіра — це саморегулююча система. Якщо повністю забезпечувати її антиоксидантами ззовні, поступово вона розучиться трудитися в повну силу і буде вимагати все більше коштів для боротьби з вільними радикалами. Тому дуже важливо поєднувати захисну косметику з правильним харчуванням, щоб шкіра не відвикати сама забезпечувати себе антиоксидантами зсередини.


Методичка по истории - Стр 14\nрозширення Великого князівства Литовського. Розбудовуючи власну державу, вони та їх наступники вели боротьбу на кількох фронтах. За 1340–1410 рр. литовці відбили до 100 військових походів з Півночі – Лівонського і Тевтонського орденів. Лише в XV ст. після поразок під Грюнвальдом (1410) та Свенте (1435) німецькі лицарі припинили експансію на литовські землі.\nВід 1340 р. розпочалось протистояння Литви та Польщі за Галичину і Волинь. Під час тривалих війн із польським королем Казимиром (1310–1370) до Великого князівства Литовського відійшла, остаточно після 1377 р., більша частина Волині; Галичина між 1350–1370 рр. перебувала під владою Польщі, а в 1370–1387 рр. – Угорщини.\nНа Сході та півдні точилась боротьба з татарами. Ольгерд взяв під свій контроль значну частину українських земель – Чернігово-Сіверщину (1355), Київщину, Поділля (1362, після розгрому татар біля Синіх Вод), Переяславщину. Проф. Моця О.П. у статті «Синьоводська битва та її наслідки в контексті історії середньовічної Європи» («Український історичний журнал». – 2012. – № 2. – С. 4- 10) переконливо підкреслює, що воєнний конфлікт 1362 р. із Великим князівством Литовським мав далекосяжні згубні наслідки для самої Золотої Орди. Передусім вона втратила значний обшар стратегічно важливої території, що завдало непоправної шкоди одному з найбільших розвинених в економічній та соціальній сферах її регіонів – Ак-Орді (західному крилу держави), ослабило у цілому Улус Джучі – землі, підвладні нащадкам старшого сина самого Чингізхана. Значення Синьоводської битви, унаслідок котрої східноєвропейський регіон Русі «потягнувся» до західноєвропейської цивілізації, не може бути не оціненим у найпозитивнішому розумінні. Ця подія вважається кінцем татаро-монгольського панування в Україні.\nруські землі були ослаблені золотоординським ігом, що поклало початок просуванню литовців на Русь і сприяло їх успіху;\nнаселення руських земель віддавало перевагу Литві перед Ордою, у\nпротистоянні між цими державами виступало на боці Литви. У більшості випадків місцеві князі і боярство добровільно визнавали владу Литви. Добровільно визнав владу Ольгерда і київський князь Федір у 1362 р. В зв’язку з цим деякі історики просування Литви в руські землі вважають не як завоювання, а як «мирне приєднання» як тиху експансію (О.Д. Бойко, О. Субтельний), В.Й. Борисенко навіть вважає, що визволена спільними силами Україна об’єдналася з Литвою в одній державі як рівна з рівною;\nуспішним діям Литви сприяло ослаблення Орди і її розкол на ворогуючі частини внаслідок феодальних усобиць 1360–1370-х рр.\nПолітика Литви в українських землях. Литовські князі, щоб забезпечити управління величезними завойованими територіями, майже не втручалися у життя українських земель. Литва не змінила адміністративно-територіального устрою українських земель. На чолі удільних князівств замість Рюриковичів були поставлені були переважно представники литовських династій Гедиміновичів\n(сини і племінники Ольгерда).\nТак, сину Ольгерда Володимиру дісталося Київське князівство та Переяславщина, другому сину Дмитру-Корибуту – Чернігівське й Новгородське князівства, старшому сину Дмитру – Брянське й Трубчевське, племіннику Патрикію Наримуновичу – Стародубське. Племінники Ольгерда Юрій, Олександр,\nФедір і Костянтин Коріатовичі вокняжилися на Поділлі.\nУ невеликих князівствах влада належала місцевим українським князям.\nУдільні князі перебували у васальній залежності від великого литовського князя,\nнесли військову службу, сплачували данину. Повноваження удільних князів на місцях були досить великими, удільні князівства являли собою справжні автономні утворення.\nЛитва потрапила під великий культурний вплив своїх слов’янських підданих\n– литовські князі прийняли православну віру, вживали староруську мову,\nскладали закони на основі «Руської правди». Литовські роди зливалися з руською знаттю. Уряд Великого князівства Литовського не перешкоджав місцевому\nнаселенню у збереженні і розвитку національних особливостей. У зв’язку з цим деякі історики називали Велике князівство Литовське литовсько-руським\n(О. Єфіменко, В. Антонович, М. Брайчевський та ін.).\nПід впливом таких подій створювалося викривлене продовження давньоруської державності, коли варяги приймали активну участь у її розвитку.\nЛитовці не стали другими варягами. Починаючи з правління Ягайла (1377– 1392 рр.) у Литовській державі дедалі більше набирали силу тенденції централізму, а 1385 р. між Литвою та Польщею укладається Кревська унія, яка докорінно змінює становище південно-західних руських земель.\nЯгайло прийняв католицтво, отримавши ім’я Владислав. У 1386–1393 рр.\nпольська сторона примусила всіх князів з території Литви, що володіли самостійною волостю, підписати присяжні грамоти, в яких містилась обіцянка за себе і своїх дітей бути вірними королю Владиславу, його дружині та Короні Польській і ніколи від неї не відступати. Це означало, що Велике князівство Литовське фактично скасовувалось як самостійно політичне утворення, а його землі інкорпорувались до Польського королівства.\nТака відверта пропольська політика зумовила швидку появу литовсько-\nруської опозиції, яку очолив князь Вітовт (1350-1430), що став великим князем литовським 1392 р. Розпочалась тривала і виснажлива боротьба за рівноправні відносини між Великим князівством Литовським і Королівством Польським. Вона не вщухала до 1569 р., визначаючи політичне життя в князівстві.\nОднак Вітовт вживав енергійних заходів, направлених на всіляке зміцнення централізованої влади. У 1393–1395 рр. він за допомогою зброї усунув волинського, київського, сіверського та подільського удільних князів. Замість них призначалися намісники або близькі Вітовту князі-володарі. Ті руські бояри, які хотіли зберегти свою вотчину, зобов’язані були нести військову службу на користь великого князя.\nКняжіння Свидригайла тривало недовго. Його прихильники розпочали воєнні дії проти поляків на Поділлі і Волині. Улітку 1431 р. польське військо під командуванням Ягайла захопило Володимир і оточило Луцьк. Оборона Луцького замку спромоглася відбити всі штурми польських військ. Ягайло вимушений був укласти перемир’я і відступити. Східне Поділля (Брацлавщина) та Волинь залишились у складі Литви.\nТим часом у Литві виникла змова литовських феодалів проти Свидригайла на чолі з молодшим братом Вітовта Сигізмундом Кейстутовичем, якого проголосили великим князем литовським. У громадянській війні, яка то спалахувала, то згасала,\nтриваючи до 1438 р., він спирався на українські і білоруські землі, хоча серед прихильників мав чимало литовських князів і панів. Саме в ході цієї боротьби постала ідея «Великого князівства Руського». Однак вона так і не переросла в чітку політичну концепцію.\nВирішальна битва між прихильниками Свидригайла і Сигізмунда відбулась\n1 вересня 1435 р. на р. Святій біля Вількомира, в якій Свидригайло зазнав поразки.\nПісля 1438 р. під його владою залишилися тільки Волинь і Східне Поділля. У 1440 р. його прихильники убили Сигізмунда, однак Свидригайлу не судилося повернутись до влади. Головою держави – великим князем литовським – було\nобрано сина Ягайла – Казимира (1440–1492; з 1447 – польський король Казимир IV).\nУ 1452 р. було остаточно ліквідовано Волинське князівство, а в 1471 р. –\nКиївське. Відтоді удільно-князівський лад в Україні зійшов з арени. З ліквідацією Київського князівства була остаточно перервана традиція державного будівництва на українських землях, започаткована ще в давньоруські часи.\nМосковсько-литовські війни і їх вплив на політичне життя в українських землях. У другій половині XV ст. українські землі стали заручниками у протистоянні Великого князівства Литовського з Московським князівством. У 80-ті роки ХV ст., остаточно скинувши татарське іго, московський князь Іван ІІІ проголосив себе «государем всієї Русі» і тим самим пред’явив свої претензії на всі землі колишньої Київської Русі. Із цим не погодилась Литва,\nправителі якої розпочали цілу серію воєн з Московською державою. В 1487– 1494 рр. точились приховані, неоголошені війни за контроль над верхів’ями р. Ока. Такий характер мало протистояння 1493–1503 рр. за Чернігово-Сіверські землі. Конфлікти переростали у війни 1512–1522, 1534–1547, 1558–1583 рр., які завершувалися з різним успіхом. Так, улітку 1514 р. Москва захопила Смоленськ.\nУ вересні 1514 року литовське військо під командуванням К. Острозького\nрозбило під Оршою московське військо.\nУтакій ситуації українські дрібні та середні землевласники розривались між державними інтересами і необхідністю захисту володінь в Україні, виснажували свої матеріальні та людські ресурси у боротьбі на двох фронтах. Невдоволення посилювались тиском на православних католиків. Усе це спричинило спротив на українських та білоруських землях політиці великих князів литовських, який виявився у повстаннях і переходах на бік Москви.\nУ1481 р. князі Федір Бєльський, Михайло Олелькович та Іван Гольшанський змовилися вбити Казимира, однак були викриті. Ф. Бєльський втік до Москви, а\nдвоє останніх учасників страчені в Києві. У 70–90-ті роки XV ст. деякі чернігово-\nсіверські, а також руські князі з прикордонних земель литовської Русі – Новосильські, Одоєвські, Воротинські, Бєлєвські, Мезецькі, Трубецькі,\nМосальські та інші – перейшли зі своїми володіннями під владу Москви.\nІз Москви в Литву втікали великі феодали, що було наслідком політичного протистояння різних політичних сил або незадоволення надцентралістською політикою царів. Так, у 40-і роки XV ст. у Литві перебували князі Василь Ярославич, Семен Оболенський, Іван Стрига-Оболенський та ін. Найгучніший резонанс мав перехід до Литви князя А. Курбського в 1564 р., командуючого московських військ в Балтії. Він оселився на території Великого князівства Литовського, отримав Ковельське староство від великого князя, став членом Ради,\nвійськовокомандувачем. У 70-ті роки XVI ст. був одним із найактивніших захисників православ’я, організатором і натхненником культурно-освітніх заходів.\nВиключно своєрідний характер мало антилитовське повстання князя Михайла Глинського. Воно спалахнуло в 1508 р в північних районах України.\nМ. Глинський – представник татарської сім’ї, яка прийняла українську мову і звичаї. Здобувши блискучу освіту в Німеччині, він займав високі посади при дворі Великого князя Литовського. Звинувачений у зраді, Глинський повернувся до своїх польських маєтків і незабаром підняв повстання. Повстанцям удалося захопити міста Турів і Мозир у Білій Русі, а також обложити Житомир і Овруч.\nПроте літом 1508 р. польські війська під командуванням короля Сигізмунда І розбили загони Глинського. Михайло Глинський з сім’єю втік до Москви, де був прийнятий великим князем Василем ІІІ. Племінниця Глинського – Олена – стала дружиною Василя ІІІ. Від цього шлюбу народився син Іван – майбутній цар Іван IV Грозний.\nУ зовнішньополітичних зносинах неодноразово укладалися союзи з Золотою Ордою або Кримським ханством проти Москви, а Москва організувала спільні дії з татарами проти Литви. Від таких заплутаних міжнародних акцій, в першу чергу,\nстраждав український народ. Особливо експансії на українські землі загострилися після появи Кримського ханства.\nВнаслідок міжусобної боротьби у першій половині XV ст. почався розпад Золотої Орди. У 1433 р. у Причорноморських степах між Дніпром і Доном постала татарська держава – Велика Орда, яка до 1457 р. майже щорічно нападала на Поділля, Волинь, Київщину, Новгород-Сіверщину, Галичину.\nУ 1443 р. кримські татари відокремились від Золотої Орди і створили нову державу – Кримське ханство, яке охоплювало Кримський півострів, нижнє Подніпров’я, Приазов’я та Прикубання. Перший хан – Хаджі Гірей (1426–1466) –\nспирався на підтримку Вітовта і тривалий час був союзником Литви. Взимку\n1455–1456 рр. кримські татари завдали поразки Великій Орді і перетворились на єдиного справжнього господаря південноукраїнських степів. Центр Великої Орди перемітився на Волгу; вона поступово втрачала вплив і занепала на початку\nПісля 1472 р., коли польський король і Великий Литовський князь Казимир уклав союз із Великою Ордою для боротьби проти Москви, геополітичне становище українських земель суттєво змінилося. Кримський хан МенгліГірей\n(1648–1515) став союзником московського князя Івана ІІІ, а з 1475 р. – васалом Туреччини. Відтоді Крим перетворився на джерело постійної небезпеки для України.\nІван ІІІ уміло розігрував кримську карту у своїй зовнішній політиці. За його намовленнями відбувся один із найжахливіших походів на Київ у 1482 р. Це не завадило йому згодом оголосити себе захисником інтересів Русі. У 1489 р. він заявив великому князю литовському і польському королю: «Наші городи, і\nволості, і землі, і води король за собою утримує», а 1492 р. став називати себе\n«государем всея Русі» і добився від Великого князя Литовського визнання за собою цього титулу. Водночас він неодноразово закликав Менглі-Гірея до нападів на українські землі.\nКримське ханство на кілька століть затримало освоєння південних степів українським населенням, унеможливило морський зв'язок України із Західною Європою. Напади кримських татар на українські землі були більш руйнівними,\nніж монгольська навала. Згідно з підрахунками у 1450–1647 рр. татари вчинили до\n160 набігів на українські землі, внаслідок яких Україна втратила тільки убитими,\nзабраними в Ясир 2-2,5 млн. осіб. Руйнація економіки, міст, захоплення полонених для продажу в рабство, сплата данини і викупу знесилювало територію України. Південна Чернігівщина, Переяславщина, Київщина, Брацлавщина перетворилися на пустелю, де навколо поодиноких замків трималися невеличкі групи населення. Стосовно значної території України поширилось поняття «Дике поле».\nУ 1498 р. стався один із найруйнівніших нападів на Галичину турецького,\nтатарського і волоського війська, які знищили Перемишль, Ярослав, спустошили околиці Львова, Галича, Підгір’я, забрали в полон до 100 тис. бранців. Тільки після цього польський уряд почав дбати про деякі захисні дії в Галичині. Проте все це не дало результатів.\nУряд Великого князівства Литовського обмежився зведенням та відбудовою зруйнованих прикордонних замків, заохоченням Великої Орди до протистояння з Кримським ханством, але головні зусилля спрямував на до мовлення з Менглі-\nОтже, фактично, українські землі і їх людність були кинуті напризволяще. З\nмоменту виникнення Кримського ханства вони стали для нього головним\nоб’єктом експансії. Експансії сприяли також географічне положення ханства,\nіснування чисельної армії, підтримка турецької імперії, нездатність польсько-\nлитовської держави захистити свої кордони. Ці та інші чинники наприкінці XV –\nпочатку XVI ст. перетворили Кримське ханство на силу, яка своїми походами загрожувала життєдіяльності українських земель.\n2. Політичний устрій України другої половини XIV – першої половини\nXVI ст. Українське суспільство XIV – першої половини XVI ст. було становим.\nЦе означало, що перехід з одного стану до іншого внаслідок, наприклад,\nзбагачення був майже неможливим. Обсяг привілеїв відзначався від народження.\nДо привілейованих станів належали шляхта і духовенство. До шляхти відносились: князі – найбагатша частина шляхти, нащадки удільних князів, не підпорядковувалися місцевій адміністрації; пани – заможна шляхта з давнього боярського роду, земля у якого знаходилась у спадковій власності; бояри – дрібна шляхта, що служила особисто; земляни – середня шляхта, що отримала землю за військову службу з власним загоном.\nДуховенство не підлягало світському суду. До вищого духовенства входили митрополит, єпископ, архієпископ, до рядового – звичайні священнослужителі.\nДо духовного стану належало майже 10% населення України. Його позиції змінювалися з часом: якщо в XIV ст. православна церква в Литві була панівною,\nто з XV ст. вона хоч і залишається найчисленнішою, проте поступається правами католицькій.\nНайбільшими містами на початку XVII ст. були Львів (18 тис. жителів), Київ\n(15 тис. жителів), Біла Церква (10,7 тис. жителів).\nМіське населення в середні віки ділилося за цеховою (професійною) ознакою,\nде привілейоване становище мало купецтво. Перші цехи з’являються ще наприкінці XIV ст. Цех був самоуправною організацією з власним статутом на чолі з цехмістром. Панівне становище в цехах займали майстри, далі йшли підмайстри й учні. Після кількох років навчання підмайстер складав іспит,\nдемонструючи зразок своєї роботи, і за згодою цеху міг бути атестований як майстер. Але кількість майстрів була регламентована, що не давало можливості обдарованій молоді вибитися в майстри.\nСамі міста знаходилися в різному правовому становищі залежно від того, на чиїй землі вони знаходилися: державній чи приватній. Відповідно сплачували податки й виконували повинності. Окремим містам почали видавати грамоти\nмагдебурзького права. Першими одержали його Сянок (1339), Львів (перед\n1352), Кам’янець (1374), Береста (1390). Упродовж XV ст. – 60-х років XVI ст.\nним користувались до 150 міст і містечок. Спершу в більшості міст широкими повноваженнями користувалися війт, але згодом міста викупляли ці повноваження. Міська рада (магістрат) складалася з обраного війта і радців, які утворювали колегію, що поповнювалася шляхом кооптації. Судовою компетенцією володіли ради і лави, їх розмежування не було чітким. Як правило,\nлава займалася карними справами, рада – цивільними.\nНайнижчою й найчисельнішою верствою населення (до 80%) були селяни.\nВони поділялися на «похожих» (особисто вільних) та непохожих (кріпаків). Із другої половини XV ст. кількість непохожих неухильно збільшується.\nПершим документом, що започаткував закріпачення селянства, вважається рішення шляхти Галичини про обмеження переходу селян до іншого землевласника різдвяними святами за умови сплати викупу. У Литві закріпачення пов’язують із привілеєм Казимира IV 1447 р., пізніше – з Литовськими статутами\n(1529, 1566, 1588). Литовський статут – кодекс права Великого князівства Литовського, прийнятий у трьох редакціях 1529, 1566 і 1588 років. Увібрав основні положення державного, цивільного, сімейного, кримінального і процесуального права князівства. Статут декларував рівність громадян незалежно


Купити гачок на присосці. \nКупити гачки на присосках\nВанна – це місце, де, крім комунікацій, потрібно встановити додаткові практичні предмети інтер'єру. При цьому в даному випадку не обійтися без вішалки на липучках та гачках. Ці прості аксесуари допоможуть організувати зручне розташування речей, які мають бути під рукою, наприклад, рушники для обличчя.\nГачки на присосках у ванну можуть бути виготовлені з різних матеріалів, стійких до впливу мікроклімату цієї кімнати. Найактуальнішим варіантом буде дерев'яний, металевий чи пластиковий для ванної кімнати. Розглянемо варіанти, який гачок на присосці купити, докладніше:\nДерево. Цей матеріал вже давно використовується для виготовлення гачків і вішалок, що сумніватися в його виборі не доводиться. При виготовленні фабричних виробів використовують спеціальну речовину, яка здатна відштовхувати вологу. Завдяки цьому гачки будуть служити довгий час.\nПластик. Аксесуари з цього матеріалу стійкі до вологого середовища і мають велику палітру кольорів, але при виборі потрібно звертати увагу на якість виробу.\nМетал. Для виготовлення металевих аксесуарів використовують для ванни нержавіючу сталь або латунь, їх обробляють спеціальним покриттям, щоб уберегти від корозії. Це найнадійніший і найміцніший матеріал, здатний витримати будь-які навантаження. Єдиний недолік – висока вартість виробу.\nКріплення гачків присоск має безліч переваг, оскільки воно не вимагає складного монтажу. При цьому таке кріплення швидко встановлюється у потрібному місці. Серед недоліків можна назвати те, що такі гачки неможливо повісити важкі предмети як махрового халата чи лазневого рушника. Але виправити ситуацію допоможе використання силіконового герметика.


VII. ВІД ГОТСЬКО-УКРАЇНСЬКОГО КОРОЛЕВСТВА ДО ГОТСЬКО-ГУННО-УКРАЇНСЬКОЇ ДЕРЖАВИ\nОлександр Ковалевський, Леонід Осауленко\nІсторія України. Код Арійця.\nПриступаючи до написання цієї книги-історії України, ми допускали певну долю художньості, творчого домислу і фантазії. Адже торкалися не просто далеких часів, а давно минулого періоду в житті людства і нашого, українського народу, зрозуміти і “побачити“ який можна лише інтуїтивно. Людська фантазія ніколи не була лише витвором уяви, а лише “пригадуванням“ того, що вже було давно в нашій історії і відкладалося в далекі схованки нашої пам`яті.\nСучасні археологи, історики, всі хто вивчає і цікавиться історією нашої Землі і людства, припускають, що поверхня нашої планети близько 25 мільйонів років тому мала такі самі обриси, як і в наші дні. До цього і після цього місцеположення полюсів та конфігурація материків і океанів періодично змінювались.\nДещо пізніше 5,3 - 2,6 мільйонів років тому в (пліоцені) на місці сучасного Чорного моря знаходилося велике напів прісне озеро, що тяглося смугою від сучасної Румунії на заході до закаспіських степів, таким чином створюючи із сучасним Каспійським і Аральським морями одне ціле. Періодично це велетенське водоймище з’єднувалося із Середземним морем.\nПівденно-українські степи нагадували тоді африканську савану, яку перетинали широкі річища з півночі на південь, упадаючи в Чорне море. Пізніше ці ріки будуть названі Дніпром, Дністром, Доном та іншими, значно ширшими ніж зараз. Тут серед безмежних степів з’явилися чесленні стада диких тварин. На заході і на південному сході цього простору вивищувалися вершини Карпатських (значно вищих ніж зараз) і Кавказьких гір.\nЧи населяли на той час ці простори людські істоти? Якщо дотримуватися теорій вчених К. Ліннея, Ж. Ламарка і Ч. Дарвіна, то вони вважали людину кінцевою ланкою в ланцюзі розвитку живих організмів. Отже перша людинана землі з’явилася внаслідок еволюції від людиноподібних мавп: австралопітека (південна мавпа), Гомо габіліс (людина вправна), Гомо еректус (людина випрямлена). Близько 300 тисяч років тому на Землі з’явився (звідки?) Гомо сапіенс – підвид Гомо сапіенс неандерталус (неандертальська людина). З нею вступив у конкуренцію (130 тисяч років тому) Гомо сапіенс, який емігрував із Африки (район розселення нинішня Кенія) на Близький Схід.\nОтже, виходячи з цього ми, нинішні люди планети, повинні всі належати до негроїдної раси. Однак ще жоден негр, який оселився серед представників білої чи жовтої рас не перетворився зовні на, приміром, британця чи китайця. І навпаки. Будь-яка зміна кліматичних і географічних умов на це не впливає, принаймні, дуже.\nНа генетичному рівні схожість між людиною і, наприклад, шимпанзе складає 98 відсотків. Яким же чином різниця в ДНК в 2 відсотки визначає разючу різницю між людиною і його “родичами“ приматами? У собаки, приміром, 98 відсотків тих же генів, що і в лисиці, і ці тварини дуже схожі один на одного.\nЧи можуть прихильники Чарльза Дарвіна, з його теорією природного відбору та еволюції, пояснити, яким чином 2 відсотки різниці в генах народити в людині так багато нових характеристик – мозок, мова, сексуальність та багато іншого. Дивно, що в клітині Гомо сапіенс знаходиться всього 46 хромосом, тоді як у шимпанзе і горили – 48. Теорія природного відбору виявилася безсилою пояснити, яким чином могла статися така значна структурна зміна – злиття двох хромосом.\nЄдине чим це можна пояснити – це генетичне втручання богів. Адже можемо ми, “звичайні“ люди, вже від кінця XX століття, оперувати генами і діяти як “боги“, створювати життя на інших планетах.\nВиникає запитання, яким чином Гомо сапіенс набув розум і самосвідомість, у той час як його рідня – мавпа протринькала останні 6 мільйонів років у повному застої? Чому жодна істота у тваринному світі не змогла просунутися до високого рівня розумового розвитку?\nЗазвичай, дарвіністи і “совєтскіє учьониє“ пояснюють це тим, що коли людина піднялася на ноги, в нього вивільнилися руки і він став користуватися знаряддями. Одним словом, праця створила людину... І це, нібито, стимулювало процес розумового розвитку. Але чи не занадто це проста відповідь?\nДо 1954 року вважалося, що примати, від яких виникла людина, відділилися од мавп 30 мільйонів років тому. І протягом цього часу людина поступово еволюціонувала до її нинішнього стану. Однак після 1954 року, коли сталися неймовірні відкриття, період еволюції Гомо еректус і його попередників, що завершився приблизно 200 тисяч років тому, виявився надмірно повільним.\nВажливо зауважити, що Гомо сапіенс не виник, не походить від неандертальця. Вони існували спільно, але паралельно 100 – 90 тисяч років тому.\nЗагалом поява Гомо сапіенса – це не просто незбагненна загадка, вона є неймовірною. Протягом мільйонів років відбувався ледь помітний прогрес у обробці кам’яних знарядь; і раптом приблизно 200 тисяч років тому з’явився Гомо сапіенс з обсягом черепної коробки на 50 відсотків більше попереднього, здатний до мовлення і досить близький до сучасної анатомії людського тіла. Однак із незрозумілих причин людина розумна продовжувала існувати примітивним життям, користуватися кам’яними знаряддями праці ще протягом 160 тисяч років. І лише 50 – 40 тисяч років до нової (Христової) ери людина перейшла до сучасних форм поведінки.\nВже 13 тисяч років до нової ери, після всепланетної катастрофи (очевидно, сутички із великим небесним тілом) і великого Потопу, описаного в шумерських і біблійних міфах, дюдина розселяється по всій планеті Земля. За наступну тисячу років людина (переважно гіперборейці-арійці) навчилися вести сільське господарство, а ще через 6 тисяч років створили декілька цивілізацій з передовою астрономічною наукою.\nЯкби розвиток Гомо сапіенса рухався еволюційним шляхом, то йому було би потрібно ще мільйон років для переходу від кам’яних знарядь праці до інших матеріалів, а ще, можливо, сотня мільйонів років для опанування математикою, інженерно-будівельною справою і астрономією.\nБільшість учених вважають, що мова людини була стартовим моментом великого стрибка людства вперед, так як тільки мова дає можливість спілкуватися між собою і передавати досвід від одного покоління до іншого. У 1983 році сталося надзвичайне відкриття – був знайдений скелет неандертальця, котрий жив 60 тисяч років тому, і в нього знайшли під’язикову кісточку – це доказує, що неандерталець міг розмовляти. І досі вчені сушать голови над тим, коли саме протягом останніх шести мільйонів років наші предки набули цю здатність, у якому порядку і чому.\nБільшість провідних вчених на сьогодні вважають, що Гомо сапіенс володів мовою від часів своєї появи. Вивчення ДНК мітохондрії людини доказало, що для того, аби досягти сучасного рівня, мова мала би виникнути в результаті генетичної мутації у “мітохондричної Єви“ 200 тисяч років назад. Єдине, чого не можна зрозуміти, яким чином система опанування мовою у людини могла розвинутися шляхом природного відбору.\nНа сьогодні найвидатнішими вченими світу розглядається варіант виникнення людини – альтернативний еволюційному шляху. Чи могли боги створити людину “по своєму образу і подобію“, а саме: генетичним шляхом? У Біблії мовиться, що людина була створена із “пилу (праху) земного“. З наукової точки зору обурлива заява, але чи дійсно це той матеріал, із якого ми були створені, чи були “пил“ і “глина“? Саме ці матеріали в давній шумерській мові перекладаються як “ті, що володіють життям“. Давньоєврейська Книга Буття, як відомо, опиралася на шумерську науку. Отже випливає висновок, що Адам був створений із вже живої матерії.\nЩо ж сталося після створення першої людини, Адама? У Біблії мовиться, що Бог створив спочатку “чоловіка і жінку“ і при цьому була здійснена операція:\n“Тоді Господь Бог занурив людину в глибокий сон і, поки той спав, вийняв у нього ребро, а потім зростив шкіру людини в тому місці, звідки вийняв ребро. Господь Бог узяв ребро, вийняте в людини, і створив із нього жінку...“\nЗвичайно, мова йде не про “ребро“ як таке. У шумерській мові слово“ребро“ має значення і “життя“. Отже тепер легко уявити, що у Адама була взята його життєві субстанції, щоби створити першу жінку. У наші дні, ця “субстанція“ чи “ребро“ є ДНК із клітини людського організму.\nЩе докладніше описана операція створення людини в одному давньому шумерському джерелі, де замість одного Бога діє багато Богів. Це давнє історичне джерело назване по імені його головного героя – Атрахасіса.\nЗараз, на початку другого тисячоліття нашої ери, ми можемо визнати можливість того, що описи створення першої людини в давніх шумерських джерелах – були здійснені шляхом наукового процесу клонування. Приведені слова в згаданих джерелах про взяту із землі “глину“ яку “молоді знаючі боги“ доводять до потрібної кондиції, може означати, що людина була створена як гібрид із Бога і примітивної людиноподібної Гомо еректус.\nАле навіщо була створена людина? У Біблії згадується тільки, що до створення людини не було кому обробляти землю. Однак у “Атрахасисі“ подаються детальніші обставини і пояснення: “Коли боги, як люди, тяжко працювали і їхня праця була виснажливою, вони вибивалися із сил“.\nТаким чином боги із плоті і крові, як і ми, користувалися генетикою, фізично втручалися в створення людини. Яким же методом вони користувалися: клонуванням, зрощуванням генів і злиття клітин? Очевидно, перевага надавалася клонуванню, коли в результаті запліднення народжується екземпляр із запланованими характеристиками – точна копія вихідного зразка з нерозщепленим набором хромосом.\nОтже, цілком можливо, що людину сконструювали генетично, як гібрид, а потім клонований. Саме такими методами міг користуватися біблійний бог Елохім. І такими технологіями користувалися на нашій планеті ще 200 тисяч років тому.\nТаким чином, підсумовуючи сказане, можна погодитися з тим, що Гомо сапіенс з’явився несподівано 200 тисяч років тому. Його головний мозок відразу збільшився на 50 відсотків. Він міг говорити і мав будову тіла сучасної людини.\nЕволюційні анамалії людини повністю відповідають гіпотезі про цілеспрямоване втручання генетичне богів. Першого Адама боги виростили в пробірці із живої матерії ДНК.\nНа землі з часом виникло декілька змішаних, перехідних груп народів, як наприклад, індокитайці, корінні жителі півострова Індостан, Австралії, Океанії. Допускають, що корінні жителі Північної, Центральної і Південної Америки переселилися сюди зі Східного Сибіру і Далекого Сходу 30 тисяч років тому. Можливо, якщо це стосується ненців, чукчів і ескімосів Аляски. Однак звідки в індіанців Канади і США взялася “червоношкірість“. Невже від теплішого клімату і тропічної спеки Південної Америки? Але чому тоді вони не почорніли, як корінні жителі Африки?\nЯк вважають деякі дослідники, перші поселенці Європейського континенту, з’явилися там, прибувши з Африки та Азії. Жили ці істоти 1,9 – 0,9 мільйона років тому. До якої раси вони належали? В Європі Гомо сапіенс дістали назву кроманьйонців (захоронення їх знайшли у гроті Кро-Маньйон на Південному заході Франції). У Європі і Середземноморії проживали гримальдійці (залишки їх знайшли у гроті Гримальді в Італії) – судячи з їхньої фізичної будови, це могли бути предки сучасних негроїдів.\nПланета Земля для космічних Вчителів (“Богів“) була і залишається своєрідним “дослідним полем“, “розплідником“ елітних видів рослин, тварин і людей. Поява різних рас, людинподібних та інших живих істот на землі не була наслідком якоїсь “еволюції“, а лише засобом для проведення над ними різного роду “дослідів“ протягом довгого часу і для переселення їх пізніше в певні області Всесвіту, на планети, де виникли (з волі тих же “Вчителів“) сприятливі умови для зародження і розвитку життя.\nЗвідки взялися на планеті Земля перші людські цивілізації? Невже внаслідок тієї же “еволюції“ від людиноподібної мавпи до людини розумної? Ні. Перші людські цивілізації заснували самі ж космічні пришельці, переселені Вчителями на Землю з інших планет Сонячної системи чи інших систем, сузір’їв, туманностей і галактик.\nНаша планета зазнала і пережила чотири льодовикові періоди. На територію України, перші три приходили з північного сходу, а четвертий – з півночі. Це пояснюється тим, що північний полюс довгий час знаходився на території нинішньої північної Якутії.\nЧому траплялися ці катастрофи, потрясіння всепланетного рівня на Землі? Причини цього й досі не вивчені. Можна однак припустити, що таким чином космічні Вчителі (“Боги“) в ході своїх експирементів припиняли з відомих тільки їм причин тривалість існування людських цивілізацій різними засобами. Найчастіше це були зіткнення нашої планети з великими космічними об’єктами: кометами, астероїдами чи метеоритами.\nПерший льодовик трапився 600 – 500 тисяч років тому із північного сходу. Цей подекуди 1-2 кілометровий шар льоду насувався повільно, але невідворотно, знищуючи все на своєму шляху. Очевидно, похолодання всепланетного характеру відбувалося після запиленості амосфери, що здіймалася внаслідок зіткнення нашої планети з небесним тілом. Сотні років сонячні промені в достатній кількості не пробивалися до поверхні землі, що й призводило до зниження рівня світового океану. Якщо космічне тіло падало в океан, як це трапилося перед останнім (найглибшим) похолоданням на планеті Земля, тоді велетенські цунамі і тайфуни (1,5 – 2 кілометри заввишки) заливали великі простори суші (“всесвітній потоп“), а небо затягували суцільні хмари, звідки безперестанку, місяцями падали зливи.\nЩодо першого зледеніння, то він зміг досягти лише півдня сучасної Естонії.\nУ другому льодовиковому періоді (470 – 430 тисяч років тому) льодові маси досягли широти сучасного Луцька. Згодом почалося потепління, яке тривало 200 тисяч років. Клімат на українських землях нагадував субтропіки. У людській пам’яті цей час зберігся як часи “раю“, того самого, біблейського.\nТретій льодовик (230 – 180 тисяч років тому) досяг території нинішніх українських міст Самбора, Кременчука, Бєлгорода. Карпати перегородили шлях льодовій навалі, тому Закарпаття лишилося неушкодженим. Подекуди товща льоду сягала 2-ох кілометрів. Жителі Європи і Кавказу пересилялися на Балкани, Малу Азію, Палестину, Межиріччя і навіть північну Африку, що тоді нагадувала нашу південну Україну. Потепління розпочалося (180 – 110 тисяч років тому), коли швидке танення льоду призвело до ще більшого всепланетного “потопу“ (згадуваного в Біблії) ніж попередній. Бурхливі води затопили нинішній півострів Індостан, його низини в районі рік Інд і Ганг. У суцільне гігантське море перетворилися Чорне, Каспійське, Аральське моря. Великі маси води ринули з Північно-Льодовитого океану в Західно-Сибірську низовину, де ріка Об та її притоки перетворилися на такі повноводні потоки, що нагадували Амазонку (120 – 150 кілометрів завширшки). Нарешті – це море води знайшло собі вихід: пробивши протоку (50 – 60 кілометрів завширшки), Тургайська улоговина між Південним Уралом і центрально-казахськими височинами (Казахський дрібносопочник). Гіганська прісна ріка линула на південь до Каспійського моря. Пізніше цим шляхом сюди дісталися тюлені та інші види живих істот, що мешкали на півночі.\nІз Каспійського моря вода пробила собі шлях на південний –захід, затопивши низини західного Ірану і східної Туреччини. Звичайно, за таких умов із води визирала тільки гора Арарат, біля підніжжя якої ладнав свій “ковчег“ біблійний Ной. Залишками цього потопу є солоні озера в західному Ірані, наприклад Ван, Тебріз.\nА тим часом ріки Тигр і Євфрат, підхопивши маси води, понесли її в месопотамську низовину, перетворивши цей край у суцільне море.\nТоді ж майже зник Кримський півострів, із води стриміли лише гори. Поліська низовина заповнилася талою водою по вінця, тому південні притоки Прип’яті вже впадали у видовжене з заходу на схід прісне озеро. Всі ріки України, що текли на південь перетворилися на на гігантські мега-ріки. Наприклад, Дніпро мав ширину в межах України від 150 до 180 кілометрів. Можливо, саме це знайшло відгомін у легендах праукраїнців, зокрема, в опивах могутності Дніпра. Саме це потім відтворив у своїх творах український письменник М. Гоголь: “Чудєн Днєпр прі ліхой погоде“ (“Будто вилєт он із стєкла, будто голубая дорога бєз мєри в ширіну і бєз конца в дліну, рєєт і вйотся по зєльоному міру. ... Рєдко какая птіца долєтіт до сєрєдини Днєпра...“).\nЧетвертий льодовиковий період (110 – 12 тисяч років тому) лише зачепив північні кордони України, а після нього знову почалося підвищення температури.\nВиникає логічне запитання: де і як мешкали предки сучасних українців, а, якщо ширше – праарійські (орійські) народи в цей час? Про це піде мова в першому розділі нашої книги, а поки що у вступі ми скажемо таке. Праукраїнці (орійці) того часу не жили там, де нині, від Тиси й до Кубані. Їхня батьківщина – Гіперборея, згадувана в грецьких (доелінських) міфах і переказах, або як самоназва – Аріяна (Оріяна), знаходилася на місці сучасного Північного полюса, який тоді знаходився на півночі нинішньої Якутії. Арійські (орійські) народи жили на великому острові завбільшки з нинішню Гренландію. Заселеними також були нинішні острови Франца-Йосифа, Шпіцберген, Нова Земля і деякі інші.\nОписи цієї землі, що дійшли до насіз грецьких міфів і єгипетських писань подають картину квітучого краю: озера повні риби, повноводні ріки, гаї, ліси, оброблені поля, багатолюдні міста і села з дво-триповерховими будинками, з населенням по кількадесятків тисяч. ЇЇ жителі, дуже високі на зріст чоловіки і жінки, світлошкірі і світловолосі, деколи кучеряві, синьоокі, завжди усміхнені. Багатьох вражало те, що вони вміли літати.\nЗаселення нинішніх українських земель первісними людьми (Гомо сапіенс) відбувалося в середньому палеоліті (100 – 40 тисяч років тому). Клімат на той час був теплим і вологим, із періодичними похолоданнями – провісниками зледеніння. Близько 150 тисяч років тому тут з’явилися неандертальці. Вважається, що між краманьйонцями і неандертальцями рідко траплялися шлюби. Однак, коли до Європи і зокрема на українські землі прийшли арійські народи, вони там уже застали нащадків переважно цих двох видів людей.\nПомітної величі в ІІІ столітті до нашої ери досяг кримський Херсонес, захищенний міцними фортифікаційними укріпленнями. Місто вело постійні війни зі скіфами та іншими племенами, внаслідок чого було вимушене визнати римський протекторат. У період зміцнення впливу Візантії на Середньому Сході Херсонес перетворився на центр візантійської адміністрації в Криму та на узбережжі Чорного моря.\nЯкими мовами розмовляли в цих містах державах? У грецький період (це друга половина VII - середина I століття до нашої ери) переважала грецька (еллінська) та аріянська (праукраїнська) і скіфська мови. Для римського періоду (І століття – середина IV століття нашої ери) на перше місце виходить латинь (її розмовний варіант), потім – грецька, далі – аріянська-праукраїнська і подеколи суміш скіфської і сарматської мов.\nПро якиїсь “русскій язик“ у тутешніх місцях не могло бути й мови.\nЕлінська культура в Південній Україні сполучившись із культурою місцевих племен, а особливо аріян-праукраїнців, витворилася у своєрідний сплав. Тут у містах-державах діти більшості вільних громадян вчилися читати, писати, засвоювали риторику, філософію, займалися музикою і спортом. Жителі колоній були постійними учасниками спортивних змагань. Після розпаду імперії Александра Македонського ситуація відбилася й на причорноморських полісах. Міста-поліси в боротьбі з римськими легіонерами, в умовах дедалі частіших нападів сарматів і готів та поглиблення розпаду рабовласництва почали втрачати економічну могутність, і незалежність.\nУ ІІІ столітті нашої ери грецько-римські колонії на півдні України і в Криму припинили своє існування, перейшовши під владу Візантії.\nНароди, які населяли планету Земля, перебували в постійному русі від часу появи перших цивілізацій. Причини цього різні. Найчастіше до зрушень великих мас людей у пошуку інших місць проживання призводили глобальні зміни кліматичних чи інших умов.\nОдним із таких переселень народів названого “великим“ – стало вторгнення їх на територію контрольовану Римською імперією протягом IV – VII століття нашої ери. У значній мірі ці рухи зачепили й територію нинішньої України, яка знаходилася на шляху із Азії до Європи. Одною з причин цього переселення став розпад родоплемінного ладу у варварських племен. Поява у них війська, вождів зумовила прагнення до захоплення нових земель та здобичі. Епоха переселення народів датується з 375 року, коли гунни розбили остготів Германаріха і ті рушили до Мезії (території між нижньою течією Дунаю та Балканами), а потім в 410 році оволоділи Римом.\nЯк уже мовилося у попередніх розділах, прагерманці, зокрема, готи, мешкали разом із праслов’янами, пракельтами, прабалтами, прадаками, прафракійцями у Гіпербореї. Звідти, після глобального похолодання на планеті, вони переселилися в Європу і далі на Південь. Племена готів згодом, після деякого потепління, знову рушили на північ і оселилися у південній Швеції, острові, що поблизу Стокгольма, який і досі носить назву Готланд, на півночі Балтики, у дельті Вісли.\nУ ІІІ столітті нашої ери, коли знову наступило похолодання, щоправда, воно не призвело до зледеніння, готи помандрували на південь. Вони рушили на човнах у гору по Віслі, хоч просувалися і пішим ходом. Готи опанували територію між Південним Бугом і Дунаєм, себто, сучасну Одеську, частину Вінницької області та всю нинішню Молдову. Тут осіли вестготи, або тервінги. Далі на схід пішли готські племена візіготи або грейтунги, які осіли від середнього і нижнього Дніпра на заході до Азовського моря, Дону, Кубані і Чорноморського узбережжя на сході.\nГотський вождь (Конунг) Германаріх наприкінці ІІІ століття нашої ери створив Готське королівство від Балтики до Чорного та Азовського морів, від Тиси до Дону і Північного Кавказу. Праукраїнцям, а частково і сарматам довелося знову пристосовуватися до нових пришельців. На диво, аріянки швидко порозумілися з готами, бо знаходилися приблизно на однаковому рівні культурного розвитку, далося взнаки й те, що вони колись мешкали на спільній прабатьківщині, а їхні мови ще не так далеко розійшлися, щоб не розуміти один одного.\nЦя готсько-праукраїнська держава була своєрідною федерацією племінних об’єднань аріян, прахорватів, прасербів і частково праболгар, даків, які латинізувалися. Готи в цій державі становили меншість ,а тому шукали порозуміння із праслов’янами, котрі швидко заповнили аристократичну верхівку цього державного утворення.\nСтолицею Готського королівства стало місто Данапроштадт у нижній течії Дніпра. Це місто було багатомовним, але в ньому переважали дві мови – готська і аріянська (праукраїнська).\nГоти підтримували консолідацію праукраїнських племен, вожді яких схилялися до створення воєнно-політичних союзів на зразок антського. Конунг Германаріх уже в похилому віці одружився з дочкою антського князя Либіддю, яка мала на нього великий вплив.\nОб’єднавшись у своєрідну дуалістичну державу готи і союз антів (протоукраїнців), ходили спільними походами на Римську імперію, завоювавши частину контрольованої нею Дунайської рівнини. Сюди пізніше переселилися слов’яни, названі південними: сербами, болгарами і хорватами.\nПрагерманці і праукраїнці прожили разом близько 500 років, збагачуючи один одного надбаннями власної культури. Від готів українцям залишилися у спадок європейський тип сім’ї, передова обробка металів, елементи воєнної демократії. До української мови увійшло від готської багато слів пов’язаних із торгівлею: ваги, крам, комісіонер, компенсація, полк, меч, шолом та інші.\nКримські готи протрималися, як етнос, зберігши свою мову і культуру до XVIII століття, створивши тут князівство Феодоро. У Гірському Криму житла готів дожили до нашого часу, нагадуючи скандинавський тип будинків.\nУ IV столітті нашої ери до південних степів України наблизилися племена під загальною назвою гуннів. Раніше вони жили у Монголії та північному Китаї. Тут їм довелося понад 100 років протистояти агресії імперії Хань.\nПросунувшись на територію нинішнього Казахстану гунни зіткнулися із залишками массагетських племен, між якими осідло жили і оріяни (праукраїнці), займаючи тут панівну верхівку. Саме оріянські воєначальники і очолили подальший рух уже гунно-протоіранських і праукраїнських пелемен на захід. У Приураллі та Поволжі до цієї суміші народів улилися угорські (мадьярські) племена, які рухалися із Середнього Уралу, а точніше із того місця, де на річці Об проживають їх прямі предки ханти і мансі. Хоч, вважають самі нинішні угорці (мадьяри), їхньою прабатьківщиною є північно-східний Алтай, звідки їхні предки на початку І тисячоліття нашої ери спустилися вниз річками Іртиш і Об до місця їхнього злиття. Тут угри швидко загубили основи рідної мови і збагатилися розмовними діалектами місцевих племен – хантів і мансів. Далі їхній шлях проліг на захід.\nНа берегах східного узбережжя Азовського моря збірне військо гуннів, массагетооріян і угорців розбило аланів (одне із скіфських племен); перейшовши Дон, зіткнулися із армією остготів, вестготів і антів (праукраїнців) і частково сарматів. Гунни, а точніше, союз племен: алтайців, оріян, угрів, аланів потіснили готсько-праслов’янські військові сили. Однак дійшло до згоди, адже військова верхівка східних племен складалася переважно з оріян-праукраїнців і праіранців, котрі швидко знайшли спільну мову (вони навіть розуміли один одного без перекладача) з антами-праукраїнцями і готами.\nНа такий союз не погодилися лише вестготи, які попросили притулку в Римській імперії і оселилися в північній Франції – це нинішня Болгарія. В той час, як праукраїнці, зазвичай, пристосовувалися до нових племен і умов життя. Тим більше, що гунський цар Аттила, як і всі його найближчі помічники були оріянами, лише частково пошлюблені з жінками праіранського, угорського чи готського коренів.\nУ 377 році гунська (арійсько-массагетсько-угорсько-остготська держава) простяглася від Волги до пониззя Дунаю, а на початку V століття ставка їхніх царів знаходилася у північному Причорномор’ї. Пізніше цар Аттила (Етцель), перемістив свою столицю до нинішньої Угорщини, залишивши на старому місці свого сина Еллака. У військових походах Аттили брали участь і праслов’яни (аріяни, предки білих хорватів, сербів і болгар, менше тритини угорці, гунни та інші), які діставали до Візантії, Галлії та міст Північної Італії.\nНа Каталунських полях 451 року зустрілися дві величезні армії – гунська і римська, втративши у кількаденній битві 180 тисяч убитими і пораненими. Похід на Рим Аттила припинив, довідавшись про епідемію малярії, яка там вирувала.\nЧерез два роки після Каталунської битви (північна Франція) Аттила помер, і в 465 – 470 роках держава гуннів (праукраїнців-остготів) розпалася.\nНе минуло і сто років, як до Північного Причорномор’я вдерлися уйгурські племена аварів (тих самих, котрі за 10 тисяч років до нашої ери переселилися із затонулого материка Лемурії до Тібету і Китаю), потіснивши тамтешні племена. Вони розбудували свою державу з центром на Середньому Дунаї (Панонії), де не так давно містилася столиця імперії гуннів.\nМирно співіснуючи з прагерманськими праіранцями, прабалтійськими етносами, праукраїнці та прапівденні слов’яни не могли примиритися з аварами. Між ними постійно тривали війни. У результаті частина праслов’ян знову рушили до північної Африки та Близького Сходу, де вони мешкали кілька століть.\nДо зміни свого постійного місця проживання, переважно на теренах нинішньої України, авари підштовхнули і слов’янські племена, котрі пізніше стали називатися південними і західними. Про них піде мова в наступному нашому розділі.\nМоніторингові схеми в установах Міністерства України у справах сім’ї, молоді та спорту як модель Національного превентивного механізму:...\nПрактичне заняття №3 Про що І про кого розповідає історія рідного краю Мета\nОбладнання: підручник «Історія України (Вступ до історії). 5 клас» (В. С. Власов), роздатковий матеріал (таблиця «Види пам’ятників»),...\nТри способи визначити російський товар: • Назва торгової марки. • Штрих-код товару\nКраїна-виробник! Штрих-код можуть вказати за місцем реєстрації підприємства


Як оформити документи на квартиру |ЯкПросто\nБагато операцій з нерухомістю громадяни довіряють перевіреним ріелтерських фірм. У першу чергу це стосується купівлі та продажу житла. Пов’язано це насамперед з великою кількістю документів, які необхідно правильно оформити, і в таких ситуаціях дійсно краще скористатися допомогою надійного агента. Однак при приватизації житла або одержання квартири в спадщину необхідні папери збирає зазвичай сам майбутній власник.\n— документи на квартиру згідно зі списком з сектора приватизації або нотаріальної контори;\n- Особисті документи майбутніх власників.\nЗверніться до житлового комітет місцевої адміністрації. Приватизацією житла зазвичай займається сектор приватизації. Там вам видадуть список документів, які необхідно підготувати. Оформлення спадщини йде через нотаріальну контору.\nЗберіть необхідні документи. Їх комплект залежить від того, яким чином ви отримали квартиру. Це може бути договір купівлі-продажу, обміну або дарування; документ з нотаріальної контори про те, що вам вручено спадщину. Це може бути також ордер на квартиру, виведену з муніципальної власності і призначену до приватизації. Якщо це була кооперативна квартира, то знадобиться довідка з правління кооперативу про те, що внесок виплачений в повному обсязі.\nЗамовте технічний паспорт. Це робиться через районне бюро технічної інвентаризації. Паспорт готується у двох примірниках. У бюро вам повинні видати квитанцію про оплату. Після того, як ви її надасте, вам повинні призначити день обстеження. На цю процедуру в середньому йде близько місяця. Вам знадобиться також кадастровий паспорт. У невеликих містах їх теж видає БТІ. Однак цю функцію може виконувати і сектор кадастрового обліку органів місцевого самоврядування. Для отримання спадщини може знадобитися ще довідка з Росреестра про те, що з квартирою не проводилося ніяких фінансових операцій. Цю довідку необхідно брати безпосередньо перед тим, як ви підете до нотаріуса отримувати спадщину, оскільки діє вона всього 10 днів.\nЗберіть особисті документи. Зробіть ксерокопії паспортів всіх зареєстрованих в даній квартирі мешканців, а також свідоцтв про народження неповнолітніх. Підготуйте копії та оригінали свідоцтв про смерть тих, хто коли-небудь був зареєстрований на даній житлоплощі. Візьміть в ЖЕКу виписку з будинкової книги. Для безкоштовної приватизації вам необхідний ще документ, який підтверджує, що ніхто з майбутніх власників поки що цим правом не користувався.\nЗверніться до територіального управління Росреестра. Там вам повинні видати бланк заяви. Зразок оформлення заяви можна також знайти на офіційному сайті даної організації. Службовець, який бере у вас документи, повинен призначити дату, коли свідоцтво про реєстрацію буде готово.\nМайте на увазі, що нотаріуси, які працюють в одному невеликому населеному пункті чи районі, нерідко робити між собою потенційних одержувачів спадщини. З’ясувати, хто саме займається даним мікрорайоном або квартирами померлих, чиї прізвища починаються на одну і ту ж букву, можна у будь-якого нотаріуса. Звернутися за спадщиною необхідно до закінчення 6 місяців з моменту смерті родича, а от оформляти його будуть після закінчення цього терміну, коли стане зрозуміло, що більше ніхто на майно померлого не претендує. Якщо ви звернетеся пізніше, то питання доведеться вирішувати через суд.\nЯкщо у вас немає можливості займатися оформленням документів особисто, ви можете робити це через представника. Необхідно скласти довіреність і завірити її у нотаріуса.


Бориспіль - сайт міста :: У «Борисполі» за невдалий жарт затримали п'яного пасажира\nУ міжнародному аеропорту «Бориспіль» затримано громадянина України, який під час реєстрації на рейс сполученням «Київ – Тбілісі» заявив, що у його речах знаходиться вибуховий пристрій.\nЯк повідомили УНІАН у Відділі зв’язків з громадськістю ГУМВС України у Київській області, чоловіка вивели за межі аеровокзалу. Ним виявився громадянин України із грузинським прізвищем. Чоловік перебував у стані алкогольного сп’яніння.\nВибухівку його в речах працівники міліції не знайшли.\nПроти затриманого склали адміністративний протокол за ст. 173-1 (поширення неправдивих чуток) Адміністративного кодексу України.


НАПИШЕМО ЛИСТ МИКОЛАЮ\nОдним з найулюбленіших усіма дітьми свят є день Святого Миколая. Це свято полюбляють не лише діти, а й дорослі, згадуючи подарунки, знайдені під подушкою. Діти вірять в Миколая. Вони чекають його приходу, пишуть йому листи з побажаннями.\nСьогодні в ЗОШ №2 з учнями перших класів бібліотекар Людмила Матвіїшина провела цікавий захід «Напиши лист Миколаю». В процесі спілкування діти дізнались про походження самого свята, про добрі вчинки Святого Миколая і особливу прихильність та любов до всіх дітей на Землі.\nА ще, кожен учень написав свого листа Святому Миколаю. Здивуванню малюків не було меж, коли сам Миколай завітав на захід за листами! У листах просили про мир і спокій в Україні, здоров’я для себе і своїх рідних і звичайно не забували про свої мрії. На завершення зустрічі, Миколай усіх дітлахів запросив у свою Дунаєвецьку резиденцію 19 грудня .\nАвтор:КУ ДМР "Дунаєвецька міська публічно-шкільна бібліо


п’ятниця, 5 жовтень 2018, 23:14\nЗа словами Олександра Горошинського, президент-втікач не підписав Угоду про асоціацію з Європейським союзом, оскільки підрахував, що вона принесла б країні збитки розміром 200 мільярдів доларів.\nПрезидент-утікач Віктор Янукович нібито має феноменальні математичні здібності і феноменальну пам'ять. З такою заявою 5 жовтня, виступив адвокат Януковича Олександр Горошинський під час судових дебатів у справі про державну зраду свого підзахисного, передають Патріоти України.\n"Під час розмови з Віктором Федоровичем Януковичем я з'ясував, що у нього феноменальна пам'ять, і він феноменально рахує!" - сказав адвокат. При цьому, як повідомляє видання, він попросив присутніх в залі судових засідань не сміятися.\nЗа словами Горошинського, Янукович не підписав Угоду про асоціацію з Європейським союзом, оскільки підрахував, що вона принесла б країні збитки розміром 200 мільярдів доларів. "Віктор Янукович зробив більше, ніж будь-хто, щоб ця угода була підписана! Як тільки він став президентом, він взяв курс на ЄС", - повідомив адвокат.\nГорошинський додав, що уряд Януковича хотів домовитися з міжнародними партнерами про більш вигідні умови для України.


Чи може гайморит стати причиною артеріальної гіпертензії? 👃👃 Портал Про Гаймориті І Ін. - 2019\nДобрий день, скажіть, чи може від гаймориту підвищуватися тиск? Справа в тому, що раніше проблем з тиском у мене не було ніяких. Перші перегони були замінені після того, як захворіла гайморитом. І вже протягом декількох місяців борюся з цими захворюваннями. Кардіолог каже, що жодного зв'язку немає. Але дуже підозрілий збіг, що можете сказати з цього приводу? Мені 31 рік. Марія.\nПривіт, Марія. Дякую вам за цей цікавий і досить непросте питання. Саме по собі підвищення артеріального тиску не є характерною рисою синуситу, в більшості випадків запальні захворювання носа проходять без подібних симптомів. Тому сказати, що АТ підвищується через гаймориту, трохи невірно.\nНе можна бути точно впевненим, але можливо, схильність до гіпертонії у вас була і раніше, але вона ніяк себе не проявляла. І гостре запальне захворювання носа стало спусковим механізмом, іншої хвороби. Який саме, невідомо. У цьому випадку буде єдино вірним рішенням, як слід попрацювати з кардіологом , здати необхідні аналізи і пройти повне обстеження.\nТакож однією з причин порушення АТ можуть бути препарати, які ви приймаєте для лікування гаймориту. Особливо це стосується судинозвужувальних крапель, якщо не обмежувати їх прийом. Почитайте побічні дії у препаратів, що приймаються, перевірте терміни придатності.\nВ будь-якому випадку, за винятком випадку з препаратами, відповіді потрібно шукати у кардіолога.\nВідео По Темі Проблеми: Ч1 Чому підвищується артеріальний тиск.


«Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України»: священний імператив Конституції, — Андрій Таран з нагоди 25-ї річниці Основного закону України – АрміяInform\n«Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України»: священний імператив Конституції, — Андрій Таран з нагоди 25-ї річниці Основного закону України\nПрочитаєте за: 2 хв. 28 Червня 2021, 8:14 14\nШановні військовослужбовці, працівники Збройних Сил України, ветерани та волонтери! Дорогі українці!\nПрийміть найщиріші привітання з 25-річним ювілеєм Основного закону України!\nСхвалена Верховою Радою 28 червня 1996 року, Конституція України дала молодій українській державі, її громадянам нові можливості для розвитку, прогресу і процвітання. Пориваючи з імперією, ми отримали власні правила життя на своїй землі, втіливши споконвічну мрію українців, пророче сформульовану безсмертним Кобзарем: «У своїй хаті — своя правда, і сила, і воля!».\nВід Ужгорода до Луганська, від Севастополя до Чернігова — рівні і широкі права отримали всі, хто у відповідь на запитання про громадянство писав: «Україна».\nМи разом зростали, вчилися і помилялися. Разом виправляли помилки. Коли влада нехтувала правилами і ставила себе вище Основного закону — народ ставив владу на місце. Так було і в 2004-му, так було і у 2014-му. Так буде завжди у народу, за плечима якого понад трьохсотлітня історія боротьби за власну державність.\nСьогодні Україна проходить найважче за часи Незалежності випробування — право самому писати Основний закон свого буття. Восьмий рік поспіль ми боремося з російським агресором. «Мертві і досі хапають живих».\nУ 2014-му для сотень тисяч свідомих громадян України безумовним священним імперативом стали рядки нашого Основного закону: «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов’язком громадян України», «Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України».\nУкраїнським захисникам вдалося зупинити сильнішого, краще озброєного, добре навченого ворога, та зберегти державу. Наше військо не просто вистояло — воно зміцнилося, стало одним із найбільш професійних та боєздатних.\nВисловлюю щирі слова вдячності усім військовослужбовцям за вірну і доблесну службу, а українському народу — за підтримку та довіру до української армії!\nВшановую пам’ять про кожного полеглого українського Героя!\nДорога у 25-ть років, після ейфорійної «конституційної ночі» 28 червня 1996-го року, не була прямою, поступальною і легкою. Політичні вітри випробовували на міць наш основний документ. Не раз нам випадало простувати манівцями там, де цивілізоване співтовариство вже проклало магістраль. Сьогодні Україна повернулась на цей шлях і ми маємо зробити все, щоб не звернути з нього. Конституція сьогодні визначає незворотність нашого європейського та євроатлантичного курсу.\nМи чітко усвідомлюємо нашу стратегію розвитку, де Україна — незалежна європейська демократична держава, де найвища цінність — людина. Безумовним гарантом безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України виступають потужні Збройні Сили. Тому наразі наш головний обов’язок — зміцнення української армії.\nКонституція дала старт, а інші закони України та підзаконні акти уповноважили на проведення реформи щодо зміцнення армії, набуття спроможностей та взаємосумісності зі збройними силами держав-членів НАТО. Міністерство оборони України однією з перших державних інституцій розпочало та активно впроваджує правила, за якими існують та співпрацюють держави-члени Альянсу.\nПереконаний, системна трансформація, яку ми здійснюємо сьогодні, забезпечить безповоротний євроатлантичний курс та наблизить Україну до членства в Європейському Союзі та НАТО. І у цьому процесі Міністерство оборони — локомотив якісних змін та перетворень.\n30 років Незалежності, 25 років Конституції!\nМи продовжуємо боротьбу за Україну, за мир, спокій і світле майбутнє нашої країни, наших дітей та онуків!\nБажаю всім мужності, витримки, здоров’я і нездоланної віри у нашу Перемогу!\nМітки: День Конституції України, привітання


Ремонтам - Строительство / ремонт / уборка в Хмельницкий - OLX.ua\nУслуги строительства, ремонта и отделки Хмельницкий - ремонтам\nБудівництво, ремонт. ТОВ Геліос-Плюс\nШвейний цех бере роботу на пошив одягу\nРемонт приміщень ( професійно )\nСтоляр/ послуги/ услуги столяра/ столярні роботи/ ремонт\nЄвро ремонти,ремонт під ключ!\nСкладання меблів. Послуги вантажників.\nРЕМОНТ ДЛЯ ТИХ, ХТО ЦІНУЄ ЯКІСТЬ . Всі види робіт під ключ.\nТермiновий ремонт сантехнiки .Чистка газових колонок. Електрика.


Клумба біля «Садко» — перша об’ємна в місті — Сумські Дебати\nКлумба біля «Садко» — перша об’ємна в місті\n11:59 / 29 июля 2020\nЯк ми повідомляли вчора, КП “Зеленбуд” облаштував клумбу біля фонтану «Садко».\nЗа словами комунальників, це перша в місті об’ємна клумба. Допомагали її створювати студенти та викладачі СНАУ.\nДиректор КП «Зеленбуд» Володимир ЛАВРИК розповів, що для влаштування клумби використали майже 6300 вирощених працівниками комунального підприємства петуній, 30 мішків кольорової мульчі, 2,5 тонни мармурової крихти та кольорового гравію.\nПетунії на новій клумбі буятимуть до середини вересня. Потому декоративне оздоблення з клумби приберуть і наступного року використають у нових композиціях. А найближчим часом сумчани та гості міста побачать іще одну оригінальну квіткову композицію біля фонтану «Садко» та водограю «Європейський».\n← Сумчани з приватного сектору не хочуть виконувати вимоги «Сумитеплоенерго»\nНа Театральній площі в Сумах розширять зелену зону →


Ардуан (Arduanum) shram.kiev.ua\nЗдоров'я та Ліки → ... Довідник ... Анотації ... Ардуан (Arduanum) ...\nОпис ліки: Ардуан (Arduanum)\nАрдуан (Arduanum) *. 2 b, 16 b -біс (4-Диметил-1-піперазин) - 3 a, 17 b -діацетоксі-5 a -андростана дибромід.\nСиноніми: Піпекурій бромід, Піпекуронія бромід, Pipecuronii bromide, RGH 1106.\nАрдуан є недеполяризуючих міорелаксантів. За хімічною будовою і дією близький до панкуронієм (синоніми: павулон, Раncuronium, Раnсuronii bromidum, Рavulon), який отримав в останні роки широке застосування в якості курареподібних препарату. Обидва препарати є стероїдними сполуками, але гормональної активністю не володіють. Курареподібних ефект пов'язаний з наявністю у цих з'єднань двох четвертинних амонієвих (онієвих) груп з оптичним відстанню між ними, рівним приблизно відстані між Онієву групами у d-тубокурарину.\nАрдуан являє собою кристалічний порошок майже білого кольору, розчинний у воді і спирті. Випускається у вигляді ліофілізованого сухої речовини в ампулах; розчини речовини в 0,85% розчині натрію хлориду прозорі, безбарвні; pH 5, 0 - 6, 5.\nВ умовах експерименту ардуан надає м'язово-розслаблюючий ефект в дозах, в 2 - 3 рази менших, ніж дози панкуронію, і діє в 2 рази довший, ніж панкуроний.\nАрдуан в звичайних дозах не викликає істотних змін у діяльності серцево-судинної системи. Тільки у великих дозах має слабку гангліоблокірующімдією; не викликає вивільнення гістаміну.\nМіорелаксуючу дію ардуана знімається прозерином.\nЗастосовують ардуан для релаксації м'язів при хірургічних втручаннях різного типу, в тому числі при операціях на серці, а також при акушерсько-гінекологічних операціях.\nВводять ардуан внутрішньовенно. Доза для інтубації становить 0,04 0,08 мг / кг. При дозі 0,08 мг / кг оптимальні умови для інтубації наступають через 2 -3 хв. Для м'язової релаксації при наркозі застосовують препарат в дозах від 0,02 до 0,08 мг / кг` (частіше 0,04 - 0,05 мг / кг). При цих дозах настає повна релаксація тривалістю близько 50 хв. При необхідності подовження ефекту застосовують 1/4 частина початкової дози. При недостатній функції нирок не слід вводити більше 0,04 мг / кг.\nЗастосовувати ардуан можна при різних видах наркозу (фторотаном, ефіром, закисом азоту та ін.) Обов'язково при ендотрахеальної інтубації хворого.\nТіобарбітурати (тіопентал-натрій) подовжують час міорелаксації.\nРозчин для ін'єкцій готують на доданому розчиннику безпосередньо перед вживанням.\nПри необхідності припинити дію ардуана вводять 1 - 3 мг прозерину після попереднього внутрішньовенного введення 0,25 - 0,5 мг атропіну.\nПрепарат протипоказаний при міастенії і в ранні терміни вагітності. Обережність необхідна при порушенні видільної функції нирок, так як препарат частково виділяється нирками.\nФорма випуску: в ампулах, що містять по 4 мг препарату, з додатком розчинника (4 мл в ампулі) - по 50 ампул препарату і 50 ампул розчинника.\nЗберігання: список А. У холодильнику при +4 "С.\nПрим. Приблизно в тих же дозах, що панкуроний (0,04 - 0,08 мг / кг).


Микола Чернявський і культурно-просвітницький рух на Херсонщині.\nНовости > Микола Чернявський і культурно-просвітницький рух на Херсонщині\n15 лютого 2018 року на базі Херсонської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Олеся Гончара пройшла конференція «Микола Чернявський і культурно-просвітницький рух на Херсонщині», присвячена 150-річчю від дня народження поета-просвітянина, патріота, громадського діяча та педагога, знищеного сталінською машиною репресій. Співорганізаторами заходу виступили представники Херсонського державного університету та Херсонської обласної організації Всеукраїнського товариства «Просвіта» ім. Т.Г.Шевченка.\nЗ цікавими доповідями про життя та творчий доробок Миколи Чернявського на конференції виступили науковці, магістранти та студенти Херсонського державного університету. Так, кандидат філологічних наук, доцент кафедри української літератури ХДУ Наталя Чухонцева у своїй доповіді розкрила образ степу і людини у ліриці М.Чернявського. Кандидат філологічних наук, доцент, член міжкафедральної наукової лабораторії «Українська література в англомовному світі» при ХДУ Галина Немченко більш докладно зупинилась на стильових особливостях прози Миколи Чернявського. Іван Немченко, кандидат філологічних наук, доцент, завідувач міжкафедральної наукової лабораторії «Українська література в англомовному світі» при ХДУ, зробив акцент на оцінці постаті Миколи Чернявського діячами діаспори. Вероніка Мілютіна, магістрант факультету філології та журналістики ХДУ, у своєму виступі розкрила особливості натурфілософії Миколи Чернявського-лірика. Людмила Корівчак, кандидат філологічних наук, доцент кафедри української літератури ХДУ, розповіла про особливості сприйняття поетом-просвітянином подій 1905-1917 рр. та відображення їх у творчості.\nПро роль Миколи Чернявського у становленні громадської організації «Просвіта» в Херсоні розповів член НСПУ, голова ХОО Всеукраїнського товариства «Просвіта» ім. Т.Г.Шевченка Олег Олексюк.\nГалина Мартинова, завідувач літературно-наукового відділу Херсонського обласного краєзнавчого музею, продемонструвала цікаві документи та фотографії, які зберігаються у фондах музею.\nГанна Мокрицька, співробітник книгозбірні, ознайомила присутніх з прижиттєвими публікаціями Миколи Чернявського, які зберігаються у фондах Херсонської обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Олеся Гончара.\nНа завершення конференції виступив поет, письменник, Почесний громадянин м. Херсона Василь Гайдамака. Він запропонував підняти питання про вшанування Миколи Чернявського – присвоїти ім’я видатного українця Херсонському державному університету та назвати одну з вулиць у нашому місті на честь поета.


Word. Формування тексту. Дії з фрагментами тексту. Рисування геометричних фігур\nГоловна Реферати українською Інформатика, комп'ютери, програмування Word. Формування тексту. Дії з фрагментами тексту. Рисування геометричних фігур\nРеферат на тему: Word. Формування тексту. Дії з фрагментами тексту. Рисування геометричних фігур


ᐈ Трансфертне ціноутворення - патентне бюро SION\nМіжнародні групи компаній прагнуть знизити податкове навантаження. Для цього багато хто вдається до трансфертного ціноутворення (ТЦО). Вони встановлюють внутрішні ціни, за якими вигідно продають товари взаємозалежним контрагентам. І, заради комерційної вигоди, роблять ці ціни істотно нижчими за ринкові. Отже, податків із них платять менше.\nЩоб не втрачати доходи до бюджету, держави контролюють вартість угод із закордонними взаємозалежними контрагентами, особливо з офшорами. Незалежно від фактичної суми продажів, податки за контрольованою угодою треба сплачувати із середньоринкової вартості. Тобто не від реальної суми прибутку, а від розрахованої з урахуванням середньоринкових цін. Такі розрахунки називаються трансфертним ціноутворенням. Їх треба виконати акуратно відповідно до дозволених методик, щоб у податкової не виникли претензії.\nПатентно-юридична компанія (ПЮК) СІОН надає послуги трансфертного ціноутворення в Україні. Ми здійснимо розрахунки, що доводять правильність визначення податкової бази. Такий розрахунок стане доказом для державної податкової служби (ДПС) у тому, що податки сплачені правильно.\nТрансфертне утворення на роялті\nРоялті – ліцензійна винагорода за використання об’єктів інтелектуальної власності. Ці платежі суттєво впливають на величину податків. У деяких випадках контролюючі органи можуть перевіряти, чи розмір роялті відповідає середньоринковому рівню. Наприклад, при сплаті до країн, з якими Україна уклала договори про уникнення подвійного оподаткування.\nПодаткова приділяє пильну увагу ціноутворенню за ліцензійними угодами. Якщо фактичний розмір роялті відрізняється від середньоринкового, податки перераховують та донараховують. Органи ДПС не повинні запідозрити, що транзакція з роялті веде до необґрунтованої вигоди з податків.\nНаші фахівці допоможуть правильно вибрати метод ТЦО, уникнути помилок у заповненні звітності. А головне – обґрунтувати контрольовані операції при нарахуванні роялті (скажімо, між пов’язаними особами в Україні й на Кіпрі) та довести, що вони мають ділову, а не фіктивну мету. Якщо цього не зробити, суми роялті знімуть із податкових витрат та нарахують пеню за недоплачений податок на прибуток за весь час. Її величина може сягати мільйонів гривень.\nКонтроль трансфертного ціноутворення\nТрансфертні ціни (трансфер прайсінг) можуть бути одним із способів ухилення від податків. Тому продажі з їх використанням викликають інтерес ДПС. Об’єктами зацікавленості останніх є контрольовані угоди, тобто такі:\nДіяльність, що здійснюється із пов’язаними особами. Скажімо, нерезидентами з країн із низькою податковою ставкою, або між материнською компанією та постійним представництвом.\nРічний дохід платника податків, відображений у звітності, перевищує 150 млн. грн.\nОбсяг операції з кожним із контрагентів – понад 10 млн. грн.\nНизькоподаткові країни – ті, у яких ставка податку на доходи хоча б на 5 одиниць нижча, ніж в Україні, тобто 13% і менше. Це Кіпр, Мальта, Ірландія, Португалія, ОАЕ, Ірландія, деякі території Швейцарії.\nМета податкових органів – визначити, чи відповідають середньоринковим ціни, встановлені компаніями. Під час перевірки обчислюється, чи правильно нараховувалися податки. Якщо виявиться заниження, податки донарахують. Уникнути проблем із ДПС допоможе уважний бухгалтерський облік та документообіг. Як варіант можна доручити ці завдання фахівцям на аутсорсі.\nПодатковий контроль за трансфертним ціноутворенням\nВсі угоди між взаємопов’язаними особами, а також з особами-нерезидентами є контрольованими. Українським податковим органам дозволяється порівнювати використані ціни з ринковими та донараховувати податки, якщо виявиться суттєве заниження цін у порівнянні з ринковими.\nПодатковий звіт щодо контрольованих угод передається до ДПС щорічно до 30 вересня за попередній рік. Тобто до 30.09.2021 – за 2020 рік. Для звіту є спеціальна форма. Платник податків зобов’язаний надати пакет документів, обумовлених п. 39.4.6 ПКУ. Він досить великий, щороку доповнюється.\nПакет документів подається українською мовою у паперовому чи електронному вигляді. Іноземні папери треба перекласти українською. Усі ці документи мають підвищений термін давності зберігання – 7 років (2555 днів) з подання декларації.\nЗа порушення з платника податків можуть вимагати штраф:\nНезадекларована контрольована операція – 1% від її обсягу, але не більше ніж 300 прожиткових мінімумів (ПМ) для працездатних.\nНеподання документів за нею – 2% обсягу операції, але не більше 200 ПМ для працездатних.\nНаші співробітники підготують звіт правильно, щоб не виникла потреба передавати уточнення. Це знизить ризики щодо звітності. Ми намагаємося уникати й інших моментів, які можуть підвищити ризики.\nЗакон про трансфертне ціноутворення\nОстанній закон щодо ТЦО – № 466-IX від 16.01.2020. Він вніс суттєві зміни до Податкового кодексу України (ПКУ), в якому викладено суттєві питання трансфертного ціноутворення. До цього був закон №408-VII від 04.07.2013, теж із помітними нововведеннями.\nНаразі в ПКУ статтю 39 присвячено особливостям трансфертного ціноутворення. Вона містить такі моменти:\nОзнака контрольованої угоди у фінансовому плані та у плані контрагентів (останніми виступають пов’язані особи-нерезиденти з низькоподаткових юрисдикцій).\nПов’язані особи – тобто з часткою участі 25% і більше (юрособи), 50% і більше (фізособи).\nМетоди розрахунку звичайних цін для порівняння (їх всього 5).\nСтроки надання звітів про контрольовані угоди.\nФахівці СІОН проаналізують діяльність компанії, рід занять, розміри угод, пов’язаних контрагентів та інші моменти. Вони допоможуть розібратися, чи належить фірма до тих, хто здійснює контрольовані операції відповідно до законодавства.\nВ Україні є міжнародні компанії, які продають товари нерезидентам із низькоподаткових юрисдикцій. ДПС проявляє до таких посилену увагу. Щоб уникнути пов’язаних із цим ризиків, рекомендуємо дотримуватися таких правил:\nЗвіти про контрольовані операції здавайте вчасно. Кожне наступне уточнення підігріває інтерес до підприємства, що перевіряється.\nФінзвітність, податкові документи не повинні показувати збитковість.\nДля «сировинних» товарів встановлюйте вартість за допомогою порівняльної неконтрольованої ціни (код 301 у звіті).\nРентабельність операцій, відображених у звіті, не повинна бути нижчою від ринкової.\nВнутрішньогрупові послуги, за які вносяться гроші, повинні мати підтверджене виконання.\nКонсультанти СІОН у сфері ТЦО надають підтримку українським компаніям, угоди яких можуть потрапити під визначення контрольованих. Ми:\nідентифікуємо такі операції;\nзабезпечимо дотримання українського законодавства;\nвиявимо потенційні ризики з точки зору оподаткування;\nпроаналізуємо ланцюжок формування вартості (для обґрунтування трансфертної ціни);\nнадамо супровід під час перевірок;\nсупроводимо під час укладання угод про попереднє узгодження ціноутворення;\nдопоможемо в суперечках із ДПС, захистимо інтереси клієнта в суді.\nЩоб оцінити контрольовану операцію, застосовують принцип витягнутої руки. Тобто порівнюють її з еталонною неконтрольованою операцією, яка проводиться між непов’язаними особами. Принцип є основою методів ТЦО, викладених у п. 39.3 ПКУ. Ось ці методи:\nПорівняльна неконтрольована ціна (пріоритетний). Вартість визначається за аналогами.\nЦіни перепродажу. Додається надбавка, необхідна для реалізації.\n“Витрати плюс”. До собівартості додається націнка, характерна для таких об’єктів.\nЧистий прибуток. Підраховується рентабельність аналогічних операцій між незалежними компаніями.\nРозподіл прибутку. Приймається до уваги розподіл вигоди між сторонами.\nВибір методу здійснюється відповідно до критеріїв, обумовлених ПКУ. До застосування методик треба підходити акуратно, інакше ДПС може замінити метод і донарахувати податки. Якщо використовується метод, який відрізняється від пріоритетного, його потрібно добре обґрунтовувати. Щоб не помилятися, ми ретельно вивчили вимоги ПКУ, рекомендації ОЕСР, знайомимося з рекомендаціями експертів на базі практики податкових перевірок.\nУ роботі з ТЦО є багато тонкощів, ми їх застосовуємо. Якщо ви зацікавлені у співпраці, будь ласка, напишіть нам на електронну пошту info@sion.ua або зателефонуйте за номером +38 (095) 629-66-63. Будемо раді допомогти!


Сторінка 4 з 5 [ 63 повідомлень ]\nДодано: 21 лютого 2011, 19:48\nДа уж. Сам прозрів зі своєї лірики. Не в ту степь понесло. Буває. Перепрацювався.\nКількістю кукурудзинок відбитися від мелочі не вийде.\nМожна відповідним діпом відбитися від мелочі але і то незавжди.\nПростіше комбінувати кукурудзу з бойлом або використовувати чисто бойли.\nДодано: 22 лютого 2011, 10:33\nяк на мене то лише для завозу...якщо кукурудзу можна закинути то бараболю хз чи так получиться.\nДодано: 25 лютого 2011, 21:27\nШановні форумчани,гості форума і всі любитилі карпової рибалки.ТОФРС за підтримки магазина РИБАК в цьому році планує провести два змагання по ловлі коропа !!!\nОдні змагання хотіли би провести на території тернопілської області.В кого є які варіанти де можна провести змагання,коли,в яких числах.Наприклад Демаморичі,але тут є маленький нюанс напевно більше як 10 команд на цій водоймі не поміститься,а бажаючих може бути значно більше.І незнати чи получиться домовитись з власником става.\nДодано: 26 лютого 2011, 10:57\n......Наприклад Демаморичі,але тут є маленький нюанс напевно більше як 10 команд на цій водоймі не поміститься.......\nВ Домаморичах, не кращий варіант, 10-ти командам буде тіснувато, реальніше 6-7 команд. Може, як варіант ставок в Ласківцях. Місця дам достатно.\nДодано: 26 лютого 2011, 11:50\nВ Ласківцях напевно тоже не підійде.Кількість риби в ставку надто мала щоб провести змагання.\nтут ти правий , але може тим запекліша буде бородьба. необовязково десятками кг коропа тягати, а саме виманити -заставити його взяти саме твого бойла і саме в твоєму секторі. але це все моє ИМХО\nTarsik (26 лютого 2011, 14:33)\nДодано: 26 лютого 2011, 14:20\nПід час змагань риба відчуває великий пресінг і відмовляється певний період часу кормитися.І це на заприсованих карпом водоймах.А це майже (дикий) став і результати можуть бути дуже слабенькі.Повір просидіти три сутки без покльовки це психологічно дуже важко.\nДодано: 26 лютого 2011, 21:19\nВірю і не сперечаюся, навіть на "просто рибалці" просидіти 3 дня без покльовкі - вертаєшся додому мяко сказано "без настрою". Просто не знаю на Тернопіллі де би ще запропонувати місце для змагань. Ласківці, ставок з "настроєм" можна вернутися з нулем, а можна ....... . Такіх ставків хватає. (Козарі наприклад, є там добрячий коропчук, але попробуй злови)......... Прийдеться в який раз до сусідів (львівян) проситися\nДодано: 01 березня 2011, 14:03\nчому заглохла тема?\nДодано: 02 березня 2011, 16:41\nа як на рахунок ставу в смп. Залізці там колись був непоганий ставок по карасю і карпу незнаю як зараз правда він платний\nДодано: 03 березня 2011, 16:18\nВдалося домовитись на проведення змагання в с.Вишнівець.Плануєм на травень тільки треба оприділитися з датою.\nДодано: 03 березня 2011, 16:21\nале ж там за останні роки карпа вибили конкретно\nДодано: 03 березня 2011, 17:05\nостанній раз там був минулого року в серпні.за сутку зловив 12 карпів від пів до 5кг\nДодано: 12 квітня 2011, 19:38\nХто має хороші результати в Малому Ходачкові ( в полі). Зимою там було супер!\nА от що літом ? Сторожі хваляться присутністю карпа, можна їм вірити ? Ще кажуть, що літом там дуже трави і мало місця для ловлі.....


MyHelper - готові відповіді на ваші питання » Страница 7\nПісля відвідування лікаря і його повідомлення про те, що пупок вже зажив, немовляти можна купати у ванночці. У холодний сезон, немовляти слід купати пару раз на тиждень, а ось в жарку пору року щодня, влітку, можна і кілька разівна день...\nЯк вивести щетинку у немовлят?\nЯ все про кректанням Прочитала, що наші прабабусі робили в таких випадках:\n[Пропуск в записи.]У дитини у новонародженого щетинку виводити...\nУ наш час питання сповивання є спірним. Жалісливі бабусі малюків дивуються: «Ну як це, не сповивати? Ніжки прямо, ручки солдатиком, зав'язати тугіше - і буде спати як немовля! »...\nПедіатри по всьому світу твердять про користь плавання немовлят у ранньому віці. Що ж дають заняття плаванням? Коли і за яких обставин ними можна займатися? Плавання немовлят: вправи у воді і все, що потрібно знати,щоб отримати максимальну користь...\nПрийом 'провідною батьківського руки'\nЩоб заспокоїти кричущого немовляти у віці до 3-4 місяців, американський педіатр рекомендує прийом, який він назвав "провідною батьківського рукою"...\nПотрібно неухильно запам'ятати одне найважливішаправило: не використовуйте спалах для фотографування новонародженого немовляти...\nПриродою не передбачено виживання дитини без допомоги дорослого. Але як розібратися в тому, чого, власне, він хоче? Чому плаче? Чи хоче він їсти, спати або у нього болить живіт? Тривога з цього приводу абсолютно нормальна, врізного ступеня вона є у більшості мам...\nМолоді батьки часто стикаються з питанням, як тримати новонародженого. Кроха, він здається таким тендітним і вразливим, часто дорослі навіть бояться до нього доторкнутися, щоб ненароком не нашкодити...\nЯк годувати і напувати новонародженого\nНі в кого не може виникнути сумнівів у тому, що найкраще вигодовування - грудне...\nЯк одягати немовляти?\nОдягаємо немовля на прогулянку влітку. Найперший вихід на вулицю.\nЯкщо на вулиці температура 20-25 градусів. Одягаємо дві сорочечки (легку і теплу), так само і чепчики (легкий і теплий), пелюшки теж дві (ситцева і фланелева), байкову ковдрочку і конвертик...\nНазад 1 ... 3 4 5 6 7 8 9 10 11 ... 2707 Вперед


Стукайте – і вам обов’язково відкриють! | Донецький прес-клуб\nСтукайте – і вам обов’язково відкриють!\n29.09.2013 | Кількість переглядів: 668\n«Усе розпочалося у 2009 році. У пресі я прочитала інформацію про появу заводу із утилізації сміття. Спочатку не звернула увагу та навіть зраділа, що в місті стане чистіше. Проте, через деякий час тема у ЗМІ виникла знову. І мене зацікавило це питання. Я почала шукати інформацію про такі заводи, і була шокована, бо цей завод принесе людям повільну смерть. Тоді я подумала; кому потрібна я і мої діти, і хто захистить мою родину… Та як-то кажуть — встала і пішла», — саме так розповідає про кроки до створення та початок роботи своєї організації директор «Асоціації захисту екологічних прав громадян» Наталія Сумінова.\nА далі історія продовжувалася не менш цікаво. У мікрорайоні Текстильник влада прийняла рішення побудувати сміттєспалювальний завод. За словами Наталії, «за небезпечною та застарілою технологією». Жінка не змогла погодитися з таким рішенням, бо це одне із найживописніших місць в Донецьку. Взяла телефонну книгу та почала дзвонити мешканцям мікрорайону, і розповідала про всю небезпеку такого заводу. Багато хто говорив, що «все це марно, бо проект вже підписаний…» На щастя, знайшлися й такі, хто мислив інакше, не байдужі люди. Так і робота закипіла.\n«Ми тиждень розклеювали об’яви про зібрання організації, запрошували мешканців. Тим часом, працівники ЖЕКу активно зривали об’яви! Це протистояння тривало тиждень, але народ прийшов. Ми зустрілися. Не скажу, що все було так легко, іноді навіть дуже важко. Нашу організацію не хотіли легалізувати. Сказали, що не може організація називатися «Нет мусоросжигательному заводу в Донецке!» Так діло дійшло до суду, який ми виграли. Члени організації приходили на сесії облради, намагалися привернути увагу. Але з нами розмовляти не хотіли. Працівники облради навіть нам розповідали, що біжать на роботу, щоб почитати про наші дії, про нашу боротьбу з «противниками». Ми тоді і не знали, що стали такими надто популярними», — розповідає Наталія. Наперекір усім негараздам Ми не зупинялися і виступали на сесіях в облраді.\nПотім була подорож до Києва в консульство Швеції і бесіда з послом. Крім того, учасники передавали листи до Верховної Ради народним депутатам. Тим часом, в своєму місті зібрали 11 тисяч підписів мешканців. І створили свій сайт. Так важкою працею та чималими зусиллями учасники організації зірвали обговорення Генплану міста Донецька до 2031 року. І врешті-решт заводу в мікрорайоні Текстильник не буде. Проте, влада не зупинилася і вирішила перенести будівництво стіттєпереробного заводу в Пролетарський район. Так почалася нова боротьба. Була створена робоча група, зробили незалежну екологічну експертизу. Одним словом, знову — розбили стратегію влади. І сподіваємося, що цю справу завершено!\nПісля великих перемог організаціі, виникло питання про розпуск, тому що місія була виконана. Але люди не хотіли розходитися. Всі почували необхідність в організації, бо це стало сенсом життя. Не дивлячись на те, що учасники організації це люди різних сфер діяльності: менеджери, маляри, доцент філософії, інженер, хіміки – технологи та професори екології…, тому була створена громадська організація «Асоціація захисту екологічних прав громадян».\nВлітку 2010 р. організація реалізувала ще один проект. До асоціації звернулися мешканці мікрорайону з проханням допомогти побудувати дитячий майданчик. «Батьки дуже багато зробили на території майданчику: прибрали сміття, розчистили майданчик, завезли пісок, зібрали кошти на фарбу. Ми зі своєї сторони виграли грант на будування. Так цікаво вийшло, що відкриття майданчику мало відбутися на канун виборів і Партія Регіонів вирішила, що це піар противників. І за одну ніч сталося справжнє чудо: поряд із нашим стояв ще один майданчик. Так вийшло, — посміхається Наталя, — ціле дитяче містечко. А найголовніше, що радість дітей була безмежна!».\nСьогодні організація на етапі реформування. Екологічна безпека так і залишається на першому місці, проте з’явилися і нові проекти. Розвивається тема «Глобальне змінення клімату» та створення лісопарку «Мандрикін — парк». А найголовніша наша мрія – створити ландшафтний парк у мікрорайоні Текстильник.\nІ на завершення директор асоціації наголосила: «Для мене громадська організація – це вже, як хобі, або «вірус». Іноді все хочеться кинути, а жити без цього не можеш. Найголовніше — не боятися! Якщо є ціль — стукайте — і вам обов’язково відкриють!».