Фундаментальний аналіз на forex - мій особистий погляд - стратегії 2019 - Forex\nФундаментальний аналіз на forex - мій особистий погляд\nФундаментальный анализ на Форекс Відео:\nВсім привіт! Початківці форекс трейдери вважають, що фундаментальний аналіз - це щось дуже складне, яке вимагає наявності трьох вищих освіт, причому одне з них економічне, видатного інтелекту і купи вільного часу для аналізування статистик, коефіцієнтів і т.п.\nЦе не так. Фундаментальні фактори не такі складні, як багато хто думає. Насправді, такий підхід дуже простий. У сьогоднішньому огляді я вам розповім мій ОСОБИСТИЙ погляд на фундаментальний аналіз, який я вважаю правильним і практичним. Це суто моя думка, то, як застосовую зовнішні дані в своїй торгівлі я сам. Це не істина в останній інстанції, але я вважаю цей метод простим і дієвим.\nФундаментальний аналіз на Форекс\nДля початку, давайте розглянемо визначення фундаментального аналізу.\nФундаментальний аналіз - це аналіз ситуації на валютному ринку і відповідні прогнози на основі даних, які безпосередньо до графіків не належать. Це аналіз на основі економіки, новин, поточної ситуації у зовнішній політиці тієї чи іншої країни, а також інших факторів. Наприклад, цін на нафту, золота, рівня безробіття та інших даних, що не мають відношення до технічного аналізу.\nЯкщо ви зайдете на сайт з якою-небудь аналітикою, то побачите безліч новин.\nПричому кожен день з`являється щось нове:\nОкинувши скороминущим поглядом подібний сайт, форекс трейдер відразу ж намагається знайти залежність серед його новостей та зробити якісь висновки. А після відправляється на графік і на основі своїх висновків вибудовує свою торгівлю. А там складається зовсім інша картина, яка, здавалося б, прямо суперечить заголовкам статей.\nВсе це здається дуже важким і заплутаним. Але насправді, фундаментальні фактори не такі складні, як багато хто думає.\nГоловний секрет полягає в дуже простому підході. У будь-який момент часу ринок зосереджується на одному або двох факторах, які легко ідентифікуються.\nЯк зрозуміти, що це за фактори?\nПро них будуть кричати на кожному розі. Причому не якісь вузько спеціалізовані сайти, а ті, на які заходять найпростіші люди.\nНаприклад звичайні новини на першому каналі, Mail.ru або в газеті Ведомости.\nДля того щоб зрозуміти, що зараз впливає на валютний ринок, не потрібно десь глибоко копати.\nДля прикладу, давайте візьмемо російський рубль. Фактори, які впливають на нього в даний момент, досить прості, і про них говорять на кожному кроці вже багато місяців. Що це на даний момент? В першу чергу це ціна нафти. Долар росте, рубль падає. Другий фактор - це зовнішня політика країни. Нещодавно була новина, що санкції продовжили ще на один рік. У свою чергу Росія так само продовжила продуктове ембарго на один рік. Про це говорили всі новинні портали, включаючи спеціалізовані. Навіть якщо ви дивитеся тільки перший канал, увімкніть його, і вам також про це розкажуть.\nХтось із вас зараз подумав, що з рублем все зрозуміло. Про це нам говорять кожен день і це ми можемо легко дізнатися. А як бути, наприклад, з євродоларом?\nТут так само все дуже просто і зрозуміло. На момент написання статті основний фактор, який впливає на долар і євро в плані фундаменту - це можливий дефолт Греції.\nПро це сурмлять всі сайти.\nЦі нотатки з`являються щодня. Щось відбувається, з`являється нова замітка, але тема залишається колишньою. Хтось узяв інтерв`ю, в якому розповідається про дану ситуацію, десь виклали статистику. Але основна тема завжди залишається незмінною.\nДля того щоб помітити, що всі новини говорять лише про Грецію, вищої освіти не потрібно.\nНа вихідних з`явилася новина, що в країні паніка, всі спустошують банкомати, а в понеділок банки Греції не відкриються.\nТаким чином трапився ГЕП:\nБуло дуже багато побоювань, що в будь-який момент оголосять про дефолт Греції. Це було очікувано. Не було ні одного трейдера, який вважав, що буде ГЕП вгору. Всі чекали вниз, і він стався.\nНа парі EURUSD останнім часом відбувається зниження з періодами зростання:\nТому що в новинах постійно крутилася тема безробіття в єврозоні. А в свою чергу Америка тисне і насаджує свою думку іншим країнам. В результаті долар росте, а євро падає.\nДля того щоб це зрозуміти, не треба було звертатися до складних статистичних обчислень або застосовувати якісь складні алгоритми.\nЯк легко обчислити фундаментальні фактори?\nЗаходимо на сайт Mail. ru.\nУ головних новинах постійно публікуються новини про Грецію, Америку, Європу, Росію і так далі.\nКрім цього, можна зайти, наприклад, на сайт Фінам.\nНа ньому є стовпчик новин, в якому ви легко зможете знайти те, що вам потрібно, і зробити загальні висновки:\nПереходити по посиланню і читати самі новини не потрібно.\nЗазвичай сенс новини повністю відображено в заголовку. І для того щоб зрозуміти, що одна і та ж новина повторюється, але тільки в різному контексті, не потрібно заходити в кожну статтю і досконально її вивчати.\nЯкщо раптом побачите щось незрозуміле простій людині, то просто прокрутити цю новину і рухаєтеся далі.\nНаприклад, з`явилася новина про те, що індекс ділової активності скоротився на кілька пунктів. Для простої людини, що не має економічної освіти, вона ні про що не говорить. Тому просто пропускаєте її і шукайте ту інформацію, яка зрозуміла більшості людей.\nЩе один приклад, на сайті є новина про подальше зміцнення рубля, яке очікувати не варто:\nДалі ми бачимо новина про те, що рейтингове агентство Fitch оцінює Росію і виставляє їй новий рейтинг. Швидше за все, він буде поганий, тому що все новости до цього були поганими. Америка накладає санкції, у нас збільшується інфляція і так далі.\nВідповідно курс долара виросте, а рубль впаде.\nВін дуже простий. Заходьте пару раз в день на новинні сайти. Переглядаєте найгучніші заголовки. І на основі цього робите певні висновки.\nНа даний момент, зайшовши на новинний сайт, ми бачимо, що у Греції все як і раніше погано. А це означає, що фундаментальний фактор Греції буде як і раніше впливати на пару EURUSD.\nАле варто пам`ятати, що новини в наслідок забуваються. З`являються нові актуальні новини та про старі забувають. З тієї ж Грецією, швидше за все, їй продовжать який-небудь кредит, або видадуть новий. Все заспокоїться і цей фактор забудуть.\nТому важливо вести себе, як звичайний обиватель, не дуже розбирається в економіці. Таким чином, робимо фундаментальний аналіз.\nАле нагадую, що даний алгоритм - це моя думка, яке може не збігатися з вашим. На практиці в моїй торгівлі він працює.\nГоловна помилка фундаментального аналітика\nГоловна помилка фундаментальних аналітиків в тому, що вони не враховують інших трейдерів. Вони не враховують технічний аналіз. Технічний аналіз, як ми пам`ятаємо, враховує дії інших трейдерів і ситуації, що відбуваються на графіку. У минулі вихідні був пік хвилювань з приводу можливого дефолту в Греції. Всі новини трубили про те, що банки не відкриються в понеділок.\nВідкрився ринок гепом, а ГЕП має властивість закриватися:\nГоловне не забувати про кричущі новини.\nТеж саме з USDJPY.\nПри роботі з цією валютною парою дивимося новини про нафту.\nНещодавно я робив огляд про валютну пару долар ієна. У ньому я розповідав, що вона залежить від нафти.\nТому ми дивимося на техніку, але пам`ятаємо про фундамент.\nОцінюємо його по заголовкам самих кричущих і повторюваних новин. Дивимося на фундаментальні фактори, про які знають усі.\nКожен день виходять різна статистика, виробляються засідання, промови політиків і так далі:\nЗа ним не потрібно щось вираховувати або припускати. Або виключайте новини зі свого торгівлі, або торгуйте з технічного аналізу.\nЯк працювати з подібними календарями?\nВ першу чергу дивимося на попереднє значення, далі на передбачуване і підсумкове фактичне, яке з`являється після виходу новини.\nЯкщо фактичне значення гірше прогнозу, то це погано для валюти. Якщо навпаки, то це добре. Якщо залишиться приблизно такий же показник, як і очікувалося, то ринок ніяк на це не відреагує.\nЗвертати увагу слід на новини, відмічені 3 знаками оклику.\nНа інших сайтах вони можуть виглядати інакше. Але все ж зазвичай це 3 значка важливості події.\nНа інші новини ми уваги не звертаємо.\nСкажу чесно, я намагаюся не робити ставку саме на цей метод аналізу, тому що ціна може цілком йти і проти логіки.\nАле в будь-який момент часу на ринку присутня лінія найменшого опору, яка обумовлена фундаментом.\nЛінія найменшого опору\nЛінія найменшого опору - це якась уявна лінія, проти якої ціною складно рухатися вгору або вниз.\nНа даний момент на парі EURUSD це лінія, спрямована вниз:\nМожна назвати це глобальним трендом. Ціні зараз набагато простіше падати, ніж рости.\nДля нас це означає, що якщо з`являться якісь злегка позитивні новини, то ціною буде легше залишитися на одному місці або падати, ніж рости.\nДля того щоб підняти її, потрібно набагато більше зусиль, щоб потім не впасти.\nТе ж саме відбувається і з іншого валютною парою, тільки навпаки. Якщо лінія найменшого опору проходить знизу, то ціною легше рости, як у випадку з USDRUB:\nВ даний момент потрібні якісь сильно позитивні новини для того, щоб рубль сильно подорожчав.\nАле при цьому для того щоб продовжилося зростання даної пари, достатньо не дуже сильного негативу.\nТому пам`ятайте, якщо загальний тренд на графіку слід вниз, то навіть якщо вийшла якась позитивна новина, яка буде трохи краще прогнозу, це не означає, що потрібно бігти і відкривати довгі позиції.\nА ось якщо новина погана, а тренд і так був вниз, то він, ймовірно, триватиме і далі.\nДля того щоб враховувати фундаментальний аналіз в торгівлі, не потрібно бути якимось надлюдиною. Вам не потрібно мати по 3 вищі освіти.\nПросто звертаємо увагу на те, що кожен день мусолять в новинах. На самих звичайних новинних сайтах, по телевізору або в газетах. Те про що говорять і знають всі. Ці фактори в основному впливають найбільше на ринок.\nНа економічні новини звертаємо увагу тільки з високим ступенем важливості.\nЯкщо фактичне значення статистики краще прогнозу, то це добре для валюти. Якщо це значення нижче прогнозу, то це погано.\nОднак пам`ятайте, що ціна не зобов`язана цього слідувати. Якщо в наявність сильний тренд вниз, то навряд чи позитивні новини зможуть легко змінити ситуацію на графіку. Ціна може і далі продовжити зниження, тому що це робити простіше, адже основна маса слід за великим трендом.\nМи пам`ятаємо про фундаментальні фактори, але при цьому враховуємо технічний аналіз.\nІ так само відбувається навпаки. Якщо зараз ми всі знаємо, що очікується дефолт Греції, то якогось сенсу відкривати довгострокову позицію на покупку по EURUSD немає. Це логічно і зрозуміло самому простому обивателю.\nЗапам`ятайте ці прості правила і тоді вам буде набагато простіше торгувати на ринку Форекс.


У Вінниці цьогоріч не проводитимуть Air ГогольFest 2020 | Всі Новини Вінниці\n01 жовтня 2020 - 13:11\nОрганізатори фестивалю сучасного мистецтва Air ГогольFest підтвердили, що цьогоріч не проводитимуть захід.\nПро це вказали на офіційній сторінці культурного заходу.\n"Це певно, і так зрозуміло, але скажемо ще офіційно - Air ГогольFest у Вінниці у 2020 році не буде. Ми відірвемось з вами в 2021 — у нас є цілий рік, щоб підготувати крутий масштабний фестиваль сучасного мистецтва", - йдеться у повідомленні.\nНатомість шанувальників запросили на аналогічний фестиваль у Дніпро 2-4 жовтня. Варто зауважити, що це не перший масштабний культурний захід, який відмінили на Вінниччині у 2020 році. Оперний фестиваль у Палаці Потоцький Operafest Tulchyn також перенесли на рік, а Vinnytsia Jazzfest 2020 провели у режимі онлайн.\nНагадаємо, вперше ГогольFest у Вінниці відбувся восени 2018 року. Локацією для проведення фестивалю став завод "Кристал".\nОсь короткий відеозвіт з минулорічного заходу:


Державний навчальний заклад "Дніпровський транспортно-економічний коледж" — Спеціальність 5.07010501 Технічне обслуговування, ремонт та експлуатація тягового рухомого складу (ТО)\nВи тут: Головна Вступнику Спеціальності Заочна форма навчання Спеціальність 5.07010501 Технічне обслуговування, ремонт та експлуатація тягового рухомого складу (ТО)\nСпеціальність 5.07010501 Технічне обслуговування, ремонт та експлуатація тягового рухомого складу (ТО)\nОпубліковано: 18 жовтня 2015 | Друк\t| E-mail\t| Перегляди: 1630\nКваліфікація: молодший спеціаліст технік – електромеханік з обслуговування, ремонту та експлуатації тягового рухомого складу.\nТепловози та дизельні поїзди, Електрорухомий склад залізниць, Технологія ремонту рухомого складу, Технічна експлуатація залізниць та безпека руху та інші.\nМолодший спеціаліст повинен уміти організувати виробничий процес; складати місячні та річні плани ремонту локомотивів та графіки огляду і ремонту технологічного устаткування, приладів, інструменту; управляти ходом технологічного процесу ремонту; вести і оформляти документацію дільниці (відділення); проводити випробування вузлів, агрегатів та деталей після виконання ремонтно-відновлювальних робіт; проводити обмір деталей після ремонтно-відновлювальних робіт та вузлів і механізмів після складальних операцій; виявляти скриті дефекти в деталях за допомогою дефектоскопів; складати, оформляти та впроваджувати в дільниці (відділенні) сучасну технологічну документацію; розраховувати витрати матеріалів та запасних частин.\nДніпропетровський національний університет залізничного транспорту; Придніпровська державна академія будівництва та архітектури;


серпня 2012 ~ Українське товариство охорони природи\nВ Україні вже десятий рік діє закон про використання земель, однак через те, що його приписи не дотримуються, грунти виснажуються все сильніше.\nНайбільші торговельні мережі Британії торгують водою з-під крана\nМережі супермаркетів виявилися в центрі водяного скандалу: їх звинуватили у продажу звичайної водопровідної води під виглядом мінеральної. Про це повідомляє The Daily Mail.\nВидання стверджує, що супермаркети розливають звичайну водопровідну воду, приводячи в якості одного з аргументів низьку вартість продукту. Ціна води, яку виготовляють для Tesco і Asda, складає 17 пенсів за два літри, в той час як бутильовані води інших виробників коштують у рази дорожче - так, два літри мінералки від французького бренду Evian обходяться британцям в 88 пенсів.\nПредставники торговельних мереж не заперечують того, що відправляють на прилавки десятки тисяч літрів води з-під крана, однак наполягають на тому, що додатково фільтрують водопровідну воду, очищаючи її від хлору та інших шкідливих домішок.\nУ новій хвилі скандалу з'явився ще один фігурант - компанія Water UK, яка забезпечує водопостачання країни. Її представник заявив, що вода в британському водопроводі придатна для пиття і не потребує додаткової фільтрації.\nTesco - найбільша роздрібна мережа Великобританії, що займає у світовому рейтингу ритейлерів четверте місце. Asda, дочірня компанія американської мережі Wal-Mart, друга на британському ринку.


Він занадто старий. Джошуа розповів про свою мету в поєдинку проти Кличка / НВ\nВін занадто старий. Джошуа розповів про свою мету в поєдинку проти Кличка\n26 квітня 2017, 16:10\nБританський боксер Ентоні Джошуа поділився очікуваннями від бою за титули чемпіона світу за версіями IBF, IBO і WBA в суперважкій вазі проти українця Володимира Кличка, який відбудеться 29 квітня 2017 року в Лондоні\nВ інтерв'ю радіо ВВС британець заявив, що правильний час - це найважливіше, і тому, можливо, він вчасно зустрінеться в рингу з екс-чемпіоном світу в особі 41-річного українця, повідомляє Boxing Scene.\n"Він повинен передати естафету. Я дійсно багато чую про те, що Кличко занадто старий і зів'яв. Тоді я просто спробую побити його. Навіть якщо він занадто старий, у чому я згоден, він у хорошій психологічній позиції і залишається небезпечним бійцем", - зазначив Джошуа.\nЧемпіон світу за версією IBF запевнив, що він сильно змінився з тих пір, коли у 2014 році був спаринг-партнером українця перед його поєдинком проти Кубрата Пулєва. "Моя найперша мета - змусити виглядати його як новачок", - додав Джошуа.\nНапередодні Віталій Кличко висловив впевненість у перемозі брата в поєдинку проти британця.\nСам Володимир Кличко запевнив, що не турбується з приводу свого віку, а покладається на хороший фізичний стан і досвід напередодні бою проти 27-річного британця Ентоні Джошуа.\nРаніше український боксер зізнався, що одержимий ідеєю піти з рингу в ранзі чемпіона світу і перемогти Джошуа у поєдинку за титули за версіями WBA, IBF і IBO.


Кубок Франції. 1/8-ма фіналу. Ліон драматично поступився Лансу. 14-02-2014 Франция - UA-футбол\n14 февраля 2014, пятница. 00:20\n"Ліон" - "Ланс" 1:2\nГоли: Джіммі Бріан 9 - Пьєррік Вальдівія 90+2 (пен.), Жан-Філіпп Гбамін 94\n"Ліон": Ремі Веркутр, Анрі Бедімо, Бакарі Коне, Клеман Греньє (Гаель Данік 90), Мігел Лопеш (Мехді Зеффан 74), Стід Мальбранк, Бафетімбі Гоміс (Александр Лаказетт 69), Джіммі Бріан, Максім Гоналон, Самуель Юмтіті, Арнольд Мвуемба\n"Ланс": Альфонс Ареола, Аледдін Яхья, Жером Лемуан, Пабло Чаварріа (Деме Н'Діайє 68), Бенжамін Буленжр, Пьєррік Вальдівія, Лалайна Номержанарі (Вілан Сіпріен 81), Лоік Ландре, Жан-Філіпп Гбамін, Даніель Любойя (Адамо Кулібалі 68), Бенжамен Буріго\nПопередження: Бенжамін Буленжр 43, Лоік Ландре 78\nВ "Ліона" був дуже складний графік. Перспектива проходження до чвертьфіналу Кубка Франції означала б те, що команда продовжувала б боротьбу у всіх трьох внутрішніх турнірах. Плюс ще є єврокубки… Звичайно, свідомо "ткачі" сьогодні не піддавались супернику, але, програвши, можливо, і видихнули з полегшенням.\nХоча, звичайно, програвати завжди неприємно. А ще й програвати в такий спосіб. "Ліону" хвилини не вистачило, щоб закінчити все в основний час. Так – перемога не була б безальтернативною і впевненою, але була б. А так вийшло, що стільки сил потрачено марно.\nГосподарі сильно почали, реалізувавши вже другу свою нагоду в матчі. "Ліон" розігнав широку атаку, Мігел Лопеш зі свого правого флангу зробив навіс на дальню стійку, де був Джіммі Бріан – 1:0. Варто відзначити саме Лопеша. Португалець – на радість Ремі Гарду – повернувся після травми і вже відзначився такою корисною дією. Відіграв захисник, в підсумку, 74 хвилини.\nПісля голу гра пішла на зустрічних курсах. "Ткачі" виглядали трохи краще, але в "Ланса" теж були нагоди. Втім, до перерви рахунок вже не змінився, бо Гоміс ніяк не міг переграти Ареолу, а гостям в своїх атаках не вистачало останнього завершального штриху.\nА от в другому таймі "Ланс" додав в ефективності. У команди не було багато моментів, але ті, що були, видались дуже гострими. Одного разу класно зіграв Веркутр, а іншого голкіпера підстрахував Мвуемба. "Ліон" відверто грав на утримання рахунку і навіть після таких дзвіночків не змінив манери; за що, в підсумку, і поплатився.\nВласне, із середини другого тайму "ткачам" вдалось заспокоїти гру; додалось боротьби і рутини в центрі поля. То задовольняло підопічних Ремі Гарда, але потім дуже невчасно проявилась стара хвороба колективу – невміння холоднокровно доводити поєдинки до завершення. Вже наприкінці основного часу "Ліон" дав волю супернику і "Ланс" в особі Адамо Кулібалі заробив право на пенальті. У власному штрафному майданчику на суперника налетів Мехді Зеффан.\nВальдівія пенальті реалізував і гра продовжилась. Дуже розчаровано виглядав Ремі Гард. Той удар був наче сіль на рану...\nНа боці "Ланса" вже була психологічна перевага. Натхненні таким героїчним порятунком гості з перших хвилин екстра-тайму пішли вперед і забили вдруге. Жан-Філіпп Гбамін скористався із невпевненості Веркутра і просто замкнув подачу від кутового прапорця.\n"Ткачі", що зрозуміло, далі вже ризикували. Але ситуації виправити не вдалось. Найкращу нагоду на останніх секундах загубив Лаказетт. Сьогодні Александр героєм стати не зміг. Ремі Гарду не стільки має бути прикро через саму поразку, скільки через стиль цієї поразки. Так поступатись – болісно. Ну а "Ланс" в чвертьфіналі зіграє проти "Монако".\nНіцца. Стадіон "Альянц Рівьєра"\n"Ніцца" - "Монако" 0:1\nГол: Дімітар Бербатов 114\n"Ніцца": Муе Хассен, Тімоте Колодзейчак, Фабріс Абріель, Ерік Ботеак, Жеремі Пьє (Луіджі Бруінс 71), Грегорі Пюель, Ніль Мопе (Крістіан Брюлс 109), Нампаліс Менді, Алексі Босетті (Жордан Амаві 51), Матьє Бодмер, Ромен Женеву\n"Монако": Серхіо Ромеро, Рікарду Карвалью, Лукас Окампос, Яннік Феррейра-Каррасо (Хамес Родрігес 70), Мунір Оббаді (Дімітар Бербатов 64), Ніколя Ісіма-Мірен, Ува Ечіджіле, Антоні Мартіаль (Еммануель Рівьєр 81), Андреа Раджі, Жоффрей Кондогбіа, Жеремі Тулалан\nПопередження: Жеремі Пьє 55 - Мунір Оббаді 54, Жеремі Тулалан 78\nВидалення: Тімоте Колодзейчак 47\nЦентральний матч на цій стадії турніру відбувався, звичайно, у Ніцці. Місцева команда протистояла фавориту Кубку і протистояла дуже гідно. Провансальці слідом за "Марселем" могли вибити і "Монако", втім, трохи колективу Клода Пюеля не вистачило.\nЦе було, до слова, яскраве кубкове протистояння. Так, глядачі довго не бачили голів, але була інтрига, була боротьба і нервовість. Власне, "Ніцца" непогано провела перший тайм – принаймні, давали супернику гідну відсіч, а от на початку другого опинилась у меншості і вже мусила думати більше про захист. Тімоте Колодзейчак заробив пряму червону карточку за неспортивну поведінку, спрямовану на досвідченого Рікарду Карвалью. Колодзейчак, власне, заступався за партнера, а вийшло, що підвів всю команду.\nАле для "Ніцци" то вироком не стало. Зрозуміло, що тепер монегаски мали більше волі, втім, моменти, які створювали, вони не реалізовували. Та й "орли" відповідали деколи своїми випадами. Одним словом, "Ніцца" трималась.\nТрималась, в підсумку, аж до 114-ої хвилини – поки не вистрілив новачок "Монако" Дімітар Бербатов. Болгарин результативно зіграв за допомогою свого гольового чуття, опинившись у потрібному місці. То був кінець…\nКлод Пюель немає підстав для смутку. Його команда зробила все що могла. В цьому розіграші Кубку "Ніцца" була яскравою командою. Ну а "Монако" – головний претендент на перемогу.\nМулен. Стадіон "Ектор-Роллан"\n"Мулен" - "Сет" 3:1\nГоли: Себастьян Да Сілва 43, Себастьян Да Сілва 53, Ксавьє Бюрдін (авт.) 90+2 - Крістоф Рув 3\n"Мулен": Жюльєн Шоме, Грегорі Рушон, Алексіс Рейно (Усман Діабі 64), Лоік Шальє, Манге Камара (Ніколя Суше 57), Тібо Бартомеф, Педро Камата (Пьєр Рюффе 84), Людовік Салін, Себастьян Лігуле, Себастьян Да Сілва, Жасон Бертомьє\n"Сет": Вінсен Паппалардо, Ксавьє Бюрдін, Мікаель Нельсон, Лі-Рой Фернандес, Ліонель Куле (Мусстафа Уабі 84), Рено Батай (Грегорі Скаффа 74), Крістоф Рув, Хішам Айт-Ахмед (Куюссу Діакате 59), Флоріс Ісола, Жюльєн Женсель, Ліонель Желі\nПопередження: Себастьян Да Сілва 9, Манге Камара 46, Алексіс Рейно 54, Людовік Салін 74, Усман Діабі 79 - Ліонель Желі 44\nВидалення: Крістоф Рув 70, Куюссу Діакате 90+2\nТо стосунки з'ясовували між собою представники КФА та КФА 2 - четвертого і п'ятого дивізіонів. Гору, в підсумку, взяла команда, яка грає у вищій за класом лізі. Цікаво буде далі подивитись за просуванням "Мулена".\nОсер. Стадіон "Аббе Дешам"\n"Осер" - "Ренн" 0:1\nГол: Фуед Кадір 23\n"Осер": Донован Леон, Війї Болі, Адама Кулібалі, Фредерік Саммарітано, Себастьєн Аллер (Сулеймане Савадого 67), Аксель Н'Гандо (Грегорі Лефебвр 85), Марку Рамош, Янн Бое-Кане, Ерік Маресті, Джамель Аіт-Бен-Ідір, Алассан Плеа (Тома Монкондю 75)\n"Ренн": Бенуа Костіль, Джонатан Пітройпа (Шейх М'Бенге 87), Фуед Кадір (Андерс Конрадссен 77), Нелсон Олівейра, Стівен Морейра, Жан Макун, Сільвен Арман, Пауль-Жорж Нтеп (Каміл Гросіцкі 67), Джон Бой, Емерсон, Абдулайє Дукуре\nПопередження: Янн Бое-Кане 41, Янн Бое-Кане 55 - Абдулайє Дукуре 65\nВидалення: Янн Бое-Кане 55\nВ "Ренна" чимало проблем у Лізі 1. Команда, яка за ресурсами може боротись за доволі високі місця, знаходиться в нижній частині турнірної таблиці і розчаровує своїх вболівальників. Філіп Монтаньо не робить те, чого від нього чекали, коли запрошували із Іспанії. Власне, для наставника зараз важливо просто проявити себе – і не дуже важливо в якому турнірі.\nНавпаки, Кубок – саме те. Цьогорічний розіграш складається доволі цікаво. За сприятливого жеребу і власної впевненості "червоно-чорні" можуть розраховувати на якісь звершення. Втім, варто почекати…\nСьогодні "Ренн" пройшов до чвертьфіналу. Не сказати, що колективу було легко, але головне – це результат. Гол Фуеда Кадіра на 23-ій хвилині виявився вирішальним. Бретонці спробують реалізувати себе в Кубку.\n"Іль Русс Монтіселло" - "Генгам" 0:2\nГоли: Грегорі Сердан 40, Мустафа Діалло 58\n"Іль Русс Монтіселло": Флоран Меноззі, Домінік Меноззі, Жеремі Жеа, Дімітрі Меноззі, Баптіст Дельфіно, Жан-Марк Солі (Пьєр-Рішар Едмон 65), Себастьєн Рустер, Тьєррі Вентура (Бенжамін Ваше 86), Жонатан Портійо (Антуан Капіньєллі 86), Ліонель Солі, Бенжамін Сантеллі\n"Генгам": Мамаду Самасса, Мустафа Діалло, Жонатан Мартінс Перейра, Мустафа Ятабаре (Рашід Аліуі 76), Ліонель Матіс, Грегорі Сердан, Лоран Дос Сантос, Мана Дембеле, Тібо Жіресс, Фатіх Атік (Стівен Ланжіль 81), Крістоф Кербра\nПопередження: Жеремі Жеа 56, Тьєррі Вентура 72 - Мана Дембеле 72\n"Генгам", нерозпещений серйозною боротьбою і звершеннями, показав іншим учасникам Ліги 1, як потрібно на класі проходити суперників із нижчих ліг. Бретонцям протистояв "Іль Русс" – представник КФА 2 – і все тут було до болю просто. Більш імениті гості по голу в кожному з таймів забили і спокійно зробили свою справу. "Генгам" у чвертьфіналі зі сміливими думками…\nКанни. Стадіон "Пьєр де Кубертен"\n"Канн" - "Монпельє" 1:0\nГол: Белькасем Зобірі 119\n"Канн": Антоні Бев, Мікаель Серьєло, Лукас Руаба, Стефан Маріньял, Жеремі Клеман, Папе М'Буп, Мікаель Дарне (Стефан Кмілінскі 56), Якуба Мейте, Белькасем Зобірі, Антоні Сіші (Еліас Узамукунда 88), Тома Лензіні (Мухамед Солі 69)\n"Монпельє": Лоран Піонньє, Віторіно Хілтон, Жоріс Марво, Антоні Муньє, Жонас Мартен (Морган Сансон 97), Сулейман Камара (Ремі Кабелла 68), Абдулхамід Ель-Каутарі, Бенжамен Стамбулі, Хеан Деса (М'Байє Ньянг 68), Матьє Деплань, Віктор Монтаньо\nПопередження: Стефан Маріньял 64, Белькасем Зобірі 78 - Жонас Мартен 79\nНереалізований пенальті: М'Байє Ньянг 102\n"Монпельє" на попередній стадії вибив із Кубка ПСЖ, відтак – автоматично став одним із фаворитів турніру. Власне, про перемогу чи вихід до фіналу мову вести було рано, але от проходження до чвертьфіналу від лангедокців прямо таки вимагали. До того ж, суперник, що був у команди Ролана Курбіса – не із когорти грізних. Мало хто вірив в тебе, що "Канн" зуміє перервати солідну безпрограшну серію "Монпельє".\nНе перервав… принаймні, якщо до уваги брати 90 хвилин основного часу. В поєдинку не було голів і суперники продовжили з'ясовувати стосунки далі. Дивно було – але менш досвідчені і класні гості гідно тримались в боротьбі. Точніше, віддавали себе повністю, мали прихильність фортуни (голкіперу вдалось відбити пенальті від М'Байє Ньянга) і були раціональними. На 119-ій хвилинні "Канн" здійснив маленьку революцію: зусиллями Белькасема Зубірі забив гол, який вивів колектив до чвертьфіналу. Представник четвертого дивізіону продовжив для себе казку. Ну а еліта не припиняє "сипатись".\nАнже. Стадіон "Жан Буін"\n"Анже" - "Серкль Атлетік" 4:2\nГоли: Аніс Айярі 57, Шарль Дьєр 105+2, Мохамед Яттара 113, Жеремі Блайяк 117 - Сандей Мба 31, Сандей Мба 105\n"Анже": Александр Летельє, Жеремі Енен, Жоель Ангула, Ісмаель Кейта, Рішар Сокрьє (Жеремі Блайяк 87), Аніс Айярі (Мохамед Яттара 59), Жонас Пессалі (Людовік Гамбоа 80), Шарль Дьєр, Ромен Томас, Арнольд Бука, Вінсент Мансу\n"Серкль Атлетік": Антуан Філіппон, Адріан Монфрей, Флоран Марті (Жан-Франсуа Грімальдьє 96), Флоран Руамба (Крістоф Венсан 83), Сандей Мба, Жонатан Маруані, Мамаду Камара, Алассан Н'Діайє, Клеман Фабр, Жером Фожо, Салім Муазіні\nПопередження: Жонатан Маруані 23, Флоран Марті 36, Клеман Фабр 90, Антуан Філіппон 90+3\nВидалення: Мамаду Камара 66\nУ двох очних поєдинках у Лізі 2 "Анже" та "СА Бастія" на двох забили три голи, а зараз в одному – відразу шість. Власне, це кубок, тому іншого тут чекати і не варто.\nГору, як і очікувалось, взяли господарі. "Анже" зараз у групі лідерів у Лізі 2 і претендує на підвищення в класі, в той час як "Серкль Атлетік" знаходиться на абсолютно протилежному полюсі – в зоні вильоту. Корсиканці вийшли вперед в першому таймі, але в другому пропустили гол у свої ворота і гра продовжилась вже в додатковому часі. Там краще проявив себе "Анже". На один гол господарі відповіли трьома влучними ударами і в підсумку – 4:2.\nЛілль. Стадіон "Пьєр Моруа"\n"Лілль" - "Кан" 3:3; пен.: 6:5\nГоли: Ронні Родлен 33, Жонатан Делаплас 76, Нолан Ру 83 - Бенгалі-Фоде Койта 14, Бенгалі-Фоде Койта 28, Ронні Родлен 90+2 (авт.)\n"Лілль": Стів Елана, Ідрісса Гана Гейє, Жонатан Делаплас, Джон Хайро Руіс (Нолан Ру 71), Райан Мендеш (Дівок Орігі 56), Суаліхо Мейте (Флоран Бальмон 57), Бакарі Сумаоро, Джібріль Сідібе, Ронні Родлен, Давід Розеналь, Марко Баша\n"Кан": Тома Босмель, Лорен Агуазі, Жонатан Коджіа, Бенгалі-Фоде Койта (Матьє Дюамель 56), Денніс Аппіа, Жан-Жак Пьєр, Ленні Нангіс (Матіас Отре 68), Н'Голо Канте (Ніколя Себ 60), Феліпе Саад, Александр Рено, Жан Кальве\nУ представників Ліги 1 в цьому Кубку наче змагання – хто сильніше осоромиться в боротьбі із нижчими за класом суперниками. Якщо не говорити про попередню стадію, на якій елітний дивізіон втратив бійців, то вже й зараз - в 1/8-ій фіналу - честь Ліги 1 не підтримав "Монпельє". "Лілль" теж був на межі. Команда змусила нервувати своїх вболівальників. "Доги" хоч і пройшли до чвертьфіналу, але зробили це із таким скрипом, що чула вся Франція.\nДивина – але вже на 28-ій хвилині один із претендентів на місце в Лізі чемпіонів від Франції "горів" 0:2. Втім, потім "доги" зібрались і за допомогою наполегливості та класу ситуацію – хоч і не дуже швидко – змінили на свою користь. У першому таймі один гол відіграв Ронні Родлен, а по перерві відзначились Делаплас та Ру. "Хай би вже так було" – думав, напевно, Рене Жирар. Але ні… "Кану" на другій компенсованій хвилині допомогла фортуна, коли затьмарила голову Ронні Родлену і змусила його зрізати м'яча у сітку власних воріт.\n"Ліллю" важко було після такого ще раз знайти в собі сили і забити такий потрібний гол. Справа дійшла до серії пенальті, в якій вже статись могло будь-що. А сталось, в підсумку, те, що драматично перемогли саме "доги". Рене Жирар видихнув з полегшенням…\n"Лилль" Генгам Кубок Франции Монако Монпелье (Франция) Ницца (Франция)\nКубок Франції. 7-ий раунд. Результати всіх матчів\nКубок Франції. 8-й раунд. Результати всіх матчів\nКубок Франції. 1/32-а фіналу. Результати всіх матчів\nКубок Франції. 1/8 фіналу. Анонс матчів


Відійшов у вічність Степан Пушик, залишивши у спадок безцінний творчий скарб - 14 Серпня 2018 - Верховинська районна рада\nГоловна » 2018 » Серпень » 14 » Відійшов у вічність Степан Пушик, залишивши у спадок безцінний творчий скарб\nВідійшов у вічність Степан Пушик, залишивши у спадок безцінний творчий скарб\nДогоріла свіча земного життя відомого в Україні та світі прикарпатського письменника, літературознавця, громадсько-культурного і політичного діяча, кандидата філологічних наук, професора Прикарпатського університету ім. В. Стефаника, лауреата Національної премії України імені Тараса Шевченка Степана Григоровича Пушика.\nЯк і чимало славних людей, Степан Григорович розпочав свою трудову біографію на Верховинщині, у колгоспі, що об’єднував гірські села Довгопілля, Полянки, Стебнів, Устеріки, Дземброня та Бистрець. Працював економістом – Карпатські страж-гори, Гуцульщину, зелені полонини, які заполонили його твори і розповідали всьому світові про наш чарівний Гуцульський край, літератор називав рідними і любив усією душею та щирим серцем. Ми, гуцули, вважаємо Степана Пушика письменником синіх гір, письменником рідної Гуцульської землі та її гордого, волелюбного народу.\nУ вимірі всеукраїнському та світовому Степан Григорович досягнув вершини у красному письменстві. Його творча спадщина налічує пів сотні різножанрових видань (поезій, поем, пісень, новел, повістей, романів, есеїв, історичних та літературознавчих розвідок, записів фольклору), які вміщено у десяти томах книг. Це, зокрема, збірки поезій «Золотий тік», «Писаний камінь», «Задума гір», Головиця», «Галич»; збірки віршів та поем для дітей: «Золотий човник», «Зелена борода» «Новинкар»; видання пісень: «Любисток», «Над горою місяць повен», «Співають гори»; збірки оповідань, повістей та єсеїв «Ватра на Чорній горі» «Ключ зілля», «Славетний предок Кобзаря», «Перо золотого птаха», «Дараби пливуть у легенду»; романів «Страж-гора» і «Галицька брама», переклад «Слово о полку Ігоревім», дослідження про слов’янську міфологію «Бусова книга»; збірка фольклорних записів, краєзнавчі фотоальбоми. Він – автор наукових розвідок з літературознавства, етнології фольклористики. Був членом редколегій часописів «Дзвін», «Перевал», «Березіль». Брав участь у створенні фільмів, радіо-і телепередач. Усього творчого багатства, безцінного творчого скарбу, які залишив нам у спадок письменник, не перелічиш. Творча діяльність – багатогранна, розмаїта: поет, прозаїк, публіцист, критик, есеїст, драматург, перекладач, фольклорист, літературознавець, журналіст, педагог, науковець, громадсько-політичний діяч.\nСтепан Пушик був першим головою Івано-Франківського крайового товариства української мови імені Тараса Шевченка – «Просвіта». Як народний депутат України, проголошував разом з депутатами Верховної Ради Декларацію про державний суверенітет та Акт про незалежність України.\nУдостоєний державних нагород: державна премія імені Тараса Шевченка, ордени «За заслуги» ІІІ та ІІ ступенів, ювілейна медаль «25 років незалежності України», почесне звання «Заслужений діяч мистецтв України», відзначений також міжнародною літературною премією імені Воляників-Швабінських Українського Вільного Університету в Нью-Йорку та іншими нагородами.\n«Ось тут я жив сто тисяч літ» – написав Степан Пушик у поетичному творі «Батьківщина». Пам'ять народна про Степана Григоровича житиме завше, поки світ і сонце, а його твори навчатимуть нас української правди, жити по совісті, творити, шанувати незабутніх предків, історію рідного народу, будувати Самостійну, Соборну європейську державу Україна.\nМи щиро і глибоко співчуваємо родині покійного, яка сьогодні у великому непоправному горі.\nХай Вам, дорогий наш Степане Григоровичу, земля буде пухом, а Господь подарує життя вічне.\nВерховинська районна рада, Верховинська райдержадміністрація, Верховинський осередок Спілки письменників України, громада Верховинського району.\nПереглядів: 19 | Додав: vrr


Смерть мера Кривого Рогу - у поліції стверджують, що це було самогубство - Парламент.UA\nГоловнаНовиниКримінал і Надзвичайні ПодіїСмерть мера Кривого Рогу: поліція назвала дві версії\nВерсію вбивства правоохоронці відкидають\nУ поліції розглядають дві основні версії причин смерті мера Кривого Рогу Костянтина Павлова, і серед них немає версію вбивства.\nПро це представники Нацполіції повідомили під час брифінгу, який транслювався наживо.\nЗаступник начальника управління Головного слідчого управління Нацполіції Микола Батюк зазначив, що поліція відкинула версії про умисне вбивство та інсценування самогубства.\nЦі дві версії спростовано. На сьогодні розглядають основними версіями: самогубство, скоєне з особистих мотивів або через його перебування на посаді мера... Не відкидаємо версію доведення до самогубства з тих самих мотивів, - сказав він.\nЗаступник голови нацполіції в Дніпропетровській області Олег Сліпчук повідомив, що жодна з чотирьох камер спостереження в будинку мера не зафіксувала сторонніх людей у день його смерті.\nСліпчук сказав, що постріл був один - о 6:45 ранку. І він став смертельним для Павлова.\nПоліція Дніпропетровської області, яка розслідує смерть мера Кривого Рогу, розглядає три версії. Це вбивство, самогубство та необережне поводження зі зброєю. Згодом ЗМІ опублікували докази самогубства мера Кривого Рогу - з камер відеоспостереження видно, як Павлов вистрілив сам у себе.\nМіністр повідомив, чи було самогубство причиною смерті мера Кривого Рогу\nКостянтин Павловкривий рігмерполіціярозслідуваннясамогубство


Іван Франко – Університети в Росії\nПошук по розділу сайта Університети в Росії\nУ передостанньому номері німецького місячника «Die neue Zeit» знаходимо ґрунтовну і гарно написану статтю Е. Любека «Боротьба за вищу освіту в Росії». Питання про російські університети, яке недавно загострилося аж до рівня відомих студентських заворушень, дотепер не було вирішене і, більше того, поки триватиме деспотична система, не може бути вирішене і муситиме залишатися незагоєною раною, постійною аномалією в організмі царського деспотизму і, отже, кожної хвилини може знову статися актуальним. Тому ми відтворюємо тут основний зміст праці Е. Любека, керуючись переконанням, що такі питання, коли їх розглянути на історичному тлі, стають виразнішими, яснішими і зрозумілішими.\nРосійські університети, за словами Любека, від самого свого заснування були у важкій ситуації. З одного боку, мусили захищатись від нападок православної церкви, яка має невблаганну ненависть до всякої науки, з другого боку, їм доводилося страждати від зловживань самодержавного уряду, засади правління якого повністю суперечать свободі науки. Не раз уже між урядом і університетами виникали гострі конфлікти, а студентські заворушення, які Росія бачила наприкінці минулого року, там звичайне явище. Траплялися вони за правління майже кожного монарха і переважно були виявом ворожості народу до урядової системи, яка нависає над ним свинцевим тягарем і намагається насильством задушити кожен його життєвий порух. Університети з часом починають зосереджувати в собі всі надії народу, в науці втілюється ненависть до неволі й експлуатації, віра у звільнення.\nОпозиційні рухи посилюються разом із зростанням прагнення народу до освіти, разом із виникненням і поглибленням свідомості того, яка шкідлива і недостойна деспотична система правління.\nНепокої загострюються також разом із економічним переворотом, який відбувається в Європі, а повільно також і в Росії і змушує велику частину народу, в тому числі й ліниве дворянство, здобувати собі вищу освіту для утримання свого суспільного становища. Щоправда, поки дійна корова – панщина – давала великі доходи, аристократія вважала шкільну освіту зайвою. Коли Петро Великий вирвав владу з рук церкви і для потреб держави заснував математичний і природничий інститути, і в них негайно запровадив систему Коперніка й Ньютона та глобус, то дворянство загалом далеко не поділяло таких його прагнень. Не так через нестачу грошей і вчительських сил, як через нестачу учнів багато шкіл, ним заснованих, довелось ліквідувати. Коли в 1765 р. дворянські сини брати Хераскови вступили до гімназії у Москві, то це було настільки незвичайною подією, що граф Орлов, коханець Катерини II від імені імператриці висловив подяку батькові хлопців.\nКатерина І, дружина Петра Великого, почувала себе зобов’язаною реалізувати план свого чоловіка – заснувати академію. Фізично-математичний факультет тієї заснованої нею академії мав кваліфікованих викладачів, натомість політично-історичний – слабих. Розуміється, про свободу науки у цій академії не було навіть мови. Професор Бекенштейн, запрошений з Кенігсберга до Петербурга на п’ять років для викладання юридичних наук, недовго зміг там витримати. Це був незалежний, енергійний характер, який почував себе пригніченим атмосферою деспотизму. Коли не міг навчати так, як хотів, залишив Петербург, заявивши, що наука для розвитку потребує свободи, а її в Росії нема.\nЗа часів дочки Петра, розпусної, жадібної розваг і водночас по-фарисейськи побожної Єлизавети, академія опинилася у важкому становищі. Імператриця не мала ані найменшого зацікавлення вищою освітою, однак любила для закордону блиснути видимістю підтримки науки, подібно до того як це чинив після неї у великих масштабах так званий «освічений деспотизм». Вона прагнула, щоб за кордоном її вважали приятелькою освіти, але для самої справи не хотіла зробити навіть найменших витрат. Протягом років не виплачувала викладачам пенсій, зате надсилала академії наук книжки, які не можна було продати і їх скидали до архіву. Академія, з якою, як і з тодішніми університетами, був сполучений пансіонат і інтернат і до якої належала також реміснича школа, намагалася заробити потрібні кошти, розпочавши торгівлю залізом.\nЯк мало цариця усвідомлювала значення науки, доводить той факт, що вона призначила президентом академії простого козака Кирила Розумовського, людину без будь-якої освіти, брата свого коханця Олексія Розумовського [Зауважу при нагоді, що Софія Перовська походила з родини Розумовських. Її прадід приєднав багато земель у Сибіру і заснував там місто Перовськ, тому й отримав титул графа Перовського. Її дід, надзвичайно освічена людина, за часів Миколи був міністром освіти. – Прим. І. Ф.]. Сама вона часто користувалася професорами для особливих цілей: вони мусили влаштовувати при її дворі фейерверки, або давати добрі поради, як найкраще порозвішувати дзвони на вежах у Москві. Розумовський просто скасував політичний факультет і запровадив у академії козацьке правління. Однак чимало іноземних вчених вважали не гідним себе служити цариці декорацією і терпіти тиранію Розумовського, тому виїхали з Петербурга і Росії, зокрема Германн і Біттфінгер (1731), Ейлер (1741), Деліль (1747) та інші.\nЗ академії виділився в 1748 р., за правління Єлизавети, університет з політично-історичним відділенням. Одночасно на західному небі запломенів світанок нової доби. Це нове світло треба було закрити, а там, куди воно дійшло б, погасити. В Петербурзі фаворити Єлизавети вважали доречним наперед зав’язати уста професорам, виписаним з-за кордону. В повній протилежності до того, що робив Петро Великий, який у своєму проекті академії думав про наслідування західноєвропейських зразків, університет передали під нагляд урядової канцелярії. А вона намагалася всіма засобами сковувати науку. Так, щоб забезпечитися від будь-яких нових ідей, прагнули змусити професорів, щоб викладали лише на підставі визначених, офіційно схвалених книжок. Однак це викликало впертий опір, головним чином з боку академії.\nВрешті погодилися на те, що професорам залишили право вибору підручників, але було найсуворіше наказано нічого не говорити проти релігії і урядової системи. Особливо боялися філософії, яка найбільше уможливлювала імпорт нових ідей. Але небезпечними були також історія і географія, отож професорів цих предметів зобов’язали до найсуворішої обережності, аби між студентами не виникали власні погляди і критичний дух. Ясно, що за такого брутального утиску не могло бути й мови про науковість викладання і свободу науки. Таке становище було нестерпним.\nВільнодумний професор Ломоносов, перший справжній російський учений, син селянина, прагнув домогтися обмеження компетенцій канцелярії, але безуспішно. Члени академії, зведені до повної безправності, стали відмовлятися відвідувати засідання наукових товариств. Планували платити їм по 30 – 50 копійок за кожну присутність на таких засіданнях, але і цей проект не вдався. Марнотратна цариця для цієї мети не мала навіть таких грошей. Втім, навіщо! Адже наукові товариства мали метою не що інше як плекання і поширення тієї самої науки, проти якої уряд цариці воював так послідовно і завзято.\nЗ ініціативи професора Ломоносова Єлизавета заснувала 1755 р. Московський університет з 10 професорами, з факультетами: юридичним, філософським і медичним. Слід додати, що університети дуже страждали від нестачі місцевих професорів. Викладацькі кадри треба було запропонувати з-за кордону, внаслідок чого мовою викладання була латина. В таких умовах кількість студентів мусила бути дуже обмеженою. Уряд засновував при кожному університеті по дві гімназії, одну для шляхтичів, другу для різночинців. Гімназії мали постачати університетам потрібних їм слухачів. З часом мовами викладання стали французька або німецька і лише пізніше російська.\nРозуміється, новий університет не був анітрохи вільнішим від петербурзького. Професорам було дозволено викладати тільки з підручників, рекомендованих попечителем графом Шуваловим, який теж був фаворитом Єлизавети. А Ломоносов, проектуючи університет, хотів його зробити вільним закладом на кшталт Лейденського університету.\nЗа правління Катерини II, приятельки і прихильниці Вольтера й Дідро, стан університетів поліпшився. У Петербурзі скасовано канцелярію і надано університету автономію. Катерина призначила свого коханця Орлова ректором Петербурзького університету і заснувала при ньому нові факультети: історії, права і дослідження старожитностей.\nЯк «освічений деспотизм» взагалі, так і особливо Катерина II любила, щоб її прославляли як провідницю і покровительку освіти й науки. Проте вона зробила для освіти так само мало, як Фрідріх II, і з усього, що можна було б сказати про її опікування науками, це лише те, що хотіла здійснити великі наміри, носилася з проектами нових університетів, купецьких шкіл, шкіл для вільних селян, але з усіх цих планів ніщо не було втілене в життя.\nВсе ж дала університетам вільність, а це вже щось важить. Однак, як розуміла Катерина вільність науки, достатньо видно з того, що 6 (18) вересня 1763 р. заборонила «Еміля» Руссо, заборонила також «Щоденник» Петра III», її замордованого чоловіка, а також книжку, зміст якої нам невідомий, «Єврейські листи французькою мовою». В указі цариці говориться: «Розповсюджуються і продаються поміж публікою книги, спрямовані проти законів, проти здорового глузду і нас самих, які заборонені у всьому світі».\nВтім, цариця уміла домагатися користі від університетів оригінальним способом. Добрим і найкращим студентам надавала військові звання. Коли наставала війна, цих студентів забирали до війська. Такі докази її любові до вищої освіти народу, напевне і пояснюють неймовірний факт, що в 1787 р. в усіх російських гімназіях налічували 1000 учнів, а в університетах тільки 82.\nГоловною її заслугою в справі народної освіти був наданий в 1781 р. дозвіл засновувати приватні школи й друкарні, особливо ж заохочення перекладати іноземні твори, насамперед французькі. В цій ділянці зроблено чимало, але завжди у межах, визначених царицею. На кінець її правління збільшується кількість заборон закордонних книжок. На горизонті європейського деспотизму блиснула жахлива кривава заграва французької революції. З тривогою намагалася цариця відвертати від солом’яної стріхи російського деспотизму палаючі іскри, які, гнані вихором французької революції, розлетілися по всіх країнах. Врешті вона цілком занедбала шкільництво, і кількість шкіл і учнів значно зменшилася.\nІмператор Павло, який заснував Дерптський університет, з страху перед революцією скасував багато приватних друкарень в Росії і дозволяв друкувати тільки такі твори, які не були супротивні релігії і моралі. 1799 р. в Росії заборонено всі книжки, видані під впливом французької революції. 1800 р. заборонено всі закордонні книжки і навіть ноти, ні один опозиційний голос не смів порушити цвинтарний спокій деспотизму.\nЗдавалося, що панування Олександра І буде світлим винятком; початок цього панування був дуже вільнодумним. 1804 р. університети дістали повну свободу, право обирати ректорів, деканів і професорів, одним словом, найповнішу автономію. Університети мали бути цілком незалежні і для забезпечення цього цар розпорядився, щоб призначені ним попечителі не жили в тому самому місті, де був університет. Втручання уряду, як визнав сам цар, ще ніколи не дало добрих наслідків для університетів. Олександр був такої високої думки про значення університетів, що доручив їм управління всіма школами великих шкільних округів. Він заснував університети в Казані й Харкові, доповнив петербурзький університет новими кафедрами. Отож, могло здатися, що в Росії розпочалася нова ера для науки.\nАле це тривало недовго. 1812 рік утвердив Олександра в переконанні, що йому помагає бог. Він впав у містицизм і незабаром кинувся без решти в обійми реакції, в чому, як відомо, визначну роль відіграла пані Крюденер. Коли міністром був Голіцин, для університетів настав поворот до гіршого. Масово виникали секти і біблійні товариства, містицизм брав верх. 1817 р. було об’єднано міністерство освіти з міністерством віровизнань, і ретрогради взяли шкільну справу в свої руки. Вони пропонували імператорові закрити Казанський університет, в якому занадто розповсюдився дух вільнодумства. Імператор не пішов на це; натомість погодився на те, щоб університет «християнізувати». І справді, за короткий час його перетворили з храму науки на монастир. Реакція все поперевертала догори ногами. Професора природного права, яке для реакції найбільше було сіллю в оці, змусили викладати за реакційним підручником. Утворено кафедру конституційного права, але не з тою метою, щоб доводити необхідність конституційного порядку, а виключно для того, щоб очорнювати і висміювати цей порядок і будь-яке прагнення до нього. Замість римського права викладалося візантійське. Ректора університету професора Сольцева ретрогради звинуватили в тому, що він, йдучи за «Критикою чистого розуму» Канта, природне право виводив не з священного писання, а з чистого людського розуму. Доказом проти нього послужили записки слухачів, і Сольцева усунули. Геологію, як антихристиянську науку, взагалі викреслили з навчального плану, а медицину, суспільну економію і навіть математику викладали у єзуїтському дусі. Оригінальним було те, що часто професорам наказували міняти кафедри, не зважаючи ні на їх здібності, ні на фах. Це робилося з тією метою, щоб осмішити науку і знеохотити студентів до навчання.\nУ Харкові науку християнізували подібним способом. Тут також вибракували нові книги і частину їх замінили книгами XVIII ст. Кількість професорів зменшилась з 28 до 8, численні фахи взагалі повикреслювали. Попечитель університету позбирав рукописи професорських лекцій, вони були переглянуті міністром і надруковані, після чого суворо наказали професорам, щоб вони не користувалися ніякими іншими підручниками.\nДовершенням всього стала християнізація Петербурзького університету. Реакція накинулася передусім на професора Куніцина, твір якого «Право природи» цілком узгоджувався, як твердили, з поглядами Марата. Тисячу примірників цієї книжки конфіскували. Куніцина звільнено. Потім реакція ударила по професорах політичних і економічних наук. Їм закинули, що виступають проти християнства, затруюють свідомість молоді і підкопують основи суспільства. В цьому злочині були звинувачені професори Ґерманн (історії), Арсеньєв (статистики), Галич (історії і філософії), Раупах (загальної історії) і ректор Балугянський. Суддями їх були попи і чиновники. Отже, не дивно, що такий трибунал визнав їх винними закинутого їм злочину і видав вирок усунути їх з кафедр.\nМикола І, зайнявши трон 1825 р., вже на початку 1830-х років вирішив реорганізувати університети. Він проявив спершу певну ліберальність і університетським статутом 1835 р. повернув університетам самоуправління і надав право безпосередньо, без цензури отримувати закордонні книги. З другого боку, звільнив університети від обтяжливого обов’язку управляти школами. Натомість намагався організувати студентів на військовий лад. Вони мали цілком військовий вигляд: запроваджено мундири, студенти мусили стригти волосся відповідно до певної обов’язкової форми.\nМикола вперше забажав, щоб вища освіта стала привілегією пануючої аристократичної верстви і капіталістів. Статут 1835 р. містить рішучі обмеження для нижчих верств. До вищої освіти мала допускатися тільки молодь з добрих родин, з витонченими манерами і т. д. Юнаків з нижчих суспільних верств могли приймати до університетів лише в тому випадку, якщо виявляли надзвичайні здібності. Студенти мали бути людьми добропристойними і вихованими, їх поведінка суворо регламентувалася.\nВ 1835 р. цар затвердив попечителем московського університету графа Строганова, розуміється, маючи нехибну надію, що в університеті пануватиме повний порядок і консервативний напрям. Однак ця надія не збулася, навпаки, трапилося зовсім протилежне. Замість розумового отупіння і закостеніння настало найяскравіше піднесення інтелектуального руху, небачене раніше в Росії.\nСлаветні професори Московського університету Чивільов, Крюков, Радкін, Крилов, Іноземцев, Філомафітський та інші завершили наприкінці 1820-их і на початку 1830-их років навчання у німецьких університетах і наскрізь пройнялися гарячим прагненням тодішньої німецької молоді до свободи, національної незалежності, забезпечення громадських прав. Так само як і їхні тогочасні німецькі колеги, вони відчували недостойність деспотизму і з кафедр Московського університету сипали повними пригорщами засів людської гідності і прагнення свободи в серця молодих росіян, які внаслідок пануючої до того часу реакції виявилися надзвичайно підготовленими для такого засіву. Все те велике, що пізніше було здійснено в усіх галузях російської науки і літератури, в той час отримало в Москві імпульс або поглиблення. Герцен, Пушкін, Писемський, Достоєвський, Некрасов, Чернишевський, Тургенев, Л. Толстой, знаменитий російський критик Белінський, Огарьов, Бакунін і багато інших, одним словом, майже всі визначні уми, що їх дала Росія за останнє п’ятдесятиріччя, отримали вищу освіту в Москві, в строгановську добу, що тривала аж до 1847 р.\nТут не зайвим буде виразно зазначити, що це інтелектуальне піднесення було початком російських свободолюбних рухів нашого часу, так званого нігілізму. І для німецького суспільства, яке тепер визначається однаково слабою пам’яттю і слабим характером, цікавим має бути факт, що півсторіччя тому еліта німецької інтелігенції засівала в умах російської молоді перші зерна нинішнього нігілізму.\nПовноводий і бурхливий потік інтелектуального розвитку вже не можна було ні стримати, ні спрямувати знову в старе русло, хоч реакція чинила розпачливі зусилля опанувати рух. Корупція усієї урядової системи, жахливий визиск нижчих верств народу, брутальність і безвідповідальність чиновництва, безправність громадян, безмежне свавілля адміністрації – одним словом, сама система з усіма своїми ворожими народові опорами спричинялася до того, що уми не могли заспокоїтися, джерело незадоволення залишалося відкритим, а потік все більше бушував, підмиваючи самі фундаменти деспотизму.\nВеликий інтелектуальний рух, що розлився по усій країні, поступово набув соціально-революційного характеру. Російська молодь прийшла до переконання, що відродження Росії не може здійснитися тільки шляхом політичної реформи, не досить зламати силу деспотизму, треба, крім того, покласти кінець неволі величезної більшості російського народу. Поки триває та неволя, будь-яка політична свобода залишатиметься ілюзією і піде на користь тільки привілейованим верствам. Вже у першій добі російського руху за відродження виникло питання звільнення селян від панщини; пізніше стали предметом обговорення найрізноманітніші проекти соціального перетворення Росії.\nКоли революція 1848 р. крокувала по Європі, Микола переконався, що все-таки свобода науки пов’язана з серйозною небезпекою для абсолютної влади. Отже, вирішив пообмежувати самоуправління університетів. В 1849 р. відібрав їм право обрання ректора. Ректором уряд міг призначити будь-яку людину з науковою освітою і академічним званням. Вибори (університетського) сенату і деканів підлягали царському затвердженню. Микола заборонив професорам і студентам виїжджати за кордон у країни, заражені революцією, а тим більше навчатися в цих країнах. Загострив він контроль над пансіонатами студентів, яких треба було повністю ізолювати від революційного руху. Посилив цензуру і обмежив право університетів отримувати з-за кордону книжки. В січні 1850 р. цар наказав приймати до університетів тільки дворянських синів. В 1849 р. скасував кафедри європейського державного права, в 1850 р. така сама доля спіткала кафедру філософії. Мали читатися лише логіка і психологія, але тільки професорами теології згідно програми, опрацьованої духовною комісією. Нагляд доручено духівництву.\nЯк бачимо, цар Микола повністю пішов слідами охопленого містицизмом Олександра. Також і він намагався християнізувати університети, розуміється, результати були не кращі, ніж у його попередника. Студентська опозиція, як ми вже згадували, набирала щораз більшого розмаху, ставала глибшою і більше революційною. Даремні були намагання царя зробити вищу освіту привілегією пануючого класу: середній клас не дав відібрати того, що за ним вже було визнане.\nОлександр II спершу пішов слідами Миколи. Як і його попередник, він у перші роки свого панування мав ілюзію, що різними інструкціями про студентські обов’язки зуміє відвернути молодь від революційного шляху. Так, 1858 р. уряд видав новий статут для Московського університету, де, крім інших вимог, визначено «обов’язки студента».\n§ 1. Всі студенти християнських віровизнань повинні щороку причащатися і на доказ виконання цього важливого обов’язку кожен студент має у визначений час вручити інспекторові писемне підтвердження від священика.\n§ 5. Студенти не можуть дозволяти собі висловлювати будь-який погляд про університетські лекції.\n§ 11. При зустрічі з особами, що належать до імператорської родини, студенти повинні ставати струнко, салютувати, доторкаючись капелюха правою рукою і т. п.\nДогани, незарахування курсів, звільнення – ось кари, якими уряд загрожував за порушення цих параграфів. Він не шкодував ні пряників, ні батогів, і стипендії надавалися лише після цілорічної проби, в першій половині другого року навчання «благонадежным» студентам. Подібно діяли і в інших університетах: загальна тенденція була така, щоб звести студентів до становища гімназистів. Розуміється уряд не домігся нічого: незважаючи на масові звільнення і вивози опозиційних студентів у Сибір, він не зміг перешкодити тому, щоб молодь, яка гаряче прагнула визволення народу, не заповнювала втрат, які раз за разом виникали в її лавах. На кожне насильство уряду відповіддю був подвоєний запал до справи свободи народу.\nАле уряд здобув сумний досвід і в новому напрямі. Не тільки студенти псували йому життя, але й професори виявлялися для нього ненадійною опорою, навіть на попечителів важко було повністю розраховувати. Так, 1861 р. київський генерал-губернатор князь Васильчиков скаржився на попечителя університету Пирогова, славетного хірурга, що він дав студентам надто багато свободи і самоврядування. Міністр поспішив повернути старий порядок, а імператор, прочитавши донесення міністра, вигукнув: «Дякувати богу, давно вже пора!» У листопаді 1861 р. у Петербурзі вибухли студентські заворушення. Уряд запровадив реакційні розпорядження проти студентів, зокрема, ускладнював навчання слухачам нижчих курсів. Студенти вислали делегацію до міністра, щоб домовитись про скасування нових розпоряджень, але делегацію арештували. На це студенти відповіли великою вуличною демонстрацією. Імператора не було тоді у Петербурзі, його брати вирішили, що пробив уже час революції із переляку вислали великі військові сили, справа закінчилася кривавою сутичкою з студентами.\nНарешті Олександр II вирішив, що зуміє роззброїти опозицію поступками лібералізмові. 19 лютого 1861 р. було скасоване кріпосне право. Услід за цією важливою реформою впроваджено суди присяжних і земства. І одночасно продовжували віяти похмурі вітри реакції. За правління Лоріс-Мелікова заборонено кілька опозиційних газет і журналів, таких як «День» Аксакова, «Современник», «Русское слово» тощо. Чернишевського зіслали в Сибір за те, що він відважився критикувати селянську реформу і доводив, що уряд звільнив селян без землі, тобто левину пайку селянської землі віддано поміщикам, а селянам залишалося менш, ніж потрібно людині для існування. Ця критика була для уряду дуже неприємною, оскільки його супротивникам, які мали б назавжди бути втихомирені внаслідок звільнення селян, давала до рук нову зброю, наводила фатальну тінь на сонце царської ласки, яке повинно було цілком ощасливити вдячних селян.\nОтже, уряд вирішив шляхом нових реформ зміцнити самодержавство. Він дійшов висновку, що після всіх інших реформ потрібна ще одна, остання, щоб повністю заспокоїти Росію. Слід тільки скасувати поліційний нагляд над університетами і студентами, повернути університетам їхню колишню вільність і самостійність, яку вони мали в час свого заснування, – і настане загальне задоволення, припиняться студентські заворушення, наука стане на послуги самодержавству, а запеклі противники урядової системи стануть її найвірнішими прибічниками. І ось 1863 р. уряд видав статут, який справді повернув автономію російським університетам.\nАле при цій реформі університетського статуту уряд забув одну обставину, а саме те, що в студентських заворушеннях йшлося не стільки про поліційні обмеження свободи вищої освіти, скільки про головні причини хвороби Росії – деспотизм, жахливі зловживання з ним пов’язані і той організований визиск, на якому деспотизм грунтується. Поки тривали ці причини, не можна було чекати втихомирення умів. Самодержавство навіть не думало ні про зречення, ні про знищення підвалин, на яких стояло. Олександр II не міг зважитися дати народам Росії деяку автономію, деяку участь у вирішуванні власної долі. На такий далеко йдучий крок він не міг зважитися, бо це загрожувало обмеженням царської всевладності. Цар, врешті, відмовився від загравання з лібералізмом, Лоріс-Меліков мусив піти, і царськими радниками знову стали запеклі реакціонери.\nУ такій ситуації не дивно, що університети і цим разом не заспокоїлися, і що після десятирічної свободи уряд Олександра II знову серйозно зайнявся питанням реформи університетського статуту. Царським дорадникам здавалося, що на цей раз відкрили корінь зла. Їхні висновки були такі самі, як і їхніх попередників за правління Олександра І і Миколи. Не було б студентських заворушень, якщо б лекції професорів не були б надто вільні і не подавали б учнівській молоді надто багато революційної отрути. Так звана свобода науки винна в усьому. Уряд повинен докладно знати, що викладають професори, він мусить не лише суворо цензурувати лекції, але й має давати докладні інструкції, що і як має викладатись. А студенти зможуть отримувати свідоцтво зрілості тільки в тому випадку, коли уряд переконається, що справді перетравили спасенний для них навчальний матеріал і залишилися вільними від будь-якої отрути перевороту і революції, яка відволікає молодь від поважних наукових студій, штовхає її до заворушень і, розуміється, деморалізує.\nВ такому дусі озивалася на початку 1870-их років урядова і напівурядова преса. Не бракувало і відповідних зразків. Лутінов, один із співавторів реакційного університетського статуту, який останнім часом довів до відомих студентських заворушень, зробив таке визнання, просто неймовірне, як на ретрограда:\n«Є у нас заклади, які відтягають молодих людей з вищих соціальних сфер від загальних університетських студій. Такими окремими школами є Олександрівський ліцей в Петербурзі, інститут правознавства в Петербурзі, Пажеський корпус і їм подібні, які за програмою стоять значно нижче від університетів, але для молоді з вищих і найвищих суспільних верств надзвичайно привабливі, бо відкривають їй перспективи доброї державної кар’єри. Старий геометр Евклід сказав одному своєму учневі з царського роду: „В математиці нема для царів окремого шляху". У нас на те був інший погляд: гадали, що для дітей найвищих рангів нашого суспільства (в Росії існує 14 чиновницьких рангів) слід знайти легший шлях до науки, в той час як важчий і більш повільний має залишитися для нижчих верств народу».\nРозуміється, в таких «вищих школах» не можуть розвиватися розум, спрямований до високих справ, ідеальні прагнення. В тих закладах не чутно, як в університетах, биття пульсу народу, не вирує життя, не панують високі почуття, серця не б’ються для свободи. Навпаки, навчання і мислення тут відбуваються точно, згідно з інструкцією, і ті «вищі виховавчі заклади» з привілегією забезпеченої кар’єри є одночасно інкубатором забитих голів – саме таких, які найбільше потрібні деспотичному урядові.\nТакий ідеальний університет Делянова і спілки! Реакція недовго зволікала з нанесенням удару свободі університетів і науки. В 1875 р. створено комісію для перегляду університетського статуту, вже в 1876 р. ця комісія подала міністерству статут, який, щоправда, підкопав свободу університетів і свободу науки, але ще не наніс їм смертельного удару. Комісія ще не була достатньо реакційною, щоб виконати все, чого від неї вимагали. В очах уряду комісія пішла не досить далеко, не досить реакційно переглядала статут. Опрацьований нею статут було відкинуто і здавалося навіть, що уряд, навчений досвідом попередніх урядів, зовсім відмовиться від будь-яких змін і залишить все по-старому. Але то була ілюзія. Уряд неухильно йшов до визначеної собі мети. Щоправда, за Олександра II справа не дійшла до реакційної реформи. Лише Олександру III судилося ощасливити нею Росію.\n1884 р. запроваджено новий університетський статут, який задовольняє найсміливіші побажання російських реакціонерів і належить до найпотворніших замислів, які будь-коли були вигадані реакційним урядом для знищення вищої освіти народу.\nНовий статут, який реакціонери привітали з ентузіазмом, а інтелігенція і учнівська молодь зустріли великим обуренням, діаметрально протилежний статутові 1863 р. і статутові періоду заснування університетів у 1804 р. Він перетворює університет у різновидність вищої гімназії, професорів у звичайних шкільних вчителів, а студентів – у гімназистів. Особливо ж дбає про те, щоб систематично умертвляти здоровий глузд учнівської молоді.\nОтож розгляньмо трохи докладніше отой горезвісний статут, проти якого під час останніх заворушень одностайно піднялася вся російська молодь.\nПроект 1876 р. зберігав обрання ректора університету, але вимагав затвердження виборів царем, а час перебування на ректорській посаді зменшував з чотирьох до двох років. Вибори деканів також підлягали царському затвердженню. Новий статут всюди замінив вибори призначенням царем або міністром.\nВибори професорів, згідно з проектом 1876 р., теж залежали від міністерського затвердження. За сучасним статутом університет не має навіть права пропозиції. Призначає професорів виключно міністр, який може при цьому навіть не вислухати думку університету.\nПопечителя, який перед тим був тільки радником і урядовим чиновником для нагляду, новий статут перетворює в найвищу владу університету: ректор повинен беззастережно підлягати його наказам. Попечитель здійснює нагляд над лекціями, скликає засідання сенату і факультетів і присутній на них. Він може видавати ректорові обов’язкові розпорядження щодо лекцій, контролю над студентами тощо. Ректор повинен відгукуватися на всі доручення попечителя. На випадок потреби він зобов’язаний видати розпорядження про обшук квартири, мусить наглядати приватне життя студентів і навіть давати вказівку про особистий обшук студентів. Згідно § 9 нового статуту все листування міністра з університетом йде через попечителя.\nНовий статут перетворює ректора в урядового чиновника, влада якого поширюється не лише на студентів і службовців університету, але й на професорів. Згідно § 34 старого статуту ректор мав право вказувати сенатові про порушення, яких припустилися окремі професори. Згідно § 14 нового статуту він може за погодженням з куратором робити професорам зауваження про їхні лекції. Внаслідок нового статуту професори повністю втрачають свою самостійну і поважну позицію й зводяться до рівня звичайних машин, які механічно грають певну визначену програму і при цьому відмовляються від будь-якої власної думки. § 17 нового статуту не залишає щодо цього жодного сумніву.\nЯкщо професор у своїх лекціях не дотримується програми, встановленої комісією, а виходить за її рамки, то студент не зобов’язаний виявляти пильність при вивченні таких додатків. Наприклад, за програмою професор філософії має викладати студентам філології Платона і Арістотеля. Якщо ж професор побажає включити в тематику своїх лекцій якісь інші системи, або свою власну, коли він її має, то студент не зобов’язаний проявляти пильність!\nЦей потворний припис може видатись жартом. І все ж це – безперечний факт. Професор повинен викладати цілком механічно і не виявляти при цьому жодних власних думок, якщо хоче уникнути небезпеки, що на нього донесуть попечителеві і міністрові, або що доведеться почути від студентів, що, мовляв, його лекції не відповідають програмі, а тому жоден студент не зобов’язаний виявляти пильність, – і саме це, головним чином, і є метою нового статуту.\nЯкою мірою новий статут розрахований на перетворення професорів у звичайних учителів, а студентів у гімназистів, видно, якщо глянути на діяльність окремих факультетів. Особливо цікавий в цьому відношенні історико-філологічний факультет, який має давати загальну вищу освіту і тому виділяється, як правило, великою чисельністю студентів. Класична філологія дотепер відігравала на історико-філологічному факультеті другорядну роль, тобто була тільки одним з його відділень і служила спеціалізованим дослідженням. Згідно нового статуту вона стала головним предметом, обов’язковим для всіх студентів цього факультету, осередком всього навчання. її значення – таке саме, як грецької і латинської мови у гімназії. Кожний студент у кожному з восьми семестрів повинен як домашнє завдання вивчити одну працю з класичної філології, а крім того ще одну трагедію, одну комедію, один великий діалог і одну велику промову, або два малі діалоги і дві малі промови грецьких і римських класиків. Однак тих книг, про які професор викладає в даному семестрі, студент не повинен вивчати вдома. Крім того, студент має в кожному семестрі готувати вдома письмові переклади і вправи з грецької і латинської мов. Цих вправ не можна занедбувати у зв’язку з вивченням інших предметів, наприклад, російської літератури. З 18 годин обов’язкових занять на тиждень на вивчення греки і латини виділено 14 годин!\nСлід визнати, що й, справді, важко було б більше грунтовно вбити у молоді охоту до будь-якої загальної освіти, ніж це чинить сучасний статут. Фактично навчання становить лише дальше продовження гімназії, воно спеціально розраховане на те, щоб в зародку знищити будь-які політичні чи вільнодумні прагнення.\nПід час екзаменів проявляється підлегле становище професорів, їм відібрали право екзаменувати тих, кому вони мають давати вищу освіту.\nВже згідно проекту 1876 р. екзамен мав проводитись міністерською комісією, але до неї входили все-таки люди з науковою освітою. Тепер не треба й цього. Міністр може призначити комісію цілком на свій розсуд. Те саме можна сказати про екзаменаційні правила, які раніше встановлювалися факультетами і сенатом. Внаслідок нового статуту встановлення цих правил відійшло до компетенції міністра. Йому вже не потрібно запитувати університет про його побажання, а кандидат повністю залежить від волі екзаменаційної, точніше ж урядової комісії. І які ж то екзамени! Комісія має екзаменувати лише з тих предметів, які прямо чи посередньо пов’язані з класичною філологією.\nГоловне місце на екзамені належить перекладові грецьких і латинських авторів, грецьким і латинським старожитностям, історії грецької і римської літератури, старо-класичному віршуванню, міфології, історії Греції й Риму, історії стародавнього мистецтва, філософії Платона і Арістотеля, оволодінню латинською граматикою і стилістикою. Останнє кандидат має довести написанням творів. Іншими словами – екзамен на історико-філологічному факультеті є не більше як продовженням гімназійного випускного екзамену.\nНезалежно який фах студент бажає обрати, він повинен весь час свого навчання присвячувати класичній філології. При цьому не тільки повинен читати класичних авторів, вивчати духовне і політичне життя античності, але й зобов’язаний займатися граматичними вправами, перекладами з стародавніх мов на російську і навпаки – так само, як це він робив під час восьмирічного навчання в гімназії.\nПри такій системі всі інші предмети дуже скорочені. Чотири години з 18 а також домашні завдання, які виконуються в той короткий час, який залишається після занять старожитністю, – ось все, що залишається для філософії, порівняльного мовознавства, літератури, загальної і російської історії, географії та етнографії, історії західноєвропейських і слов’янських літератур, які раніше культивувалися з належною дбайливістю.\nПрофесори не мають ніякого відношення до екзаменів, вони повинні лише підготувати до них слухачів. Перед кінцем семестру влаштовують для кандидатів до екзаменів репетитори, які служать лише навчальній меті – «збільшити, зміцнити і грунтовно утвердити знання в пам’яті студента». Згідно статуту, студента треба опитувати з тих питань, які він знає недостатньо і неточно, щоб все пояснити і поглибити. Ці репетиторії роблять становище професора, сильно перевантаженого працею через саму вже шкільну систему, просто нестерпним, якщо він прагне серйозно ставитися до своїх обов’язків. Репетитори розтягаються на 8 – 10 семестрів і ці так звані попередні екзамени забирають професорові весь час. Як йому вкласти в голови студентів важкостравний науковий матеріал, як їх підготувати до здачі головного екзамену передекзаменаційною комісією, яка керується політичними мотивами і своїми питаннями може звести нанівець найстаранніші зусилля професора, особливо, якщо він відомий як людина з характером або навіть запідозрена в лібералізмі? Єдиними наслідками навчання, екзаменів і репетиторіїв мають бути, згідно бажання ретроградів, наукова поверховість, неуцтво, нице фарисейство, або, висловлюючись офіційною мовою, «благонадежность».\nДотепер ми говорили лише про історико-філологічний факультет. Для доповнення картини слід згадати і про інші факультети.\nНа юридичному факультеті головну роль відіграє римське право, хоч і не в такій великій мірі як класична філологія на факультеті історико-філологічному. Але щоб юристи не надто відійшли від філологів, основою екзамену з римського права становить оригінальний текст «Інституцій» Юстиніана. Багато місця займає також римське державне право, але з тим застереженням, що це має бути тільки східноримське право. З історії філософії права вимагається тільки знайомство з основними теоріями античного світу – Платона, Арістотеля, Ціцерона. Між фахівцями правознавцями і камералістами нема жодного розрізнення. Якщо хтось бажає присвятитися політичній економії і фінансовим наукам, повинен докладно знати римське право, канонічне право, державне право, міжнародне право, енциклопедію правознавства, історію філософії права, і все це повинен знати так само докладно як спеціаліст-правознавець. Отже, і для юристів та сама система! Придушення прагнень до наукових знань шляхом перевантаження мозку науковими матеріалами, які ніяк не пов’язані з актуальними проблемами сучасності.\nКраще стоїть справа на медичному факультеті, оскільки там йдеться про фахову освіту. Тут не наважилися робити обмежень. Але репетитори і головні екзамени дають більше ніж треба можливостей позбуватися небажаних кандидатів і затруювати життя професорам.\nВтім, статут дбає, щоб студенти не лише на медичному, але й на всіх інших факультетах докладно дотримувалися своєї спеціалізації. Статут зобов’язує професорів і приват-доцентів «боротися з надто гарячим прагненням знань у студентів». Він зобов’язує професорів суворо слідкувати, щоб студент не виходив за межі вивчення свого фаху і не кидався на вільні професії, оскільки це відволікає молодь від головного завдання, ослаблює їх розумові здібності і надто рано прищеплює жадобу знань. З тієї ж «педагогічної» причини професорам і приват-доцентам не вільно влаштовувати безплатні лекції. Ця заборона особливо обтяжлива для приват-доцентів, бо утруднює їм можливість здобути популярність і залучити слухачів до своїх платних курсів, з другого боку, вона не дає змоги багатьом сотням юнаків слухати інші лекції, крім тих, що стосуються їхньої спеціалізації, і самостійно розширювати горизонти своїх знань.\nВзагалі, статут дуже несприятливий для приват-доцентів. Раніше певна, законно визначена, кількість доцентів отримувала гонорари з університетських фондів. Тепер ця законна оплата відпадає, зате міністр може надавати доцентам дотації за особливі заслуги. Отримання приват-доцентури за новим статутом теж ускладнене. Раніше не ставили надто суворих вимог; було достатнім захистити на доказ своїх здібностей дисертацію. Тепер же він повинен насамперед отримати ступінь доктора або магістра, потім ще чекати три роки після закінчення навчання, і лише тоді можна осісти при якомусь з університетів як приват-доцент. Але протягом цього трирічного періоду кандидат на приват-доцента в більшості випадків, ймовірно, буде змушений облишити свій намір, бо рідко хто матиме стільки засобів, щоб стільки часу самостійно утримувати себе. Взагалі, новий статут відштовхує людей від займання професорських кафедр по університетах, – така мета, розуміється, і ставилася. Принаймні російське самодержавство не мало причини, щоб забезпечити опозиційній професурі молоде покоління спадкоємців.\nТакож оплату надзвичайних професорів і підвищення їх на звичайних професорів вирвано з рук університетів. На підставі § 48 нового статуту надзвичайний професор може бути призначений звичайним професором будь-коли, незалежно від років служби тощо, причому, природно, головне значення мають політичні переконання. Міністр, без сумніву, призначить звичайними професорами тільки таких вчених, які даватимуть найбільшу запоруку «благонадежности».\nЗахисники і противники реформи університетів в одному питанні згоджувалися між собою: щодо необхідності матеріального забезпечення професорів і підвищення їх платні, яка вже віддавна не відповідала вимогам життя, і в інших установах відрегульована відповідно до потреб часу. Але новий статут у цьому відношенні нічого не змінив. Платня звичайних і надзвичайних професорів залишилася та сама (2 – 3 тисячі карбованців). Недостатність такої платні визнана була ще, коли видавався статут 1863 р. Тоді було визначено для професорів і доцентів петербурзького університету 165 000 крб., для московського, київського, харківського і казанського по 193 000 крб. Згідно статуту 1884 р. виділено для петербурзького університету 170 000, а для інших університетів по 206 000 крб. В цю суму вже входять 10 000 крб. для приват-доцентів, яким в 1863 р. не платили, бо тоді вони отримували гонорари з університетського фонду. Отже, оплату професорів не поліпшено, хоч ціни на продовольство дуже зросли.\nЗате щедрішим уряд виявився щодо інспекторів для нагляду за університетами. З порівняно незначного становища вони перетворилися у впливових урядових чиновників. 1863 р. вся платня інспекторів у п’яти університетах становила лише 26 000 крб., статут 1884 р. встановлює платню 94 000 крб. Уряд мусив цю неприємну службу щедро оплатити.\nСтановище університетів у Росії, як бачимо, зовсім не привабливе. І в майбутньому воно не має бути іншим. Вільний критичний дух має піти з університетів – вони повинні або ізолюватися або дійти до становища привілейованих вищих шкіл, закладів для виховання вищого російського чиновництва, розсадників низькопоклонства і політичної безхарактерності.\nСамо собою, що реакція, крім університетського статуту, видала також правила, які піддають студентів загостреній дисципліні. Головні вимоги правил такі:\nОдруженим заборонено вступати до вищих шкіл. Кожен, хто хоче бути студентом, мусить, крім інших документів, подати дві фотографії з власноручним підписом.\nКожен студент повинен завжди носити при собі квиток і на кожну вимогу показувати його ректорові, доцентам і поліції. В університетському будинку і поза ним студенти мусять носити уніформу. Студенти зобов’язані бути ввічливими, про лекції не сміють висловлювати жодного погляду.\nСтуденти не мають права утворювати будь-які товариства, подавати петиції за одним чи багатьма підписами, не сміють висилати жодних депутацій і вивішувати об’яви від імені студентів. Взагалі, жодна об’ява не може бути оприлюднена без підпису інспектора.\nВ університетських будинках, дворах і селах не можна утворювати будь-яких читалень, не вільно відкривати дешеві кухні, суворо заборонено влаштовувати в цих місцях театральні вистави, бали, вечірки. Так само поза стінами університету не можна організовувати студентські театральні вистави, концерти, доповіді тощо і взагалі будь-які збори; у випадках крайньої потреби влада може це дозволити, якщо студенти отримають попередній дозвіл від університетських властей і поліції.\nСтудентам суворо заборонено влаштовувати будь-які збори для обговорення своїх справ, виголошувати промови або збирати гроші. Суворо заборонено їм належати до будь-яких таємних товариств, навіть якщо б вони були цілком невинного характеру. До закінчення університету студентам не дозволено одружуватись.\nПід час канікул студенти, що виїжджають поза місто, повинні отримати картку з дозволом на подорож від інспектора; студент, який посміє виїхати з міста без такої картки, повинен повторити один курс. Це розпорядження не стосується тільки студентів, які віддаляються з міста на кілька годин. Картку про дозвіл на виїзд студент отримує лише тоді, коли перевірка всіх його документів покаже, що університетська влада не має ніяких претензій до нього.\nПокарання суворі і доходять аж до повної заборони навчання в університеті.\nРосійська реакція зустріла новий статут і правила з ентузіазмом. Тільки тепер повинен настати порядок в університетах, висохне джерело революційних рухів! Нарешті уряд знайшов добрий шлях, Росія врятована. Такі вигуки можна було вичитати в російській реакційній пресі і, особливо в органі Каткова після опублікування нового статуту.\nА проте трапилося протилежне. Російські професори і студенти дали красномовну відповідь на цю спробу деспотичної реакції, яка прагне задушити вищу освіту російського народу. Новий статут ще не повністю увійшов в життя, екзамени відбуваються ще згідно старих норм, але вже виявилося, що новий статут нестерпний. Студентська молодь у всій Росії виступила проти нього, вулицями Москви потекла кров, два студенти загинули, захищаючи права молоді. Студенти в Москві вимагали закриття університету, і уряд був змушений вдатися до цього заходу, бо студенти відмовлялися ходити на заняття. Усі російські університети пішли за прикладом московського, і уряд був змушений усіх їх позачиняти.\nПо-старому він вбачав в студентських заворушеннях звичайні «безпорядки», викликані «підбурювачами» – і зреагував з усією жорстокістю. «Зачинщиків» покарано, деяких жахливо. Синявський, який у Москві ударив в обличчя інспектора Бризгалова, щоб у його особі нанести удар усій реакційній системі, і один казанський студент, який пішов за прикладом Синявського, віддані до горезвісної штрафної роти, тобто засуджені на повільну смерть в муках, бо з штрафної роти з її важкою працею і жахливими покараннями нема виходу, а є один лише порятунок – смерть. Вже багато чесних росіян понесли жорстоку смерть у штрафній роті, яка навіть царю Миколі здавалася надто суворою.\nІнші «зачинщики» і «учасники» були або звільнені, або вислані в адміністративному порядку, ще інші відбули ув’язнення. Для російського уряду справа цим закінчилася, але чи і для народу? Сумніваємося. Адже в отій велетенській демонстрації російської студентської молоді йшлося про питання життя і майбутнього усього російського народу. Завдяки стійкості молоді і її гарячій любові до народу й свободи російські університети, як ми вище показали, перемогли вже не одну бурю.\nХоч як шаленіло самодержавство, воно не змогло вбити науку, яка в Росії стала втіленням прагнення свободи, надії на кращий час. Найвидатніші російські вчені, які відверто виявили свою симпатію до студентів, залишили кафедри, коли наука втратила у Росії рештки свободи. Інших професорів звільнили. Але вже не раз реакція усувала найзаслуженіших діячів, – і все ж справа науки, справа народу і його свободи не гинула. Інші діячі з сильними характерами заповнювали прогалину – так буде і тепер. Новий статут протриває недовго.\nВперше без підпису надруковано польською мовою в газ. «Kurjer Lwowski» під назвою «Uniwersytety w Rosji», 1887, 17, 19, 23, 27 червня.\n«Die neue Zeit» – теоретичний орган німецької соціал-демократичної партії. Виходив у Штутгарті в 1883 – 1923 рр.\nОрлов Григорій Григорович (1734 – 1783) – граф, фаворит Катерини II. В 1763 – 1775 рр. – генерал-фельдцейхмейстер (командуючий артилерією) російської армії. Ініціатор заснування Вільного економічного товариства (1765) і його перший президент.\nКатерина І… почувала себе зобов’язаною реалізувати план свого чоловіка – заснувати академію… – Академія наук у Петербурзі заснована указом сенату від 28 січня 1724 р., тобто ще за життя Петра І.\nЄлизавета Петрівна (1709 – 1361) – російська імператриця з 1741 р., дочка Петра І і Катерини І.\n…простого козака Кирила Розумовського, людину без будь-якої освіти… – У зв’язку з цим твердженням Е. Любека І. Я. Франко вмістив у № 197 «Kuriera Lwowskiego» за 17 липня 1888 р. таке спростування:\n«Кирило Розумовський аж ніяк не був людиною, що немала жодної освіти. Навпаки, учився у Петербурзі, а пізніше в Кенігсберзі, Берліні, Геттінгені і Страсбурзі, відвідав Париж та Італію, знав німецьку, французьку, латинську мови. У Берліні навчався під керівництвом відомого астронома і математика Ейлера. Гельбіг (Helbig. Russische Günstlinge, с. 215) говорить про нього, що був добре вихований, мав великий запас знань, добре розмовляв французькою та німецькою мовами».\nСофія Перовська походила з родини Розумовських… – До цього місця І. Я. Франко опублікував (у № 197 «Kurjeru Lwowskiego») таке спростування, надіслане йому М. П. Драгомановим:\n«Перовські були незаконними дітьми Олексія Кириловича Розумовського (сина гетьмана і президента Академії наук Кирила Розумовського). Три з них мали титули графів: Лев, який був міністром внутрішніх справ за царя Миколи в 1840-х роках; Василь, який був оренбурзьким губернатором, 1835 р. провів похід до Хіви (а не на Сибір), але невдало, а в 1853 р. здобув кокандське місто Ак-Мечеть, яке цар Микола звелів назвати «форт Перовський». Титул графа отримав 1835 р. Третій брат, Олексій, писав повісті з життя українських панів під псевдонімом Погорельського. Граф Борис Перовський не відзначився нічим особливим. Софія Перовська не походила ні від Льва, ні від Василя, ні від Бориса, а здається, від Миколи Перовського, який теж був сином Олексія Кириловича Розумовського, але від іншої матері».\nГерман Якоб (1678 – 1733) – математик, член Петербурзької Академії наук. У 1725 – 1731 рр. працював в Росії. Швейцарець за походженням.\nЕйлер Леонард (1707 – 1783) – математик, механік та фізик, член Петербурзької Академії наук. У 1727 – 1741 рр. та в 1766 – 1783 рр. працював у Росії.\nДеліль Жозеф Нікола (1688 – 1768) – французький астроном. У 1726 – 1747 рр, працював у Росії, був членом Петербурзької Академії наук.\nЗ академії виділився в 1748 р. університет… – Університет при Петербурзькій Академії наук діяв до 60-х років XVIII ст. У зв’язку з обмеженим характером його діяльності першим російським університетом вважається Московський, заснований 1775 р., Петербурзький університет засновано 1819 р.\nШувалов Іван Іванович (1727 – 1797) – російський державний діяч. Підтримав ряд ініціатив М. В. Ломоносова, втому числі його план створення Московського університету, після відкриття якого був першим його куратором.\nДерптський університет – один з найстаріших університетів Східної Європи. Діяв у 1632 – 1699, у 1802 р. відновлений. Дерпт – колишня назва м. Тарту (Естонія).\nВін заснував університети в Казані й Харкові… – Ініціатива заснування Казанського і Харківського університетів належала не Олександрові І, а передовим освітнім діячам того часу. Зокрема Харківський університет засновано в 1805 р. завдяки зусиллям визначного українського вченого В. Н. Каразіна.\nКаразін Василь Назарович (1773 – 1842) – український вчений, винахідник, освітній і громадський діяч.\nКрюденер Юліана (1766 – 1825) – німецька письменниця релігійно-містичного напряму. Мала значний вплив на посилення містичних настроїв царя Олександра І.\nКуніцин Олександр Петрович (1783 – 1840) – російський юрист.\nМарат Жан Поль (1743 – 1793) – під час Великої Французької революції один із вождів якобінців.\nАрсеньєв Костянтин Іванович (1789 – 1865) – російський географ і статистик, академік Петербурзької Академії наук (1841), професор Петербурзького університету (1819 – 1821).\nГалич Олександр Іванович (1783 – 1848) – російський філософ-ідеаліст, психолог, естетик.\nБалугянський (Балудянський) Михайло Андрійович (1769 – 1747) – російський економіст і освітній діяч. За походженням українець із Закарпаття. У 1819 – 1821 рр. був першим ректором Петербурзького університету.\nСтроганов Сергій Григорович (1794 – 1882) – граф, російський державний діяч, археолог, колекціонер старожитностей. У 1835 – 1847 рр. був попечителем Московського університету.\nЧивільов Олександр Іванович (1808 – 1867) – доктор політичної економії і статистики.\nКрюков Дмитро Львович (1809 – 1845) – професор античної історії і римської словесності у Московському університеті.\nРадкін Петро Григорович (1808 – 1891) – правознавець, історик філософії і педагог.\nКрилов Микола Іванович (1807 – 1879) – російський правознавець, дослідник історії права.\nІноземцев Федір Іванович (1802 – 1869) – російський лікар і громадський діяч, перший у Росії (1847) провів операцію під наркозом.\nФіломафітський Олексій Матвійович (1807 – 1849) – російський фізіолог.\n…1861 р. петербурзький генерал губернатор князь Васильчиков скаржився на попечителя університету Пирогова… – Насправді І. І. Васильчиков був київським генерал-губернатором; вгадане в тексті його донесення імператору Олександрові II стосувалося діяльності попечителя Київського учбового округу, відомого російського вченого М. І. Пирогова.\nПирогов Микола Іванович (1810 – 1881) – російський анатом, хірург, педагог і громадський діяч.\nЛоріс-Меліков Михайло Таріелович (1825 – 1888) – граф, російський державний діяч, у 1880 – 1881 рр. був міністром внутрішніх справ.\n«День» Аксакова – щотижнева газета слов’янофільського напряму, яка у 1861 – 1865 рр. виходила у Москві. У червні 1862 р. видання газети було припинено цензурою, а 1. С. Аксаков усунений від редакторства до жовтня 1862 р. З 1863 р. газета все більше солідаризувалась з реакційною пресою.\n«Современник» – російський літературний і громадсько-політичний журнал, заснований 1836 р. в Петербурзі О. С. Пушкіним. У 1866 р. був закритий царським урядом.\n«Русское слово» – російський літературний 1 громадсько-політичний журнал, що виходив у Петербурзі в 1859 – 1866 р. З 1860 р. стояв на демократичних позиціях.\nДелянов Іван Давидович (1818 – 1897) – граф, міністр народної освіти в Росії (1882 – 1897), крайній реакціонер.\n«Інституції» Юстініана. – Йдеться про зведення римського цивільного права «Corpus juris civilis», що його складено в VI ст. за імператора Юстініана 1 (482 чи 483 – 565).\nОрган Каткова. – Йдеться про газету «Московские ведомости».\nБризгалов Олексій Олександрович (1844 – 1888) – російський педагог, автор підручників з географії. В 1876 – 1883 рр. помічник проректора Московського університету, в 1883 – 1887 рр. інспектор студентів Московського університету.\nПодається за виданням: Франко І.Я. Зібрання творів у 50-и томах. – К.: Наукова думка, 1985 р., т. 46, ч. 1, с. 491 – 512.


«Бренд» української культури з оком соняшника Ukraine Now and Forever представили і скасували за добу - Telegraf — журнал дизайнерів.\n«Бренд» української культури з оком соняшника Ukraine Now and Forever представили і скасували за добу\nДержава представила проєкт Ukraine Now and Forever та закликала використовувати створений образ соняшника, «символу процвітання єдності та уваги до України», поруч із хештегом #StandwitUkraine. У дизайн-спільноти та широкого загалу виникло багато запитань до рівня виконання «айдентики», а також до якості транслювання потрібних меседжів. В результаті дискусії Мінкульт повідомив, що цей проєкт брендингу не стане остаточним. У відомстві пропонують надсилати свої пропозиції щодо проєкту. Протягом тижня.\nОб’єднаний бренд української культури. Дубль перший, скасований\nАйдентика, від якої відмовилися (яка й не була айдентикою)\nБрендинг української культури представило Міністерство культури та інформаційної політики України, розробивши його разом із Державним агентством України з питань мистецтв та мистецької освіти та партнерами:\n«Сонях для українців – це не просто рослина. Це символ процвітання України та нашої єдності. Адже його стиглі зернини міцно об’єднанні між собою у єдине коло. Також це історія про емоції українців та про увагу до нас світу. Соняшник фокусує увагу. Це зараз потрібно і Україні. Люди з усіх країн можуть допомогти задля припинення війни, варварськи розпочатої росіянами на території України, та утвердження миру в нашій країні», – йдеться у повідомленні Мінкульту.\nАвтор ілюстрації — український художник Daniel Skripnik. За даними Мінкульту, він зробив її та передав на волонтерських засадах.\nПершу спробу айдентики проєкту Ukraine Now and Forever можна завантажити за посиланням.\nПроєкт «бренду української культури» мав би мати за мету закохати світ в українську культуру, остаточно відділити її від російської, та в ідеалі, відібрати назад все те, що та собі українського присвоїла. Але, на жаль, з таким рівнем дизайну й артикуляції меседжів, в нього навряд чи вийшло б це зробити.\nУ дизайн-спільноти виникла чергова дискусія з приводу чергової державної ініціативи просування української культури. Попри те, що соняшник, згідно із заявою держвідомства, має відображати фокус, якраз цього не сталося.\n«Немає фокусу й ясної метафори, яка одразу сприймається», — зазначила ілюстраторка Ольга Протасова й відкрила дискусію серед українських ілюстраторів.\n«Думала, що це тільки пропозиція. Не розумію, як це в принципі вживати кудись, бо окрім символіки, окрім того, як воно намальоване, це просто і не зчитується, як айдентика. Дуже дивний вибір. Цікаво, хто і як його затвердив».\n«Айдентика без айдентики, ще й дивиться прям в душу, брр».\n«Мені здається, що сплутали поняття, бо це зовсім не є айдентикою».\nОлександра Корчевська, та авторка каналу Дизайн Борщ, у своєму дописі зазначила, що айдентика виглядає застарілою та не витримує конкуренції зі світовими явищами, а також зазначає: щоб отримати якісний результат для проєкту такого рівня й відповідальності потрібна хороша команда та адекватна кількість часу на виконання:\n«Робити проєкти такого серйозного рівня – означає відвести нормально часу та збирати нормальну команду. Дуже нагадує ситуацію зі “Мандруй Україною”, яка теж пережила репутаційний конфлікт, тоді дизайнерка малювала ілюстрації за кілька днів і зрештою невдале їх компілювання разом між собою та невигідна колористика зробили їх тригером щодо посилання на “русскій мір”».\n«Коли вже Міністерство навчиться звертатися до дизайнерської толоки за нормальними рішеннями? Чому за поганим менеджментом процесу (про яку свідчимо з якості такого віжуалу) повинна переховуватися цінність української культури? Невдалою комунікацією ви можете погубити її вірне трактування і доціновування. Бо люди, цінності, культура, знання у нас – є. Вам треба тільки попросити і не заважати».\nРеакція Мінкульту на критику\nЗ огляду на невдоволення спільноти через 7 годин після публікації того, що називали готовим «брендом», Міністерство культури та інформаційної політики повідомило про відкликання свого рішення. Але тут же зіпсувало позитивне враження від того, що прислухалося до спільноти. Всіх охочих закликали «надсилати пропозиції символіки на пошту».\nЦей заклик викликав нову хвилю критики менеджменту відомства:\n«Чому з усіх можливих варіантів спілкування зі спільнотою обирається варіант спочатку намагатись пропихнути щось кулуарно погоджене, потім відгребти, потім створити конкурс і обговорення?».\n«Міністерство культури ніяк не може припинити вставати на одні й ті самі менеджерські граблі. Ще жоден нормальний дизайн проєкт не було зроблено в форматі конкурсу народної творчості. Сам підхід аматорський. Краще зупиніться зараз і займіться більш нагальними потребами».\n«Серйозно, надсилати вам пропозиції символіки? Тобто комунікаційні команди мають провести свій рісьорч беж жодних ввідних і контексту, без розуміння цілей та наявних засобів кампанії, розробити концепти, адептувати їх, зібрати кейси. Щоб ви влаштували голосування на фейсбуці чи попросили міністра ткнути пальцем у те що подобається? Висновок один: команда міністерства не розуміється ні на тому як працює креативна економіка (яка має бути рушієм національної економіки), ні як робляться комунікаційні кампанії, ні як працювати з підрядниками, які хоч більш-менш притомні, щоб не кидатися на популістські заклики заради всього хорошого проти всього поганого», — зазначив у коментарі під постом Мінкульту дизайнер Саша Биченко.\nПопри всі неприємності на шляху, слабкі роботи в процесі, зусилля на відстоювання адекватності, які інколи здаються марними, приємно бачити, що ми рухаємося в правильному напрямку, коли спільнота є рушієм змін та впливає на рішення влади.\nУ MacPaw анонсували оновлення у CleanMyMac X


Синоптики втішають: в Україні різко зміниться погода, прогноз до кінця листопада - ASN\nСиноптики втішають: в Україні різко зміниться погода, прогноз до кінця листопада\nПогода в Україні порадує маленьким "острівцем тепла"\nПогода в Україні скоро сильно зміниться. В країну під кінець листопада прийде потепління. Синоптики порадували новим прогнозом, судячи з якого, ми знову сховаємо пуховики в шафу і повернемося до теплих курток і пальто.\nАле період потепління буде не дуже довгим, скоро знову доведеться одягатися - вважають синоптики ресурсу Gismeteo.\nВиходячи з прогнозу синоптиків на 10 днів для Києва, теплішати почне вже в понеділок, 23 листопада. Днем +5 +7 градусів, вночі + 1 + 4. Але тиждень в столиці буде з опадами.\nЯк повідомив народний синоптик Леонід Горбань, істотне похолодання в Україні почнеться після 26 листопада - стовпчики термометрів опустяться до мінусових значень, очікується мокрий сніг з дощем.\nСправжня зима в Україну прийде тільки після 12 грудня, хоча, за довгостроковими прогнозами, жителям столиці варто очікувати похолодання до -7 градусів і невеликий сніг вже 9 грудня.


У Мережі з'явилися фотографії бюджетного і четырехглазого Meizu M6s\nГлавная » У Мережі з'явилися фотографії бюджетного і четырехглазого Meizu M6s\nОпубликованно 19.12.2017 17:34\nНа популярному порталі SlashLeaks з'явилися фотографії неанонсированного і невідомого смартфона компанії Meizu. У Мережі вважають, що новинка може бути майбутньої бюджетної моделі Meizu M6s.\nНа популярному порталі SlashLeaks з'явилися фотографії неанонсированного і невідомого смартфона компанії Meizu. У Мережі вважають, що новинка може бути майбутньої бюджетної моделі Meizu M6s. Що показали\nСудячи з опублікованих знімків, Meizu M6s забезпечили досить тонким металевим корпусом, подвійний фронтальної та здвоєною вертикальної основною камерою з круглої спалахом. На задній кришці не видно сканера відбитків пальців, значить його розмістили у кнопки «Додому» на передній панелі. В наявності також сучасний порт USB Type-C і чотири кольори: чорний, бірюзовий, пурпурний і голубий. Докладні характеристики, ціна і дата виходу поки невідомі.


21-річний хмельничанин попався з амфетаміном (ФОТО) - Одесса\n18.04.2021 // admin\nУ молодика знайшли пакунок з наркотичною речовиною вагою близько 10 грамів. До того ж, він був «під кайфом».\nПоліцейські офіцери громади під час патрулювання на вулиці Окружній у місті Мукачеві зупинили перехожого чоловіка, який підозріло себе поводив. Ним виявився 21-річний житель Хмельницької області, який тимчасово проживає у Мукачеві. Під час поверхневого огляду у нього знайшли поліетиленовий пакунок із написом «Мукачево 10 гр», всередині якого була речовина схожа на амфетамін.