【A】 Операції з нерухомістю: мінімізуємо ризики - | ЮА «Абсолют»\nУгоди з нерухомістю завжди були предметом особливого інтересу. Й особливо зараз тема набуває все більшої актуальності – пропозиції від забудовників переповнюють ринок, з'являється багато нових та привабливих об'єктів, а також активно продаються старі об'єкти нерухомості.\nВаріації покупки нерухомості\nЯк правило, покупка будь-якого з об'єктів нерухомості відбувається в декількох варіаціях або етапах.\nПридбання прав на об'єкт на стадії будівництва – фінансово привабливе й вигідне рішення.\nОднак слід пам'ятати, що при обранні такого способу придбання прав на нерухомість, спочатку укладається договір із забудовником, який передбачає відстрочку на появу права власності (бо це станеться виключно після закінчення будівництва).\nВідзначимо, що останнім часом на ринку нерухомості України почастішали випадки шахрайства з такими видами інвестицій. І, поряд з вигодами, існують й значні ризики для покупців.\nРизики пов'язані як з недоліками законодавства, так і з недобросовісністю з боку відчужувачів таких об'єктів.\nНаведемо найбільш поширені в Україні схеми продажу нерухомості в новобудовах на стадії будівництва:\nпайова участь у будівництві житлово-будівельного кооперативу (ЖБК);\nінвестування через Фонди фінансування будівництва (ФФБ);\nемісія цільових облігацій;\nпопередні договори купівлі-продажу об'єктів.\nНайбільш безпечна й законодавчо захищена схема – купівля нерухомості в новобудовах через фонди фінансування будівництва.\nТак, в ст. 4 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у т. ч. в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва.\nАле, з огляду на труднощі роботи в правовому полі Закону «Про інвестиційну діяльність», частіше використовують такий алгоритм великі забудовники.\nДля невеликих забудовників наведений алгоритм призводить до збільшення вартості «м.кв.» нерухомості і, найчастіше, забудовники в регіонах застосовують спрощені варіанти.\nЯк проаналізувати ризики\nПри використанні будь-якої з схем продажів в новобудовах, завжди слід аналізувати ризики сукупності факторів:\nперевіряти відповідність правовстановлюючих і дозвільних документів відчужувача;\nвраховувати репутацію за відгуками в усіх доступних ресурсах.\nВАЖЛИВО: будь-який договір може бути юридично оформлений без видимих ризикових умов, проте правильність виключно одного договору – не запорука безпеки угоди в цілому.\nГоловне для покупця – отримати бажане у вигляді об'єкта нерухомості, або ж максимально убезпечити себе й гарантувати умови повернення коштів.\nСаме тому юридичний аналіз кожної зі схем потрібно проводити не тільки з позиції правильності оформлення договорів й угод, а й ретельно вивчаючи правовстановлюючі, дозвільні документи забудовника та відчужувача (документи на землю, дозволи на проведення будівельних робіт, репутаційну інформацію про забудовника / відчужувача та ін.).\nНа другому місці після покупки нерухомості в новобудовах України знаходяться угоди на вторинному ринку нерухомості.\nНаведемо схеми продажу на вторинному ринку:\nдоговори – купівлі-продажу, іпотечні та заставні;\nпокупка майна з торгів (аукціонів);\nпридбання прав в ході виконання судових рішень про стягнення, через акти прийому-передачі тощо.\nПовний перелік та варіації Договорів в цьому випадку обумовлюються нормами Цивільного кодексу й іншими нормативно-правовими актами, що діють в Україні.\nЗагальні та специфічні ризики при купівлі нерухомості\nНеважливо - купуєте квартиру в новобудові або на вторинному ринку, всі ризики умовно можна розділити на загальні, властиві всім наведеним вище схемами і специфічні, тобто найімовірніші при застосуванні конкретно обраної схеми.\nЗагальні ризики – ненадійність продавця (відчужувача), проблеми з документацією, зміни законодавства.\nСпецифічні ж, необхідно розглядати через призму тих законодавчих конструкцій, що регулюють ті чи інші правовідносини, що виникають між відчужувачем та набувачем.\nЯк мінімізувати ризики: рекомендація юриста по нерухомості\nЗ метою мінімізації ризиків при купівлі нерухомості юристи з нерухомості ЮА «Абсолют» рекомендують:\nуважно поставитися до вибору не тільки об'єкта нерухомості, але й до репутації відчужувача;\nпостаратися отримати від відчужувача максимально повний пакет документів на запропонований об'єкт;\nоцінити загальні репутаційні дані про відчужувача\nЯкщо відчужувач – компанія (підприємство), слід оцінити й ризики виникнення суперечок щодо об'єкта з контрагентами такої особи, а також можливі існуючі суперечки щодо такого майна.\nобов'язково перевірити наявність арештів та / або обтяжень, особливу увагу приділіть тим, які, можливо, зняті в найближчих періодах;\nподивитися загальну історію переходу прав власності на об'єкт;\nоцінити інші ризики.\nАналізуючи вигоди придбання прав власності на той чи інший об'єкт, у т.ч. в якості способу інвестування в об'єкти будівництва, в сукупності з виявленими або можливими ризиками, в контексті норм чинного законодавства, слід розуміти, що в деяких випадках краще відмовитися від угоди, щоб запобігти можливим збиткам.\nТому, щоб максимально убезпечити себе від неприємностей та невигідних рішень, ще на стадії прийняття рішення зверніться за порадою до юриста по нерухомості.\nВиважене та вигідне для Вас рішення приймається тільки при всебічному дослідженні всіляких ризиків.\nКонсультація юриста з нерухомості:\nПарламент у першому читанні ухвалив проект закону про нерухомість\nВ Україні набрали чинності нові принципи та критерії проведення фінансового моніторингу\nРозширено перелік відкритих даних, які оприлюднюються щодо бенефіціарів\nВ уряді запропонували повністю переглянути порядок проведення перевірок бізнесу


У Ніжині пройшов дощ, а на Ніжинщині випав град. Фото – Новини Ніжина/ новости Нежина\nУ Ніжині пройшов дощ, а на Ніжинщині випав град. Фото\nОпубліковано: nezhatin 0 Коментарів вітер, град, дощ, Дуболугівка, Ірина Куса, світлини\nНіжином пройшов довгоочікуваний дощ, освіжив повітря, суцвіття липневих квітів, листя дерев, городину ніжинців… Краса одним словом! Погримлювало, але загалом тихий дощик був у радість…\nА от під Ніжином, у селі Дуболугівка, сьогодні, о 13.00 випав град. Та ще й який великий!\nНіжинка Ірина Куса, яка гостювала у мами в Дуболугівці, у мережі Фейсбук демонструє розкішні світлини.\nСайту Нежатин Ірина розповіла:\n“У селі був і град, і гроза, і злива, і вітер! У нас навіть шифер зняло із сарая.\nОсь такий град, який встигла сфотографувати, бачу вперше в своєму житті”.\nА це – наслідки негоди…\nІгоря Атанова, яким втратив пам’ять, впізнали через інтернет\nТворчий конкурс на створення ескізу нового герба Ніжинської футбольної школи\nНіжин з висоти: вересень 2020 (Відео)\n16.09. nezhatin 0


Реферат ігри олімпійські ігри – : — chermc.ru\nРеферат ігри олімпійські ігри – :\nPosted on 02.10.2020 26.12.2019 by admin\nРеферат: Олімпійські ігри: історія та сучасність\nОлімпійські ігри — Вікіпедія\nОлімпійські ігри античності[ред. | ред. код]\nІсторія Олімпійських ігор сучасності[ред. | ред. код]\nПередвісники[ред. | ред. код]\nОлімпійські ігри 1896 року[ред. | ред. код]\nНаступні зміни та адаптації[ред. | ред. код]\nОлімпійська символіка[ред. | ред. код]\nУкраїна на Олімпійських іграх[ред. | ред. код]\nЗимові олімпійські ігри[ред. | ред. код]\nРеферат Стародавні Олімпійські ігри Введення\n1. Історія Олімпійських ігор\nРеферат на тему Зимові олімпійські ігри\nРеферат: Зимові олімпійські ігри — 5rik.ru\nна тему: «Олімпійські ігри: історія та сучасність»\nПідготувала Орешкова Олена\nРозділ І. Виникнення Олімпіади\nРозділ ІІ. Учасники ігор\nРозділ ІІІ. Відродження Олімпійських ігор\n3.1 А забути неможливо\n.2 Пьер ДЕ Кубертен\n.3 Ода спорту\n.4 І знову в Греції\n.6 Вперше в Азії\nРозділ ІV. На льоду і на снігу\nРозділ V. Україна на Олімпійських іграх\nІснує безліч міфів про виникнення Олімпійських ігор. Найпочеснішими їхніми родоначальниками вважають богів, міфічних героїв, царів і правителів. Точно встановлено, що перша відома нам Олімпіада відбувалася в 776 р. до н. є. Кожні Олімпійські ігри перетворювалися на свято для народу, служили свого роду конгресом для правителів і філософів, конкурсом для скульпторів і поетів, драматургів і співаків. Це був час загального перемир’я між ворожими полісами.\nОлімпіади звеличували людину, тому що вони відбивали світогляд, наріжним каменем, якого були культ досконалості духу і тіла, ідеалізація гармонійно розвинутої людини — мислителя й атлета. Олімпіонику — переможцеві ігор — співвітчизники відплачували почестями, яких удостоювалися боги.\nНе тільки фізична краса і пропорційність частин тіла служили «пропуском» для участі в Олімпіаді. Враховувався і духовний елемент. Учасник змагань повинен був бути морально бездоганним, з незаплямованою репутацією. Ця вимога пояснювалася культовим характером свят — можна образити бога, допустивши до змагань непорядну людини, що порушить святість його храмових володінь. Тому допущені до ігор юнаки символізували собою гармонію, красу, доблесть, моральність і духовність. Справедливим є твердження, що перемогу приносить не тільки фізична підготовка, але й морально-вольові якості учасника.\nДетально ознайомитись з історією виникнення та процвітання Олімпійських ігор можна в моєму рефераті.\nЯк же воно усе-таки виникло — це легендарне, це дивне явище за назвою Олімпійські ігри? Батьківщиною Олімпійських ігор є Древня Греція, а саме шановане греками святилище Олімпія, розташоване в західній частині Пелопоннесского півострова. Тут, у підніжжя гори Кронос, у долині ріки Червонфей, до цих запалюється олімпійських вогонь сучасних Ігор. Звідси починається смолоскипова естафета…\nЄ ще кілька легенд — версій із приводу походження Олімпійських ігор… Так одна з них затверджує, що придумав і організував вперше Гри не хто інший, як славнозвісний Геракл, син Зевса — той самий, котрий зробив свої дванадцять легендарних подвигів.\nСеред них був і цілком «побутовий». Геракл зумів вичистити стайні Авгия, царя Элиды, сильно запущені і брудні, у які вже давно не ступала нога людини. Цей подвиг Геракла навіть ввійшов у приказку. Коли хтось справиться з якоюсь брудною роботою, про нього говорять: «Вичистив авгієві стайні».\nНа честь однієї зі славних перемог Геракла і стали проводити Олімпійські ігри. Причому легенда донесла до нас одну дуже цікаву подробицю. Геракл власними стопами відміряв дистанцію для бігу — шістсот стіп. Так з’явилася одна з найбільш розповсюджених мір довжини в Древній Греції, вона називалася «стадій». Звідси виникло слово «стадіон». Якщо перевести цю міру в наші, сучасні одиниці, то вийде 192 метра 27 сантиметрів.\nЛегенда затверджує, що довгий час атлети виявляли переможця тільки в цьому виді змагань… Геракл ввів і інші спортивні дисципліни. Наприклад, панкратіон — таки суворий вид спорту, що з’єднував у собі боротьбу і кулачний бій… Відомо про цей вид змагань лише тому, що в ньому взяв участь сам Геракл. І переміг! Пізніше перемога в боротьбі й у панкратіоне стала називатися геракловою. А самого переможця величали другим Гераклом. Достовірних зведень про Древній Олімпії історія залишила нам не так вуж багато. Достовірно відомо, що Олімпійські ігри існували на ряду з багатьма іншими спортивними змаганнями.\nГри допомагали грекам не стільки добре воювати, скільки добре товаришувати — регулярно зустрічатися, розмовляти, здійснювати культурний обмін, узагалі бачити, що перед тобою коштує не «підлий ворог з ненависною Спарти», як затверджувала пропаганда, а дружелюбний хлопець з відритою посмішкою. Тобто Олімпійські ігри сприяли руйнуванню образа ворога. Але ж це важливіше всього в справі спілкування народів друг із другом!\nКрім прикладного значення греки любили спорт ще і за те, що він звеличує, облагороджує душу, що він нерозривно зв’язаний з розумовим, естетичним і моральним розвитком. Не можна бути людиною культурною, якщо ти лінуєшся займатися фізичною культурою хоча б для себе!\nУ греків з цього приводу була чудова формула. Для сучасного вуха вона звучить як жарт. Але це такий жарт, у якій велика частка правди! Про некультурну людину древні елліни говорили: «Не вміє ні читати, ні плавати!»\nІдея проведення Олімпійських ігор дуже древня і губиться в пітьмі віків. Раніше Гри проводилися не тільки в Олімпії Хоча змагання в цьому священному місці були самими популярними і найвідомішими .\nЗовсім виразно можна сказати, що перші вірогідно ззовні Олімпійські ігри відбулися в 776 році до нашої ери. Цей рік і прийнятий вважати початковою датою. Навіть відоме ім’я переможця тих Ігор.\nЗ цього імені починається історія олімпійського руху. Отже, Короибос, атлет з міста-поліса Элиды.\nАле в той же час є зведення, що Олімпіада, про яку зараз мова йде, була вже… двадцять сьомий по рахунку!\nОлімпійцями могли стати тільки греки по походженню, причому до вільні люди і тільки чоловік.\nОтже — 776 рік до нашої ери. У грецькі міста-держави, а також у грецькі колонії, наприклад в Феодосію, що на настільки знайомому нам Кримському півострові, відправлялися спеціальні посли. Вони запрошували всіх бажаючих взяти участь в Олімпійських іграх.\nУ передодні цього великого свята припинялися всі звади і війни. Ніхто не мав права вступити на територію Олімпії зі зброєю. порушника чекав суворий штраф — дві міни сріблом. А міна це біля двадцяти семи кілограмів чистого срібла!\nАле страшніше руйнівного штрафу, як вважали греки, був проклін, що боги насилали на порушника олімпійського перемир’я. Строгому покаранню піддавався і людина, що образила подорожанина, що йде на олімпійське свято… А ще страшніше покарання — відлучення від Ігор на одну чи двох Олімпіада!\nУсі було розписано настільки ж строго. Виступати на Іграх — це велика честь і велика відповідальність. Кожен атлет повинний був десять місяців готуватися в будинку і ще місяць тренуватися в Олімпії. Так не як-небудь, а дуже завзято. За майбутніми олімпійцями уважно і строго спостерігали элланодики — судді і розпорядники Ігор. Вони не тільки відповідали за підготовку атлетів, але і стежили за тим, щоб місця змагань але й були в належному порядку. Элланодики нагороджували переможців і накладали штрафи на провинених.\nПрограма Ігор була цікавої і різноманітною. Атлети змагалися у всіляких видах спорту, а точніше — у різних видах фізичних вправ… Самим важкої й у той же час самим популярної було пятиборя — пентатлон. У нього входили біг, стрибки в довжину, метання списа і диска, боротьба. Учасник таких змагань повинний був мати дуже різнобічну підготовку!\nКрім пентатлона в програму древніх Ігор входили змагання з кулачного бою, верхівковій їзді, панкратіону. Крім того, улаштовувалися гонки на колісницях.\nЗ Ігор тридцять сьомої Олімпіади (вони проходили в 632 році до нашої ери) у змаганнях стали брати участь і дітей. Дистанція бігу для дітей була в два рази менше, ніж для дорослих.\nСпочатку вся програма змагань укладалася в один день. Але статечно, у міру того, як Ігри ставали усе більш важливою справою в житті Древньої Греції, змагання стали тривати п’ять днів. У храмах перед відкриттям Ігор всі учасники давали олімпійську клятву.\n«Я чесно і завзято готувався і буду чесно змагатися зі своїми соперниками!» — приблизно так вона звучала.\nЗмагання проходили незвичайно завзято, а головне — чесно. Переможці, олімпіоніки, нагороджувалися маслиновою чи галуззю лавровим вінком. Їх чекала безсмертна слава не тільки у своєму рідному місті, але і в усьому грецькому світі.\nМал. Учасники ігор\n.1 А забути неможливо\nолімпійський гра зимовий команда\nПо-справжньому древніми Іграми стали цікавитися, лише коли почались розкопки Олімпії, що спить під багатовіковими нашаруваннями. Знахідки одна вразливіша іншої . Усе частіше стали лунати голоса за відродження великих змагань.\nА на той час (мова йде про останню чверть дев’ятнадцятого століття) робко, але вже з’являються національні і міжнародні спортивні союзи… Олімпійські ігри просто повинні були відбутися!\nОднак справа адже це дуже складне: цілі гори організаційної роботи. А крім того, потрібні чималі гроші. А крім того, необхідні єдині правила, що своєю твердою об’єктивністю підходили б усім.\nГоловне ж — потрібний був людину, який би, поклав на це життя. Який був би не тільки відданий ідеї олімпізму, але до того ж утворений, шляхетний, енергійний. І така людина знайшлася. Його кликали…\nПьер ДЕ Фреди, барон ДЕ Кубертен (1863-1937) був одним із самих цікавих, талановитих, енергійних і захоплених людей свого часу. Його ім’я навічно зв’язане з Олімпійськими іграми.\nПісля закінчення паризького університету Сорбонни, Пьер разом із друзями створює спортивний клуб. Тут займаються футболом, фехтованням і веслуванням. Приблизно з цієї ж пори Кубертен ясно розуміє, що без фізичного не може бути і духовного, і морального розвитку.\nСаме Пьер ДЕ Кубертен став творцем спортивних союзів для дітей, організатором міжнародних змагань. Уже тільки за одне це ім’я його повинне було б назавжди залишитися у світовому спорті. Однак головна справа, головний спортивний подвиг Кубертена був перед! Кубертен ні на хвилину не залишав мрії про казкової, віддаленої від нас багатьма і багатьма століттями Олімпії.\nВін був ще зовсім молодою людиною, коли висловив думку про відродження Олімпійських ігор. З цього моменту усе своє життя Пьер ДЕ Кубертен підкорив здійсненню великої ідеї. Умер він у віці семидесяти трьох років, а почав займатися Олімпійськими іграми в двадцять шість, тобто олімпізму було віддано майже піввіку!\nНе треба думати, що ідея Кубертена відразу потягнула увесь спортивний світ. Що сумніваються і супротивників у неї було хоч відбавляй… Ще більше — спортсменів і спортивних діячів, що говорили, що взагалі ж діло це гарне, на самі займатися цією гарною справою не хотіли.\nКубертен же об’їжджає багато країн світу, сперечається, переконує. Пише сотні листів у всілякі спортивні організації.\nНове взагалі сприймається з працею. Однак Кубертен говорив настільки переконливо і жагуче, що французькі спортивні діячі приймають рішення скликати Міжнародний спортивний конгрес і запросити на нього представників найбільших спортивних держав.\nІ от 23 червня 1894 р. на Конгресі в Парижеві був створений Міжнародний олімпійський комітет — МОК.\nКонгрес вирішив: через два роки пройдуть перші Олімпійські ігри! І це була велика перемога світового спорту, великий подвиг Пьера ДЕ Кубертена!\nНе дуже давно світове співтовариство урочисте і святково відзначило 100-літній ювілей олімпійського руху сучасності, утворення МОК. Організація Об’єднаних Націй оголосила рік 100-річчя МОК — 1994 рік — Міжнародним роком спорту й олімпійського ідеалу. Вищий орган світового співтовариства відродив і древню миротворчу традицію — ООН призвала всі держави дотримувати олімпійське перемир’я.\nДень 23 червня традиційно щорічно відзначається в десятках країн світу, у тому числі з 1990 року й у Росії, як Олімпійський день.\nА все-таки головна заслуга Пьера ДЕ Кубертена в тім, що Олімпізм, олімпійський рух можна уявити собі у виді високого і стрункого будинку. При зведенні цього будинку Пьер ДЕ Кубертен був не тільки «виконробом», але і головним архітектором. Його натхненні думки лягли в основу олімпізму.\nПерша і найголовніша з них — спорт, культура, наука, мистецтво повинні з’єднатися в міцний і прекрасний сплав, що і буде називатися олімпійським рухом.\nІдея ця здійснилася не відразу. У неї минулого і супротивники, особливо коли спорт став частиною світової політики, коли за допомогою рекордів президенти і міністри стали доводити один одному, чия країна краще.\nЧаси міняються, і тепер Олімпійські ігри з’являються перед нами немов урочистий гімн людству і людяності!\nКубертен присвятив своє життя й особою науці, що називається спортивна педагогіка. Її ціль — фізичний і духовний розвиток і виховання молоді за допомогою занять спортом. Пьер ДЕ Кубертен вважав, що новий предмет допоможе зміцнити, зробити більш сильної і життєстійкий французьку націю, французьку молодь. А вийшло, що він піклувався про молодь усього світу.\nКубертен не був поетом. Але написав один прекрасний вірш. Називається він «Ода спорту».\nЦікава історія створення цього добутку. У 1912 році проводився конкурс мистецтв, присвячений Олімпійським іграм. Кубертен написав свою знамениту «Оду спорту», передав її в журі. Але тому що його авторитет серед людей, що займаються олімпійським рухом, був величезний, Кубертен подав свою роботу під псевдонімом. І от вища нагорода, золота медаль, була присуджена саме «Оді» Кубертена. У «Оді спорту» дев’ять глав. Остання з них називається «ПРО, спорт! Ти — світ!» Слова ці давно стали крилатими серед олімпійців.\nКубертен знаходить прості і прекрасні слова, що зрозумілі кожному спортсмену. Та й кожній людині. Він говорить про те, що спорт — наш постійний супутник у житті, дійсний і надійний друг. Якщо ти будеш вірний йому, то одержиш замість радість, що він дарує твоєму духу і твоєму тілу. Але ж це дійсно так: радість руху — радість життя!\n«Спорт! — викликує Кубертен. — Ти вісник світу. Коштує тобі усміхнутися, варто піти по країнах пружною радісною ходою, і над землею розливається спокій. Люди через континенти й океани протягають один одному руки зі словами: «Здраствуй, друг!»\nТепер кожний знає олімпійський символ: п’ять різнобарвних сполучених кілець, що уособлюють єдність п’яти континентів. Перед початком Ігор спортсмени вимовляють олімпійську клятву. Відомо і про прекрасні традиції запалювати в Греції олімпійський вогонь, що несуть естафетою через різні країни віддані спорту люди, несуть палаючий факел до місця проведення Ігор чергової Олімпіади. Усе це було задумано Пьером ДЕ Кубертеном! Недарма його називають батьком олімпізму. Двадцять дев’ять років Кубертен був беззмінним президентом МОК. Він став автором найважливішого документа — Олімпійської хартії. Похований Кубертен у швейцарському місті Лозанні неподалік від штаб-квартири Міжнародного олімпійського комітету. За заповітом Пьера ДЕ Кубертена серце його спочиває в Греції, на батьківщині Ігор, у безсмертній Олімпії.\n3.4 І знову в Греції\nПитання про місце і час проведення Ігор І Олімпіади зважувався на Паризькому конгресі. Обрані були Афіни — столиця Греції: нехай, рахували учасники конгресу, Олімпійські ігри сучасності почнуть свій хід відтіля, де була споконвічна батьківщина цих прекрасних змагань. Першим президентом МОК став представник Греції Деметриус Викелас… Він був більше відомий, як відмінний поет і перекладач. Однак до спорту пан Викелас мав дуже віддалене відношення. І на конгресі він виявився лише для того, щоб умовити його учасників зробити столицею Ігор І Олімпіади місто Афіни.\nПо справедливості, президентом повинний був би стати Пьер ДЕ Кубертен. Але адже усі знали: у ході підготовки до Ігор прийдеться вирішувати масу організаційних питань, причому саме в Греції. А хто ж міг справитися краще, ніж грек? І грецький літератор блискуче справився зі своєю місією. Олімпіада була організована відмінно. Наприклад, за короткий час в Афінах побудували стадіон з білими мармуровими триб-нами, причому тієї ж конструкції, що і на стадіонах стародавності. Успішно вирішив Викелас і масу інших проблем, яких при проведенні такого величезного заходу буває дуже багато.\nА відразу після закінчення Олімпійських ігор він добровільно пішов в відставку,звільнивши крісло президента для людини, що його дійсно заслуговував, — для Пьера ДЕ Кубертена.\nІгри відкрилися 6 квітня 1896 року. На прекрасному новому стадіоні з-бралося 245 спортсменів з 14 країн: з Австралії, Австрії, Болгарії, Великобританії, Угорщини, Німеччини, Греції, Данії, Італії, США, Франції, Чилі, Швейцарії, Швеції.\nУ програмі Ігор І Олімпіади було 9 видів спорту. Змагання вирішено було проводити по легкій атлетиці, гімнастиці, плаванню, підняттю тяжкостей, боротьбі, стрілянині, фехтуванню, велосипедним гонкам і тенісу.\nНайбільше число медалей завоювали грецькі спортсмени. Особливо удача супроводжувала їм у фехтуванні і стрілянині.\nАмериканцям більше всього вдавалися легкоатлетичні дисципліни. З дванадцяти видів програми вони першенствували в дев’ятьох. Їхній спортсмен Джеймс Конноли, переможець у потрійному стрибку, став і першим в історії сучасних Ігор олімпійським чемпіоном. У гімнастиці домінували атлети Німеччини і Швейцарії. Карл Шуман переміг у змаганнях в опорному стрибку. А потім цей німецький спортсмен виграв турнір борців!\nАле таке на перших Іграх случалося не раз. Дуже показовий у цьому змісті приклад американця Роберта Гаррета. Він переміг у метанні диска і штовханні ядра. А в стрибках у довжину і висоту зайняв відповідно друге і третє місця.\nГаррет узагалі не збирався виступати на Іграх! Зовсім випадково він разом із друзями по Гарвардському університеті виявився в Афінах. З афіші довідався про змагання, прийшов на стадіон і просто записався в число учасників.\nОднак і це ще не саме дивне. Як ми пам’ятаємо, Роберт виграв змагання з метанню диска. Отож його друзі затверджували, що спортсмен познайомився з технікою метання і із самим диском за три дні до… олімпійського турніру! От уже дивно: прийшов, побачив, переміг!\nКульмінацією Ігор І Олімпіади, безсумнівно, став марафонський біг. До Олімпійських ігор в Афінах такої спортивної дисципліни не існувало зовсім. Її ініціатором, а може, «винахідником, став друг і соратник Пьера ДЕ Кубертена Мішель Бреаль. Він запропонував присвятити цю дистанцію пам’яті афінського воїна Филипидиса. Ця самовіддана людина обезсмертила своє ім’я тим, що неспинно пробіг від міста Марафону до Афін, щоб розповісти про велику перемогу греків над переважаючим їх військом персів. Убігши на площу перед Акропо-лем, Филипидис крикнув:\nРадуйтеся! Ми перемогли!\nІ упав намертво — так затверджує легенда… Було це в 490 році до н.е\nСтарт незвичайному забігу був даний у Марафоні. Переможцем став 24- річний Еллін Спирос Луїс.\nГри в Афінах пройшли більш ніж успішно. І от греки пропонують завжди залишити олімпійські змагання в їхній країні.\nОднак МОК і Пьер ДЕ Кубертен були іншої думки. Родоначальник Ігор сучасності відстоював міжнародний, інтернаціональних характер цих спортивних тріумфів. Вони повинні в однаковій мірі належати всім людям, усім країнам і континентам!\nСпочатку при виборі олімпійської столиці члени МОК намагалися виходити з якоїсь важливої ідеї. Так, Гри Й Олімпіади пройшли в Греції: повернення до джерел, продовження славних традицій.\nГри ІІ Олімпіади вирішено було провести в Парижеві, на батьківщині Пьера ДЕ Кубертена — на знак найглибшої поваги до цієї людини.\nГри ІІІ Олімпіади пройшли в Сент-Луїсі (США), тому що американські спортсмени на попередніх двох Олімпійських іграх виступали стабільніше й успішніше усіх.\nГри ІV Олімпіади відбулися в Лондоні, тому що Англія завжди славилась своїми спортивними традиціями. Її взагалі можна назвати роди-ний сучасного спорту.\nГри V Олімпіади пройшли у Швеції, у її столиці Стокгольмі: МОК хотів віддати данина поваги дивним успіхам цієї невеликої країни в справі олімпізму і спорту взагалі. Особливо у Швеції була улюблена гімнастика — вид спорту дуже гармонічний, дуже красивий і строгий.\nА от Гри VІ Олімпіади в 1916 році не відбулися: над світом розразилась перша світова війна, що принесла людям незлічиму кількість лих. Вона ж відняла в людей велике спортивне свято… Число країн-учасниць і кількість учасників-спортсменів неухильно росло. От як це виглядало по країнах: Афіни — 14; Париж — 19; Лондон — 22; Стокгольм — 28.\nПравда, між Парижем і Лондоном був Сент-Луїс. Там брало участь всього 13 країн, навіть менше, ніж на Іграх І Олімпіади. Однак до Америки в ті часи добиратися було дуже не просто: повітряного сполучення ще не існувало.\nВід Ігор до Ігор збільшується і число видів спорту, що входять у програму, і кількість медалей, що граються. Наприклад, на першому олімпійському форумі в Афінах розігрувалося 43 комплекту медалей, а на п’ятому в Стокгольмі — 109!\nЦе говорить про те, що Олімпійські ігри, ідеї олімпізму стають на земній кулі усе більш популярними. Світовий спорт, світова культура вже не мислять без Олімпіад!\nХарактерною рисою перших п’яти Ігор було і те, що перемоги по кількості медалей тут раз за разом завойовували хазяїни: в Афінах — греки, у Парижеві — французи…\nНа цю особливість у фахівців є різні точки зору. Але, швидше за все, справа в тім, що тодішні спортсмени були не особливо тренованими, і тому, хто виступав будинку, на рідному стадіоні, у звичних умовах, і супроводжував успіх.\n3.6 Вперше в Азії\nТокіо, Японія, Ігри XVІІІ Олімпіади. Учасників тут було менше, чим у Римі, — 5133, але зате країн-учасниць більше — 93. Ще більш представницької стала наша команда — 319 спортсменів.\nПрограма змагань розширилася. У ній з’явилися волейбол і дзю-до.\nУ Токіо грали 163 комплекту медалей. І завоювали ми медалей більше усіх — 96, а от по золотим уступили американцям: у них — 36, у нас — 30.\nДобре виступили наші боксери. А кращим на турнірі був Валерій Попенченко. Видатний високотехнічний спортсмен, хитромудрий тактик, він, крім того, володів ударом дивної сили, що нокаутує, і точності.\nСеред легкоатлетів яскравіше інших горіла спортивна зірка Валерія Брумеля. Жартуючи, він розправився зі своїми супротивниками і довів, що недарма його називали кращим спортсменом світу в 1962, 1963 і 1964 — три роки підряд!\nУ Токіо третій раз олімпійським чемпіоном став весляр В’Ячеслав Вербновий. Першу свою золоту олімпійську медаль він одержав девятнадцятирічним хлопцем у далекому Мельбурні, потім був переможний Рим, і от тепер Токіо! Доля, який позаздрили б багато хто, — медалі, слава, популярність в усьому світі. Але скільки завзятості і мужності було вкладено в ці перемоги!\nГоворячи про В’Ячеслава Іванову, треба по справедливості згадати й американського дискобола Альфреда Ортера. Гри в Токіо були теж третіми золотими. Але ж приголомшливий цей спортсмен виграв і четверті Олімпійські.\nЗ інших іноземних спортсменів слід зазначити гімнастів Віру Чаславску (Чехословакія) і Юкио Эндо (Японія) — це вони стали першими дійсно сильними суперниками наших гімнастів, багато років самих значних змагань, що блистали на більшості; новозеландського бігунів Питера Снелла, що помітно підняли світовий рівень у бігу на дистанції, і марафонця з Ефіопії Абебе Бикилу — він став першим великим спортсменом з Африканського континенту, що знаходив волю.\nЦе звучить небагато дивно, однак перша Біла Олімпіада відбулася до того, як МОК прийняв рішення про проведення таких Ігор! Дійсно: постанова Міжнародного олімпійського комітету датується 1925 роком, а зимові Ігри у французькому курортному містечку Шамони пройшли в 1924 році.\nСправа в тім, що тоді в Шамони проходив «Міжнародний спортивний тиждень з нагоди VІІІ Олімпіади». І вже після, заднім числом, цей спортивний форум вирішений було вважати І зимовими Олімпійськими іграми.\nУ змаганнях у Шамони брало участь 258 спортсменів з 16 країн, серед них всього 13 жінок.\nА от як виглядала програма Ігор у Шамони: бобслей (екіпажні пара-верки), лижні гонки на 18 і 50 кілометрів, стрибки з трампліна, північне двоєборство (стрибки з трампліна і лижна гонка), швидкісний біг на кониках, фігурне катання — одиночне і парне.\nВиявився тут і перший «головний герой». Їм по праву може бути фін Клас Тунберг. У Шамони він завоював 2 золоті медалі і ще 2 на наступних Іграх. Тунберг став одним із самих іменитих конькобіжців в історії світового спорту. А в цілому найбільше успішно на перших зимових Іграх виступали норвежці. До речі, слава найсильніших ще довго зберігалася за ними.\nСен-Мориц, Швейцарія, 1928 рік\nШириться олімпійський рух, більш представницькими стають і Білі Ігри. На других Іграх брали участь уже 464 спортсмена з 25 країн.\nХарактерна риса Олімпійських ігор у Сен-Морице — тут взяли участь спортсмени зовсім, здавалося б, «незимових» країн: Аргентини, Мексики, Японії. Розширилася і програма зимових Ігор. Правда, ненабагато. Додатково проходили змагання зі скелетона — це один з різновидів санного спорту — і хокею…\nБула в Сен-Морице і своя героїня — це норвезька фігуристка Соня Хени. Вона залишалася чемпіонкою після Сен-Морица ще на двох слідуючих Іграх. І до того ж Соня Хени стала… кінозіркою. Вона знялася в знаменитому американському фільмі «Серенада Сонячної долини».\nмал. Зимові ігри\nроку Україна вперше взяла участь в Олімпійських іграх, як незалежна держава. Відтоді її спортсмени змагаються у всіх Літніх Олімпійських іграх і Зимових олімпійських іграх.\nСпортсмени українського походження брали участь в іграх починаючи з І Олімпійських ігор 1896 року. На ІІ Олімпійських іграх в Парижі 1900 року, в складі збірної Російської імперії, брав участь українських фехтувальних Петро Заковорот. 1936 року в Берліні в складі команди Чехословаччини золоту медаль завоював спортсмен українського походження Володимир Сироватка. До 1940-х року українські спортсмени брали участь в Олімпіадах у складі команд Російської імперії, Польщі (уродженці Києва Марьян Водзянський, Андрій Солтан-Пересвят та ін.), Чехословаччини та інших.\nПроте левова частина українських спортсменів виступали під прапором Радянського Союзу на Олімпійських іграх з 1952 року до 1988 року, а після розпаду Радянського Союзу Україна була частиною Об’єднаної команди в 1992 році.\nЗагалом, Українська національна олімпійська дружина виборола 115 медалей на літніх Олімпіадах і 7 медалей на зимових Олімпіадах. Найуспішніші види — гімнастика, легка атлетика та боротьба.\nНаціональний олімпійський комітет України (НОК України) створено 1990 року. 1993 року його визнав Міжнародний олімпійський комітет (МОК).\nТаблиці звершень Національної команди України на Олімпіадах\nМедальні здобутки команди (загалом)\nІгриОлімпійцівВидів спортуЗолотоСріблоБронзаВсьогоНайбільше медалей1994 <#»justify»>Медалі на літніх Олімпійських іграх\nІгриЗолотоСріблоБронзаЗагаломМісце1996 Атланта <#»justify»>Медалі на зимових Олімпійських іграх\nІгриЗолотоСріблоБронзаЗагаломМісце1994 Ліллегаммер <#»justify»>Медальні здобутки команди (за видами спорту) На літніх Олімпійських іграх\nСпортЗолотоСріблоБронзаЗагаломГімнастика <#»justify»>Медалі за видом спорту та за Олімпіадою (літні)\nВид спорту2000 <#»justify» src=»doc_zip3.jpg» />Всього <#»justify»>На зимових Олімпійських іграх\nСпортЗолотоСріблоБронзаЗагаломФігурне катання <#»justify»>Перелік українських спортсменів — олімпійських чемпіонів Зимові Олімпійські ігри\nСпортсменВид спортуКількість золотих медалейРікПриміткиБаюл Оксана Сергіївна <#»justify»>Літні Олімпійські ігри\nВид спортуКількість золотих медалейРокиПриміткиКлочкова Яна Олександрівна <#»justify»>ВИСНОВОК\nОлімпійські ігри зі зростанням їхньої популярності впливали на центр Олімпії — Альтис. Більше 11 століть в Олімпії проводилися ігри, у яких брали участь жителі всієї країни. Подібні ж ігри відбувалися також в інших центрах країни, але жодні з них не могли зрівнятися з Олімпійськими.\nЦеремонія запалювання вогню, який проноситься не тільки через країни, але й континенти — особливий олімпійський ритуал. Початок смолоскиповим естафетам, що приносили вогонь з Олімпії у міста проведення Олімпіад, було покладено в 1936 р. Біг факелоносців — один із найбільш урочистих моментів Ігор. 20 червня 1936 р. в Олімпії був запалений вогонь, що подолав потім 3075-кіломе-тровий шлях дорогами Греції, Болгарії, Югославії, Угорщини, Чехословаччини й Німеччини.\nСьогодні організація сучасних Олімпійських ігор під силу лише економічно розвинутим країнам. Для проведення цього заходу обираються тільки ті міста, що мають необхідні спортивні споруди, а також можуть належним чином прийняти необхідну кількість гостей. Така честь випала не багатьом містам нашої планети: Парижу, Лондону, Антверпену (Бельгійському місту), Амстердаму, що в Нідерландах, Лос-Анджелесу, Берліну, Гельсенкам, Риму, Мехіко, Москві та Сіднеї. І нам, українцям, хочеться вірити, що в недалекому майбутньому Олімпійський вогонь засяє в нашому краї. А наші спортсмени принесуть славу своїй державі, завоювавши високі місця. Але все це можливо за однієї умови — розквіту нашої України-неньки.\nЗ давнини Олімпійські ігри були головною спортивною подією всіх часів і народів. На період проведення Ігор усі країни припиняли війни, на землі панувала згода. Боротьба за звання найкращого велася гідними людьми і тільки в чесній боротьбі.\nБагатовіковий Олімпійський рух подолав чимало перешкод на своєму шляху, перебував колись навіть у забутті. Але незважаючи ні на що Олімпійські ігри живі й донині. Звичайно, це вже не ті змагання, не те вшановування переможців. Важко сьогодні уявити, наприклад, в’їзд чемпіона в рідне місто через пролам у стіні.\nУ наші дні Олімпіади — одна з найбільших подій у світі Ігри технічно оснащені — за результатами стежать комп’ютери і телекамери, час визначається з точністю до тисячних часток секунди. Аматори спорту в будь-якому куточку світу можуть приєднатися до всесвітнього свята — супутникові антени спрямовані на всі сторони світу. З удосконалюванням спортивного устаткування, удосконалюються і види спорту. До розряду олімпійських вводяться нові спортивні ігри.\nЗа останні роки олімпійський рух набув грандіозних масштабів, і столиці Ігор на час їхнього проведення стають столицями світу.\nВ своєму рефераті я простежила за всією історією виникнення і розвитку Олімпійських ігор.\nТеги: Олімпійські ігри: історія та сучасність Реферат Туризм\nОлімпі́йські і́гри (грец. οἱ Ὀλυμπιακοί Ἀγῶνες) — міжнародні спортивні змагання, які проводяться кожні два роки під переглядом Олімпійських ігор називаються олімпійськими. Переможці змагань отримують довічне звання олімпійського чемпіона.\nОлімпійські ігри діляться на літні й зимові. Літні Олімпійські ігри проводяться кожні чотири роки, в рік кратний чотирьом (наприклад : 2012-2016-2020 і т.д) . Зимові Олімпійські ігри об’єднують зимові види спорту й відокремилися від літніх, починаючи з 1924 року. До середини 90-х літні й зимові Олімпійські ігри проводилися в один рік. Починаючи із зимової Олімпіади Ліллехаммера (Норвегія), зимові Олімпійські ігри проводяться через два роки після літніх.\nАнтичні Олімпійські ігри проводилися в грецькій Олімпії з 8 століття до н. е. до 4 століття нашої ери. Барон П’єр де Кубертен заснував у 1894 році Міжнародний олімпійський комітет (МОК). МОК з тих пір став керівним органом олімпійського руху, структура і дії якого визначаються Олімпійською хартією.\nЕволюція олімпійського руху в 20-му і 21-му століттях призвела до певних змін в Олімпійських іграх. Ці зміни включають, зокрема, створення зимових Ігор, Паралімпійських ігор для спортсменів із фізичними вадами, а також Юнацьких Олімпійських ігор для неповнолітніх спортсменів. МОК був змушений адаптуватися до економічних і політичних змін та технологічних реалій 20-го століття. В результаті, Олімпійські ігри змістилися від чисто любительського спорту, як це передбачалось Кубертеном, до участі професійних спортсменів. Зростання значення засобів масової інформації створило проблеми корпоративного спонсорства та комерціалізації Олімпійських ігор. Світові війни призвели до скасування Ігор у 1916, 1940 і 1944 роках. Бойкотування деякими країнами Ігор під час холодної війни призвело до обмеженої репрезентативності Ігор у 1980 і 1984 роках.\nМетальник диску — копія грецької статуї з 5 ст. до н. е.\nОлімпійські ігри античності були низкою змагань, що проводилися між представниками кількох міст-держав і царств Стародавньої Греції, які мали, здебільшого, атлетичний характер, а також змагання борців та перегони колісниць. На час Олімпійських ігор всі воєнні конфлікти між містами-державами, які брали участь у змаганнях, припинялися до їх закінчення. Походження цих Олімпіад оповито легендами. Один з найпопулярніших міфів родоначальниками ігор називає Геракла і його батька Зевса. Згідно з легендою, це Геракл першим називав ігри «Олімпійськими» і встановив звичай проводити їх кожні чотири роки. Легенда стверджує, що після здійснення дванадцяти подвигів Геракл побудував Олімпійський стадіон на честь Зевса. Після завершення будівництва, він пройшов по прямій 200 кроків і назвав цю відстань «стадій» (грец. στάδιον, лат. stadium, «етап»), який пізніше став одиницею відстані. Інший міф пов’язує перші ігри з важливою давньогрецькою традицією під назвою екехерія (грец. ἐκεχειρία) — олімпійським перемир’ям.\nНайпоширенішою датою початку Олімпійських ігор античності є 776 рік до н. е.,. Це базується на написах, знайдених в Олімпії, в яких названі переможці бігу, що проводився кожні чотири роки починаючи з 776 р. до н. е. Стародавні ігри включали бігові дисципліни, п’ятиборство (що складалося із стрибків, метання диску і списа, змагання з бігу та боротьби), бокс, боротьбу, панкратіон, і кінні змагання. За переказами, першим олімпійським чемпіоном був Coroebus, кухар з міста Еліс.\nОлімпійські ігри мали важливе релігійне значення, включаючи поряд із спортивними подіями ритуальні жертвопринесення на честь Зевса (чия знаменита статуя роботи Фідія стояла в храмі в Олімпії) і Пелопа, божественного героя і міфічного царя Олімпії. Пелоп був відомий завдяки колісничним перегонам з королем Еномаєм з Піси. Переможцями змагань захоплювалися і увічнювали їх у віршах і статуях. Ігри проводилися кожні чотири роки, і цей період, відомий як Олімпіада, греки використовували як одну з одиниць вимірювання часу. Ігри були частиною циклу, відомого як Панеллінські ігри, в які входили Піфійські ігри, Немейські ігри, і Істмійські ігри.\nОлімпійські ігри досягли розквіту в 6-ому і 5-ому століттях до нашої ери, а потім поступово втрачали значення, оскільки владу і вплив в Греції завоювали римляни. Немає єдиної думки про те, коли ігри офіційно закінчилися, найпоширеніша дата 393 р. н. е., коли імператор Феодосій I оголосив, що всі язичницькі культи і практики будуть ліквідовані. Ще згадується дата 426 р. н. е., коли його наступник Феодосій II наказав знищити всі грецькі храми. Після занепаду, Олімпійські ігри не проводилися до кінця 19 століття.\nПершою вагомою спробою наслідування Олімпійських ігор античності була L’Olympiade de la République, національний олімпійський фестиваль, який проводився щорічно з 1796 по 1798 рік у революційній Франції. Конкурс включав в себе декілька дисциплін з давньогрецьких Олімпійських ігор. З ігор 1796 року почалося введення метричної системи в спорті.\nУ 1850 році доктор Вільям Пенні Брукс започаткував Олімпійський клас у Мач-Венлок, Шропшир, Велика Британія. У 1859 році доктор Брукс змінив назву на Олімпійські Ігри Венлока. Це щорічне спортивне свято продовжується до сьогодні. Олімпійське Товариство Венлока було засноване д-ром Бруксом 15 листопада 1860 року.:28\nВід 1862 до 1867 року Ліверпуль проводив щорічний Grand Olympic Festival. Розроблені Джоном Галлі і Чарльзом Меллі, у співпраці з доктором Бруксом, ці ігри були елітарними за своєю природою, змагатися могли тільки джентльмени. Програма Ігор в Афінах 1896 року була подібною до програма Ліверпульського фестивалю, що не дивно, оскільки д-р Брукс включив дисципліни національних Олімпійських ігор 1859 року в Афінах до програми Олімпійських Ігри Венлока і переніс у програму в Ліверпуль. У 1865 році Галлі, Брукс і Е. Равенштайн заснували Національну Олімпійську асоціацію в Ліверпулі, попередника Британської олімпійської асоціації. Його засновницькі статті послужили основою для міжнародної Олімпійської хартії. У 1866 році національні Олімпійські ігри Великої Британії були організовані в Кришталевому палаці в Лондоні.\nЗацікавлення Греції у відродженні Олімпійських ігор почалося з грецької війни за незалежність від Османської імперії в 1821 році. Вона була вперше запропонована поетом і редактором газети Панайотісом Суцосом у поемі «Діалог мертвих», опублікованій в 1833 році:1. Евангелос Заппас, багатий греко-румунський філантроп, перший написав у 1856 році королю Греції Оттону I, пропонуючи постійну підтримку у фінансуванні відроджених Олімпійських ігор.:14 Заппас спонсорував першу національну Олімпіаду в 1859 році, які проходили в Афінах на міській площі. Взяли участь спортсмени з Греції та Османської імперії. Заппас фінансував відновлення древнього стадіон Панатінаїкос, щоб він міг приймати всі майбутні Олімпійські ігри.:14\nСтадіон Панатінаїкос приймав Олімпіади в 1870 і 1875 роках.:2, 13-23, 81 Ігри 1870 року відвідали тридцять тисяч глядачів, на жаль, ніяких офіційних відомостей про відвідуваність для ігор 1875 року немає.:44 Участь в 1890 році в Олімпійських іграх олімпійського товариства Уенлока, надихнула барона П’єра де Кубертена до заснування Міжнародного олімпійського комітету (МОК). Кубертен, базуючись на ідеях і роботі Брукса і Заппаса, вирішив створити міжнародні циклічні Олімпійські ігри, які б відбувалися кожні чотири роки. Він представив ці ідеї на першому Олімпійському конгресі новоствореного Міжнародного олімпійського комітету. Ця зустріч була проведена з 16 червня по 23 червня 1894 року в університеті Сорбонна в Парижі. В останній день Конгресу було вирішено, що перші Олімпійські ігри під егідою МОК, проходитимуть в Афінах у 1896 році. МОК обрав грецького письменника Деметріоса Вікеласа своїм першим президентом.:100-105\nМарка з першої Олімпійської серії\nУ перших Іграх проведених під егідою МОК на стадіоні Панатінаїкос в Афінах в 1896 році, взяли участь 241 спортсменів з 14 країн, які змагалися в 43 дисциплінах. Заппас і його двоюрідний брат Константінос Заппас склали грецькому уряду зобов’язання фінансування майбутніх Олімпійських ігор. Це фінансування було використано в 1896 році.:117 Ремонт стадіону в рамках підготовки до Ігор щедро профінансував Георгіос Авероф.:128 Грецький уряд також надав фінансування, яке повинно було окупитися за рахунок продажу квитків на Ігри і продажу першого набору Олімпійських пам’ятних марок.:128\nГрецькі офіційні особи і громадськість з ентузіазмом сприйняли факт проведення цих Ігор. Це почуття поділяло багато атлетів, які навіть зажадали, щоб Афіни були господарем Олімпійських ігор на постійній основі. МОК не схвалив це прохання. Комітет планував місце проведення Олімпійських ігор сучасності змінювати на міжнародному рівні. Другі Ігри вирішили провести в Парижі.\nПісля успіху Ігор 1896 року, Олімпійський рух увійшов у період застою, який загрожував його виживанню. Олімпійські ігри, що проходили на Паризькій виставці в 1900 році і Всесвітній виставці в Сент-Луїсі в 1904 році були лише супровідними заходами. Ігри в Парижі не мали стадіону, однак вперше участь в Іграх брали жінки. На Ігри в Сент-Луїсі прибуло 650 спортсменів, але 580 були з США. Олімпійський рух віджив, коли в 1906 році в Афінах було проведено Позачергові Олімпійські ігри (названі так тому, що вони були другими Іграми, що проходили протягом третього олімпійського циклу). Ці Ігри не були офіційно визнані МОК, і відтоді позачергові Олімпійські ігри не відбувалися. Ці ігри, проведені на стадіоні Панатінаїкос в Афінах, притягнули широке міжнародне коло учасників, викликали великий інтерес у суспільстві. Це започаткувало ріст популярності і розміру Олімпіад.\nЗимові Олімпійські ігри (перші відбулися в Шамоні, Французькій республіці у 1924 році) були створені, щоб продемонструвати зимові види спорту, що було технічно неможливо під час літніх Олімпійських ігор. Фігурне катання (у 1908 і 1920 роках) та хокей (у 1920 році) були представлені як олімпійський види спорту на літніх Олімпійських іграх. МОК хотів розширити цей список, щоб охопити інші зимові дисципліни. У 1921 році на Олімпійському конгресі в Лозанні було прийнято рішення провести зимову версію Олімпійських ігор. Тиждень зимових видів спорту (насправді 11 днів) був проведений у 1924 році в Шамоні, Франція. Ця подія стала першими зимовими Олімпійськими іграми. МОК ухвалив, що зимові Олімпійські ігри будуть відбуватися кожні чотири роки у тому ж році як і літні Ігри. Ця традиція підтримувалася до Ігор у Альбервілі 1992 року. Після цього, починаючи з 1994 року, зимові Олімпійські ігри проходять на третій рік кожної олімпіади (приблизно через півтора року після попередніх літніх Ігор).\nІгри 1916, 1940 та 1944 років було скасовано через Першу та Другу світову війну.\nПроміжок між двома Олімпіадами називають олімпійським циклом або олімпіадою.\nОлімпіади проводяться під гаслом «Citius, altius, fortius», що в перекладі з латини значить «Швидше, вище, сильніше», запропонованим католицьким ченцем Анрі Дідоном.\nІншим популярним гаслом олімпіад є вираз «Головне не перемога, а участь».\nЕмблемою олімпіад є п’ять переплетених кілець різного кольору, які символізують єдність п’яти різних частин світу (Європа — блакитний, Азія — жовтий, Африка — чорний, Австралія і Океанія — зелений і Америка — червоний).\nОлімпійський прапор — полотнище із зображенням олімпійської емблеми на білому тлі. Підіймається на відкритті Олімпійських ігор, опускається під час церемонії закриття.\nПід час Олімпіад горить олімпійський вогонь, який запалюють в Олімпії й приносить до місця проведення олімпіади естафетою олімпійського вогню.\nПочинаючи з 1968 року кожна олімпіада має свій олімпійський талісман.\nНайважливішими церемоніями Олімпійських ігор є церемонія відкриття, церемонія нагородження олімпійських чемпіонів та призерів та церемонія закриття.\nЦеремонія відкриття Олімпійських ігор — масове театралізоване шоу, яке приваблює до себе найбільшу телевізійну аудиторію. Кожна країна-організатор намагається в цьому шоу показати світу свою культуру. Церемонія відкриття проводиться зазвичай на Олімпійському стадіоні. Окрім яскравої театралізованої вистави вона включає в себе парад олімпійців. За традицією парад відкривають олімпійці Греції, а замикають олімпійці країни-організатора. Ігри урочисто відкривають високопоставлені урядовці країни-організатора. Представники олімпійців та суддів приносять олімпійську присягу. Підіймається олімпійський прапор. На знак відкриття ігор в чаші над Олімпійським стадіоном запалюється олімпійський вогонь, принесений олімпійською естафетою.\nНа церемонії закриття ігор замість впорядкованого параду олімпійці різних країн виходять на стадіон єдиним натовпом, змішавшись між собою. Така традиція була започаткована на Мельбурнській Олімпіаді 1956. Церемонія закриття Олімпіади включає в себе передачу олімпійського прапора делегації країни-організатора наступних Ігор.\nНа церемонії відкриття олімпійських ігор вибрані представники атлетів та суддів складають олімпійську присягу.\nВпродовж Ігор атлети проживають в Олімпійському селищі.\nОсновною спортивною спорудою ігор є Олімпійський стадіон. Крім головного Олімпійського стадіону змагання проводяться в інших спорудах: на стадіонах, у басейнах, стрільбищах тощо, які отримують право називатися «олімпійськими».\nВ програму Олімпійських ігор входять 33 види спорту, що включають 52 дисципліни. Загалом в окремих змагання розігрується близько 400 медалей.\nДо програми Пекінської Олімпіади 2008 року входило 28 видів спорту. Відтоді з олімпійської програми виключено бейсбол та софтбол, тому на Лондонській Олімпіаді 2012 року проводились змагання тільки з 26 видів спорту. На Зимових Олімпіадах проводяться змагання з 7 видів спорту.\nУчасників Олімпійських ігор називають олімпійцями. Початково, олімпійцями, як і на Олімпійських іграх древності, могли бути тільки чоловіки. Жіночі змагання були включені в програму Олімпіад, починаючи з Олімпійських ігор 1928 року.\nДовгий час Олімпійські ігри вимагали строгого аматорського статусу спортсменів. Однак, під впливом реальностей сучасного життя, враховуючи те, що спорт високих досягнень вимагає максимальної віддачі і повної зайнятості, від вимоги аматорства спортсменів стали відмовлятися. Починаючи з 1970-х років, МОК переклав рішення про допуск професіональних спортсменів на міжнародні федерації відповідних видів спорту. До сьогодні єдиним видом спорту, який зберігає любительський статус, є бокс, швидше завдяки відмінності правил від професіонального боксу.\nПочинаючи з Ігор 1992 року в Барселоні, кількість олімпійців обмежена певним числом. Для участі в Олімпіаді спортсмен чи команда повинні отримати олімпійську ліцензію. Правила відбору встановлюються окремими федераціями видів спорту.\nОлімпіада на національній монеті\nУкраїнські спортсмени виступають на Олімпійських іграх окремою командою, починаючи із Зимової Олімпіади 1994 року. До цієї дати українці брали участь в іграх у складі олімпійських збірних Російської імперії, Польщі, Чехословаччини, Радянського Союзу та Об’єднаної команди (в 1992 році). Першим українцем на І Олімпіаді 1896 року був Микола Ріттер, на ІІ Олімпіаді 1900 брав участь Петро Заковорот.\nКерівництво олімпійським спортом в Україні здійснює Національний олімпійський комітет України. Чимало українців носять горде звання олімпійського чемпіона (дивіться статті Українські олімпійські чемпіони та Список олімпійських чемпіонів України). Першою олімпійською чемпіонкою незалежної України стала фігуристка Оксана Баюл.\nЗагалом, Українська національна олімпійська дружина виборола 96 медалей на літніх Олімпіадах і 5 медалей на зимових Олімпіадах. Найуспішніші види — гімнастика, легка атлетика та боротьба.\nМапа столиць літніх Олімпійських ігор. Країни, які приймали одні літні Олімпійські ігри зафарбовані зеленим, країни, в яких ігри відбулися принаймні двічі — синім кольором.\nМапа столиць зимових Олімпійських ігор. Країни, які приймали одні зимові Олімпійські ігри зафарбовані зеленим, країни, в яких ігри відбулися принаймні двічі — синім кольором.\n↑ Swaddling, Judith (2000). The Ancient Olympic Games (вид. 2). Austin: University of Texas Press. с. 54. ISBN 0-292-70373-2. OCLC 10759486. Процитовано June 6, 2009.\n↑ Pausanias, «Elis 1», VII, p. 7, 9, 10; Pindar, «Olympian 10», pp. 24-77\n↑ Young (2004), pp. 12-13\n↑ Pausanias, «Elis 1», VII, p. 9; Pindar, «Olympian 10», pp. 24—77\n↑ Spivey (2004), pp. 229—230\n↑ Olympic Games (registration required). Encyclopædia Britannica. Процитовано 2009-04-29.\n↑ Crowther (2007) pp. 59—61\n↑ Ancient Olympic Events. Perseus Project of Tufts University. Архів оригіналу за 2013-06-22. Процитовано 2009-04-29.\n↑ Swadling (1999), pp. 90—93\n↑ Olympic Museum, «The Olympic Games in Antiquity», p. 2\n↑ Проте, указ Феодосія не містить конкретних згадок про Олімпію (Crowther (2007), p. 54).\n↑ а б Histoire et évolution des Jeux olympiques. Potentiel. 2005. Архів оригіналу за 22-06-2013. Процитовано 24-03-2012. (фр.)\n↑ а б в г д е ж и к л Young (1996) (наведено за англійською вікіпедією)\n↑ George R. Matthews (2005). America’s first Olympics: the St. Louis games of 1904 University of Missouri Press ISBN 978-0-8262-1588-8\n↑ Young (1996), p. 31\n↑ Craig Reedie, Jim Parry, Vassil Girginov (2005). The Olympic Games Explained: A Student Guide to the Evolution of the Modern Olympic Games Routledge ISBN 978-0-415-34604-7\n↑ Young (1996), p. 24\n↑ Much Wenlock & the Olympian Connection. Wenlock Olympian Society. Архів оригіналу за 2009-01-23. Процитовано 2009-01-31.\n↑ а б Rugby School motivated founder of Games. Reuters (SI.com). 2004-07-08. Процитовано 2009-02-04.\n↑ Athens 1896. The\nОлімпійські ігри — це захоплюючі всесвітні змагання, що вражають красою та видовищністю. Тисячі людей кожні чотири роки поспішають до міста-господаря чемпіонату, щоб повболівати за улюблену збірну і на власні очі побачити нових спортивних зірок світу. Мільйони фанатів дивляться телетрансляцію. А Ти слідкуєш за олімпійськими перипетіями?\n18 106 т.\nЩоб заповнити прогалину в змаганнях із зимових видів спорту, які влітку провести було технічно неможливо, з25 січня 1924 року проводяться зимові Олімпійські ігри. Перші були організовані у французькому місті Шамоні. Окрім фігурного катання і хокею, спортсмени змагалися зі швидкісного бігу на ковзанах, стрибків з трампліну тощо.\nЗ богами пов’язані всі давньогрецькі свята і спортивні ігри. Знамениті Олімпійські ігри, які Давня Греція подарувала світові, були в епоху античності не єдиними. Витоки перших олімпіад губляться у минулому, але в 776 г., До н. е. на мармуровій дошці вперше було записано ім’я переможця в бігу, тому прийнято вважати саме цей рік початком історичного періоду Олімпійських ігор. Місцем Олімпійських свят була священна гай Альтис в Олімпії. Місце вибрано дуже вдало. Всі споруди, і ранні та пізні – храми, скарбниці, стадіон, іподром – зведені в рівній долині, обрамлена м’якими, покритими густою зеленню пагорбами. Природа в Олімпії хіба пройнята духом світу і благоденства, який встановлювався на час Олімпійських ігор. У храмі Зевса Олімпійського перебувала статуя бога, створена скульптором Фідієм, яка вважалася одним з семи чудес світу. У священний гай з’їжджалися тисячі глядачів. Крім видовищ змагань атлетів, тут укладалися торговельні угоди, проходили публічні виступи поетів і музикантів, виставки робіт скульпторів і художників. Тут оприлюднювалися нові закони, договори, обговорювалися важливі документи. З моменту проголошення священного місяця ігор всі ворогуючі сторони припиняли воєнних дій. Відомо, що в спортивних іграх брали участь лише чоловіки з числа вільних громадян, ніколи не притягалися до суду і не викриті в безчесних вчинках. Жінки не допускалися навіть у якості глядачів під страхом смерті. Для них існував і свої змагання – з бігу. Завдяки численним текстам і розписам з кераміки ми зараз знаємо, які види спорту були у Стародавній Греції: боротьба, змагання бігунів на різні дистанції, метання списа, молота, диска, плавання, кулачний бій, біг у його озброєнні, змагання колісниць, підйом вантажів, панкратій (комбінація боксу та боротьби). Атлети змагалися лише оголеними, щоб продемонструвати красу свого тіла. У цьому наочно проявлялась тілесність давньогрецької культури. Культ тіла був настільки великий, що нагота не викликала почуття сором’язливості. Правила забороняли вбивати супротивника, вдаватися до недозволеним прийомів, сперечатися з суддями. Урочисто відбувалось і нагородження переможців. Переможці ігор (олімпіоніки) нагороджувалися вінками з дикої сливи, що росла біля храму Зевса. В останній день свята влаштовувалася урочиста процесія на честь переможців, а повернення олімпіоніка у рідне місто перетворювалося на жартування тріумф. Все місто виходив йому назустріч, міська влада влаштовували бенкет, а на площі будували статую переможця: він ставав національним героєм і протягом усього життя користувався повагою.\nКрім Олімпійських, у Стародавній Греції проходили Піфійські гри в Дельфах, присвячені Аполлону, ігри акторів на честь бога Посейдона, Немейські ігри, що прославляють Зевса. Ігри давали релігійну санкцію фізичним достоїнств – «арете», і моральне право над людьми. Вони як ще виявлялася така риса давньогрецька культури, як змагальність.\nОлімпійські ігри – найдавніші і найбільш популярні спортивні заходи в Стародавній Греції. Вперше (хоча, за легендами, ця спроба виходить третьої) відбулися вони в 776 році до н. е. і були частиною святкування, присвяченого Зевсу. Рік проведення першої Олімпіади греки вважали для себе дуже важливим, і тому з нього почалося античне грецьке літочислення.\nОднак є свідчення, що говорять про виникнення Олімпіад з іншого культу – спортивних ігор на честь Пелопа (спроба перша). Тут доречно зробити невеликий крок у бік грецьких міфів, щоб нагадати про історію цього героя. Пелопс був сином сумно відомого Тантала – того самого, що у цю пору відчуває борошна в царстві Аїда. Дитинство Пелопса відзначалося жахливою смертю і чудесним порятунком – батько його в засліпленні вседозволеністю (він був сином Зевса), вирішивши перевірити проникливість олімпійських богів, запросив їх на бенкет, одна з страв де було виготовлено з Пелопса. Які злий умисел Тантала, боги не торкнулися страшного страви, лише Деметра, скорботна про втрату дочки Персефони, не звернувши уваги, з’їла плече хлопчика. Проте Гермес своїми чарами оживив дитини, а Гефест зі слонової кістки зробив йому нове плече. Тантал був покараний, а юний Пелопс отримав владу у рідному місті Сипиле. Але недовго довелося йому правити – війною пішов на нього могутній цар Трої. Переможений Пелопс змушений був залишити батьківщину. У супроводі загону земляків він пішов на південь Греції, де оселився на півострові, до цих пір носить його ім’я, – Пелопоннесі. Побачивши якось дочка царя міста Піси Еномая красуню Гіпподамію, Пелопс побажав отримати її в дружини. Але не мав рівних собі у всій Греції в мистецтві управління колісницею і володів найшвидшими кіньми у світі, Еномай пропонував претендентам руки і серця дочки стрибки через весь Пелопоннес – від Піси до Коринфа. Переможений наречений оплачував програш своїм життям. Але навіть це не зупиняло бажаючих – настільки хороша була Гіпподамія. Голови нещасних жертв краси Еномай прибивав до воріт свого палацу. Але який від батька гординю, підступність і винахідливість, Пелопс зробив хід конем – наобіцявши возничему Еномая Миртилу золоті гори, син Тантала заручився його обіцянкою не вставляти чеки в осі колісниці, що повинно було затримати царя Піси дорозі. Задум вдався на славу – на швидкості колеса зіскочили з осей, колісниця перекинулася, і гордий Еномай безславно загинув пилу неодноразово підкореної їм траси. Переможець урочисто повернувся на Пису, взяв у дружини Гіпподамію, до того ж сів на престол вбитого їм тестя. Але візник Миртил згадав, кому повинен бути вдячний Пелопс так несподівано дістався йому приз, і зажадав півцарства (за іншою версією – першу шлюбну ніч з Гипподамией). У Пелопса знову прокинулися Танталові жадібність і підступність. Хитрим заманив Пелопс Міртила на високу скелю, і підсумок зустрічі був сумний – новоявлений монарх зіштовхнув візника в море. За грецькою традицією Миртил встиг зробити єдине, на що в нього вистачило часу падіння, а саме – проклясти Пелопа і все його потомство. На честь себе Пелопс заснував дані гри, за свідченням Павсанія, «більш блискучі, ніж хто-небудь до нього».\nАрхеологи знайшли підтвердження зв’язку культу Пелопса з Олімпійськими іграми. На так званому священному ділянці Зевса в Олімпії – місці проведення ігор – вони виявили залишки святилища Пелопса приблизно кінця 2‑го тисячоліття до н. е.\nДругою спробою відновлення Олімпійських ігор Греція зобов’язана Гераклові. Шостим подвигом Геракла було очищення «авгієвих стаєнь» – скотарні Авгія. Авгий був сином Геліоса і царем Еліди. Незліченні були багатства його, а особливо – стада. Триста белоногих биків, двісті – червоних, як пурпур, дванадцять – білосніжних, як лебеді, і один – сяючий, як зірка. Не дивно, що хліва царського дому були дуже занедбані. І цю смітник і запропонував Авгию очистити Геракл за один день і десятої частки його стад. Авгий погодився на таку вигідну пропозицію і, як виявилося, помилився. Геракл направив до обори потоки двох еллінською річок – Алфея і Пенея, а після просто відновив зруйновані водою стіни. Авгий не захотів розлучатися зі своїми улюбленими тваринами і вигнав Геракла. Геракл кілька років вторгся в Еліду з великим військом і вбив Авгія. На честь перемоги Геракл приніс традиційні жертви богам, висадив гай олив (згодом олімпіоніків увінчували вінками з гілок цієї гаї) на честь Афіни Паллади і заснував Олімпійські ігри.\nАле це легенди, а ось що історія говорить про третьої – найбільш вдалою – спробі. Перші Олімпіади були подією дуже локального характеру і залучали дуже багато як учасників, так і глядачів – тільки жителів Еліди і Спарти: імена переможців перших одинадцяти Олімпійських ігор належать уродженцям Західного Пелопоннесу. До речі, традиційно вважається, що правила і порядок проведення ігор встановили Лікург (правитель Спарти, здійснювала протекторат над Еліди), Клеосфен (правитель Піси) і Іфіт (правитель Еліди). Текст цього договору про олімпійських змаганнях був зображений на бронзовий диску, про який в IV столітті до н. е. повідомляв Аристотель і що в II ст. до н. е. бачив Павсаній. У самій першій Олімпіаді була єдина змагання – забіг юнаків на коротку дистанцію в 1 стадій (185 м). Історія зберегла нам і ім’я першого переможця-олімпіоніка (від грец. Ніка – богиня перемоги) – ним став кухар з Еліди Кореб.\nПочинаючи з 660‑го р. до н. е. – Тобто, з 30‑х ігор – до змагань були допущені всі жителі материкової Греції, а через 10 ігор (40 років) в Олімпіадах стали брати участь і жителі грецьких колоній. Олімпійські ігри завоювали широку популярність, а переможці могли розраховувати на щедрий приз, почесті і всенародну славу. Олімпіонік «коронувався» хрестоматійним оливковим вінком (гілки для якого зрізав золотим ножем хлопчик, син вільних і здорових батьків) і нагороджувався пальмовою гілкою. Плутарх писав про те, що переміг на Олімпійських іграх афінянин отримував у нагороду 500 драхм, що було дуже чималою сумою. Також на честь атлетів-переможців встановлювалися скульптури – іноді в самій Олімпії у святилища Зевсу, іноді на батьківщині героя. Проте до Плинию, подібність ці скульптури мали тільки з триразовими переможцями Олімпіад, інші ж могли задовольнятися лише ідеалістичним чином на свою честь. Батьківщина не залишалася у боргу перед своїми героями – вони зазвичай отримували ряд економічних і політичних привілеїв аж до звільнення від усіх державних повинностей, а в деяких випадках навіть обожнювалися. На додаток до перерахованих нагород олімпіоніки до кінця своїх днів могли розраховувати на безкоштовні обіди в міському управлінні, що було для них більш приємно і корисно, ніж статую, що не має до того ж фактичного подібності. Мідні статуї Зевса (на доричному діалекті називалися занами), присвячені себе учасникам (наприклад, викритим у шахрайстві, підкупі тощо) ігор, виконувалися на гроші, отримані у вигляді штрафів, і ставилися по сторонах дороги, що веде на олімпійський стадіон. Греки дуже любили речові нагадування про події.\nЗ 15-ї Олімпіади – 720 г. до н. е., Спарта, мала характер військово-організованого родового союзу, домінує за кількістю переможців державою. З 15-ї по 50‑ту Олімпіаду (720–576 рр. До н. Е.) Збереглися прізвища 71 переможця, з яких 36 – спартанці. Наприклад, відомий якийсь спартанець Гіпосфеп. Вперше він переміг у боротьбі серед юнаків, пізніше перейшовши у «дорослу» категорію, де він протягом п’яти Олімпіад здобував перемогу. Іншими словами, він успішно виступав у змаганнях борців протягом 24 років.\nУ Спарті особлива увага приділялася питанням фізичного виховання громадян-воїнів, щоб за допомогою зброї і військової сили закріплювати своє панування над підкореними місцевими жителями. Спартанці взагалі відрізнялися дуже суворими нормами поведінки, а також неухильним дотриманням. Наприклад, несумісним з честю спартанця вважалося визнання поразки. У зв’язку з цим спартанцям було заборонено публічно виступати у змаганнях з кулачного бою і панкратию, бо за правилами цих змагань учасник повинен був або перемогти, або визнати свою поразку. Збереглася також легенда про одного старого, запізнілу до початку змагань. Дуже невдало він намагався знайти собі хоч якесь місце серед обсипали його глузуваннями чи образами глядачів. Ці спроби привели його до групи спартанців, котра на «трибунах» – схилах пагорба Кроноса. Як один, спартанці стали, поступаючись старому місце. Розчулений, він сказав: «Усі греки знають правила пристойності, але виконують їх тільки спартанці!».\nУ епоху грецької колонізації вплив Олімпії поступово поширюється на Малу Азію і прилеглі до неї острови. На 23‑й Олімпіаді в кулачному бою переміг Ономаст зі Смірни, який розробив і правила змагань кулачних бійців. На 46‑й Олімпіаді переміг у бігу став Полімнестор з Менеста, про якого розповідають, що він наздогнав на пасовищі зайця.\nГегемонія спартиатов у списках переможців закінчується 50‑й Олімпіаді. Серед західно-грецьких міст виділяється заснований на півдні Італії Кротон. Знаменитий Мілон Кротонский був шестиразовим чемпіоном по боротьбі Олімпійських (532–512 рр. До н. Е.) І шестиразовим ж – Пифийских ігор. Сучасники порівнювали його з Гераклом і Ахіллом, його феноменальна сила стала легендою. Публіка ревіла від захвату, коли він, несучи на плечах живого бика, з’являвся на стадіоні. Убивши бика потім одним ударом у голову, Мілон повністю з’їдав його протягом дня. Загинув Мілон Кротонський дуже нерозумно – вирішивши в черговий раз випробувати свою силу, застряг в розщепленому дереві і був сожран вовками живцем. Усього ж у період з 564 по 510 рр. до н. е. у списках переможців ми бачимо 13 кротонцев. Склалася навіть прислів’я, що останній з кротонцев дорівнює першому серед інших греків.\nЧемпіон п’ятиборства 444 г. до н. е. Ікк з Тарсу став згодом тренером і прославив своє ім’я (крім перемог, зрозуміло) першим в історії спорту посібником з тренінгу спортсменів. Дуже новаторськими для того часу були рекомендації спеціальної дієти, відмова від надмірностей, а також заборона на сексуальні відносини безпосередньо перед змаганнями. Тільки ось десятикратний чемпіон ігор між 328 і 292 роками до н. е. Геродор з Мегари напевно не читав рекомендація Икка. Кажуть, що під час звичайних своїх тренувань він з’їдав за раз по 15 фунтів хліба з м’ясом і випивав кілька галонів розведеного вина.\nНумерувати Олімпіади стали лише 600 років після їх початку. У 2-му ст. до н. е. астроном і географ з Олександрії Ератосфен розробив точну хронологічну таблицю, в якій всі відомі йому політичні і культурні події датував по Олімпіад (тобто, по чотирирічним періодам між іграми), спираючись при цьому на складений ним список олімпійських переможців. Його дев’ятитомна Хронограф (Chronographiai) охоплювала період від руйнування Трої (датованого автором 1184/83 рр. До н. Е.) До смерті Олександра (323 г. до н. е.).\nВищий розквіт Олімпійських ігор припадає на VI–IV ст. до н. е. – Олімпіади стають загальногрецьким святом, а Олімпія – центром всього спортивного світу. Крім того, Греко-перські війни першої половини VI ст. до н. е. зуміли згуртувати (хоч і ненадовго) ворогували між собою грецькі міста, і Олімпіади стали уособленням цієї єдності. Також і система фізичного виховання, популяризуєма Олімпійськими іграми, дала свої плоди: греки були успішніше в поєдинках, навички бігу, кулачної боротьби, панкратія знадобилися в битвах.\nПопулярність і успіх Олімпійських ігор призвели до того, що вже до початку VI ст. і в інших частинах Греції стали проводити такі змагання. У 590 (або 582) р. до н. е. були реорганізовані Піфійскі ігри в Дельфах, у 573 г. до н. е. – Немейські гри в Арголиде, в 572 г. до н. е. – Істмійські гри біля Корінфа. Всі ці ігри проводилися раз в два або чотири роки з таким розрахунком, щоб на кожен рік випадали будь-які змагання. Атлет, який перемагав на всіх чотирьох іграх протягом періоду, одержав звання периодоніка. В історії збереглися імена спортсменів, що стали периодоніками навіть кілька разів. Згадуваний вище Мілон Кротонський займає серед них перше місце – периодоніком він був шість разів. У списках олімпійських переможців присутній 46 периодоніків.\nУ цей же період з’являється звання «триаст» – потрійний переможець, яка здобула перемогу у відразу трьох змаганнях, що проходили в один день – в бігу, подвійному бігу і в бігу зі зброєю. Двічі звання триаста завойовував родосец Леонидас, 4 Олімпіадах поспіль 12 вінків переможця.\nЦілком очевидно, що змагання, мають таку велику популярність, не могли обійтися без певних, спеціально розроблених правил та умов їх проведення. Ну, а довга історія напевно сприяла народженню традицій.\n2. Україна Олімпійська\n3. ХХ зимові Олімпійські ігри у Турині (Італія)\n4. Результати Туринських Олімпійських Ігор\n5. Зимові олімпійські ігри в цифрах\nЗимові Олімпійські ігри відбуваються з 1924 року і проходять один раз на чотири роки, чергуючись кожні два роки з літніми. До 1992 року літні і зимові Ігри відбувалися протягом одного року. Починаючи з 1976 року, коли атлети України вперше взяли участь в зимових Олімпійських іграх, на найвищу сходинку п’єдесталу піднімались біатлоніст Іван Бяков (ХІІ зимові Олімпійські ігри 1976 року в Інсбруку), фігуристи Віктор Петренко (ХVI зимові Олімпійські ігри 1992 року в Альбервілі) і Оксана Баюл (XVII зимові Олімпійські ігри 1994 року в Ліллехамері), хокеїст Олексій Житник (ХVI зимові Олімпійські ігри 1992 року в Альбервілі), призерами “білих” Олімпіад ставали лижник Олександр Батюк (XIV зимові Олімпійські ігри 1984 року в Сараєво), біатлоністки Валентина Цербе (XVII зимові Олімпійські ігри 1994 року в Ліллехамері) і Олена Петрова (XVIII зимові Олімпійські ігри 1998 року в Нагано).\nІсторія олімпійського руху в Україні розпочалася в 1952 році, коли українці у складі збірної команди Радянського Союзу вперше взяли участь у XV Олімпійських іграх у Гельсінкі.\nДо 1990 року олімпійський рух в Україні розвивався і зміцнював свою позицію у житті країни. Українські атлети становили щонайменше 25% кожної олімпійської команди СРСР. Під час ХХІІ Олімпіади 1980 року деякі матчі футбольного турніру з великим успіхом проводили в Києві.\n22 грудня 1990 року І Генеральна асамблея засновників прийняла рішення створити Національний олімпійський комітет України. Ця дата є офіційною датою його створення. У вересні 1993 року НОК України остаточно визнав Міжнародний Олімпійський комітет.\nНаціональний олімпійський комітет України об’єднує понад 50 федерацій видів спорту. Він також має 24 відділення в усіх областях і по одному в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі. Колективними членами НОК України є понад 80 організацій.\nПершим президентом НОК України обрали олімпійського чемпіона Валерія Пилиповича Борзова (ХХ Олімпіада в Мюнхені, легка атлетика, 100 м та 200 м). У 1994 році пана Борзова обрали членом Міжнародного Олімпійського Комітету в Україні, а у грудні цього ж року переобрали президентом НОК.\nСамостійну національну команду на зимових Олімпійських іграх НОК України представив у Ліллегамері в 1994 році, де українські атлети завоювали по одній золотій і бронзовій медалі й посіли 13-те місце в неофіційному командному заліку. На Іграх в Атланті (1996) національна команда України завоювала 9 золотих, 2 срібні і 12 бронзових медалей, посівши 9-те загальнокомандне місце. На XVIIІ Олімпійських зимових іграх в Нагано завойовано одну срібну медаль.\nЗагалом участь в Олімпійських іграх брали 959 атлетів з України. Вони завоювали 207 золотих, 134 срібних і 139 бронзових медалей.\nХХ зимові Олімпійські ігри у Турині (Італія)\nХХ зимові Олімпійські ігри відбувалися з 10 по 26 лютого 2006 року в місті Турині (Італія). Офіційна делегація нараховувала 106 осіб, зокрема 53 спортсмена. Атлети України взяли участь у 10 видах спорту із 15, представлених на Олімпійських іграх: біатлоні, лижних гонках, фігурному катанні, фрістайлі, санному спорті, лижному двоборстві, шорт-треку, ковзанярському спорті, гірськолижному спорті, стрибках на лижах з трампліну.\nСпортивну форму для української делегації надала всесвітньовідома фірма Nike, а парадні костюми – компанія VDone.\nОсобливістю Ігор 2006 року було те, що спортсмени-олімпійці розташовувалися в трьох селищах.\nОсновним було селище у м. Турині, в якому було заплановано розташувати спортсменів фігурного катання, шорт-треку, ковзанярського спорту з хокею з шайбою та керлінгу. На стадіоні Дель-Альпі цього міста відбулася церемонія відкриття та закриття Олімпійських ігор.\nДруге селище знаходиться в м. Сестрієре на відстані 104 км від Турину на висоті 2035 метрів, в якому було заплановано розташування спортсменів більшості видів спорту: гірськолижного спорту, санного спорту, бобслею, лижних гонок, стрибків на лижах з трампліна, лижного двоборства, скелетону.\nТретє селище – у м. Бардонеккіа на висоті 1312 метрів, на відстані 90 км від Туріну та 37 км від Сестрієре, де були розміщені спортсмени зі біатлону, фрістайлу, сноубордінгу та відбудуться змагання з останнього виду спорту.\nГасло ХХ зимових Олімпійських ігор в Турині – „Тут живе пристрасть”, яке виражає дух та цінності, які є визначальними для Ігор 2006 року та має на меті показати світу італійський стиль, суть якого – у великій пристрасті, з якою італійці підходять до виконання будь-якої справи.\nНове гасло втілює ідею „piazza” (площа): місце зустрічі, фон для пристрасті та участі, унікальний символ італійського способу життя і головний елемент туринського уявлення про Ігри.\nГасло „Тут живе пристрасть” написано червоним кольором, класичною фарбою пристрасті, для того, щоб посилити ефект та встановити візуальний зв’язок між головними ідеями Ігор, естафетою Олімпійського вогню і уявленням про Олімпійське місто.\nНеве та Гліц — талісмани зимових Олімпійських ігор в Турині — одна з найоригінальніших пар в історії проведення Олімпійських ігор.\nВона — м’яка, дружелюбна та елегантна снігова кулька, він — життєрадісний, грайливий льодяний кубик. Неве та Гліц нагадують своїми тілами обов’язкові елементи зимових Ігор — сніг та лід.\nНеве та Гліц — талісмани Туринських Ігор\nРазом талісмани зимових Олімпійських ігор 2006 року в Турині відображають найвищі італійські й олімпійські цінності: дружбу та ентузіазм, лояльність та приємний час, дизайн та прагнення до інновацій.\n27 листопада 2001 року в Римі представили офіційну емблему ХХ зимових Олімпійських ігор 2006 року. Олімпійську емблему відібрало журі з 1341 проекту.\nЛоготип блакитного кольору, створений міланською дизайнерською фірмою Бенінказа-Гусманн, — це футуристична фігура у формі «зігнутого трикутника» з великими круглими отворами, яка нагадує Кафедральний собор Турина — найвищий будинок міста, гостроверху альпійську вершину, похилену ялину, сніжинку, лижний трамплін. Під емблемою напис: «Торино 2006», а ще нижче — п’ять олімпійських кілець.\nМедалi ХХ зимових Олiмпiйських iгор 2006 року в Туринi мали оригiнальний вигляд, який став ще одним символом Iгор. Медаль має круглу форму з порожниною у центрi — це рiшення певним чином передає iмiдж Турина-2006 i водночас вiдображає великий iталiйський символ «пiацца». «Пiацца», що в перекладi українською означає «площа», — iсторична цiннiсть Iталiї, фiзична та iсторична площина, яка приймає та супроводжує всi великi iталiйськi подiї. Саме тут iталiйцi святкують свої трiумфи. Саме на подiбнiй спецiальнiй площi Турина i вiдбуватимуться церемонiї нагородження.\nТак само, як i олiмпiйськi кiльця, медаль має порожнину у центрi, символiзуючи простір мiж грудьми та серцем, де з особливою пристрастю до олiмпiйських змагань вiдчувається ритм життя.\nМедаль ХХ зимових Олiмпiйських iгор огорнута стрiчкою. Усі попередні нагороди кріпилися до неї. Передня частина медалi — це синтез графiчних елементiв\nIгор, задня мiститиме пiктограму вiдповiдних спортивних дисциплiн. «Медаль передає олiмпiйськi цiнностi — дружбу, чеснiсть, яскравiсть та оригiнальнiсть», — зазначив Жан-Клод Кiллi, голова координаційної комісії МОК. «Я з особливим захватом очiкую того, як найкращi атлети свiту будуть вiд’їжджати з Турина з медалями на своїх грудях, поширюючи символи та традицiї Iталiї на весь свiт. Упевнений: вони назавжди запам’ятають чудовi Iгри-2006, їхні враження будуть незабутнiми», — наголосив президент оргкомітету з проведення Олімпіади Валентiно Кастеланi.\nДомінуючими кольорами Ігор були червоний – колір пристрасті та блакитний – колір льоду, неба та ночі. Ці барви презентують візуальний образ ХХ зимових Олімпійських ігор, характер та особливості міста та регіону та країни-господаря Ігор.\n13 січня була завершена підготовка Олімпійської чаші на стадіоні Олімпіко в Турині. Останньою встановили якраз ту частину, з якої горів вогонь. Олімпійська чаша Турину була найвищою за всю історію Ігор – 57 метрів. Її запалення 10 лютого було знаком відкриття ХХ зимових Олімпійських ігор. Чаша знаходилась у північно-східній частині стадіону та була віддалена від найближчих глядачів приблизно на 16 метрів. Організатори Ігор переконують, що її буде добре видно з усіх точок Турину.\nФірма Пінінфаріна розробила дизайн Чаші, горіти вона буде завдяки роботі компанії Італгас. Механізм горіння був засекречений до останньої хвилини і підтримував вогонь до 26 лютого, коли Церемонія Закриття поставить крапку в історії ХХ зимових Олімпійських ігор в Турині.\nОлімпійська чаша – один з найважливіших Олімпійських символів. Її головне завдання – підтримувати вогонь протягом Ігор. Чаша вперше була використана як символ олімпізму в 1928 році і з того часу бере активну участь у відкритті та закритті Ігор.\nЧаша дозволяє гармонійно поєднати символіку, дизайн та функціональність, що дає змогу організаторам Олімпійських ігор представити за її допомогою культуру, душу та історію цілої нації.\nЕстафета Олімпійського вогню стартувала 27 листопада 2005 року в Олімпії, саме там, де з 776 року до н.е. давні греки проводили Олімпійські ігри. Жриці запалили вогонь та передали його першому факелоносцю. Так вогонь розпочав свою подорож Грецією. 8 грудня 2005 року естафета продовжилася на Пьяцца дель Квірінале в Римі, де Президент Республіки Італія Карло Адзельо Чампі запалив вогонь факелоносця Стефано Балдіні, який перший поніс факел на італійських теренах. Стефано Балдіні – чемпіон афінських Олімпійських ігор 2004 року з марафону. Олімпійська естафета триватиме 64 дні і подолає загальну відстань у 11 300 кілометрів, побувавши у 140 містах, 107 провінціях та всіх Італійських регіонах. Очікується, що велика кількість відомих всьому світові представників спорту, культури та бізнесу візьмуть участь у Естафеті Олімпійського вогню – зокрема, Джорджо Армані, Ярно Труллі, Юрій Кеккі та всі італійські Олімпійські чемпіони двох останніх Ігор.\nЗавершилася естафета Олімпійського вогню на церемонії відкриття зимових Олімпійських ігор в Турині 10 лютого 2006 року.\nРезультати Туринських Олімпійських Ігор\nЗакінчилися ХХ Зимові Олімпійські ігри, ці захоплюючі змагання, що вражають своєю видовищністю, красою та масовістю. У підсумку маємо дві бронзові медалі у біатлоні та фігурному катанні, що стали рятівними для престижу національної збірної та держави загалом. Як вважає український Міністр у справах сім’ї молоді та спорту Юрій Павленко: “Виступ у Турині можна вважати успішним”. Подібної думки був і президент Національного Олімпійського Комітету України, член МОК легендарний спортсмен Сергій Бубка: “Я задоволений виступом українців у Турині”. І справді порівнюючи результати із попередньою Олімпіадою 2002 р. у Солт-Лейк Сіті де Україна взагалі не завоювали жодної медалі, тогорічна порадувала Україну.\nРезультати ХХ зимових Олімпійських ігор у Турині\nЗимові олімпійські ігри в цифрах\nШамоні (Франція) 1924\nВідкриття 25 січня Жінки 11\nЗакриття 5 лютого Чоловіки 247\nДержави-учасниці 16 Змагання 16\nСент Моріс (Швейцарія) 1928\nВідкриття 11 лютого Жінки 26\nЗакриття 12 лютого Чоловіки 438\nДержави-учасниці 25 Змагання 14\nЛейк Плесід (США)1932\nВідкриття 4 лютого Жінки 21\nЗакриття 15 лютого Чоловіки 231\nДержави-учасниці 17 Змагання 14\nГарміш-Партенкірхен (Німеччина) 1936\nВідкриття 6 лютого Жінки 80\nЗакриття 16 лютого Чоловіки 566\nДержави-учасниці 28 Змагання 17\nСент Моріс (Швейцарія) 1948\nВідкриття 30 січня Жінки 77\nЗакриття 8 лютого Чоловіки 592\nДержави-учасниці 28 Змагання 22\nОсло (Норвегія) 1952\nВідкриття 14 лютого Жінки 109\nЗакриття 25 лютого Чоловіки 585\nДержави-учасниці 30 Змагання 22\nКортіло ді Ампеццо (Італія) 1956\nВідкриття 26 січня Жінки 134\nЗакриття 5 лютого Чоловіки 687\nДержави-учасниці 32 Змагання 24\nСквовеллі (США) 1960\nВідкриття 18 лютого Жінки 144\nЗакриття 28 лютого Чоловіки 521\nДержави-учасниці 30 Змагання 27\nІнсбрук (Австрія) 1964\nВідкриття 29 січня Жінки 199\nЗакриття 9 лютого Чоловіки 892\nДержави-учасниці 36 Змагання 34\nГренобль (Франція) 1968\nВідкриття 6 лютого Жінки 211\nЗакриття 18 лютого Чоловіки 947\nДержави-учасниці 37 Змагання 35\nСаппоро (Японія) 1972\nВідкриття 3 лютого Жінки 205\nЗакриття 13 лютого Чоловіки 801\nДержави-учасниці 35 Змагання 35\nІнсбрук (Австрія) 1976\nВідкриття 4 лютого Жінки 231\nЗакриття 15 лютого Чоловіки 892\nДержави-учасниці 37 Змагання 37\nЛейк Плесід (США) 1980\nВідкриття 13 лютого Жінки 232\nЗакриття 24 лютого Чоловіки 840\nДержави-учасниці 37 Змагання 38\nСараєво (Югославія) 1984\nВідкриття 8 лютого Жінки 274\nЗакриття 19 лютого Чоловіки 998\nДержави-учасниці 49 Змагання 39\nКалгарі (Італія) 1988\nВідкриття 13 лютого Жінки 301\nЗакриття 28 лютого Чоловіки 1122\nДержави-учасниці 57 Змагання 46\nАльбервіль (Франція) 1992\nВідкриття 8 лютого Жінки 488\nЗакриття 23 лютого Чоловіки 1313\nДержави-учасниці 64 Змагання 57\nЛіллехаммер (Норвегія) 1994\nВідкриття 12 лютого Жінки 522\nЗакриття 27 лютого Чоловіки 1215\nДержави-учасниці 67 Змагання 61\nНагано (Японія) 1998\nВідкриття 7 лютого Жінки 787\nЗакриття 22 лютого Чоловіки 1389\nДержави-учасниці 72 Змагання 68\nСолт-Лейк сіті (США) 2002\nВідкриття 8 лютого Жінки 886\nЗакриття 24 лютого Чоловіки 1513\nДержави-учасниці 77 Змагання 78\nТурин (Італія) 2006\nВідкриття 10 лютого Жінки 926\nЗакриття 26 лютого Чоловіки 1574\nДержави-учасниці 85 Змагання 84\n5. Енциклопедія спорту. – М.,2007.\n6. Історія Зимових Олімпійських Ігор. – М.,2008.\n7. Зимові та літні олімпіади: в цифрах і фактах. – М.,2007.\nВодянистый арбуз – Зачем бросать арбуз в воду и еще 9 вещей, которые надо знать о бахчевых | primewow.ru\nЧем отличается кимоно для айкидо от кимоно для карате – Кимоно для каратэ (мужское кумитэ). В чем выступают лучшие из лучших? — Karate.ru\nКак научиться драться в домашних условиях приемы – Как научиться драться в домашних условиях\nОмега 3 откладываются в бедрах: Для чего женщинам нужно принимать Омега 3 – Омега 3 для чего полезно, свойства и как принимать\nСочетание фруктов между собой – Сочетание продуктов — все фрукты — запись пользователя Женни (Bnfx) в сообществе Раздельное питание. Здоровье. Жизнь. в категории Почему нельзя и как нужно\nЧего нельзя делать в армии – армия что можно а что нельзя брать с сабой (телефон деньги еда) сколь зубных щеток? как себя там вести???


Купити квитки на автобус в Сахаровка - ціни, розклад на Tickets.ua\nКвитки на автобус в Сахаровка\nАвтобусні квитки до Сахаровка\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Сахаровка можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Сахаровка\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Сахаровка, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Сахаровка онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2405068236


Рейдерство Столичного ринку: до міністра Малюськи прийшли активісти\nДо будинку міністра Малюськи через "Столичний ринок" прийшли люди з фаєрами\n10 лютого 2021, 10:19 Читать новость на русском\nЧерез "Столичний ринок" до будинку Малюськи прийшли з фаєрами / 24 канал\nПід помешкання міністра юстиції України Дениса Малюськи прийшли люди з фаєрами – він назвав їх "тітушками", але вони сказали, що представляють "Правий сектор". Таку акцію провели на тлі начебто рейдерського захоплення "Столичного ринку".\nМіністр юстиції заявив, що у рейдерській схемі задіяні нотаріус, державний реєстратор та якісь невідомі "віп-персони".\nЧитайте також Безсумнівно, Крим – це Україна: як блокування телеканалів змінило риторику ОПЗЖ\nЗа словами Малюськи державний реєстратор викинув з ЄДР інформацію про заборону суду на реєстраційні дії, а одразу після цього приватний нотаріус оформив перехід контролю за юридичною особою до іншої особи.\nОфіс протидії рейдерству зреагував швидко – уже 15 грудня усе повернули як було, а реєстратору анулювали доступ до реєстру,\n– пише міністр у фейсбуці.\nВласник ринку не звертався до міністра\nТакож чиновник підкреслив, що реальний власник ринку не звертався до нього щодо захисту.\nУ реальності біс його знає, хто реальний власник, бенефіціар, ринку. Він, і це реально дивно, не виходив на зв’язок та не намагався себе захистити,\nМіністр написав, що власник також намагається вирішити питання з допомогою якоїсь "віп-персони".\nУрядовець зазначив, що, можливо, власником ринку є одіозний Юрій Іванющенко.\nХто такий Юрій Іванющенко?\nКолишній нардеп від "Партії регіонів". Відомий за прізвиськом "Юра Єнакіївський". За даними ЗМІ, він є відомим кримінальним авторитетом. Фігурант низки кримінальних справ. Іванющенка пов’язують з колишнім президентом України Віктором Януковичем, який був його другом дитинства. Міністр внутрішніх справ Арсен Аваков заявляв, що Іванющенко організовував і фінансував "тітушек", які викрадали, били і вбивали активістів Євромайдану в лютому 2014 року.\n"Ймовірно, він отримав цей ринок корупційним шляхом", – підкреслює Малюська. При цьому міністр вважає, що навіть такого власника необхідно захищати.\nЧому ринок потрібно відібрати і віддати іншим "бєспредельщікам", а не, наприклад, державі, залишилось поза будь-яким поясненням,\n"Правий сектор" та пікет будинку Малюськи\nЗа версією міністра, невдоволені діями міністра юстиції рейдери, які намагаються переписати на себе ринок, відправили до будинку Малюськи "активістів", які до того пікетували міністерство.\nЛюди кажуть, що представляють "Правий сектор", проте міністр впевнений – це звичайні найманці – "тітушки".\nКілька десятків тітушок знайшли мою домівку і своїми факелами, криками та скандуванням матів добряче полякали усіх моїх сусідів та дітей, які були вдома. Мораль цієї історії така: окремі елементи диких 90-их, які здавалися уже давно забутими, усе ще живі. І з цим треба щось терміново робити,\nУ кінці листопада 2020 року в Софіївській Борщагівці фермери та підприємці вийшли на пікет проти рейдерського захоплення ринку "Столичний".\n18 грудня 2020 року адміністрація "Столичного" повідомила, що Мін'юст зупинив рейдерську атаку.


Італія може заборонити польоти Ryanair через ігнорування карантину - новости Украины, Економіка - LIGA.net\nІталія може заборонити польоти Ryanair через ігнорування карантину\nУправління цивільної авіації Італії (Enac) пригрозило призупинити дію дозволу ірландської авіакомпанії Ryanair на польоти в Італію через недотримання правил безпеки, пов'язаних із коронавірусом (Covid-19). Про це повідомляє бельгійська The Brussels Times.\nEnac попередив Ryanair і поінформував компетентний орган Ірландії про неодноразові порушення санітарних правил щодо боротьби з Covid-19, введених італійським урядом для захисту здоров'я пасажирів.\nЛоукостер не тільки не дотримується вимоги витримувати дистанцію між пасажирами, але також ігноруються умови відступу від цієї відстані в разі неможливості дотримуватися дистанції, зазначили у відомстві.\nУ разі подальшого недотримання правил Enac змушений буде призупинити приземлення літаків авіакомпанії в італійських аеропортах. У Ryanair відкидають ці звинувачення і стверджують, що дотримуються всіх правил італійського регулятора.\nRyanair Holdings Plc, найбільший у Європі авіаперевізник-лоукостер, у першому фінансовому кварталі скоротив виручку на 95% - до 125,2 млн євро в порівнянні з 2,31 млрд євро за аналогічний період роком раніше.\nУ Ryanair прогнозують швидке пожвавлення авіаперевезень і низькі ціни на квитки 17.04.2020Лоукостеру Ryanair разрешили выполнять рейсы между Украиной и Италией 07.04.2020Ryanair прекращает полеты на два месяца 25.03.2020


15 грудня 2020 689\nНа гуцульських обійстях дедалі частіше замість корів з’являються невибагливі в догляді кози.\nСеред миловидних краєвидів Карпат дедалі частіше трапляються закинуті садиби та зарослі хащами колишні сіножаті. У високогір’ї чимало покинутих будиночків. Попри швидкий розвиток туризму виживати в складних умовах непросто. Молодь дедалі частіше покидає батьківський дім та відходить від традиційного гуцульського устрою. Добре, якщо ще оселяються десь у низинах. А здебільшого виїжджають на заробітки, й не тільки сезонні. Людям старшого віку важко залишатися сам-на-сам із природою, нехай навіть і дуже привабливою в цих краях.\nПасовища перетворюються на хащі, бо нікому їх доглядати\nДля горян долати великі відстані — звична справа, та й туристу цікаво пройтися звивистими стежками. Коли ж вникати в устрій тамтешнього життя, стає зрозумілою вся його складність.\nЮрій та Марія Слижуки (на знімку) живуть у присілку Запогар села Розтоки Косівського району. Краєвиди тут справді чудові: одразу за городом — бурхливий потік із водоспадом, ліси й гори... Радіють із того, що можуть ще поратися біля землі та утримувати кіз.\n«Для цієї невибагливої в догляді маржини маємо достатньо поживи на ґаздівстві: власні пасовища, лугове та лісове сіно, гілки дерев, — розповідає Юрій Слижук. — На зимовий період запаслися картоплею, буряками та морквою. Раціон урізноманітнюємо концентрованими кормами. Вистачає до весни. А там — свіжа паша».\nРаніше Слижуки утримували корів. Мали високо в горах спадщину від батьків пані Марії. Як були молодшими, лантухи із сіном з припасених за літо копиць носили навіть узимку. Тепер частину сіножатей віддають в оренду. Дякують і за те, що сусіди там випасають корів, то площі не заростають непролазними хащами. Якби ще м’ясо та молоко можна було збувати за вигідними цінами, поголів’я б нарощували. А ще в селі — брак робочої сили.\n«Земля в горах втрачає цінність, бо нікому її доглядати, — роздумує пан Юрій. — До теребління пасовища треба мати силу. Можна косаркою зрізати кущики, що виросли за літо. Або ж сокирою стинати, бажано й викорчовувати».\nДопомагає батькам у цій справі син Дмитро. Якщо навесні не навести порядку з порослю, то за рік-два ділянки перетворюються на хащі. Зрубані пагони самосійних деревець якраз ідуть на корм козам.\nХто вправний — має зиск\nКозячого молока Слижуки мають достатньо. Вистачає для споживання в натуральному вигляді та переробки на сир.\n«Неабияка користь для людей старшого віку утримувати маржину. У нашому селі багато ґаздів замість корів у стайнях обзавелися козами, — каже співрозмовниця. — Доглядати за ними необтяжливо. Паша є, то чому б не скористатися цим. Та й м’ясом забезпечені. На молодняк є неабиякий попит. Хто вправний — має від того зиск».