ЗМІ: Білий дім перевіряє причетність Росії до газової атаки в Сирії | Новини - актуальні повідомлення про події в світі | DW | 11.04.2017\nАдміністрація Дональда Трампа перевіряє причетність російських військових до газових атак в провінції Ідлібі в Сирії, заявив представник Білого дому на умовах анонімності. Крім того, РФ закидають дезінформацію.\nУ Білому домі не виключають причетності російських військ до газовох атаки в Сирії та закидають Росії дезінформацію\nСполучені Штати намагаються перевірити, чи були причетними до газової атаки в сирійській провінції Ідлібі російські військові. Про це у вівторок, 11 квітня, заявив один з високопосадовців Білого дому на умовах анонімності журналістам, передає інформагенція AFP.\nЗа даними представника адміністрації Білого дому, наразі в Вашингтоні збирають розвіддані щодо того, наскільки добре були обізнані російські військові з імовірними планами збройних сил Башара Асада. Крім того, перевіряється, чи брали вони участь у самому бомбардуванні міста Хан-Шейхуна, де відбулося вивільнення бойових отруйних речовин.\nУ Росії вважають відносини з США найгіршими з часу завершення "холодної війни"\nРосійсько-американські відносини переживають найскладніший період з моменту завершення "холодної війни", наголосили в Москві напередодні візиту держсекретаря США Рекса Тіллерсона. (11.04.2017)\nУ розмові з журналістами представник Білого дому припустив, що росіяни принаймні могли заздалегідь знати про плани сирійців завдати удару з повітря по цьому місту. "Як так сталося, що їхні війська, що дислокуються на тому самому місті разом з тими сирійськими військами, які планували, готували та здійснили цю атаку із застосуванням хімічної зброї, нічого заздалегідь не знали про це?" - наводить слова представника Білого дому інформагенція.\nНа захист цього аргументу співрозмовник журналістів навів той факт, що Вашингтон спостерігав досить тісну співпрацю між сирійцями та росіянами, навіть на "операційному рівні".\nРосію звинувачують в дезінформації\nМіж тим інший анонімний співрозмовник агенції звинуватив Росію в дезінформаційній кампанії. За його словами, мета цієї дезінформації - "спантеличити світ" щодо того, що саме сталося в місті Хан-Шейхуні. Росія завжди намагалася перевалити провину за скоєнні злочини з сил Башара Асада на сирійських повстанців або на терористичне угруповання "Ісламська держава", додав співрозмовник.\nТим часом російський президент Володимир Путін назвав 11 квітня інцидент у Хан-Шейхуні "провокацією". Він також заявив, що Росія володіє інформацією про підготовку ще кількох провокацій з застосуванням хімічної зброї в Сирії, щоб потім звинуватити в цьому "сирійську офіційну владу", передає інформагенція "Інтерфакс".\nРаніше ЗМІ повідомляли, що в Білому домі закидають Кремлю поінформованість про заплановану атаку військ Асада.\nНагадаємо, у результаті газової атаки в місті Хан-Шейхун 4 квітня загинули понад 80 осіб. Усього від отруєння постраждали близько 550 осіб. ООН оголосила про намір розслідувати причину загибелі людей.\nТеми Володимир Путін, Росія, Російська Федерація, Сирія, США, Башар Асад, Війна в Сирії, Ідліб, Хімічна зброя\nКлючові слова Білий дім, Сполучені Штати Америки, Сирія, конфлікт у Сирії, Росія, президент Росії, Володимир Путін, Башар Асад, хімічна зброя, Ідліб\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/2b5F8


Чи дивитися, чи кривитися... - Форум\nФорум » Братство » Фільми та їх обговорення » Чи дивитися, чи кривитися... (Приклад того, як не треба дискутувати!)\nЧи дивитися, чи кривитися...\nprot-vr Дата: Понеділок, 23.02.2009, 11:29 | Сообщение # 1\nЯкі фільми краще переглядати на братстві:\n1. Документальні - православні;\n2. Документальні - сучасної проблематики;\n3. Художні - старі (морально надійні );\n4. Художні - нові (нерідко провокативні , дискусійні).\nЗоя Дата: Понеділок, 23.02.2009, 11:57 | Сообщение # 2\nЯ думаю, що критерій за жанрами - не дуже добре. Взагалі, як можна вішати ярлик "правовславний", "неправославний". Коли фільм ставиться з метою повчання, розкриття вічних тем, висвітлюються високі ідеали, прославляється героїм, жертовність і т.д. і т.п. - то це вже православний фільм. Мені якось ніяково, коли тільки ті фільми називають православними, де показують святині, монастирі, ряси, а там, де немає зовнішніх атрибутів - називають не те, що непотрібними, а й шкідливими. Щодо документальних - то це наукові фільми, мабуть, це цікаво більш вузькому колу. А що таке документальні - православні? Про новомучеників? Звичайно, це корисно, потрібно, необхідно.\nЯкщо художні - старі -морально надійні, то нові - ненадійні? Що значить ненедійні, коли несеш на братство фільм, то таки варто знати що несеш. Я за перегляд якісних фільмів незалежно від жанру. Хтось любить детектив, хтось пригоди, і т. д., але якщо фільм якісний, то роль жанру виключної ролі не грає.\nНайпершим критерієм якості фільму для мене є КОРИСТЬ. Коли я несу фільм, то думаю: чи варто витрачати 3 години? Чи не змарную я час 15 чоловік? Для мене фільм - найпростіший, найдоступніший, найлегший вчитель. Те, що фільм створює дискусію, стає їжою для роздумів - так це досить непогано.\nprot-vr Дата: Понеділок, 23.02.2009, 12:18 | Сообщение # 3\nЗоє, дякую за думку.\nА таки зачепило! Хто ще має які міркування?\nIov Дата: Понеділок, 23.02.2009, 14:35 | Сообщение # 4\nВыкинь телевизор на помойку - проживи свою жизнь.\ndjes Дата: Понеділок, 23.02.2009, 14:37 | Сообщение # 5\nЗабавная мысль... но есть очень хорошие фильмы!!!\nIov Дата: Понеділок, 23.02.2009, 15:03 | Сообщение # 6\nЯ про художні. Чим більше їх дивлюсь тим важче залишатися собою. Хорошим клоном бути теж не хочу.\nprot-vr Дата: Понеділок, 23.02.2009, 15:19 | Сообщение # 7\nА я, дивлюся окремі (хороші, як на мене) фільми, тай ще й іншим раджу. Часто вони допомагають подивитися на себе та оточуюючих під іншим (не Я-гоїстичним) кутом.\nА якщо дивитися все підряд - клоном не станеш - станеш ідіотом (котрого і Достоєвському не під силу було описати)\nЗоя Дата: Вівторок, 24.02.2009, 16:15 | Сообщение # 8\n"Выкинь телевизор на помойку - проживи свою жизнь."\nТелевізор - це БІБЛІОТЕКА, де є Достоєвський, а є і "Камасутра" і палити, знищувати всю бюбліотеку, мотивуючи це тим, що там є сміття - це несерйозно, тупо і взагалі обговоренню непідлягає.\nВзагалі, у світі повно дєрьма, то що, може, закритися в собі? Не спілкуватись ні з ким? Зачинитись в замкнутому просторі? А як же Інтернет? А це той же телевізор, помножений у мільйони разів. Там є православні ресурси, є творчі, є спортивні, а є і порно сайти... Що ж робити? Боротись з І-нетом?\nВ сто раз легше піддати анафемі, ніж напрягти мізки і розібратись - де шкода, де користь, де святиня, де бруд. А як на братство потрапляють фільми? Звідки беруться? Ті фільми, що я приношу - всі скачані з І-нету. А це, до речі, труд - шукати нормальний фільм: треба перечитати безліч анонсів, відгуків, зпівставляти все.\nІ, вибачте, це по - свинськи! У якої свині (не в образу тварині) повертається язик ганити мистецтво, труд і в той же час приходити на братство і з усіма дивитися ті фільми, що скачані з І-нету.\nДо речі, фільм спочатку виходить на дисках, з'являється в І-неті , а через деякий час і на екранах телевізорів.\nТой, хто кидається фразами, типу: "Викинь телевізор", мабуть, плює на музику і взагалі на все мистцтво: раз є попса, значить, не ввімкну телик, а раптом покажуть групу "Блестящие" замість Моцарта? Я нагадаю, що є така річ, як програма телепередач. Давайте не будемо плювати телевізор, бо там показують таких достойних людей, світил, трудяг як актори, спортсмени і т. д.\nАх, може хтось пікне, що мало показують проповідей, православних батюшок, святинь? А хто в цьому винен? А хіба телебачення винне в тому, що ми некваліфіковані, що ми не продюсери, не можемо створити свого телеканалу? А хто нас не пускає з проповіддю на телебачення? Ми ж можемо тільки критикувати (і то на низькому рівні).\nНарод, ви що забули, що взагалі за жанр - кіно? ЦЕ МИСТЕЦТВО. Тут є людські душі, людські долі, різні життя, тут є піт і кров (саме піт і кров, невідмінна складова мистецтва). Тут є музика.Над тим, як поставити ту чи іншу сцену ламає голову режисер, як зіграти в тому чи іншому епізоді - що показати глядачеві і що це дасть і на яку думку наштовхне глядача- скільки стоїть за цим віддачі. Не забуваймо, що за цим усім стоїть талант. А талант - від Бога як ні як!!! Як кіно може завадити прожити своє життя? Мистецтво навпаки допомагає жити своїм життям, нагадує про СВОБОДУ, нагадує зазирнути у себе: а я як? а я якби вчинив в цій ситуації?\nМені чесно кажучи, смішнувато, що такі речі взагалі створюють дискусію.\nЗрозумійте, що телик, як і будь-яка річ, наче зброя - вона може допомагати, а може і проти нас обернутися. Ті ж самі знання, вміння, таланти - може нашкодити. Навіть похід в церкву може наробити більше шкоди ніж користі. То що? Сховаймо голови в пісок, закутаємося в хусточки по самі очки і може мине лихо! А фігушки мине! Від себе не заховаєшся. В душі людській є ЦІЛИЙ СВІТ, там є і потяг до мистецтва. Чи мистецтво не від Бога? Якщо розвинутити думку про телевізор як про перешкоду залишатись собою, то можна дійти до абсурду. Ще раз повторю - не вмієш відібрати дєрьмо від корисного - не плюй на корисне. Не плюй на бібліотеку!\nЗараз переважає субкультура, панує попса... А хто в цьому винен? Ті хто слухає попсу, нічого ніколи і не чув, йому ніхто не розказав, не підказав, не привернув увагу... А чи немає нашого вкладу в те, що вона панує, та збочена музика, субкультура? Ми ж самі не розіміємо, що людині хочеться високої музики, мистецтва, а його ховають, а натомість підсовують отравлений, дешевий замінник в гарній упаковці. А про мистецтво хто розкаже? А ми комусь пробували про це казати? А що ми для цього зробили? Вибачте, обкакали (м'яко кажучи) і голову заховали. Герої - нічо не скажеш!\nДодано (24.02.2009, 16:15)\nЩодо "клону", про який писав iov, у мене така думка. Душу не зклонуєш, не зкопіюєш. А от зовнішні атрибути актора - це можна. Звичайно, і це буде неповноціння гра, нічого крім сміху, викликати не буде.\nА хіба кіно винне в тому, що його дивляться тормози, здатні сприймати тільки ФОРМУ БЕЗ ЗМІСТУ?\nЯ знаю людей, які викинули телик і думаєш не грають, не притворяються? Вони копіюють, клонують зовнішню поведінку, манеру говоріння...свого батюшки .\nprot-vr Дата: Вівторок, 24.02.2009, 17:30 | Сообщение # 9\nЗоя, за твір -5- глибоко і по суті копаєш!\nАле ж хіба так можна - на такій корисній темі "Які фільми краще переглядати на братстві:" оттак взяти і закрити усім рота (навіть адміну IOVу) і перевершити "манеру говоріння...свого батюшки" - я мовчу і вмикаю телевізора!\nIov Дата: Вівторок, 24.02.2009, 22:01 | Сообщение # 10\nАдмін iov уточнив, що має на увазі художні фільми і ще додам новини, шоу, реклами, серіали, мультфільми, деякі документальні... Все інше можна дивитись .\nВзагалі, у світі повно дєрьма, то що, може, закритися в собі? Не спілкуватись ні з ким? Зачинитись в замкнутому просторі?\nЯкби у світі все було дєрьмо я б так і зробив. Нюхати не збираюсь.\nА як же Інтернет? А це той же телевізор, помножений у мільйони разів. Там є православні ресурси, є творчі, є спортивні, а є і порно сайти... Що ж робити? Боротись з І-нетом?\nНі з телевізором, ні з інтернетом, ні з алкоголем я не борюсь.\nЦіную. Бо це тобі дорого обійшлось. Заради чужого ще й видуманого ти потратила своє життя.\nIov Дата: Вівторок, 24.02.2009, 22:02 | Сообщение # 11\nЩо ти тут пропонуєш?\nТреба буде переглянути правила форуму.\nТой, хто кидається фразами, типу: "Викинь телевізор", мабуть, плює на музику і взагалі на все мистцтво: раз є попса, значить, не ввімкну телик, а раптом покажуть групу "Блестящие" замість Моцарта?\nСаме так, три роки вже не дивлюсь телевізор.\nМи хоч критикуємо, а ви захищаєте.\nЩе раз повторю - не вмієш відібрати дєрьмо від корисного - не плюй на корисне. Не плюй на бібліотеку!\nТак, я покищо невмію, тому і не дивлюсь. Гірше коли думаю що вмію і дивлюсь.\nА що ми для цього зробили? Вибачте, обкакали (м'яко кажучи) і голову заховали. Герої - нічо не скажеш!\nДля форуму слово "обкакали" це вже не мяко кажучи, тому виражайся будьласка м'якше.\nЗоя Дата: Середа, 25.02.2009, 01:58 | Сообщение # 12\niov, ще раз пропоную тобі визначитись, а то щось протирічиш: в одному випадку ти кажеш: "Адмін iov уточнив, що має на увазі художні фільми і ще додам новини, шоу, реклами, серіали, мультфільми, деякі документальні... Все інше можна дивитись " в іншому: " три роки вже не дивлюсь телевізор". То ти дивишся телевізор чи не дивишся?\nЗначить у тебе є своя цензура, свій критерій, а цензура це і є відбирання корисного від дєрьма - щойно ти казав, що робити ти цього не вмієш.\nТреба буде переглянути правила форуму\n- твоє право. Переглядай і роби висновки. Можеш навіть вжити заходів.\n- повір, це дуже м'яко кажучи. Речі таки варто називати своїми іменами. ЦЕ НЕ МАТ і НЕ ГРУБІСТЬ. Тому не вказуй.\nЯ не знаю, як вести з тобою якусь розмову, адже взагалі правдивість твоїх слів ставиться під сумнів. Це моя суб'єктивна думка. Ти ніби проти перегляду новин. Але недавно при розмові (не на форумі, а на яву) ти уточняв, як саме називався репортаж Телевізійної Служби Новин. А називався він "Поки батьки не бачать". Це твої слова. Свідки цьому є. За слова відповім. Не приємно просто коли обманюють. Тим більше, що метою форумів є правильний вихід, розумні висновки. На брехні нічого не побудуєш. Мабуть, дарма я час тут трачу.\nТи ще й слова мої перекручуєш я казала: "Взагалі, у світі повно дєрьма, то що, може, закритися в собі? Не спілкуватись ні з ким? Зачинитись в замкнутому просторі?" а ти кажеш: "Якби у світі все було дєрьмо я б так і зробив. Нюхати не збираюсь. " Але я сказала, що у світі ПОВНО дєрьма, а ти передаєш мої слова як якби у світі ВСЕ дєрьмо.\nТи кажеш, що не вмієш відрізняти корисне від шкідливого, тоді чому ти довіряєш тому, що даю я чи ще хтось? Чому ти думаєш, що це корисно? Тоді може тобі не дивитись нічого?\nДодано (25.02.2009, 01:58)\n"Ми хоч критикуємо, а ви захищаєте". Ти критикуєш телевізор увесь. А я захищаю тільки дещо з того, що там показують. Під твою анафему підпадає все без розбору. Раз там є грішне - хай пропадає разом з грішним і святе. Так?\nІ ще ти кажеш: "Заради чужого ще й видуманого ти потратила своє життя". Ти мистецтво називаєш чужим? Мистецтво для тебе - видумка? Мистецтво для тебе - втратений час? Оце так! От ті актори, кіношники недогадливі - втрачають час . Якщо для тебе мистецство - не авторитет, то нам немає взагалі про що навіть поспорити. Нажаль.\nprot-vr Дата: Середа, 25.02.2009, 09:25 | Сообщение # 13\nОто форум, ото дискусія! Та це вже цілий ринг - Iov, не здавайся! Глядачі роблять ставки!\nIov Дата: Середа, 25.02.2009, 20:29 | Сообщение # 14\nЛюдина, яка поважає хоча б себе не стала б продовжувати писати з декількох причин:\n1)За мою думку про фільми голова братства (замість того щоб критикувати саму думку) спочатку назвала мене свиньою (за що отримала зауваження), а тепер підозрює в обмані.\n2)Я не збираюсь доказувати свою святість і правоту, ця тема не про мене.\n3)Для мене мистецтво не авторитет.\nАле, якщо форум читатиме не тільки Зоя і "глядачам" цікава моя думка, то я, сильно "попустившись", відповім.\nЗоя Дата: Середа, 25.02.2009, 21:11 | Сообщение # 15\nЗа мою думку про фільми голова братства (замість того щоб критикувати саму думку) спочатку назвала мене свиньою (за що отримала зауваження), а тепер підозрює в обмані.\nТи ж казав, що телевізор -це ніби то корито, а глядачі - свині. То на що ображатись? Ти цим самим обізвав усіх телеглядачів свинями. А коли я тебе (телеглядача) назвала свиньою, тобі стало неприємно.\nЯ не збираюсь доказувати свою святість і правоту, ця тема не про мене.\nТоді для чого було висловлювати свою думку? Щоб не відповідати за неї? Не обгрунтовувати? Тоді твої слова нічого не варті?!\nДля мене мистецтво не авторитет.\nСереда, 21.08.2019, 01:17


З Різдвом Христовим! Вітаємо з цим величним святом, Христос ся рождає! - Буське Радіо\nЗ Різдвом Христовим! Вітаємо з цим величним святом, Христос ся рождає!\nЗ Різдвом Христовим! Вітаємо з цим величним святом


додому Здоровья Травлення Що може боліти в правому боці під ребрами\nПричиною появи болю в правому боці найчастіше є печінка, з’являється нездужання причини:\nвірусного захворювання, в основному гепатиту групи А, В і С\nспосіб життя, несприятливо впливають на печінку куріння, зловживання алкоголем, нестриманість у застосуванні гострої і жирної їжі\nотруєння медикаментами, багато лікарські засоби можуть стати причиною появи токсичного гепатиту\nкардіологічних захворювань – в таких випадках правий бік під ребром болить через те, що внаслідок недостатності серцевий м’яз перестає виконувати свої функції повністю, в печінці виникає застій крові, через що вона розтягує, а це викликає біль.\nВиробляється печінкою жовч, що грає важливу роль у процедурі травлення, розщеплюючи жири, і надлишки жовчі надходять в жовчний міхур. Якщо вживати занадто багато жирної їжі жовчний міхур в кишечник впорскує свій вміст, так як жовчі, якої на даний момент вироблено, для того щоб вистачило розщепити жири. У разі якщо в жовчному міхурі існує інфекція або камені і з’явилася біль під правим ребром, яка сигналізує, що органи працюють неправильно і необхідно дотримуватися дієти.\nПідшлункова залоза знаходиться глибоко в черевній порожнині і є елементом ендокринної системи, головною функцією якої є формування інсуліну і травних ферментів. Якщо правий бік під ребрами болить приступообразно і супроводжується блювотою, нудотою, рясним виділенням поту, це може бути панкреатит – запалення підшлункової залози, яке з’являється в результаті:\nускладнення хвороби жовчного міхура\nускладнення на жовчовивідних шляхах і шлунку\nіноді інфекцій, травм живота, порушення обміну речовин.\nДіафрагма або правий купол, який прилягає до ребер. Хвороби самої діафрагми зустрічаються досить рідко, і болі під правим ребром в основному викликані тим, що органи прилеглі до діафрагми при декількох захворюваннях тиснуть на діафрагму і змінюють розміри. Також при вагітності збільшена в розмірах матка чинить тиск на матку. Якщо дані фактори відсутні болі можуть з’явиться з-за таких захворювань як:\nдифрагматит і його прояви – неясне етіології захворювання\nрідкісне захворювання релаксація правого купола діафрагми\nможливі розриви діафрагми при травмах живота\nАпендикс, який відходить вправо від кишечника. Як правило, при появі болю під правом ребром перший діагноз ставлять апендицит, і діагноз не знімаються до тих пір, поки не виявляться інші причини. При появі перших ознак апендициту, різкі болі в правому боці, необхідно негайно звернутися до фахівця, так як розрив апендикса нерідко призводить до смерті.\nЩоб уникнути серйозних проблем при появі будь-якого нездужання відразу потрібно звертатися до фахівця, вчасно розпочате лікування може попередити самі плачевні наслідки. Якщо у вас болить або тягне правий бік під ребром, необхідно проконсультуватися з хірургом, терапевтом, ендокринологом, травматологом, інфекціоністом та кардіологом. Лікар виявить причину болю і потім зможе призначити вам лікування.\nпопередня статтяЯк і чим очистити печінку? Чищення печінки простими продуктами харчування\nнаступна статтяПро касторке забули, а з нею раніше жили легше


Хто стримує і чому закупівлю тролейбусів у Чернігові - Біла хата\nГлавная / Всі новини / Новини / Гроші / Хто стримує і чому закупівлю тролейбусів у Чернігові\n— Усі постійні комісії рекомендували включити це питання на розгляд депутатів міської ради. Якщо коротко, то ситуація наступна.\nЧому не був підписаний кредит ЕБРР, де практично залишилося поставити тільки мій підпис – тому що там «драконівські» умови по цьому кредиту: 7% — базова ставка кредитна, 1,2% — комісія разова від суми кредиту ще й 0,6% від всієї суми – за замовлення цих коштів. Це дорівнює кредитній ставці, при якій у Європі дають кредитні кошти. Плюс ще до цього всього 1% по штрафних санкціях за дострокове повернення коштів. Якщо курс почне зростати і місто захоче скоріше повернути кошти, то ми ще й штраф будемо платити. Тому я відмовився і про це заявляю.\nДуже важливо, що, коли б ми не купували тролейбуси, в нас буде відсутнім курсовий ризик: гривнева складова у вартості тролейбусів — 10%, а 90% — це складова долара або євро.\nНаступним питанням є те, що, враховуючи результати всіх опитувань, ми фактично не вирішуємо транспортну проблему, на тому рівні як його вирішила Вінниця. Ця проблема тягне місто вниз по всіх рейтингах. Але мова зараз не про рейтинги, а про наших громадян, про доступність, про зручність цього транспорту, про умови, в яких наші громадяни пересуваються по місту. Фактично ми маємо відсутність курсових ризиків, тому що, коли б ми не купували тролейбус, ми все одно його будемо купувати за близько 155 – 160 тис. доларів.\nНа балансі КП «ЧТУ» — 105 одиниць рухомого складу тролейбусів, з них пасажирських – 100 одиниць, спеціальних — 5 одиниць. Серед них лише 22 тролейбуси пристосовані для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями. Існуюча міська маршрутна мережа електричного транспорту включає в себе 10 тролейбусних маршрутів, на які щоденно виходить 65 тролейбусів. У 2016—2017 р. після тендерних процедур підприємство загалом отримало 15 нових односекційних тролейбусів.


Зустріч з Володимиром Панченком, презентація зібрання «З книжкових колекцій друзів бібліотеки»\n[ HOME ] Презентація книжкових колекці Володимира Панченка\nЗустріч з Володимиром Панченком,\nпрезентація зібрання «З книжкових колекцій друзів бібліотеки»\n21 серпня о 16.00 відбудеться зустріч-презентація «З книжкових колекцій друзів бібліотеки». До нас завітає відомий літературознавець, письменник, науковець Володимир Панченко.\nЗавдяки подарованій Володимиром Панченком колекції бібліотечні фонди ОУНБ ім.Д.І.Чижевського збагатились документами високої наукової цінності — понад 50 авторефератів дисертацій українських літературознавців, зокрема, й кіровоградських авторів. У колекції також є рідкісні видання, праці української діаспори, серед яких – «Патерик Києво-Печерський», «Іконографія Івана Мазепи в образотворчому мистецтві ХХ – п.ХХI ст.» О.Ковалевської, «Фундація Омеляна і Тетяни Антоновичів», де представлені виступи й лекції лауреатів цієї фундації та ін.\nЧимало в подарованій колекції публікацій ґрунтовних культурологічних та мистецьких досліджень, чудові альбоми з українського та світового живопису тощо.\nКнижкова колекція загалом розрахована на широке коло читачів, але передусім буде цікава науковцям, літературознавцям та мистецтвознавцям, а також студентам гуманітарних спеціальностей.\nСвідченням глибокої поваги до Володимира Панченка як до науковця, сердечної прихильності до нього як до людини є численні автографи відомих письменників, науковців, громадських і політичних діячів, які дарували йому власні книги. Лише декілька прикладів: «Володимирові Панченку – славному вченому, працелюбністю і талантом літературознавця якого я захоплююся щиро» (М.Жулинський), «Людині, яка майстерно розставляє літературні акценти і з доброю посмішкою дивиться на світ» (О.Пронкевич), «Дорогому побратимові Володимирові Панченку з ніжним помаранчевим усміхом» (Р.Лубківський), «Дорогому Володимирові Панченку, який знає не тільки Чикаленка, а й багато всього, що склало б десятки таких томів» (М.Слабошпицький).\nЗавдяки цьому знайомимось з талановитим літератором, шляхетною особистістю, людиною великої душі.\nКрім книжкової Володимир Євгенович подарував бібліотеці й підбірку світлин «Україна літературна: миттєвості й обличчя». В ній представлені фото відомих українських письменників: Ліни Костенко, Івана Малковича, Андрія Содомори, Тараса Прохаська, Юрія Андруховича, Івана Дзюби, Оксани Пахльовської, Ігоря Калинця, Юрія Покальчука та інших.\nВолодимир Панченко запрошує колег, друзів до бібліотеки на зустріч-презентацію.\nВолодимир Євгович Панченко (нар.2 вересня 1954 р., село Демидівка Любашівського району Одеської області) — український літературний критик, літературознавець, письменник, автор відомих статей, монографій, підручників на літературну та історичну тематику, професор Національного університету “Києво-Могилянська академія”, доктор філологічних наук, член Національної спілки письменників України.\nЗакінчив філологічний факультет Одеського державного університету імені І.І.Мечникова у 1975 році.\nАвтор численних праць з історії української літератури, зокрема, «Юрій Яновський» (1988), «Володимир Винниченко: парадокси життя і творчості» (2004), «Неубієнна література» (2007); книги літературних мандрівок Україною “Сонячний годинник”.\nЙого перу належить кілька літературно-критичних творів та сценаріїв документальних фільмів. В житті та творчості Володимир Панченко намагається дотримуватися трьох принципів: «Під лежачий камінь вода не тече», «Не тримай камінь за пазухою», «Крапля камінь точить”.\nЛауреат Міжнародної премії імені Володимира Винниченка Українського фонду культури (1995); літературних премій «Благовіст» (1996) та літературної премії імені Олександра Білецького (1998).\nПрезентація книжкових колекці Володимира Панченка


Лінійний напружений стан має місце в точках стержня , який розтягують або стискують поздовжньою силою. Розглянемо стержень призматичної форми з площею поперечного перерізу А, навантажений - зосередженими розтягуючими силами F /рис. 4/. На достатній відстані від місця прикладання сили /відповідно до принципу Сен-Венана /виберемо точку В і проведемо через цю точку поперечний переріз. Нормальна напруга в будь-якій точці цього перерізу,в тому числі і в точці В, визначається за отриманою раніше формулою\nРис. 4. До визначення напруги в точці В при лінійному напруженому стані.\nРис. 5. Зображення лінійного напруженого стану : а – в просторі, б – на площині.\nОскільки при розтягу стержня його напружений стан однорідний, то для дослідження напруження на різних похилих площадках уявно вирізаний паралелепіпед може бути довільних розмірів, в тому числі і такий, що мав за грань поперечний переріз стержня А0. На верхній і нижній гранях паралелепіпеда паралельних площині А0 , діють розтягуючі напруги, які визначаються формулою /11/. На всіх бічних гранях нормальні напруги відсутні, тому що відсутні діючі сили. Дотичні напруження на всіх гранях дорівнюють нулю, оскільки розтягуючі сили F не утворюють зсуву виділених граней паралелепіпеда.\nОскільки на гранях паралелепіпеда відсутні дотичні напруги, то нормальні напруження тут будуть головними, і відповідно до формули /11/ дістанемо σ1 = у = F/A0, σ2 = 0, σ3 = 0 тобто кожна точка виділеного паралелепіпеда перебуває в лінійному напруженому стані /рис.5 а/. Надалі елемент, що перебуває в лінійному або плоскому напруженому стані, будемо зображати перерізом паралелепіпеда у вигляді плоскої фігури /рис.5,б/.\nУ такий спосіб зображення лінійного і плоского напружених станів можна ввести більш просте правило знаків для дотичних напружень, не пов’язане з вибором системи координат: дотичні напруження на площині додатні, якщо вони намагаються повернути розглядуваний елемент відносно довільної точки, взятої всередині елемента за ходом годинникової стрілки, і від’ємні – якщо проти годинникової стрілки.\nРозглянемо як розподілені напруження на площині похилого перерізу. Для цього проведемо площину, нормаль nб, до якої віссю х паралелепіпеда утворює кут α /рис. 6/ На похилій площині Аα повну напругу Рα , зумовлену силами F , можна визначати за формулою:\nОскільки площина (12) зв'язана з А0 співвідношенням , то: (13)\nРис. 6. Визначення напружень σα,τ α при лінійному напруженому стані.\nде враховано, що F/A0 = σ1. Проекція повної напруги на нормаль nα утворює нормальне напруження , або :\nКористуючись рівнянням /14/, можна простежити за зміною значень нормального напруження на площадках, що мають різний нахил. Так, із збільшенням кута від 0 до 90° напруження σ зменшується від значення при α = 0 до нуля при α = 90°.\nОтже, найбільше значення нормального напруження маємо на головній площадці, де (при α=0).\nПроекція напружень на площадку утворює на ній дотичну напруження , яку можна визначити за формулою , або:\nВідповідно до формули (15) найбільшу дотичне напруження виникає на площадці з sin 2α = 1, тобто для якої 2α = 90° і α = 45°. Значить, на площадці, нормаль до якої з напрямом поздовжньої осі х утворює кут 45°, дотичні напруження досягають найбільших значень\nПри стиску головні напруження мають значення σ1 = σ2 = 0; σ3 = -F /A0. Тоді напружений стан у точці стержня визначається, як і при розтягу, лише в них замість σ1 необхідно підставляти σ3.\nПриклад 1. Визначити нормальні і дотичні напруги в точці В перерізу 1-1 і в точці С перерізу 2-2 стержня, якщо його площа поперечного перерізу Ао = 20 • 10-4 м2, α1 = 300, α2 = 40°. Стержень навантажений зовнішніми силами F1 = 40 кН і F2 = 72 кН так, як показано на рис.2.6,а.\nРозв'язання. Перш за все розбиваємо стержень на ділянки і, використовуючи метод перерізів, визначимо значення поздовжніх сил N1, N2 на кожній із них: N1 = F1 - F2 = 40 – 72 = - 32 кН /стиск/. Побудуємо епюру нормальних сил /рис 7,б/.\nЗнайдемо нормальну напругу в поперечному перерізі, що проходить через точку В:\nЗазначимо, що оскільки на даній ділянці виділений елемент підлягає стиску, то в точці В маємо напругу σх = σ3 .\nАналогічно напруга в поперечному перерізі, що проходить через точку С, буде\nЕлементи, виділені на ділянках точок В і С, головні напруги σ3 і σ1 , а також похилі площини та невідомі поки напруження на них, показані на рис.2.7, 2.8. Визначимо нормальні і дотичні напруження на похилій площині, утвореній перерізом 1-1.\nРис. 7. Епюра нормальної сили N в стержні навантаженому силами F1 і F2\nРис.8. Схема до визначання напружень і в точці В стержня , зображеного на рис.7\nРис. 9. Схема до визначення напруг та в точці С стержня, зображеного на рис.7.\nВідносно напряму осі х /або / нормаль nα , утворює кут α1 , який відраховується за годинниковою стрілкою. Тому, підставляючи кут α1 в формули /14/ і /15/, його необхідно брати із знаком "мінус". Тоді за формулами /14/ і /15/\nАналогічно, враховуючи знак кута α2 , визначаємо напруження на похилій площині, яка утворена перерізом 2-2:\n1. Дати визначення лінійного, плоского і об'ємного напружених станів. Навести приклади.\n2. Які правила знаків вводяться для нормальних і дотичних напруг?\n3. Доведіть, що сума нормальних напруг на двох довільних взаємно перпендикулярних площадках, що проходять через дану точку навантаженого тіла, величина стала.\n4. Що таке головні площини і головні напруги?


Мийник вікон, що впав з 47-го поверху, виписаний з нью-йоркської лікарні | Новини на Gazeta.ua\nМийник вікон, що впав з 47-го поверху, виписаний з нью-йоркської лікарні\nАлсідес Морено, 37-річний службовець компанії City Wide Window Cleaning, що надає послуги з миття вікон міських хмарочосів в США, впав в люльці, що обірвалася, напередодні Різдва.\nУ Різдво потерпілий вперше відкрив рот і зміг заговорити. Його дружина, Розарія Морено, не сумнівається, що сталося диво. "Він весь час повторює, що просто його час ще не прийшов", - розповідає вона про чоловіка. У сімейної пари троє дітей: у віці шести, восьми і чотирнадцяти років.\nЗа словами головного лікаря лікарні доктора Герберта Пардеса, стан Морено відразу після інциденту був "абсолютно катастрофічний". Обидві ноги, права рука і зап"ястя були зламані у кількох місцях. Серйозно постраждали грудна клітка, черевний відділ і хребет, у мозку була кровотеча.\nРятуючи нещасного, лікарям довелося перелити йому удвічі більше крові, чим було в організмі. Лікарі побоювалися, що найменший рух уб"є Морено, так що перше хірургічне втручання провели, не переносячи його в операційну.\nВ цілому лікарі зробили йому 16 операцій і вирішили, що більше в оперативній допомозі їх клієнт не потребує. Не дивлячись на численні переломи, його внутрішні органи функціонували без ускладнень.\nЯк відзначили медики, прощальні слова подяки їх незвичайного пацієнта свідчать про те, що функції головного мозку у нього також в нормі.\nКоли Морено залишився живий і пішов на поправку, навіть досвідчені лікарі здивувалися його врятуванню. "Якщо ви вірите в чудеса, то це одне з них", - розводить руками головний хірург лікарні доктор Філіп Бері. Одного разу в клініці вже врятували людину, що впала з 20 поверху, проте більшість подібних випадків закінчуються смертю.\nПри падінні з четвертого поверху чоловік гине у половині випадків. При падінні з десятого і вищих поверхів врятованих практично не буває, відзначають фахівці. Потерпілий практично нічого не пам"ятає про те, що трапилося і не може пояснити, яким чином врятувався. Розслідування події продовжується, повідомляє РІА "Новости".\nЗараз ви читаєте новину «Мийник вікон, що впав з 47-го поверху, виписаний з нью-йоркської лікарні ». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\n1 Переглядів: 17929\nВ Україні стане важче продати автомобіль Переглядів: 17145\nВійськові США зупинили російських солдатів, які прямували до нафтового родовища у Сирії Переглядів: 27\n"Як президент зробив те, що міг" — Зеленський про відносини України та США 1 Переглядів: 135\nПрем'єр Великобританії різко висловився щодо відносин з Росією Переглядів: 675


досить високий агротехнічний рівень сільського господарства (1-e місце в Латинській Америці за видатками на науково-дослідні роботи у сільському господарстві). Значна частина земель (понад 1/4 посівних площ) зрошується. Особливістю сільського господарства є поєднання приватного землеволодіння c общинним. Головна галузь -рослинництво. Основні культури: маїс (кукурудза), сорго, пшениця, квасоля. На експорт орієнтовані виробництво овочів (томати, перець, зелений горошок, спаржа), плодівництво (цитрусові, банани, манго) і виробництво спецій. Мексика – великий виробник і експортер кави, бавовни, цукрової тростини. Специфічна технічна культура країни – хенекен (місцевий різновид агави), використовується для отримання грубого волокна. Основні напрямки тваринництва: м’ясомолочне скотарство, свинарство, птахівництво.\nПочаток XVI – XVIII ст .: Мексика була завойована іспанськими конкістадорами\nГеографія Мексики Посилання на основну публікацію


За місяць відбудеться найбільша в Україні теренова гра “Гурби -Антонівці” - Новини по-рівненськи\nГоловна » Новини » За місяць відбудеться найбільша в Україні теренова гра “Гурби -Антонівці”\n09-Кві-2018 / переглядів: 1 072\nВже цієї весни, 28 квітня – 1 травня, відбудеться спортивно – патріотична гра “Гурби – Антонівці”. Вже 16-й рік поспіль понад 400 юнаків та дівчат із всієї України з’їдуться на місце найбільшого в історії бою Української Повстанської Армії, що знаходиться на межі Тернопільської та Рівненської областей, в урочищі Гурби.\nНа відкритті заходу його учасники урочисто співають Гімн України та гімн ОУН, розгортають державний та червоно-чорний прапори та вшановують пам’ять воїнів УПА, які боролись на місці проведення гри у квітні 1944 року у найбільшому бої повстанців проти військ НКВС. Важливим елементом заходу є прибирання великої території лісу учасниками гри.\nМолодь, озброївшись витривалістю, жагою до перемоги демонструє всю міць і силу духу українців, і не тільки, оскільки участь у грі неодноразово брали юнаки з Білорусії, Литви, США. Гра відбувається у лісі площею 20 км² та триває 60 годин без перерви.\n“Вбити” – означає зірвати нарукавну пов’язку гравця у бої, застосовуючи лише прийоми боротьби, без прямих ударів.\nТри доби життя воїна УПА. Відчути, що означає боротися до кінця, перемагати свої слабкості, гартувати тіло і дух, робити все заради досягнення мети. Спати, чекаючи на “алярм”, охороняти побратимів на “стійці”, з ризиком ходити у розвідку чи шукати прапор серед боліт, рватися до бою…Все це чекає на учасників цієї весни.\n– Патріотичний. «Теренова гра» означає, що вона проходить на певній території – терені. У нашому випадку – це ліси біля урочища Гурби, що на межі Тернопільщини та Рівненщини. Це легендарне історичне місце найбільшого бою УПА проти військ НКВС. Учасники поринають в атмосферу національно-визвольних змагань, вивчають історію не з книжок, адже саме на місці гри, у квітні 1944 року, відбулася ця битва.\n– Виховний. «Гурби-Антонівці» – екстремальний захід, який гартує волю та характер учасників, ставить на шлях самовдосконалення, дає зрозуміти, що кожен здатен на більше. Також це зона здорового способу життя (на шкідливі звички тут просто немає часу).\n– Екологічний. Обов’язковою складовою заходу є прибирання лісового масиву на міс ці гри. Організатори та учасники, користуючись нагодою, після закінчення гри разом очищують територію лісу від сміття.\n– Консолідуючий. Це жива школа братерства, боротьби і командної роботи. Гра триває 60 годин безперервно, за цей час учасники стають частиною одного цілого: розподіляють побут, пліч-о-пліч змагаючись за перемогу.\n«Популяризація бою та вшанування українських героїв – це і є основна мета проведення теренової гри. Кожен учасник усвідомлює, що приїхав у ліс не для того, щоб драйвово провести час, натомість, прагне загартувати себе, певною мірою спробувати пожити у ролі повстанця, захопитись ідеями націоналізму. Тут гартуються справжні патріоти, які потім приносять користь Україні – чи то йдуть на фронт, чи втілюють реформи», – говорить Іван Кізюк – координатор проекту «Гурби-Антонівці-2015».\nгра “Гурби -Антонівці”\nЯк бюджет Рівного пережив “ковідний” 2020-й рік?


Як працює сканер обличчя «Face Unlock»?\nГлавная » Список новостей » Як працює сканер обличчя «Face Unlock»?\nСьогодні смартфони стали ґажетом №1 в житті кожної пересічної людини. Адже увійшло у звичку: тільки зібрався вийти із дому – рука тягнеться за телефоном аби увімкнути улюблену музику, зайти в мережу чи здійснити дзвінок. Та що там говорити, більшість користувачів прокидаються і засинають з ґаджетом в руках. Настільки позитивна чи негативна тенденція до смартфонізації життя ми побачимо згодом, а на разі виробники і розробники мобільної техніки не перестають нас дивувати новинками в програмному та функціональному забезпеченні пристроїв.\nНе так давно на ринку з'явилися телефони з функцією «Face Unlock». Ця нова ступінь безпеки стала справжнім трендом 2018 року - з того часу все більше розробників стали впроваджувати «розпізнавання обличчям» в свої гаджети, проте далеко не всі користувачі знають про існування даної функції.\nЯк налаштувати «Face Unlock» у своєму смартфоні?\nЗайдіть в пункт меню «Налаштування», оберіть «Безпека», потім «Реєстрація обличчя». Далі почнеться реєстрація особи користувача смартфона. Під час реєстрації телефон попередить про необхідність прибрати з обличчя всі сторонні предмети і перевірити чистоту об'єктива. Крім того, на екрані смартфона з'явиться повідомлення з порадами для отримання кращих результатів, дотримуючись яких можна буде вдало пройти процедуру реєстрації обличчя і надалі користуватися цією функцією смартфона без проблем. До слова, під час реєстрації смартфон запам’ятає близько 1000 різних точок обличчя користувача - це послужить гарантією того, що мобільний телефон не можна буде розблокувати за допомогою фотографії або відеоролика за участю користувача.\nЗвісно виникає купа питань щодо того, чи дійсно безпечно активувати цю функцію, аби зловмисники не вигадали спосіб доступу до заблокованого смартфону. Наводимо цікаві факти, що розвіють усі сумніви:\nПіднести телефон до сплячої людини і розблокувати телефон не вийде. Розблокування працює тільки тоді, коли у користувача смартфона відкриті очі. Тому можна спати спокійно, =) адже всі дані залишаться в безпеці.\nЯкість і швидкість розблокування екрану багато в чому залежить від освітлення. У приміщеннях з хорошим освітленням або на вулиці в яскравий сонячний день, розблокування відбувається моментально. Але зі зменшенням кількості світла зростає і час розблокування екрану з використанням функції «Face Unlock». У повній темряві така функція не може бути використана - в таких ситуаціях краще включити сканер відбитків пальців.\nЦе далеко не всі переваги новенького застосунку, які по достоїнству оцінити можна тільки в процесі використання. Тому якщо Ваш смартфон підтримує функцію розблокування обличчя Face Unlock, рекомендуємо витратити кілька хвилин на її активацію і налаштування, щоб потім зробити процес використання смартфоном ще більш зручним.\nА обрати новенький смартфон з можливістю «Face Unlock» можна тут: https://master.sumy.ua/


Туберкульоз ознаки і симптоми | Хвороби та умови (Ukranian)\nЗа: Manoj Патель\nДізнайтеся більше про Туберкульозу бактерії, і як він поширюється тут.\nХто піддається ризику зараження ТБ?\nБудь-хто може укласти контракт ТБ, особливо якщо вони є в закритому просторі з постраждалого. Не змінюються вдиханні крапельки з бактеріями, і ці бактерії досягти легені. Тут імунна система мириться боротьбі проти бактерій. У разі успішного бактерії залишаться в легенях, але у вигляді "прихована". Якщо імунна система не вдасться у вибраній бактерії, потім активних випадок Туберкульозу можуть розвиватися. Після того, як бактерії вторгнутися у організму і розтрощити імунну відповідь тіла, вони також можуть знайти свій шлях в різні органи через кров.\nОзнаки і симптоми Туберкульозу\nЛюди з інфекції не було жодних симптомів, не відчуваю себе хворим і не можуть заразити інших. Вони це зроблять, тим не менш, тест позитивні для Mantoux шкіри Test. лікування латентних туберкульоз є важливим так як він може отримати активовано, особливо якщо імунна система ослаблена будь-якої причини, у тому числі недостатнього або інфікування ВІЛ.\nУ випадку активного зараження ознаки і симптоми варіюються залежно від орган, який є постраждалі.\nУ випадку, якщо страждають легені, симптоми є:\n-Від кашлю збереження протягом 2-3 тижнів, і за його межами, яка є гірше, зазвичай вранці\n-Кров у мокротиння (слизу і слини виробництва при кашлі або знявши горло)\nБіль у спині може бути викликана туберкульозу хребта, і кров у сечі можуть бути викликані туберкульозу в ваші нирки.\nТуберкульоз в мозку можуть викликати головні болі, ригідність потиличних м'язів, сплутаність свідомості, блювота, змінений психічний стан, вилучень і інші ознаки і симптоми, пов'язані з нервами.\nЗагалом, людина з активний туберкульоз в будь-який орган, можливо, ці ознаки і симптоми:\n-Потіння в нічний час, під час сну, навіть якщо погода холодний\nЯкщо підозрюється Туберкульозу, що робити?\nЯкщо ви чи ваші знайомі відчуває будь-який з цих симптомів, або не має підстав думати, вони мають піддавалися Туберкульозу, то вони повинні звернутися до консультацій з медичного працівника та органів охорони здоров'я. Ці працівників охорони здоров'я буде виконувати один два тести: тест на шкіру і один мокротиння (слизу виробництва при кашлі). Ті, хто мав БЦЖ вакцини проти Туберкульозу, який є обов'язковим при народженні в Індії, може мати "позитивний" шкірна проба, незважаючи на не заразитися з ТБ.\nШкірна проба повинні бути переглянуті два дні після того, як він отримує. Якщо умови зразків мокротиння, результати може зайняти більше часу, оскільки вони повинні бути відправлені для лабораторних робіт.\nАвтор: Manoj Патель\nТеги статті: Охорона здоров'я інформації, mdhil інформація медобслуговування, Мобільне здоров'я, мобільні інформацією, охорони здоров'я\nСхожі статті в хвороби та умови\nв хвороби та умови\nДетальніше в хвороби та умови\nДомашня сторінка статті каталогу Хвороби та умови


Ліберали vs промисловці – на розтяжці, або як змінити дискурс – INDUSTRY4UKRAINE\nДискусія в публічному просторі, що розпочалась в кінці червня після пропозиції 2-х законопроєктів ВРУ про індустріальні парки та локалізацію є мало конструктивною, й тільки збурює експертні спільноти. В цій публікації розбираємось чому так сталось, якими зараз є позиції сторін і чи можливо консолідувати спільноти в напрямі розбудови економіки України. Заодно поставимо питання «про рівні умови між нерівними».\nСуть нових законопроектів\n2 законопроєкти винесені депутатами Верховної ради в кінці червня про індустріальні парки та локалізацію стали справжніми тригерами гарячих публічних дискусій та дебатів, які тривають й досі. Першим тригером став законопроект № 3724, що має на меті пожвавлення інвестиційної діяльності та залучення резидентів індустріальних парків шляхом введення надання фіскальних стимулів. Законопроект стимулює експорт не сировинних товарів, для яких встановлюється прогресивна шкала компенсації відсотків за кредити (аж до 100% при 70% експорту), передбачається звільнення від податку на прибуток протягом наступних п’яти років для резидентів, що мають експортну виручку не менш як 70% від загального обороту, є інші пільги. Цільові групи застосування цих норм – виробничі підприємства, в яких не менше 70% господарської діяльності стосується переробки сировини, науково-дослідних робіт, а також високих технологій. В пояснювальній записці вказується, що передумовами винесення даного законопроекту є посилення деіндустріалізації економіки країни й дуже слабка конкурентоздатність українських виробників, зокрема в порівняння з виробниками Туреччини та Польщі, де індустріальні парки мають масове розповсюдження, а їх резиденти користуються чисельними пільгами від держави. Таким чином, даний законопроект вирівнює становище майбутніх резидентів ІП, – а саме переробних та високотехнологічних підприємств, – з зарубіжними конкурентами.\nДругий законопроєкт № 3739 націлений на вітчизняних машинобудівників і встановлює норми локалізації технологій у публічних закупівлях. Згідно з цим законопроєктом будь-яке імпортне устаткування із запропонованого переліку може допускатися до торгів у публічних закупівлях, якщо частка місцевого виробника в цій технології становить не менш як 25 % у 2021 році й надалі збільшуватиметься до 55 %. В пояснювальній записці автори вказують ті ж причини, що й в законопроєкті про ІП – прискорена деіндустріалізація країни. Зокрема, сектор машинобудування з 2012 впав втричі, а негативне сальдо в торгівлі товарами в Україні впродовж 2015-2019 років збільшилось з 3,2 до 13,9 млрд дол. США. Пояснювальна записка також посилається на чисельні зарубіжні аналоги подібних норм – від США та Італії, й до Узбекистану. Таким чином, цей законопроєкт має на меті зростання українського транспортного машинобудування й покликаний стимулювати їх співпрацю з міжнародними технологічними корпораціями.\nДві групи опонентів – початок дискусії\nОбидва законопроекти подані великими групами авторів, переважно від партії «Слуга народу». Документи готувались за участю ряду промислових груп, в першу чергу Федерації роботодавців України, яка є найбільшим об’єднанням промисловців України.\nЦі законопроєкти зустріли жорстку критику групи прихильників ліберальної економіки (далі в цьому огляді умовно – «ліберали»). В Україні ця група представлена Київською школою економіки та її лідером Т. Миловановим (екс-міністр Мінекономіки), платформою «Нова країна», Центром економічних стратегій (Г. Вишлінський), іншими інститутами й аналітичними центрами.\n4 липня на сайті Української правди появилась стаття Валерія Пекаря (платформа «Нова країна»), який від імені групи 5 економістів презентував «червоні лінії». Серед яких ми бачимо і пункт 7, цитуємо – «7. Недобросовісне використання економічних стимулів. Неприпустиме створення штучних преференцій для особливих (“стратегічних”) галузей і підприємств (спеціальні економічні зони, індустріальні парки, кредитно-експортне агентство, імпортні та експортні квоти чи мита тощо), адже воно може бути використане на користь кількох зацікавлених осіб за рахунок багатьох інших (часом цілих галузей чи всіх платників податків), що у підсумку призведе не до зростання економіки, а до суттєвих втрат.…».\nЦя стаття, а за нею й ряд інших публікацій – зокрема, заява виконавчого директора Інститут Майбутнього В. Андрусіва, стаття про технопарки та індустріальні парки від Центру економічних стратегій, й також маса інших в мас-медіа викликали як негативну реакцію західних посольств й комісій ЄС, й за цим не менш бурхливу реакцію табору промисловців. До цієї групи прихильників промислового розвитку можна віднести цілий ряд бізнес-об’єднань, депутатів ВРУ, представників нинішнього уряду та відомих економістів. Серед них – Федерація роботодавців України, яка об’єднує більше 6 тис промислових підприємств, Федерація роботодавців автопрому (вкл з пром. кластером «Закарпаття» – один з небагатьох існуючих в Україні), аналітичні агенції CMD-Ukraine, ДП «Укрпромзовнішекспертиза», Агенція розвитку Дніпра, організатори Київського міжнародного економічного форуму. В цілому, позиції всіх вказаних організацій стосовно вказаних законопроектів збігаються – «Окремі питання до законопроектів є, але в цілому вони вкрай потрібні в умовах нинішнього економічного стану». Реакція цієї групи – умовно «промисловці», – є жорсткою. На заході, організованому КМЕФ 15 липня, концентрація аргументів та емоцій місцями закшалювала – промисловці обурені багатьма заявами лібералів. Багато аргументів в мережах також надав лідер економічного блоку нашої платформи, директор ДП «Укрпромзовнішекспертиза» Власюк В.С. – ось один з останніх його аргументів про надуманість загроз «олігархічного впливу».\nЄ й третя позиція, яку демонструє СУП – «Спілка українських підприємців», куди входять також і відомі промислові підприємства як «Біофарма» (популярний в мережах топ-менеджер Костянтин Єфименко), корпорація «Біосфера» та група UBC (СЕО – Ігор Гуменний), – вони підтримують законопроект про ІП, але вимагають переглянути законопроект про локалізацію. Аргументи – ті самі припущення щодо збільшення корупційних ризиків.\nЩо стосується нашої платформи Industry4Ukraine (більше 30 бізнес-асоціацій, куди входить і АППАУ) – наша позиція ще не консолідована, – ніяких публічних обговорень та рішень тут не приймалось, в рядах асоціацій є як прихильники, так і противники цих законопроектів. Відповідно позиція автора цих рядків є наразі приватною думкою, а не як спів-координатора платформи Industry4Ukraine.\nВ чому різниця позицій\nПозиції обох груп по відношенню до вказаних законопроектів є протилежними. Група лібералів пояснює шкідливість й недопустимість обох законопроектів 3-ма головними аргументами\nБудь-які регуляторні стимули та преференції окремих галузям чи групам підприємств служать, в першу чергу, олігархічним групам й стануть новим джерелом корупції.\nГоловне для економіки України – це забезпечення належного рівня економічних свобод й захисту прав інвесторів. Тому потрібно в першу чергу, досягти належного рівня в цій сфері (індекс економічних свобод, реформи судової системи, які забезпечують верховенство права та захист інвесторів тощо). Саме це є запорукою економічного зростання. Все інше, в тому числі стимулювання окремих галузей – почекає, а якщо вводити зараз, то це приведе тільки до зростання корупції та відлякування інвесторів.\nБудь-які закони, що націлені на захист вітчизняного виробника негативно вплинуть на відносини з ЄС та іншими західними партнерами, оскільки порушують підписані угоди.\nПозиції промисловців протилежні\nРоль держави та ефективного державного регулювання є ключовою в зупинені кризи промисловості, яка триває вже багато років й сьогодні набрала загрозливих масштабів. «Масова й швидка деіндустріалізація країни – це шлях до бідності», – в один голос кажуть вони. Й саме це відбувається в останні 6 років.\nЛібералізація ринків в односторонньому порядку з майже повною відсутністю інструментів покращення конкурентоспроможності вітчизняних виробників є головними причинами падіння високотехнологічних секторів промисловості. Є певні питання до угод з ЄС, але в цілому запропоновані законопроекти не порушують міжнародні практики торгівлі.\nОлігархічні групи в Україні дійсно існують й дійсно лобіюють свої інтереси. Але яким чином це стосується вказаних законопроектів – не зрозуміло. Адже обидва законопроекти стосується сотень переробних підприємств (ІП) й підприємств машинобудування (локалізація), які не входять ні в які олігархічні холдинги. Більше того, резидентами ІП часто стає малий та середній бізнес, а також західні інвестори. Адже відомо, що в Україні ІП на папері – майже 50, але реально працюючих – не більше 2. Й одна з головних причин цього стану – це відсутність конкурентних переваг цих структур, а не тільки поганий інвестиційний клімат.\nКерівник комітету ВРУ Дмитро Наталуха, а також цілий ряд економістів застосовують для аргументів модель зрілості, а також бенчмаркингову аналітику. Простіше кажучи, як рано кидати в воду дитину, яка не вміє плавати, так не можна й ставити в «рівні умови» вітчизняних виробників з зарубіжними конкурентами. Фактично, українські виробники мають в рази менше державної підтримки та інструментів (фінансова та експортна підтримка, розвиток інновацій тощо) в порівнянні з зарубіжними конкурентами. Саме тому, їм й потрібна підтримка. Заступник міністра Мінекономіки, торговий представник України Тарас Качка також коментує «рівність умов» щодо імпорту та експорту товарів – «Ринок України є безпрецедентно відкритим в односторонньому порядку».\nПитання до лібералів\nНе дуже приємною й малоконструктивною в цих дебатах є жорсткість й категоричність позицій обох таборів. В мережах можна побачити все – від звинувачень в брехні, відвертих маніпуляцій та образ, недомовок та перекручувань, недоречних ототожненнях, тощо.\n«Батл» продовжується й лідер ФРУ Дмитро Олійник негайно відреагував на заяву СУП щодо «допрацювання законопроекту про локалізацію» з пропозицію публічних дебатів.\nВласне, мені особисто дуже добре зрозуміла позиція ФРУ й команди авторів цих законопроектів, їх відчуття своєї сили та переваг. По-перше, мова про солідну базу економічних розрахунків, бенчмаркингової аналітики, й зрештою, здорового глузду, чого й близько немає в лібералів. По-друге, мова йде про «моральне» або «суверенне право». Адже, по-суті, ліберали, серед яких не видно нікого, хто б мав хоч якесь відношення до промисловості, розуміння її викликів та проблем, раптом зайшли на цю, чужу для них територію, й почали розповідати керівникам тисяч підприємств наскільки вони «олігархічні», і як це погано – вимагати для себе однакових прав, які давним давно мають європейці та наші сусіди.\nЗ цього приводу пригадується цитата одного філософа – «немає нічого більш нерівного, ніж рівні умови між нерівними». Ставити на один рівень слабкого вітчизняного виробника з потужними конкурентами інших країн, які користуються цілим набором інструментів державної підтримки й очікувати, що вони зможуть конкурувати на рівних буквально в наступному тендері – абсурдно, гротескно й, зрештою, просто не реально для чисельних вітчизняних секторів середньо- та високотехнологічих промислових секторів. Для яких держава за останні 5 років й після втрати східних ринків, так і не зуміла забезпечити будь-які умови розвитку, які хоча б віддалено нагадують те, що мають наші головні конкуренти. А коли наші промисловців раптом починають вимагати цих рівних прав, їх негайно «ставлять на місце», причому більше всього в цьому стараються власні ліберали.\nАле якщо забрати ці емоції, яких дійсно багато в промисловців через втрати всіх останніх років, й шукати точки компромісу та єднання, то є суто професійні питання до лібералів. Головних в мене їх 5\nВ контексті вказаних 2-х законопроектів, що є для вас предметом дискусії – боротьба за олігархами та корупцією чи те, як зупинити деіндустріалізацію економіки? Чи ще щось третє? Якщо для вас це виключно перше, то ви мали б пояснити, яким чином всі потенційні резиденти індустріальних парків (законопроект №3724) відносяться до олігархічних груп. Або як тисячі промислових підприємств машинобудівного комплексу – потенційних бенефіціарів закону про локалізацію також попали до цієї категорії? Якщо все-ж, ви готові дискутувати проблему катастрофічного падіння українського машинобудування за останні 6 років, тоді це наступне питання.\nЯк ви бачите стратегію по виходу з кризи високотехнологічних промислових секторів (крім транспортного машинобудування, можна додати багато інших – авіа, судно, приладо, компресоро та інших – будувань, також промислового інжинірингу, проектування та багатьох інших сегментів)? Чи є у вас детальні програми, яким чином країні виходити з тренду деіндустріалізації, яка тільки поглиблюється?\nЦікаво було б побачити детальну вашу аналітику щодо стану деградації всіх вітчизняних промислових хайтек за останні 6 років. Включно з поясненнями та аргументами, яким чином співвідносяться криві зростання індексів економічних свобод, doing business, зниження корупції – й де Україна мала суттєві зрушення, – з тотальним падінням по всім промисловим секторам, але найбільше по високотехнологічним. Чи можете пояснити причинно-наслідкові зв’язки в падінні промисловості, включно з впливом на всю економіку та на показники бідності? В цій аналітиці також добре було б дати оцінки яскравим представникам вашого табору, як Максим Нефьодов, 1-ий заступник Мінекономіки й відповідальний за розвиток промисловості в 2016-19 роки й один з головних супротивників посилення впливу держави в промисловому розвитку. А також Тимофія Милованова, керівника Київської Школи Економіки, й Міністра економіки, сільського господарства й торгівлі з серпня 2019 по лютий 2020 року. Як ви бачите взаємозв’язок щодо відсутності програм промислового та економічного розвитку цього міністра з результатами економіки, й зокрема, промисловості, що ми маємо в 2020?\nЧи є у вас детальна бенчмаркингова аналітика щодо промислового розвитку, й на яку могли б спиратись ваші рекомендації щодо промислового розвитку? Чи є там порівняльні аналізи щодо класичних інструментів стимулювання та розвитку промисловості – як індустріальні парки, ЕКА, технопарки, кластери, експортна підтримка тощо. Якщо таких аналізів немає, тоді на якій підставі ви говорите про несумісність подібних інструментів промислового розвитку (і які вже роками пропонуються різними кругами промисловців і не тільки) з кращими світовими практиками?\nЯк ви бачите роль(-і) промисловості в економіці країни сьогодні і через 5-10 років? Якою вона має бути і як досягти цього стану?\nНасправді, для мене очевидно, що ці питання риторичні. В українських лібералів немає ніякого бачення, ні програм, ні аналітики в сфері промислового розвитку і, яка була б хоча б орієнтовно на тому рівні які мають ФРУ, УСПП, CMD-Ukraine і, зрештою, наша Індустрія 4.0, де впродовж останніх 3-х років ми виконали досить великий обсяг аналітичних та бенчмаркингових робіт. Панове ліберали просто зайшли на чужу територію й, очевидно, вирішили попіаритись на питаннях «олігархів й боротьби з корупцією». Але буду радий помилятись – тому закликаю представників ліберального табору відповісти публічно на ці питання.\nЩо стосується прогресивних спільнот, які слідують за нашим курсом розвитку Індустрії 4.0, нам разом потрібно швидко змінювати публічний дискурс. Оскільки, в тому вигляді, в якому нам зараз підносять дану дискусію та її ведуть, це немає жодної перспективи. Зараз це – очевидна «розтяжка». Тобто, якщо ви приймаєте позицію однієї або іншої сторони – або ви скочуєтесь до реваншу олігархів (якщо підтримуєте табір промисловців), або ви прямуєте шляхом подальшого зростання сировинної складової, а значить вся країна стає ще біднішою (якщо безумовно підтримуєте позиції лібералів). Очевидно, що ліберали не мають аженди розвитку, актуальної нинішнім викликам. Але не менш очевидно, що риторика більшості промисловців також не є надто перспективною. Оскільки те, що пропонується, це просто повторення заходів які наші сусіди пройшли 10 – 20 років тому. Отже, нам пропонують доганяти сусідів, які вже на 10 років попереду?\nТому прогресивні спільноти, які реально розуміють що в основі успішної та багатої України лежить сучасна, розвинута та цифрова промисловість, мають змінювати публічний та експертний дискурси в кількох напрямах\nЕкономічна стратегія розвитку й позиціонування України в ЄС і на міжнародній арені. Сьогодні всім очевидно, що курс на «Агро&ІТ» (= Brains&Grain), прийнятий в 2015 урядом Гройсмана – це шлях до економіки бідності. Сучасна альтернатива цьому – Україна як виробничий та технологічний хаб ЄС. Що має бути для цього зроблено, які реформи необхідні – диксурс має зміщуватись саме в цю площину. Я не бачив ще жодної програми від жодного об’єднання, яка детально показує як нам хоча б орієнтовно вийти на рівень Польщі, яка стрімко віддаляється від нас і вже займає це місце в ЄС. Чи можливо це взагалі, а якщо ні, то яка альтернатива.\nРоль держави та інструменти промислового розвитку. Нам потрібно якомога швидше закінчувати дебати про те, чи потрібні ЕКА, ІП, технопарки, кластери та інші інструменти 2.0-3.0. В світі вже шостий рік триває 4-а промислова революція, й де розмова йде про набагато більш просунуті напрями розвитку – як та ж масова цифровізація промислових та інших секторів, розвиток промислових стартапів та індустріальних інноваційних екосистем, вихід на новий рівень кластерної взаємодії та все більш глибкої інтеграції в глобальні ланцюги доданої вартості. Роль ефективного державного управління в тому, щоб стимулювати та прискорювати програми по цих напрямах за допомогою відповідних інструментів стимулювання. Тому так – звісно, нам потрібно якомога швидше запустити і ЕКА, й ІП та технопарки. Але в програмах уряду вже потрібно закладати інструменти Індустрії 4.0. На жаль, більшість промисловців про це не говорить.\nМи маємо всіляко посилювати роль центрального уряду та професіоналізм урядовців. Знищення державних інституцій набуло небачених масштабів в останні роки, але парадокс полягає в тому, що ті з табору лібералів, хто багато про це говорять, самі є непрофесіоналами й не пропонують нічого для реального розвитку та змін в промисловості. Чого вартий останній уряд Милованова – Гончарука, який просто тупо проігнорував більшість питань промислового розвитку, а на рівні ре-структуризації міністерств взяв чіткий курс на продовженні деіндустріалізації.\nМи маємо також швидко закінчувати з популістами всіх мастей – що від лібералів, що від промисловців. Ключ до цього – вивід на арену справжніх професіоналів. І якщо повернутись до дискусії про 2 законопроекти, то очевидно, що головними фігурантами мали б бути економісти, які спеціалізуються на промисловому розвитку. Ми маємо всі добре знати цих економістів й прислухатись їх думки. Наприклад, для мене особисто авторитетом є Власюк В.С. (Укрпромзовнішекспертиза) з його останньою фундаментальною працею «Економічне відродження через індустріальний розвиток України». Ніяка успішна держава не вирішує складні питання пром. розвитку виключно з інструментами, які орієнтовані на розвиток малого бізнесу. Це дуже різні речі й в них потрібно розбиратись.\nЗрештою, нам потрібно закінчувати з «псевдо-інтеграцію в ЄС», й фокусуватись на показниках та напрямах співпраці, які дійсно та максимально відповідають і європейським інтересам, і нашим. Якщо по ряду напрямів промислового розвитку й міжнародної торгівлі ситуація асиметрична, то це необхідно виправляти. Поступово, терпляче й розумінням наших вразливих позицій. Але в першу чергу, ми маємо форсувати ті напрями, де Євросоюз давно відкритий до співпраці, й більше того саме ЄС фінансує наші програми розвитку – від інновацій, діджиталізації й до кластерної кооперації. Гальмує ці процеси інтеграції радше українська держава, і якщо бути точнішим – не професійність наших чиновників.\nЗміна дискурсу та побудова спільної аженди в цих напрямах є надзвичайно важливими для всіх нас. Оскільки ці 2 законопроекти – це лакмусовий папірець на розуміння важливості промислових політик, це – вибір економічного курсу країни. Нагадаю, що Україна й досі не має діючих політик та стратегій – і не тільки в промисловості, але також в інноваціях, цифровій трансформації, експорті (по секторам економіки та галузям), дуже повільно йдуть проекти смарт-спеціалізації на регіональному рівнів, в самому початковому стані кластерна програма розвитку. Й коли ліберали ототожнюють все підряд, з кореневою причиною на олігархаті, це звучить не смішно, а скоріше дуже сумно – не менеджери олігархів були при владі з 2016 по 19 рр, а такі як пан М. Нефьодов керували реформами в економіці.\nЩо стосується економічних свобод, боротьби з корупцією та олігархами, звісно ми є разом зі всіма спільнотами та людьми, які це підтримують. Заради цього багато з нас стояли на Майдані в 2014 – й ми були разом з лібералами. Але неприпустимо плутати ці речі з професійними питаннями застосування інструментів промислового розвитку, так як це роблять ліберали. Ми маємо разом удосконалювати механізми контролю за корупцією й зменшувати частку олігополій, які ще є на багатьох ринках. Однак не варто це робити за рахунок блокування прогресивних змін в промисловому розвитку під надуманими лозунгами боротьби з корупцією та олігархами. Як не парадоксально це звучить, але ліберали зараз грають більше в інтересах олігархів, ніж «червоні директори». Оскільки аженда останніх давно змінилась, а лібералів – ні. Й тому, кожна критично мисляча людина рано чи пізно починає розуміти, що шлях «повної рівності та свободи» – це шлях в прірву.\nКожна асоціація, кожне бізнес-об’єднання, яке має відношення до промислового розвитку має визначитись з цими питаннями. Вже очевидно, що це питання буде частиною аженди нового політичного сезону, який де-факто розпочався. Нам потрібно зберігати максимум професійності й не допустити нового витка маніпуляцій та викривлень в питаннях промислового розвитку. Я закликаю виробити свою позицію і наш орг. комітет платформи Industry4Ukraine.


НТБ ПГТУ — А ви читали кращі романи "Букера"?\nА ви читали кращі романи "Букера"?\nСполучення «кращій з кращих» завжди викликало неабияке зацікавлення. У любителів книг і читання існують теж свої «найпопулярніші автори», «найулюбленіші книги». І для того, щоб визначити цих найкращих, існує велика кількість різноманітних премій в галузі літератури, а деякі з них є дуже престижними. Основна мета премій – виділити з безлічі літературних творів дійсно неповторне і видатне творіння. Книга, що отримала премію, як правило, видається великим тиражем. І чим більшою популярністю володіє премія, тим більше людей захочуть купити саме цю книгу. Ми хочемо познайомити вас з Букерівською премією і її володарями, тому що в цьому році виповнюється 50 років з дня її заснування і першого вручення.\nБукерівська щорічна літературна премія була започаткована в 1969 році. Засновником і першим спонсором премії є велика компанія Букер-Мак Коннел, від якої і походить її назва. На сьогоднішній день вона є однією з найпрестижніших нагород, що вручається за кращий роман англійською мовою. До 2014 року претендувати на отримання Букерівської премії з літератури могли тільки представники країн Співдружності або Ірландії. Тепер шанс отримати Букерівську премію є у авторів з будь-якої країни світу. Міжнародна літературна премія, створена в 2005 році як додаток до Букерівської премії, вручається за літературний твір, перекладений на англійську мову і виданий у Великобританії. Розмір премії – 50 тисяч фунтів стерлінгів, які, щоб підкреслити важливість перекладу, діляться порівну між автором і перекладачем книги.\nНомінувати на премію можуть члени щорічно оновлюваного консультативного комітету, куди входять два видавця і по одному представнику від письменників, літературних агентів, книгопродавців, бібліотек і Фонду Букерівської премії. Вони формують список, в який зазвичай входить близько ста книг.\nКонсультативний комітет також відповідає за формування журі з п’яти чоловік. До складу журі, як правило, входять відомі літературні критики і письменники, а також публічні фігури. Із запропонованого числа номінантів журі спочатку вибирає довгий список з 12–13 творів, а потім формує шорт-лист, куди входять 6 учасників, і в фіналі оголошує переможця номінації та призовий фонд. Розмір Букерівської премії становить 50 тисяч фунтів.\nОголошується список номінантів на премію в серпні, у вересні – список фіналістів, а в жовтні стає відомий переможець.\nКілька разів за історію премії письменники, які отримали «Букера», ставали згодом лауреатами Нобелівської премії з літератури. Імена цих авторів знають читачи усього світу: Вільям Голдінг, Надін Гордімер, Видиадхар Сураджпрасад Найпол і Джон Максвелл Кутзее.\nУ 2008 році, на честь сорокарічної річниці премії «Букер», було засновано спеціальний приз – «Букер Букерів». Нагорода була присуджена Салману Рушді, чий роман «Опівнічні діти» читачі визнали кращою книгою за чотири десятиліття існування премії.\nНа честь 50-річчя Букерівської премії фонд Booker Prize Foundation заснував ювілейну нагороду – «Золотий Букер». За результатами відкритого народного голосування, що проводилося на сайті премії, переможцем став роман канадського письменника і поета Майкла Ондатже «Англійський пацієнт», який вперше був опублікований в 1992 році. У 1996 році на екрани вийшла однойменна стрічка Ентоні Мінгелли з Рейфом Файнсом в головній ролі. Картина отримала 9 премій «Оскар», в тому числі і за «Кращий фільм».\nУ романі розповідається історія зламаних життям людей в період закінчення Другої світової війни. У серці пустелі Сахара розвивається історія кохання англійського пацієнта – обгорілого до невпізнання льотчика – і заміжньої медсестри.\n«Англійський пацієнт» – це той рідкісний роман, який проникає під шкіру і наполягає, щоб ви знову і знову до нього поверталися, кожен раз приносячи здивування і насолоду», – зазначила на церемонії член журі, британсько-пакистанська письменниця Каміла Шамсі.\nНа «Золотий Букер» також претендували романи «Вовчий зал» Хіларі Ментел (лауреат 2009 р.), «В вільній державі» Відіадхара Найпола (премія 1971 р.), «Місячний тигр» Пенелопи Лайвлі (переможець 1987 р.) і роман «Лінкольн в бардо»Джорджа Сондерса (премія 2017 р.).\nХочеться окремо зупинитися на Букерівській премії 2017 року. У шорт-лист увійшли романи «4321» Пола Остера, «Історія вовків» Емілі Фрідлунд, «Західний вихід» Мохсіна Хаміда, «Елмет» Фіони Мозлі, «Лінкольн в Бардо» Джорджа Сондерса і «Осінь» Алі Сміт.\nПереможцем став роман «Лінкольн в Бардо» Джорджа Сондерса. Цю перемогу можна назвати тріумфом андеграунду (щоб це поняття зараз не значило), підвальної класики і, можливо, передбачуваний, але правильний вибір. Рішення членів журі доводить, що в цей раз Букер дали за літературу заради літератури, а не за заслуги, політкоректність або порядок денний.\n«Лінкольн в Бардо» – дійсно вартий роман, хоча у Сондерса і дебютний: до цього автор працював виключно з короткою прозою. Це книга, яку ви або закинете після перших двадцяти сторінок, або прочитаєте на одному подиху.\n1862-й рік, Авраам Лінкольн влаштовує світський прийом, а в цей час на другому поверсі від черевного тифу помирає його син Вільям. Кажуть, що Віллі був улюбленцем батька, а деякі газети стверджували, що президент був настільки зломлений, що ночував в крипті з мертвим тілом сина. Тільки Віллі ніяк не може знайти спокій – його душа застрягає в світі, що віддалено нагадує чистилище, в тому самому Бардо. Згідно Тибетської книги мертвих, Бардо – це проміжний стан між життям і смертю, і цей прикордонний світ Сондерс перетворює в біляве ніщо, населене різними демонами і згустками енергії. Тут Віллі і перебуває разом із сонмом інших душ, поки десь за невидимою перегородкою плаче його батько.\n«Лінкольн в Бардо» можна назвати історичним романом з великою-великою натяжкою – втім, він і не претендує на документальність. Навпаки, Сондерс бере достовірний факт про смерть сина американського президента і починає сплітати його з фіктивними документами, думками очевидців і сучасників, таким чином обіграючи звичний постулат постмодернізму про рихлість істини і розмитість фактів.\nЗа таке порівняння можуть закидати літературознавчими табуретами, але все ж хочеться порівняти «Лінкольна в Бардо» з «Бардо чи не Бардо» Антуана Володіна. По-перше, якщо ви не буддист і не прихильник азіатських містичних практик, то літературу – а й поготів художню – про це місце вдасться знайти не так багато. Така аналогія необхідна і для того, щоб показати, наскільки відрізняється підхід авторів, які вписують своїх героїв в подібні декорації. Якщо Володін штовхає труп постмодернізму і, подібно до Беккета, міркує про неможливість і вичерпаність письма, то у Сондерса постмодерн в його романі починає оживати.\nПерш за все, «Лінкольн в Бардо» – це поліфонічний роман з голосами понад ста заблукалих душ, які вторять один одному, гудуть все голосніше і голосніше – і обриваються на півслові; це роман-сплав історичного факту і шизофренічного наративу. А ще – це по-сондерівські своєрідний катабасіс про містичне перебування хлопчика в затуманеному Бардо, поки його душа не перетвориться в тонкий згусток енергії або не реінкарнує. І, останнє за рахунком, але не за важливістю – це велика розмова про любов і страждання, жаліслива і разом з тим гротескна приватна історія про втрату сина.\nЯкщо говорити про фіналістів, то роман Емілі Фрідлунд «Історія вовків» оцінили як відверто слабкий дебют, який хоч і окреслює багатий потенціал письменниці. Це історія дорослішання Лінди – самотнього вовченя, вирощеного в комуні разом з північними реднеками і хіпі, що животіє в нескінченній круговерті побуту і рутини. Але в якийсь момент Лінда зустрічає Патру, Лео і їх хворого сина Пола – послідовників християнської науки Мері Бейкер Едді – і вони перевертають її життя.\nПо суті «Історія вовків» – продублений морозним вітром роман дорослішання, в якому є і безнадія, і усвідомлення власної сексуальності, і аутсайдерство. Але десь ми вже це бачили.\nМохсин Хамід в романі «Західний вихід» пише, здавалося б, про важливе і потрібне – про біженців і перевороти. Але на ділі він розповідає про двох закоханих Надіє і Саїда, що обіймають один одного на тлі чуми, розрухи і повстанців. Не в силах більше бути пригнобленими, молоді люди біжать спочатку до Лондона, а потім і в США, де знаходять довгоочікуване щастя.\nТак, це значимий альтернативний голос пакистанського письменника, повість про хворобливий нарив країн третього світу, але чомусь – чи то через солодкувату історію споріднених душ, чи то через засноване на еміграції оповідання – цей голос починає пропадати. До того ж, романи подібного жанру присутні в кожному лонг-листі Букера останні кілька років.\nЯкби «Букера» отримав Пол Остер, це було б не менш справедливо. Але з іншого боку, він романіст широко відомий і не раз премійований іншими престижними нагородами. До того ж, на відміну від інших авторів, Остер майже повністю переведений на російську мову. Його новий роман «4321» розповідає про історію життя Арчі Фергюсона в чотирьох альтернативних версіях. Фактична основа роману незмінна – хлопчик росте в одній і тій ж єврейській родині середнього класу і веселиться з тими ж друзями, – але в залежності від дрібних деталей доля Арчі складається по-різному, а історична дійсність лякаюче видозмінюється (вбивство Кеннеді або війна у В’єтнамі).\nЗ першого погляду роман Алі Сміт «Осінь» може здатися дещо рваним і незавершеним, однак, звикнувши до інтонації, в очі кидається поетичність і оксамитовість її мови, обласканої віршами Джона Кітса.\nЯк і у Хаміда, Сміт теж ставить в центр роману любов на тлі в’янучої в результаті брекзіта країни. Любов, правда, злегка девіантна: Деніелу 101, а Елізабет всього 32. Але, на відміну від пакистанця, шотландська письменниця наповнила свій невеликий роман непідробним ліризмом і відкритістю, від чого їй хочеться вірити. До слова, це перший з її «сезонних романів», за яким прослідують «Зима», «Весна» і «Літо».\nЩе один дебютант Фіона Мозлі з романом «Елмет». Це сплав сільського нуара з готикою, що переплітається з легендами і давньою історією Йоркшира і зниклого королівства Елмет, від якого роман бере назву. На подив ця молода письменниця по-хорошому старомодна, тому що взялася складати меланхолійну буколічну прозу, нібито ХХ століття і не думало зрушити з місця.\nДеніел і Кеті живуть в будинку, який вони разом з татком побудували своїми руками. Разом з ним вони ведуть тихе життя: полюють, заготовляють сидр і всіляко один одному допомагають, як раптом над сім’єю нависає купа проблем в особі жорстоких землевласників, а сімейна сага починає римувати з міфом про втрачений Елмет.\nПопереду ще місяць літа, час відпочинку, час відпусток і канікул. Можливо, ви вирішите провести своє дозвілля з книгою. Ми сподіваємося, що серед ваших улюблених книг виявляться і автори, які отримали Букерівську премію. Абонемент художньої літератури бібліотеки ПДТУ буде завжди радий допомогти вам з вибором книжок для приємного проведення часу. Наші полиці регулярно поповнюються новими виданнями сучасних авторів. Приходьте, ми завжди раді зустрічі з вами!\nДізнатись новини про Букера, як він змінюється, за що його критикують, і що це все означає для літератури можна за посиланням


Мирослав Вересюк: ПРОЖИТОМУ РАДІЮ ДНЮ - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Мирослав Вересюк: ПРОЖИТОМУ РАДІЮ ДНЮ - ВІРШ\nПРОЖИТОМУ РАДІЮ ДНЮ\nМоє розбурхане життя І ночі, спалені дощенту, Сховались в тіні забуття Разом із краплею абсенту. Днів пережитих череда, Буденних і таких безликих, Волоче шлейфу слід біда Проблем мізерних і великих. Турбують спомини мене, І почуття старі хвилюють. Та відчай біль не прожене, Коли тебе чомусь не чують. Болить, але немає сліз, Чужій біді ще співчуваю. Глибоко біль у душу вліз, Шкода тоді, коли втрачаю. Слова байдужі і пусті, Сильніші докору і болі. Але ніколи у житті Не нарікав на примхи долі. Життя подібне до вогню, Палахкотить, буває, тліє. Прожитому радію дню, Надії, що в душі жевріє. 12.03.2009р.\nдата надходження: 15.10.2012 22:54:47\n© дата внесення змiн: 15.10.2012 22:54:47\nПалагія Русич, Журавель Яна, Олександр Деркач\nОлександр Деркач, 20.10.2012 - 01:04\nГарний, життєстверджуючий вірш...і абсент такий поетичний напій теж подобається)))\nТож по наперстку цього напою?! За нас! Бо ми цього варті!


drkremers.eu відгуки: 95%\ndrkremers.eu огляд високий, ймовірно безпечний.\nОгляд drkremers.eu позитивний. Позитивний показник довіри базується на автоматизованому аналізі 40 різних джерел даних, які ми перевірили в Інтернеті, таких як використовувана технологія, місцезнаходження компанії, інші веб-сайти, знайдені на одному веб-сервері, тощо.\nВся інформація, яку ми зібрали для перегляду веб-сайту, можна знайти на решті частини сторінки. Ми сподіваємося, що це допоможе вам визначити, чи є drkremers.eu законним і безпечним у використанні.\ndrkremers.eu ділиться своїм веб-сервером з кількома іншими веб-сайтами. Для невеликих сайтів це цілком нормально. Вони не потребують всієї потужності комп'ютера і пропускної здатності Інтернету весь час. Таким чином, можна поділити витрати на інфраструктуру з кількома іншими сайтами.\nМи перевірили кілька інших веб-сайтів, таких як Sitejabber, Resellerrating і Trustpilot, на відгуки drkremers.eu, але не змогли знайти ніяких коментарів. Це негативний висновок, оскільки будь-який веб-сайт, що пропонує послугу або продукт, зазвичай має щонайменше кілька відгуків. В результаті ми знизили наш рейтинг довіри.\nФакти про drkremers.eu\nЗаголовок Dr Kremers CSE\nТехнічна інформація про drkremers.eu\nРейтинг drkremers.eu переглянуто 2 разів.\nРейтинг drkremers.eu останньо перевірявся 18-08-2019. Хотіли б мати оновленi цифри? Використовуйте посилання "Оновити дані" внизу цієї сторінки.


Українська молодь: РЕФОРМА В МІЛІЦІЇ\nРЕФОРМА В МІЛІЦІЇ\nЧому задекларована реформа міліції не вирішить навіть поверхових проблем української правоохоронної системи, загрузлої в некомепетентності, безкарності й корупціїУкраїнців дедалі частіше переконують у тому, що державі украй потрібна реформа правоохоронних структур. Торік регіонали Василь Грицак та Валерій Коновалюк зареєстрували в парламенті проект закону про поліцію. І хоча цей документ було відкликано, на офіційному рівні й далі лунають заяви, що перейменування мало б відбутись якнайшвидше. За словами посадовців, майбутні зміни не потребуватимуть значного фінансування, а сам процес перетворення буде простим і зрозумілим: замість звичної міліції в Україні з’явиться національна поліція (до її складу ввійдуть кримінальна, громадської безпеки, транспортна, спеціальна та фінансова поліції), а трохи згодом – Державне бюро розслідувань, яке має стати «незалежним антикорупційним органом».Ефект незначнийУкраїні, де міліції повністю довіряє лише 1% громадян, справді необхідне оновлення правоохоронної системи, але не «косметичне» ерзац-реформування. Того, що зміна «вивіски» не спричинить докорінних перетворень, не приховують і самі прибічники інновації. Так, перейменування структури, переконаний голова експертної ради при МВС України Михайло Корнієнко, продиктоване вимогами часу, адже назва «міліція» є анахронізмом. «Наразі на пострадянському терені залишаються тільки дві країни з міліцією – Україна та Білорусь», – зауважує він, додаючи, що «метаморфози» силовиків будуть для держскарбниці доволі дешевими.Утім, аналогічна реформа в Росії, яка розпочалася 2011-го, засвідчує протилежне: з урахуванням додаткових витрат і традиційної корупційної складової зміна назви здатна обернутися дорогим «задоволенням». Так, під час обговорення майбутньої реформи у 2010-му тодішній заступник міністра внутрішніх справ РФ Сєрґєй Булавін назвав суму, в яку обійдеться російському бюджетові процедура перейменування: 500 млн руб. Утім, через два роки заступник голови думського комітету з безпеки і протидії корупції Алєксандр Хінштейн підрахував, що лише зміна вивіски забрала в держкошторису 1 млрд 125 млн руб. Ще 770 млн знадобилося на вирішення «паперових проблем». Тобто удвічі з половиною більше від заявленої силовиками цифри. А всю реформу (яка крім зміни назви передбачає переведення фінансування поліції з регіонального на федеральний рівень, хоча характерною ознакою демократії є децентралізація таких структур, та переатестацію співробітників відомства) екс-міністр фінансів РФ Алєксєй Кудрін оцінив у 217 млрд руб. лише у 2012–2013 роках. І це при тому, що очільник МВС Владімір Колокольцев публічно визнав провальність першого етапу реформування, завершеного 1 січня 2012-го.Виправдовуючи існуванняОдеський правоохоронець Н. працював у органах усе своє життя, однак був змушений залишити службу після провальної операції із захоплення чеченців, підозрюваних у замовних убивствах. Тоді, восени 2011 року, силовики намагались затримати Дікаєва та його спільників на трасі під Одесою. Під час спланованої операції загинули інспектор ДАІ та боєць «Беркута», четверо правоохоронців були поранені. Через кілька днів одеські емвеесники спробували захопити двох озброєних осіб, що забарикадувались у невеличкому готелі. У другому випадку, на щастя, обійшлося без жертв, однак мало хто наважився назвати успішним дійство, під час якого весь особовий склад одеських правоохоронців та бійці київських спецпідрозділів п’ять годин не могли захопити будівлю із двома бандитами. Силовики наочно довели, що здатні лише розганяти демонстрації і товкти затриманих.«Міліція – це «народне ополчення», озброєні добровольці з місцевого населення. Поліція – фахові органи охорони порядку. Тобто ключова різниця у професіоналізмі.І щоб у нас справді була поліція, потрібні профі на місцях, а не зміна назви, – іронізує Н. – А їх сьогодні немає. Є люди, які займаються поборами». Колишній працівник правоохоронної системи переконаний, що коренем її проблем є маленькі зарплати: «Середній офіційний заробіток міліціонера – 2500 грн. На ці гроші чоловік не може нормально жити, годувати родину. Врахуйте ще такий нюанс: щоб кудись поїхати й викрити там злочин, потрібне матеріальне забезпечення: бензин, телефонний зв’язок тощо… Все те сьогодні покладено на самих правоохоронців. Це вони мають думати, де дістати кошти, щоб продовжувати роботу». Нерідко міліціонери вимагають гроші за розкриття злочинів безпосередньо у потерпілих. «Навіть у 1990-х роках було легше. Принаймні не так соромно: коштів бракувало, але ми відбирали їх не у звичайних громадян, а у бандитів. І використовували все це для розкриття злочинів», – нарікає колишній правоохоронець.Працівники, які нещодавно звільнилися з міліції, також говорять про фахову деградацію системи. «В органи зараз понаприходив молодняк, у якого на першому плані гроші й безтурботне життя, – розповідає колишній заступник начальника райвідділу міліції однієї з областей. – Справжніх професіоналів залишились одиниці, але і їх ламає система, бо вони бачать, що їхні «24 години на добу» насправді нікому не потрібні й не будуть належним чином оцінені. Я відразу, тільки-но настав час виходу на пенсію, хоча мені було лише 37 років, поспішив скористатися цим правом. Ну не міг я ходити під начальником, якого щойно випустили з міліцейської академії і призначили керувати цілим райвідділом тільки за те, що він із Донецького регіону (а це загальна тенденція в системі, коли начальниками обласних управлінь і районних відділів внутрішніх справ призначають вихідців із Донбасу), і за те, що його батько – генерал міліції. Його пріоритети – гульня та як побільше збити грошей із потерпілих чи за прикриття справи. І таких у правоохоронці зараз іде вал. Загалом система останніми роками створила собі такий імідж, що в міліцейські виші вступають через упевненість: нині в органах, як і в податковій чи на митниці, можна непогано заробити, так би мовити, на неофіційних платежах. Із нинішніми підходами до підготовки кадрів МВС і менталітетом керівного складу неможливо забезпечити високий рівень реально розкритих злочинів».Збільшити зарплати міліціонерів і поліпшити матеріальне забезпечення правоохоронних органів могло б банальне скорочення штату. Але цьому на заваді стає інший нюанс роботи МВС – система оцінювання ефективності роботи правоохоронців. Нині, як і в радянські часи, «коефіцієнт корисної дії» підрозділів МВС визначають залежно від кількості викритих ними злочинів та адміністративних правопорушень. Тому міліціонерам стає невигідно діяти результативно: наприклад, ліквідувати наркопритон, про існування якого їм добре відомо. Адже саме він дає їм щоденний потік правопорушників і відповідно сотні розкритих злочинів замість одного-єдиного. Багато розкритих злочинів – більший штат і відповідне збільшення державних витрат на міліцію: 2013 року на МВС передбачено виділити 16 млрд грн, тоді як іще у 2010-му його профінансували на 13,1 млрд. Чисельність складу міліцейських органів в Україні, м’яко кажучи, надмірна і становить 357 700 працівників, тобто 780 на 100 тис. населення (рекомендована ООН цифра – 222, середній світовий показник – 300). Втричі менше, ніж в Україні (214 міліціонерів на 100 тис. громадян), за інформацією Центру політико-правових реформ, було навіть в СРСР. Це при тому, що до радянської системи МВС входила ціла низка структур, які нині в нашій державі функціонують самостійно: пожежна охорона, міграційна служба тощо.Крім того, наслідками намагань міліції виправдати своє існування стають пошук цапів-відбувайлів, що відповідатимуть за нерозслідувані випадки, і скоєння злочинів власноруч. «За браком розкритих правопорушень їх імітують, щоб звітувати про гарну роботу», – каже Олександр Букалов, голова правозахисної організації «Донецький меморіал». – Таким чином міліція наздоганяє статистику розкриття злочинів». Приміром, міліціонери часто підкидають протизаконні речі людям, що перебувають у місцях позбавлення волі. В українських СІЗО та колоніях робити це особливо зручно, адже у вітчизняній пенітенціарній системі фактично відсутній механізм подання та розгляду скарг засудженими. Скарги арештантів не виходять за межі установ, бо всі листи обов’язково там переглядають. «Люди зазнають утисків і навіть покарань за них. Розслідування вкрай формальні. Не передбачена законом конфіденційність листування із судом», – пояснює Олександр Букалов. Прокурори, яким ув’язнені також мають право подавати претензії, на них не реагують або просто імітують перевірку. Звідси – цілковита відсутність скарг на адміністрацію установ.Культура безкарностіПрикметно, що від скарг на правоохоронців у 85% випадків утримуються й українці, які перебувають на волі. «Більшість цих людей не зверталася з відповідними скаргами, тому що вважає це даремним, а заодно й через побоювання реакції працівників міліції, що також підживлює культуру безкарності, яка, своєю чергою, підвищує рівень злочинності серед правоохоронців», – зауважує Тетяна Мазур, виконавчий директор Amnesty International в Україні. За деякими оцінками, щороку жертвами зловживань вітчизняної міліції стають сотні тисяч осіб. «Ці зловживання варіюються від незначних порушень Кримінального процесуального кодексу (КПК), дискримінації та образ на расовому ґрунті, здирництва до катувань та інших видів жорстокого поводження, а також смертей у відділках», – перелічує експерт. Нерідко головною причиною неправомірних дій правоохоронців називають намагання вибити тортурами свідчення, які вони представили б як докази в межах кримінального провадження. Цю проблему констатує навіть омбудсмен Валерія Лутковська, яка дотепер не відзначалася критикою дій влади. Іноді міліціонери просто розважаються. Приміром, під час чемпіонату Євро-2012 у Донецьку міліціонери жорстоко побили Михайла Бєлікова й познущалися з нього. Чоловік пив пиво у парку, коли четверо силовиків затримали його та доставили до опорного пункту міліції Петровського району, де згодом зґвалтували міліцейським кийком. «На початку цього місяця ми отримали повідомлення про побиття студента-музиканта в Рівному, до якого, ймовірно, причетні працівники міліції та прокуратури, – розповідають в Amnesty International. – Хлопцеві завдали побоїв за його зовнішній вигляд – вузькі джинси та сережку – і прокуратура неохоче бралася за справу, аж доки на це публічно звернули увагу ми та інші правозахисники».Ситуація ускладнюється тим, що подання скарги в Україні теж нічого не вирішує, адже ймовірність порушення кримінального провадження у зв’язку зі злочинами міліції становить 0,27%. Як свідчить моніторинг Amnesty International, із 114 474 скарг на дії правоохоронців, що надійшли до органів прокуратури у 2012 році, розслідування відбувалися лише за 1750, із них тільки 320 закінчились заведенням кримінальних справ проти 438 осіб у погонах. Не змінив ситуації і новий КПК, про «гуманність» якого люблять поговорити представники влади, називаючи серед його важливих досягнень те, що явку з повинною та свідчення людини проти себе тепер визнано непрямим доказом, тож у правоохоронців буцімто зникає стимул вибивати зізнання тортурами. Ця думка є хибною, вважають експерти, адже правозахисники й надалі документують випадки, коли міліціонери катували затриманих не для того, щоб вибити зізнання, а щоб покарати їх без суду за нарікання на посадовців або з метою вимагання грошей.Протидією міліцейському «бєспрєдєлу» мало б стати притягнення до відповідальності кожного винного правоохоронця. Але поки що зі злочинами силовиків розбираються органи, які не є функціонально незалежними від міліції, тобто діє «кругова порука». «Прокурори неохоче беруться вивчати справи проти міліціонерів, із якими підтримують тісні робочі стосунки, тож чекати на прогрес із ефективними розслідуваннями щодо правоохоронців за таких обставин неможливо», – пояснює пані Мазур. Під час таких розслідувань відповідальні прокурори не вивчають ретельно звинувачення, ігнорують дані свідків та медиків, тим самим стаючи на бік міліціонерів, навіть коли все вказує не на користь останніх.Монстр проти монстрівРозірвати це замкнуте коло теоретично можна за допомогою створення нової незалежної та ефективної структури, яка займалася б розслідуванням усіх заяв про правопорушення з боку правоохоронців. Свої рекомендації стосовно формування механізму, який оперативно й неупереджено вивчав би такі справи, не раз надавали комісар Ради Європи з прав людини та декотрі міжнародні організації. Експерти вважають, що функції контролю потенційно могло б виконувати Державне бюро розслідувань, про утворення якого говорять реформатори, але за умови відповідних змін у Генеральній прокуратурі. Адже Державне бюро розслідувань не зможе забезпечити ефективний механізм контролю за міліцією, якщо прокурори, яким воно передаватиме справи, й надалі залишатимуться під впливом своїх зв’язків із працівниками правоохоронних органів. «Потрібно відокремити прокурорів, які трудяться над звичайними кримінальними злочинами, від тих, які займатимуться правопорушеннями, скоєними працівниками міліції, а також унеможливити тісні зв’язки між місцевими прокурорами та правоохоронцями, що виникають через спільне навчання, професійну підготовку та роботу в одній і тій самій області», – пояснюють в Amnesty International в Україні. На думку правозахисників, задеклароване владою бюро може не тільки не вирішити проблему, а й значно погіршити ситуацію в країні, оскільки досі незрозуміло, хто входитиме до складу нової структури, хто її контролюватиме. «Реформатори з МВС чомусь не озвучують такого дражливого моменту: як відбуватиметься нагляд, зокрема громадський, за діяльністю Державного бюро розслідувань? – каже директор ГО «Інститут сприяння демократичному розвитку громад» Михайло Саволюк. – У нинішніх умовах воно може перетворитися на такого собі безконтрольного монстра, який триматиме в рабській покорі всіх – від суддів та прокурорів до звичайних громадян, які наважаться сказати хоч слово наперекір владі».Валерія БурлаковаЗа матеріалами Тиждень.ua\nАвтор: ukrmol на 20:48:00