«Чеч»: genius loci | Збруч\nПро найближчі плани і амбіції – від трьох перших леді театру.\nВ цьому фільмі свідомо подається зовсім інший образ Магдалин: образ жінки-учня, жінки-помічниці, жінки, здатної не просто нести, а до-нести щось набагато важливіше за свої бажання і почуття.\n«Чеч»: genius loci\nУ Zenko Gallery спільно з Центром сучасного мистецтва Івано-Франківська відкрили виставку «Чеч (потік). Індивідуальні артикуляції»\nІдея проекту — показати мистецькі практики провідних художників Івано-Франківщини. Вперше в одному просторі вдалося представити в такому складі творчість різних поколінь, різних світоглядів, різноманітних естетик та ідеологій.\nВиставка відбулася не у Франківську. Причин декілька. Перша: відсутність відповідного виставкового приміщення в місті (цього ніби й досить). Друга: ні художній музей, ні СХ (інституції, які мають виставкові зали) не опікуються, власне, сучасним мистецтвом, а ніби зависли десь у 80-х-90-х роках минулого століття. Муніципальний ЦСМ, як того й добивалася влада міста, отримавши приміщення, зник з поля зору. Натомість восени минулого року в Харкові пройшов форум «Галіція Культ», де вчергове було продемонстровано потребу в культурних обмінах всередині країни. Ми різні, й цим треба тішитися, пізнавати і кайфувати.\nВ жовтні 2016 відбувся перший міжнародний форум Zenko Platform в курортному готелі «Коруна» (с. Татарів на Франківщині). «Ініціюючи Zenko Platform, ми ставили перед собою два основні завдання. Перше – дати можливість представникам української арт-сцени поспілкуватися між собою, обмінятися думками, домовитися про нові спільні проекти, розповісти про них представникам відповідних інституцій. І друге – познайомити наших зарубіжних колег із ситуацією в українському мистецтві і поговорити про міжнародну співпрацю», – пояснює засновник Zenko Foundation та ініціатор Zenko Platform Зенко Афтаназів. В рамках форуму відкрилася виставка «Дух часу». До експозиції увійшли твори трьох десятків авторів, які представили три покоління українського сучасного мистецтва: «нову хвилю», котра сформувалася після розпаду Радянського Союзу, авторів покоління «посторанж», які заявили про себе в середині нульових після першого Майдана, а також представників покоління, котре виникло на арт-сцені кілька років тому. Під кураторством киян (О.Соловйов, І.Абрамович) виставка мінімально вийшла за межі столичного мистецького поля, зокрема, не було представлено митців з Галичини (за винятком Сергія Петлюка). Тож виникло бажання показати місцевий варіант, котрий продовжував дослідження «духу часу», а заодно і genius loci. Карпати також варті уваги, в даному випадку як тло, що дає зрозуміти всю швидкоплинність моменту. Результатом став проект «Чеч». Слово з гуцульського діалекту, гостре, стрімке, коротке, що влучно відображає часи змін, в котрі доводиться жити. Влучне навіть тим, що воно вже незнайоме місцевим жителям, принаймні в Татарові його не вживають. Чим не історичний артефакт? Довелося в дужках дописати його значення, переклад. А заодно наголосити на місці мови навіть у візуальному образотворенні, де їй відведено вторинні позиції.\nВиставка демонструє індивідуальні мистецькі практики, творить експозиційну пропозицію, дає змогу побачити різноманітність світів кожного з авторів. Багато художників мають досвід роботи в міжнародних проектах та співпрацюють із іноземними інституціями. О.Воронко та М.Джичка брали участь у декількох виставках в лондонських галереях. Є.Самборський мав виставки у Варшаві, а також набув досвіду в якості асистента Павела Альтгамера, зірки сучасного польського мистецтва, зокрема, на Берлінській бієнале, бієнале Арсенале в Києві та на резиденції в Пекіні. Р.Котерлін – учасник міжнародних виставок в Польщі, Росії, Італії, Німеччині, організатор виставок польських митців в Україні. М.Глинська під час перебування на стипендії Фулбрайта брала участь у мистецьких проектах в США, а її фото були учасниками міжнародних конкурсів в Австрії, Іспанії, Німеччині. О.Фурдіяк працював в скульптурних майстернях в Оронську (Польща), його роботи експонувалися на «Українському зрізі» в Любліні та Вроцлаві. С.Петлюк об’їздив вже пів світу зі своїми відео-арт проектами, має стипендії та нагороди. Synchrodogs теж мають багато виставок за кордоном, публікацій в пресі, відзнак та нагород, а також активно співпрацюють із зірковими іменами.\nВиставка «Чеч» є спробою синтезу адекватних часові моделей художного творення. З іншого боку, колективна імпреза демонструє грані сприйняття дійсності особами, незаангажованими поняттями обов’язку, закомплексованості чи страху, а, отже, показала різнобарвність світу, в якому живемо. Різні покоління, різні естетики, різний status quo в ринкових ієрархіях. Співставлення в одному просторі індивідуальних художніх світоглядів, не пов’язаних між собою «логікою смислу», створило пістряву, але правдиву картину художніх уподобань в окремо взятому регіоні. Для Прикарпаття це характерно. На відміну від Києва, Одеси, Харкова, Львова чи Ужгорода Івано-Франківськ не обтяжений тягарем «мистецької школи». Тут не проживали знані маестро, а художній навчальний заклад, що з’явився достатньо пізно (наприкінці ‘80-х), не має впливу на мистецьку ситуацію в місті. Тому й ставлення обивателя до образотворчості в місті залишається по люмпенські зневажливим. Впродовж майже тридцяти років спостереження та участі в художньому житті міста маю нагоду «підбити підсумки».\nОтже, про що виставка? «Поталанило» жити в часи перемін, тож, як кажуть на Сході, отримуймо задоволення від цього. Десятиліття життя в неструктурованому суспільстві, відсутність чітко виражених ринкових маркерів та довготривале очікування радісних перспектив – не причина для песимізму. Принаймні для художників. Експозиція розпочиналася коротким відео (1*42) від Ростислава Котерліна «12 seconds», котре було обране програмним маніфестом виставки. Такою собі рекламною заставкою. З бурхливої річки на екрані раптом виринає людська голова, на якій напівпрозора панчоха із яскраво намальованими губами. Вона ковтає повітря й знову занурюється у воду. Метафора художника/поета, який виринає в цей світ час від часу, щоб нагадати, навіщо ми тут. Природа, асфіктивний дискомфорт та цифрове зображення запрошують до діалогу.\nSynchrodogs, з серії UKRAINA\nSynchrodogs на цей раз представлені чотирма світлинами з серії UKRAINA: незвичний формат для дуету, відомого, в першу чергу, своїми фешн фото. Документальні замальовки з повсякдення країни, в котрій зростали художники. Повільний ритм життя провінції, невибагливі забавки, невпевненість в очах старшого покоління та оптимістичні очікування молодих. Серія нараховує 21 фото і заслуговує на окремий повний показ. Тут відсутня жорсткість і постановочна напруга, гіпертрофована реальність і побутовий бруд, характерні для харківської фотошколи. Все м’яко, розлого, іронічно, яскраво, подекуди грайливо. Поруч дидактичний живопис Ігоря Перекліти, вчителя з Галича, який малює і про проблеми гендеру, і про ставлення до навчання, і про історію Галичини, де він мешкає, використовуючи фотографію для створення переконливішого зображення та доповнюючи картини написами. Щоб все було ясно. «А Місько без піськи. Жертва гендерної політики»: двійко дітей граються в якусь свою гру: дівчинка настановчо показує вказівними пальцями на хлопчика з оголеною нижньою частиною тіла, який тримає в руках гілку, чи то стрибає через неї, чи відмахується від поглядів сторонніх. Хоча дитині ще невідомі сексуальні упередження дорослих, комплекси оголеності та інші неврози, його образ вже використано в повчальних цілях. Художник насміхається з проблем, що привносяться в наше суспільство західною цивілізацією. «1 вересня – День знань»: виразний сарказм на тему теперішньої системи освіти, в котрій працює художник. Головним для уваги глядача залишається краса молодого жіночого тіла, а не набір символічних предметів, пов’язаних зі здобуттям знань. Автор, який малює переважно з натури або використовує власні фото фіксації, не переслідує мету реалізації схожості, реалізму. Навпаки, предмети, портрети, пейзажі перетворюються на його полотнах в кічові елементи консупційної дійсності, бо найкраще продається красиве. Роботи художника справді добре продаються, що слугує додатковим стимулом до їх продукування.\nІгор Перекліта, «1 вересня – День знань»\nПродовжує експозицію скульптура «Автопортрет» та автобіографічний живопис «Крихівецька, 75» Євгена Самборського, який в такий спосіб вивчає себе, ідентифікує логіку з дійсністю, шукає власне місце під сонцем. Скульптуру було створено у 2013 спеціально на відкриття ЦСМ у Франківську й подаровано в колекцію центру. Для вираження щирості жесту зроблено її повністю з речей, котрі до того слугували автору в господарці – одяг, наплічник, годинник, пулярис, навіть волосся. Для каркасу та подіуму використано дошки з паркана, в руці щуп-жердина з трубки, на котрій кріпилася антена ТБ, обличчя та руки відлиті з будівельного гіпсу у форми, зроблені з глини з городу біля хати. В кишенях одягу можна знайти дріб’язок. Віра в енергетику речей? Подарую сорочку з власного тіла? Картина «Крихівецька, 75» в сюрреалістичний спосіб оповідає історію хати і людей, родини які будували її, жили там, давали життя новим поколінням. Для автора вона знакова ще тим, що це чи не перша робота, котра зіткнулася з цензурою – директор художнього музею був категорично проти виставляти її на молодіжній виставці. Переміг здоровий глузд. Контрастувало такій теплій домашній атмосфері драстичне, мерехтливе, динамічне відео Олега Воронко «Species Barrier» про вплив мас медіа та пропаганди на свідомість. Але яке життя без телевізора? Тим паче в провінції. Це єдиний з усіх учасників автор, який не має відношення до Франківщини, що наочно демонструє модне тепер поняття пост правди (щодо виставкової концепції). Живописна репліка Миколи Джички «МС-ЄС. We are champion» зачіпала якщо не глобальні, то «великі» проблеми, про вже неактуальний вибір між митним союзом та євросоюзом, й слугувала смисловим переходом до іншого простору.\nЄвген Самборський, «Крихівецька, 75»\nНаступна зала за винятком двох об’єктів зосереджувала увагу глядача на людському обличчі. Найбільшу стіну займала «Мігруюча душа» Ростислава Котерліна: інсталяція, що складалася з масок та фотографій семи художників ХХ ст., творчість яких найбільше вплинула на автора. Зроблені з пап’є-маше, свого часу маски Малєвіча, Воргола, Бойса, Ван Гога, Дюшана, Пікассо, Ахипенка були використані у перформансі «Плач» на Тижні актуального мистецтва у Львові. Пізніше семеро франківських художників позували в них для фотосесії, що доповнювала бачення творчості класиків через призму сучасності. Тепер кожну маску акуратно вмонтовано у чорний бокс й перетворено в об’єкт, що беззвучно промовляє порожніми очима до нащадків. Очима можна мислити, а розумом бачити, казали древні. Картина «Hey boy» Юрія Боринця – зображення різновиду спілкування людей молодого покоління. Якщо Р.Котерлін надихався художниками, то Володимир Мулик, затятий меломан і колекціонер платівок, створив галерею престарілих рок зірок, музику яких він слухає дотепер. Кейт Річардс, Леонард Коен, Аліс Купер, Оззі Озборн та ін., а серед них – автопортрет-маска самого художника, який колись теж мріяв стати музикантом і в такий спосіб затесався в «зал слави». Ярослав Яновський в своїй давній серії «Alter ego» також не оминув можливості зафіксувати себе, молодого і красивого, за допомогою фото. Автофотопортрет чи селфі, як сказали би тепер. Але ні. Знимки зроблено в студії з відповідним антуражем та салонним тлом, також звертаються до гендерних проблем. Мало того, свого часу на всеукраїнському фестивалі «Культурні герої», вони викликали бурхливу реакцію з боку журналістів. Автора звинуватили в порнографії, директора художнього музею за те, що дозволив таке виставляти, звільнили. Чи хтось нині знайде там хоча би дрібку еротики?\nРостислав Котерлін, «Мігруюча душа»\nСергій Петлюк у «Живому пейзажі» прагматично використав людські обличчя, точніше, їх фрагменти, мікроміміку, гендерну фактуру для моделювання картини холодного, відчуженого цифрового ландшафту. На думку художника, відео «про постійну взаємодією між містом і людиною, про постійну трансформацію кордонів: особистих, психологічних, культурних, географічних, економічних тощо. В цьому проекті місто показане як джерело постійних та незворотних змін, що впливають на кожну людину. Разом з тим цей проект апелює персонально до кожної особистості як до елементарної частинки процесу урбанізації, кожна з яких впливає на життя, розвиток і розуміння міста. Це портрет звичайної людини, яка знаходиться постійно в пошуку, очікуванні, напрузі. Водночас це умовний груповий портрет мешканців умовного міста». Художник за допомогою відео проекції досліджує емоції людини, її взаємозв’язки з технікою, здатність реагувати на незвичне, а також – наскільки цифра здатна проникнути у тілесне і навпаки. Суцільна Ars electronica, одним словом. Живописна портретна серія Миколи Джички дозволяє ретельно розглянути застиглу непорушність емоцій сучасників, приятелів, друзів: тих, хто творить атмосферу спілкування, відображає ще один спосіб, можливості фіксації «духу часу». Художник розкриває характери портретованих згідно авторської іконографії, без огляду на диктат вимог замовника. На відміну від релігійної метафізичності сакрального живопису чи пафосності парадного портрету, у всіх роботах присутня нотка іронії, елемент, що приховано-ненав’язливо вказує на зв’язки портретованого з соціумом.\nСергій Петлюк, «Живий пейзаж»\n«Ангел» із серії «Повітряна Галіція» Сергія Григоряна наочно демонструє один з практичних варіантів використання інформації – творення нової міфології. Об’єкти серії поєднують дві містечкові події столітньої давності, коли Станиславів початку ХХ ст. був релігійним центром зі значною кількістю синагог, костелів, церков, кірх, і водночас прогресивним авіаційним осередком – загоном молодих бравурних літунів та летовищем на околиці міста. Це історичний приклад майже утопічного суспільства, де чудово уживалися високі технології і християнські норми гуманізму. Відповідно, храми, точніше, ангели і літаки, злилися в кумедних фанерних об’єктах, розписаних темперою і розцяцькованих вакуумними радіолампами для переконливої техногенічності. Підвішені на тросах, прикрашені шурупами, болтами, петельками та іншим металевим причандаллям, ці ангели техногенності опозиціонують невидимому духу метафізики.\nОлекса Фурдіяк, «Бібліотека та Читач»\nЧи є сенс бути розумним? «Бібліотека та Читач» Олекси Фурдіяка дозволяють задуматися про потрібність багажу знань, який ми накопичуємо й потім носимося з ним впродовж життя, про ефективність використання набутого. Спадщина, збирання, колекціонування, пригадування. «...Бібліотека – набір проявів та слабкостей людини, яка громадить її, однак поступово забуває, розпорошує», – констатує автор. Коли людина стає розумною? Як вміти використати те, чого навчили? Де межа знань? На відкритті виставки по стерильно-білесеньких поверхнях об’єктів повільно стікало чорне чорнило – колись ним, переписуючи, тиражували знання, інформацію. Тепер чорнило утворювало калюжі на підлозі, в котрі ступала нога неуважного глядача, залишаючи слід від взуття в залі галереї. Артефакт?\nМирослав Яремак у своєрідний спосіб також вступає в діалог з історією, пам’яттю, спогадами й демонструє варіант документації об’єктів з власного перформансу 1991 р. Тоді під час відкриття виставки він розкидав залою власноруч виготовлені і розфарбовані паперові літачки, котрі потім акуратно було викладено для показу, як один з об’єктів виставки. Тепер реквізит перформансу, паперові літачки, акуратно запаковано в рами під скло, мов пійманих дослідником жуків чи метеликів. Бракує булавки. «Літачки» – жест, що торує доріжку до музеєфікації живого дійства і перетворює його в документальний, заспиртований артефакт.\nРостислав Яремак біля своїх «Літачків»\nВ наступній кімнаті демонструвалася збірка робіт на декоративно прикладну тему, для прикрашання інтер’єрів офісів чи помешкань. «Стелс» Юрія Бакая – спроба у фотографічний спосіб абстрагувати дійсність. В якості сюжетоутворюючого механізму обрано вісь симетрії. Однією з різновидностей симетрії є нескінченість, а ідеальний випадок рівноваги світу – це противага його собі самому. Неможливо здогадатися, що фото зроблено у Версалі. Важко зрозуміти, про що воно. Буйство трави впорядковане чітким ритмом паралельних смужок. Колір пропонує певну варіативність. Динамічно заспокійливо. Експресивні роботи Юрія Боринця випадають за межі одного стилю чи течії. Сам художник зізнається: ніколи не міркує над майбутнім твором. Усе залежить від настрою. Сюжет не має значення, важливою залишається експресія жесту, плакатна мінімалістичність і виразність, розкутість і легкість поруху пензля. Заворожуюча ритміка орнаментів, обмежена декількома кольорами палітра незафарбованого тла – дикунсько-шаманський живопис людини ХХІ ст.\nМирослав Король, «Сонце голодного»\nХудожня космогонія Мирослава Короля вибудовується навколо слова, або предмета, що слугує метафорою слова. Карколомні, несподівані співставлення творять нові смисли поезографіки, де образи є синонімами слів і навпаки. «Сонце голодного» – жовте тло та чорні відбитки виделок. Лаконічно, просто і ясно. Вадим Харабарук впевнено і своєрідно продовжує розвивати традиції поп-арту, орієнтуючись на Енді Воргола, створюючи тутешній варіант постконсупційного арту. Трафарет, композиційна варіативність, мінімалістична, але вишукана палітра – й маємо декілька витончених зразків апробованого стилістичного висловлювання. Щоби розрядити статичний живописний ряд в залі розташовано телевізор з короткотривалими відео оповідями Маріанни Глинської, створеними під час перебування на стипендії Фулбрайта в США. Фільми змальовують внутрішній світ молодої жінки, рефлексії на оточуючих, складності екзистенції, варіативність комунікацій, проблеми співіснування, потоки підсвідомого та вивчення мови порозуміння. Все, що виловлюєш в чужій країні.\nЮрій Іздрик, «Профільанфас»\nІм’я Юрія Іздрика асоціюється, в першу чергу, з письменницькою славою «станіславського феномену». Але, починаючи з ‘90-х, він спорадично бере участь в художніх авантюрах, вміло доповнюючи літературні досягнення образотворчістю. Найбільш інтригуючим поняттям, яке щодо себе самого застосовує поет, письменник, художник, є імітація. Фальшування. Підробка. Якщо прийняти їх за ключові, то вибудовується певна парадигма, в котрій напрям всієї Іздрикової творчої діяльності можна визначити як «деміфологізацію мистецтва». Колажі з серії «In Theo» наглядно це ілюструють. Композиція будується навколо умовного черепа, схожого на замкову дзюру, або жарівку. Сюжети з’являються навколо отвору. Насправді, сюжети неважливі, знання неповні, бажання невгамовні. Скільки не підглядай, але ми поставлені перед радикальною непізнаваністю і майбутнього, і реального. Палімсестність багатошарових зображень, неодноразово замальованих поверху, надає аркушам історичної ваги, значущості та віри в те, що за допомогою таємничих Х-променів можна буде довідатись про те, що ж там «під», з чого все починалося? Три аркуші із серії «Колекція» відсилають до часів концептуалізму у його творчості. А триптих «Розмови з Богом» – про захоплення живописом. Не сакральним. Поруч дві дрібні графіки Мирослава Короля із серії «Блокнот»: «Страх» і «Приниження», візуальне пояснення про екзистенційну неможливість діалогів. Ні з усевишнім, ні з самим собою.\n«Мультиперсона М» VJ group Cube\nЗавершується експозиція давнім артефактом з колекції ЦСМ. «Мультиперсона М» VJ group Cube велично і незворушно медитує, мов будиський монах, та дозволяє насолодитися тишею. Насправді, примарно, бо як усі техногенні пристрої, коли придивитися уважніше і вдягнути навушники, починає денервувати перманентною нескінченністю перевтілень та рванністю звукового ритму. Датована 2007 роком інсталяція й дотепер виглядає актуально. Скульптура-об’єкт, що оживає на час презентації для перфомансу, в статичному варіанті оснащена екраном, на котрому в повільному ритмі змінюються людські обличчя. А звуковий noise, що лунає з навушників, переносить глядача у сфери вічного та нескінченного. На час відкриття проектований на стіни віджеїнг, запропонований художниками групи, в стислому вигляді ознайомлював глядачів зі стилями абстрактного живопису – супрематизм, ташизм, інформель, експресіонізм, конструктивізм і ін. «Мультиособистісна людина з теле-, інтернет штампами замість власного досвіду» – з авторської експлікації. Воістину. Різна тематика, різні техніки, різне осмислення поданого та вміння дистанціюватися від об’єкту створюють фрагменти багатогранної картини світу, ілюструють потік емоцій. Насправді різність об’єднує більше, ніж схожість. Тим паче, вона цікавіша.\nВиставка в Татарові вчергове показує, що без створення в Івано-Франківську привабливого мистецького майданчика, наприклад, музею сучасного мистецтва, містечко й надалі залишатиметься «перелазом до Карпат», як майже сто років тому влучно окреслила його статус Олена Кульчицька. Окремої зауваги заслуговує чітка логістична та оперативна поліграфічна робота працівників Zenko Gallery. Якщо б так продумано і відповідально працювали в державних установах культури, принаймні в Івано-Франківську, оточуючий світ став би іншим.\nКоманда Zenko Gallery: Зенко Афтаназів, Яна Сімошенко, Адріан Афтаназів та Роксана Афтаназів із єпископом УГКЦ Борисом Гудзяком на відкритті виставки\n«Виставкові проекти, що концентруються на регіональній мистецькій сцені, дають можливість детальніше придивитися до сучасного мистецтва регіону, самобутнього і цікавого. Що дуже важливо для вивчення українського сучасного мистецтва і культури в цілому, — зазначає засновник Zenko Foundation і Zenko Gallery Зенко Афтаназів. – А оскільки наш головний арт-простір розташований у Татарові, тож мистецькі дослідження ми починаємо з заходу України».\n«Чеч (потік). Індивідуальні артикуляції» буде експонуватись в арт-просторі Zenko Foundation, у готельному комплексі «Коруна», до 1 квітня. Вхід вільний.\nПартнери проекту: Фонд культурних ініціатив ArtHuss, Центр сучасного мистецтва Івано-Франківська, готель-курорт «Коруна»\nZenko Gallery – заснована у 2016 р. як підрозділ Zenko Foundation. Основні завдання галереї — виставкова діяльність, зосередженість на кураторських експозиційних проектах, а також представництво українського сучасного мистецтва на міжнародних арт-ярмарках і аукціонах. У 2016 році Zenko Gallery брала участь в арт-ярмарку Art16, Лондон, Великобританія, а також у Kyiv Art Week. Дебютним виставковим проектом в Україні для Zenko Gallery стала експозиція куратора Анатолія Звіжинського «Чеч (потік). Індивідуальні артикуляції», що відкрилася в лютому 2017 р. в Татарові. Другим проектом буде експозиція куратора Юлії Нужиної Love Contemporary, яка стартує 2 березня у Музеї історії Києва.\nДим від ґанджубасу\nМистецтво Я.Я. можна було б назвати «гуцульським сюрреалізмом», однак сюрреальність – це вагомий, але не єдиний важливий складник його артефактів.\nДля львівських, варшавських, краківських артистів та обивателів довоєнний Станиславів був «перелазом до Карпат», проміжним пунктом на шляху до барвистої екзотики гір.\nІронія як спосіб дистанціювання від однозначності. Художник запрошує до гри, бо життя не що інше, як співіснування homo ludens.\nОрест Заборський: «Робити виставки – не справа художника»\nСам не брав участі в громадському коловороті «часів застою». Торував шлях «мовчазного спостережника».\nПіслясмак Porto Franko-2017\nВиявилось, що наймаргінальніший розділ «веселого фестивалю» – візуальна програма – виявився найдискутивнішим.\nОдночасно вкотре розумієш, наскільки гостро стоїть для України питання легалізації на державному рівні інституційсучасного мистецтва.\nСучасне мистецтво переважно демонструє виклично зневажливе ставлення до монетизації артефактів, намагається втнути щось непродажне.


Книга Академія Наййа. Кривавий камінь. Книга ІІ, глава Глава 2, сторінка 1 читати онлайн\nНайважчий смуток приходить разом з першою втратою, коли ти ще не знав, що таке біль і що таке надія.\n(с)One Tree Hill\nТім красномовно дивиться на мене, очима кажучи, що мені потрібно повернутись в кімнату та відпочивати. Нахабно задираю голову, всміхнувшись, всім виглядом показуючи, що не збираюсь пасувати, а навпаки, буду наполегливо працювати. Він не розуміє, що фізична слабкість не порівняна з відсутністю магії. Без неї, тепер, відчуваю себе сліпим кошеням на полі ворога. А так, із тренуваннями, у мене хоча б якась можливість для захисту буде, якщо станеться непередбачувана ситуація, до того, коли магія повернеться.\nАдріан бере собі у команду мене, Адну, Арчі, ще двох хлопців імена яких не знаю, Трішу й аж в кінці, Тіма. Видихаю з полегшенням. Його присутність поруч вселяє надію та стимулює доказати, що я зможу.\nВоїн наййа відводить нас в бік, від решти студентів. Стає між нами так, щоб бачити кожного, й каже, склавши руки на міцній грудній клітці:\n- Вже з даного моменту починаються тренування. Я не буду вас жаліти. Не буду звертати увагу на стогін та плач. Зрозуміло? - Коли всі мовчки кивають, продовжує. - Тільки я обираю якими буде тренування й де буде проходити. Скажу вам одразу, що це не буде тут, на задньому дворі академії, як ви думаєте. Ми відправимось в одне з мертвих міст. Там ви найкраще зможете засвоїти урок нового життя, і як поводитися в складній ситуації.\nА ось тут, я як і решта, вирячую на нього здивовані очі. Цей хлопець, із кольором волосся сірого асфальту, що, з глузду з'їхав?? Поїхати в мертве місто яке наводнили демони?? Дикість!\n-Але сер, - Арчі як і завжди не може стриматись. Тім же міцно стискає щелепу в гніві. Інші взагалі, таке відчуття, просто шоковані. - Невже нам можна туди відправлятись? Не підготовленими... Це ж самогубство...\nАдріан уважно дивиться на рудого. На обличчі починає грати хитра та небезпечна посмішка. Не можу зрозуміти подобається мені цей хлопець чи ні. Щось є у ньому дике та загрозливе. Крім того, до такого враження, додає ще немалої ваги його зріст, широкі плечі, та безпристрасний вираз холодних блакитних очей.\n- Деякі з нас ще не повністю відновились після...еее..нападу. - Продовжує Арчі, обережно переводячи погляд на мене, прямо показуючи воїну, хто тут найслабший. Але Адріан навіть не дивиться на мене. Він уважно слухає, що каже Арчі й робить крок до нього. Мені ж не пощастило стояти поряд.\n- Якщо хтось хоче поїхати до матусі, при умові, що вона жива, милості прошу! -Чеканить кожне слово. - Якщо хтось такий слабкий й беззахисний, що не може навіть стояти на ногах, нехай йде геть. Я не буду нікого жаліти. Ви маєте за короткий термін стати воїнами. Тому що це наш обов'язок. Ясно? - Загроза звучить у кожному слові.\n- Т-т-так сер.\nВідходить, і тільки тоді дивиться на мене.\n- Ти, залишся, решта йдуть збирати речі і їжу. - Вказує на мене.\n- Що саме брати в дорогу? - Виляючи стегнами питає Адна й підходить до Адріана. Він навіть не дарує їй погляду.\n- Вирішуйте самі. Те, чого у вас не буде в мертвому місті, стане для вас першим уроком, тому уважно подумайте, що може знадобитись.\nДівчина розуміє, що на неї навіть не звернули уваги. Тім з незадоволенням дивиться на Адріана, але все ж таки виходить з залу.\n- Я знаю, що ти була декілька місяців у комі, - починає одразу, - тому хочу тебе запитати, ти точно готова до тренувань? - Його голос холодний, без співчутливих ноток. Але це добре. Мені не потрібна жалість.\n- Так сер. Готова. У мене зараз немає магії, і фізичне навантаження те, що потрібно.\n- Гаразд. - Киває. - Йди збирайся.\nШвидко йду з залу. Тім чекає на сходах і ми разом спускаємось на другий поверх у повному мовчані. Фізично відчуваю його невдоволення та злість, але не збираюсь змінювати свого рішення. Вже в кімнаті Тім за звичкою сідає на стільчик біля столу й витягує мій альбом зі старими малюнками. Гортає їх, кожний роздивляється занадто довго, так немов досі їх не бачив.\n- Скажи вже. - Говорю до нього, дістаючи спочатку валізу, а потім передумавши, просто спортивну сумку із ручкою для плеча.\n- Що ти хочеш почути, Рей? - Сухо питає. - Ти знаєш, що я й так був проти нового навантаження. Звісно, дізнавшись, що Адріан хоче нас відвезти в одне з мертвих міст, я ще більше не хочу, щоб ти залишала академію, де тобі можуть допомогти.\n- Тім...- важко зітхаю, залишаю порожню сумку на підлозі й підходжу до нього. Сідаю йому на руки і на хвилину закривши очі насолоджуюсь нашою близькістю. Я так люблю бути просто поруч із ним... - Мені це потрібно. Я без магії. Я слабка. Так, мені доведеться змушувати себе працювати. Не буде часу для ліні та жалості до самої себе. Та й ти ж будеш поруч. Рахуймо це канікулами. - Посміхаюсь.\nЧистокровний міцно притискає мене до себе, занурюється обличчям в густе волосся та втягує його аромат.\n- Не таких канікул я б хотів. Ми мали б відправитись в парк на побачення, а не з балу бігти та знищувати демонів, а потім провести декілька місяців у лікарні. Я б зводив тебе у кіно, замість того, щоб дивитись на тебе і бачити, що зробила кома з твоїми м'язами, з дівчиною яка вміла вчитись бойовим мистецтвам..... Я б хотів у місті, сходити з тобою до ресторану, а не дивитись на порожні скелети будинків...\n- Тім, послухай мене - заглядаю йому в очі - все це ще буде. Для цього ми повинні виправити те, що сталось, зупинити Дармара й відправити демонів назад.\n- Я знаю. Просто ти... Я не хоч тебе втратити. Ти стала для мене більшим ніж просто дівчина. Ти розумієш?\n- Так. Ти теж багато чого означаєш для мене. І Тім, без тебе, твоєї підтримки я б не змогла взагалі залишатись тут. Не змогла б....\nТім не дає договорити. Торкається своїми вустами моїх, гладить по спині, притискаючи мене до себе все міцніше.\n-Обіцяй, що я не втрачу тебе!\n- Обіцяю. Збираймось. Адріан не сказав, коли ми відправляємось, але думаю, що сьогодні або завтра.\nДейнолд йде до себе в кімнату, щоб зібрати найнеобхідніше. Ми складаємо список телефоном, озвучуючи, що хто взяв, і взагалі в якій кількості потрібно брати те чи інше.\n- Рей, аптечка - це перше, що потрібно. Бери все, бинти, спирт, пластир, протизапальні мазі, вату, пінцет. Холодну зброю я візьму на себе. Також потрібен запас їжі. Зручний одяг, в тому числі на передягання. Мило ще.... Що ще, як думаєш?\n- Набір для виживання. - Сміюсь. - Можливо мотузку? Антибіотики? Сірники, папір?\n- Навіщо? Багаття я розпалю за допомогою сил.\n- А якщо ми розділимось? А я без сил...\n- Тоді краще візьми, хоча я сподіваюсь, що ти будеш поруч. Я візьму ще намет складний, та ковдру. На всякий випадок.\nЯк ми й думали, Адріан збирає нас ввечері, після вечері перед входом в академію. Знову строїть нас в шеренгу, розглядаючи, хто що взяв з собою і в що вдягнутий. Скептично оглядає Адну і Трішу, які в джинсах скіні та сорочках зав'язаних на талії.\n- Куртка дівчатам не потрібна? Зараз квітень, а не червень!\n- В нас є, в сумці.\nАдна і Тріша окидують поглядом хлопців в очікуванні, хто ж понесе їх важкі сумки. Блондинка спочатку кидає усміхнений погляд на Тіма, та він на неї навіть не звертає уваги, тому вона перемикається на інших хлопців. На подив усі вони ігнорують чистокровну, поглядом натякаючи їй, щоб своїми речами займалась сама.\n- Біля воріт чекає автобус. Беріть свої сумки й сідайте. Через п'ять хвилин ми їдемо.\nДейнолд бере мою сумку й закидує на плече, поверх свого рюкзака, хоч я і протестую. Хапає за руку й ми швидко опиняємось біля невеликого автобуса. Це навіть скоріше просто бус на десять місць, чорного кольору. Водійське місце займає Адріан. Тім садить нас разом в середині салону, кладе сумки під ноги й відкинувшись на спинку сидіння закиває очі. Хвилин десять воїн чекає поки сі займуть свої місця, навіть не коментуючи істеричні слова Адни, яка хоче сидіти біля вікна.\nПершу годину я дивлюсь у вікно, спостерігаючи за мертвою околицею. В багатьох місцях зламані дерева з товстелезними стовбурами або вирвані з корінням. Покинуті авто з розкритими дверцятами, які залишили люди поспіхом тікаючи... Коли проїжджаємо околицю міста зітхаю: важко дивитись на зруйновані будинки, що в нічній темряві у місячному сяйві виглядають зловіще.\nДалі вже не рахую скільки часу проводимо в дорозі. Просто спираюсь на плече чистокровного насолоджуючись його ароматом м'яти та засинаю під шум авто.\nПрокидаюсь від того, що Тім щось шепоче на вухо: ніжно та лагідно, немов ми не в бусі їдемо на тренування в справжнє пекло, а в моїй кімнаті, ніжимось під теплою ковдрою.\n- ...ми вже приїхали, Рей.\nІ знову Тім бере наші речі собі.\nЯк тільки опиняюсь на вулиці перехоплює подих. Те що бачу неймовірно вражає. Це місто не схоже на те, що поряд з академією. Воно не просто мертве - воно знищене. Воно порожнє. Бездушне. Бездиханне. Відчуття, що тут життя навіть і не було. Немов завжди все що існувало - це біль...\n- Сер, а ви впевнені, що це безпечно? - із сумнівом у голосі каже Джон, чистокровний другого курсу.\n- Небезпека всюди, студент, тому ваше питання недоречне.\nІ тут у повітрі затягнутому туманом роздається дикий крик....


"Королева ламінату" Нікітюк засвітила свої "кокоси": "Серйозна помилка" - ЗНАЙ ЮА\n29 вересня, 00:16\nЛеся Нікітюк, телеведуча родом із Хмельницька, яка одночасно експлуатує образ звичайної провінційної україномовної дівчини і успішної російськомовної гламурної дівулі, яка, до речі, не пластично танцювала на телешоу “Танці з зірками” на телеканалі “1+1”, що її нарекли “королевою ламінату”, поділилася новою рекламною фотографією. Красива Леся, яка показує довгі дивовижні ноги, вбрана у піжаму, яку рекламує. На її фоні ширма, гори і кущ.\nПіжама Лесі Нікітюк - короткі шорти і футболка рожевого кольору у великі кокоси. Леся позує, має діловий вираз обличчя, хоч і посміхається, тріпає своє волосся. Таким текстом вона прокоментувала цю фотографію: “Прокидаємося у кокосах 🥥🥥🥥 Якщо у тебе немає такої піжами.. це серйозна помилка дівчата”. Після цього тексту зірка залишила назву крамниці з активним гіперпосиланням.\nПідписники виразили велику кількість похвал про кокоси, піжаму і Лесю. На жаль, чоловіки-коментатори дозволяли собі порівняння “низького жанру”: порівнювали кокоси з грудьми ведучої\nНагадавши, Леся Нікітюк змусила водія "Le Маршрутка" "відкинути ласти" заради миленького фото.\nЯк повідомляв портал Знай.uа, Леся Нікітюк у спецкостюмі розповіла про багатства під землею Кривого Рогу.\nТакож портал Знай.uа писав, що Леся Нікітюк показала шанувальникам нового пухнастого улюбленця.\nТеги: Леся Нікітюк кокос піжама


Президент Зеленський обговорив з прем'єром Канади вступ до НАТО та захист інтересів України\nПрезидент України Володимир Зеленський 11 січня провів телефонну розмову з прем'єр-міністром Канади Джастіном Трюдо.\nГлава держави запропонував оновити Спільну декларацію про особливе партнерство між Україною та Канадою. Зеленський поінформував прем’єр-міністра Канади про ситуацію на сході України.\n- Позиція західних країн у діалозі з РФ має залишатися жорсткою та рішучою. Необхідно бути готовим до невідкладного впровадження превентивного пакету санкцій проти РФ з метою протидії агресивним намірам Кремля, - заявив Володимир Зеленський. - Ніхто, окрім України та НАТО, не має впливати на процес нашої інтеграції з Альянсом.\nВін висловив переконання, що Канада продовжуватиме надавати всіляку підтримку Україні на шляху членства в Альянсі. Окремо наголошувалося на важливості продовження канадської тренувальної місії UNIFIER з підготовки українських військових.\nНагадаємо, український літак Boeing-737 авіакомпанії МАУ, що прямував рейсом PS 752 Тегеран - Київ, був збитий іранськими військовими в ніч на 8 січня 2020 невдовзі після зльоту. На борту перебували 167 пасажирів та 9 членів екіпажу, всі вони загинули. Серед загиблих було 11 громадян України, 55 громадян та 30 постійних жителів Канади.


Український школяр запропонував запроторити чиновників за колючий дріт - ЗНАЙ ЮА\nЧернівці 22 жовтня, 19:15\nЧи можливо подолати корупцію в Україні? Це, на перший погляд, риторичне запитання має сьогодні вирішальне значення.\nБоротьба з корупцією — це широка і складна задача. Більшість українців розуміють, що їхня країна є однією з найбільш корумпованих у світі.\nАналітики та політики сперечаються і пропонують різні варіанти. Але не тільки дорослі задумуються над цим питанням, діти також пропонують своє бачення вирішення цього національно-важливого питання.\nУ соціальних мережах блукає твір учня 11 класу: «Як побороти корупцію в Україні...»\n«Як побороти корупцію в Україні...»\n"Я би вибрав найбільш глухе, закинуте село в Україні, десь посеред степу чи лісу, огородив його колючим дротом під напругою і запустив би туди всіх політиків і чиновників без винятку. На додачу всіх їхніх силіконом накачаних дружин, батьків і повнолітніх дітей.\nДав би по лопаті, по відру картоплі і пшениці. Раз на місяць завозив би туди мішки із секон хендом, щоб жінки, звиклі до брендового одягу не страждали від його відсутньості", - пропонує автор твору.\nНагадаємо, кандидат на пост мера Києва Сергій Гусовський розкритикував систему комунальних підприємств у столиці. На думку політика, вони слугують прикриттям для численних хабарницьких схем.\nПолітик переконаний: функції більшості комунальних підприємств потрібно передати малому та середньому бізнесу через чітку та прозору систему тендерів. Тільки так, на його думку, місто зможе ефективно боротися з корупцією: “Сьогодні ми обговорюємо одні прізвища корупціонерів, завтра прийдуть інші. Якщо система не змінюється, не усувається сама причина проблеми. Забираючи такий інструментарій, як комунальні підприємства, ми дійсно багато кого позбавимо можливості красти”.\nРаніше портал Знай.uа писав про вибори мера Умані: Найвідоміший корупціонер України Антон Яценко знову проштовхує свого кандидата-невдаху. Для Плетньової це вже не перша спроба потрапити в крісло мера Умані.\nТакож портал Знай.uа писав "Якщо українським виробникам не заважати, вони створять реальні робочі місця", − Ігор Палиця. Високі податки та відсутність доступних кредитів, а ще – нерівні умови експортування продукції – головні перешкоди, з якими стикаються виробники.\nТакож портал Знай.uа писав, що НКРЕКП закріпило можливість торгувати "повітрям" – Куртєв. Національний регулятор НКРЕКП свідомо на нормативному рівні створив можливість для різних махінацій на ринку електроенергії.\nТеги: корупція Україна школярі


Викуп нареченої по-європейськи - 20 Липня 2010 - Педагогічне краєзнавство\nГоловна » 2010 » Липень » 20 » Викуп нареченої по-європейськи\nНайдавніший наш літопис так оповідає про процес «умикання», тобто про першовитоки традиції викупу нареченої: «Деревляни жили обичаєм звірів, жили по-худоб'ячому, убивали одне одного, їли все нечисте, й шлюбу у них не було, але викрадали дівчат біля води. А радимичі, в'ятичі й сіверяни той самий обичай мали: жили в лісі, як всякий звір, їли все нечисте, не знали сорому перед батьками й невістками. І шлюбів не було у них, тільки ігрища між селами; сходилися на ігрища, на танки та на всякі бісові пісні й тут викрадали собі жінок, хто з котрою порозумівся; мали ж по дві й по три жінки». Найцивілізованішими з-поміж племен виявляється були поляни, які «…мали обичай тихий і спокійний, знали сором перед невістками, сестрами й матерями своїми і мали шлюбні обичаї: жених не ходив силою по дівчину, але приводили її вечором, а другого дня приносили те, що давали за нею».\nЗгодом, «християнізація» викорінила обряд викрадення. Духовенство гостро виступало проти такого звичаю, а князі за «умикання» призначали високі кари: коли хто викрав доньку більшого боярина, платив дівчині «за сором» 5 гривень золота і стільки ж на церкву; за біднішу дівчину була плата одна гривня.\nНа зміну обряду «умикання» прийшла інша форма сватання і шлюбу – через «купно». Попередньо наречений або його родичі домовлявся з батьками дівчини про ціну. Ця плата називалася «віно». Такий звичай зустрічаємо і у княжих вінчаннях. Так, Володимир Великий як побрався з царівною Анною «за віно, задля царівни» відступив грекам Корсунь й Крим; князь Ярослав віддав сестру за польського князя Казимира і дістав від нього «за віно» вісімсот українських бранців.\nВперше повний опис української весільної обрядовості зробив Г.Л. де Боплан у книзі «Опис України», яка була надрукована у Франції у 1650 р. В ній французський військовий архітектор подав таку інформацію: «І хоча селяни є підданими майже [на зразок] рабів, вони, однак, здавна мають право і привілей викрадати, якщо це їм вдасться під час загального танцю панночку, навіть коли вона донька їхнього пана. Треба лише, аби він [селянин] зробив це так кмітливо й спритно, щоб йому вдалося (бо інакше він загине) втекти звідтіля до сусіднього лісу. Якщо він зможе перебути там 24 години у схованці і його не знайдуть, йому прощається вчинене викрадення. Коли викрадена дівчина схотіла б вийти за нього заміж, він уже не може відмовитися від неї, не втративши голови; якщо ж [дівчина цього] не бажає, його звільняють від звинувачення у злочині, і ніхто жодним способом не повинен його за це карати. Та коли трапиться, що його спіймають раніше, ніж за 24 години, йому стинають голову відразу і без будь-якого суду. Щодо мене, то за 17 років мого перебування в цьому краї мені ніколи не траплялося чути, щоб сталося щось подібне. Зате я [сам] бачив, як дівчата сваталися до хлопців і це їм не раз удавалося».\nНа сучасному весіллі рідко зустрічаються елементи «умикання», а «викуп» нареченої став справді веселою весільною церемонією. Це дійство по різних регіонах називається «ворітна», «брама», «рогачка» або «шлябант» (від нім. шлагбаум). Сучасні весілля найчастіше проводяться як європейські, але забувати про старі звичаї не варто, бо все таки чоловік мусить платити за свою жінку.\nОтже, сучасний обряд «Викуп нареченої». Розробник сценарію – Галинка.\nУ домовлений час наречений разом зі свідком, сватами, батьками і рідними під'їжджає до будинку нареченої. Цей «весільний поїзд» зустрічає людина (сват, брат, ведуча), яка й організовує викуп нареченої. Сучасний викуп нареченої проводять – рідні сестри, брати і гості з боку нареченої. Їм допомагають дівчата, які тримають прикрашену корзину для викупу. Викуп нареченої складається з послідовних жартівливих конкурсів, за невиконання яких стягується дань (гроші, цукерки). Для того, щоб викуп нареченої прошов весело необхідно проявити фантазію і винахідливість. Для проведення викупу нареченої можливі найрізноманітніші варіанти.\nВедуча: «Добридень! А куди це ви такі веселі та гарні йдете?»\nВедуча: «Невже вона живе саме тут? Чи не помилилися? Коли так, то на який поверх треба піднятись? В яку квартиру зайти?»\nВедуча: «Так! У цій квартирі справді живе роботяща, гарна, лагідна і ніжна дівчина. Бачимо жених Ви показний і гарний, але й наречена наша нічим не поступається. А тому просто так Ви до неї не потрапите. Чи згоден наречений пройти крізь вогонь, воду та мідні труби, аби ми змогли переконатися, що він гідний нашої молодої?»\nКонкурс «Вгадай ім'я коханої»\nВедуча тримає в руках зв'язані повітряні кульки, в кожній з яких – дівочі імена на паперових смужках.\nВедуча: «Іспит перший. Чи підкаже тобі серденько, в якій кульці ім'я коханої?»\nНаречений обирає кульку, дістає з неї папірець. Якщо на ньому не те ім'я, дружба кладе в кошик гроші, аж поки йому до рук не потрапить папірець з ім'ям нареченої. Після першого іспиту ведуча дозволяє зробити кілька кроків уперед і знову дає завдання.\nКонкурс «Вгадай профіль нареченої»\nНа плакаті знаходяться відбитки профілів різних дівчат, нареченому потрібно відгадати відбиток профілю своєї нареченої. За кожну невірну відповідь дружба нареченого кладе гроші або цукерки в кошик.\nКонкурс «Пам'ятні цифри»\nВедуча: «Молодець! Добре виходить! Та йдімо далі. Подивись на ці цифри та відгадай що вони означають?».\n- номер домашнього телефону нареченої;\n- номер машини тестя;\n- день народження тещі;\n- дата першого поцілуноку;\n- номер ICQ нареченої, тощо.\nЗа кожну неправильну відповідь потрібно класти в кошик гроші або цукерки.\nКонкурс «Портрет коханої»\nВедуча: «Який цілеспрямовани юнак, знаєш, для чого сюди приїхав. А чи можеш намалювати нам портрет своєї нареченої? Якщо добре впораєшся з цим завданням, то, може, й отримаєш свою красуню».\nМолодий малює наречену.\nПісля того як картина готова, ведуча уважно дивиться на плакат і вигукує: «У нас така є!». Виходить ряжена наречена (добре, якщо цю роль зіграє чоловік) і кидається до молодого зі словами: «Я твоя навіки!». Відбувається невеличкий експромт, у якому наречений мусить уточнити, що ця красуня – не його.\nКонкурс «Три стрічки»\nВедуча запрошує нареченого та дружбу до хати.\nВедуча: «Ну ось! Ми вже майже на місці. Ще одне випробування – і ти матимеш те, по що прийшов. Перед вами 3 стрічки із запитаннями. Щоб подолати перешкоду потрібно дати правильні відповіді на запитання».\nНаречений читає запитання, відповідає на них і долає перешкоди. За кожну неправильну відповідь дружба кладе до кошика гроші або цукерки.\nВедуча: «Ти гідно пройшов усі іспити, і тому шлях до нареченої відкритий. Потрібно лише зайти в ту кімнату, де знаходиться наречена».\nМолодий заходить до обраної кімнати. Якщо в цій кімнаті не виявиться молодої, наречений дарує подарунок наймолодшій дружці.\nЗнайшовши наречену, молодий цілує її і вручає весільний букет.\nПереглядів: 27517 | Додав: admin | Теги: традиції, сучасне весілля, наречена, весілля, викуп, конкурси | Рейтинг: 4.1/10 | - Оцінити - Відмінно Добре Непогано Погано Жахливо


“Клініка Зір”: переспективи ексімер-лазерної хірургії у Житомирі – Клініка Зір\nОпубліковано admin 05.07.2017\nНа сьогодні в Україні ексимер-лазерна хірургія є найефективнішим засобом покращення оптичної системи ока. Дальнозорість, близькозорість, астигматизм – захворювання, які досить просто вирішує лазерна хірургія. Проте ні в Житомирі, ні в області досі жодна з офтальмологічних клінік не проводить таких операцій. За відповідною допомогою житомиряни змушені звертатись до фахівців Києва, Вінниці чи ще десь. Тож над вирішенням даної проблеми замислились в “Клініці Зір”.\n“На даний час це зовсім інший напрямок діяльності, те, чим ми досі в клініці не займались, – розповідає головний лікар клініки Анатолій Мартиненко. – Досі ми приділяли більше уваги лікуванням вікових захворювань, травматичних та інших ускладнень, а це вікова категорія від 50 і більше. Дана ж проблема – позавікова. В основному страждають пацієнти віком 20-30 років, коли отримують більші зорові навантаження Тому ми зацікавились розширенням напрямків діяльності і підключенням нових нозологій. А саме ексимер-лазерною корекцією. Проте це потребує значної перебудови роботи клініки. В чому переваги таких операцій? Якщо правильно розраховані усі методики, то в результаті операції пацієнт на другий-третій день практично здоровий. До місяця, іноді трохи довше, ми їх спостерігаємо, але в цілому люди працездатні вже через декілька днів і забувають про попередню оптичну систему як про страшний сон. Плюс цієї операції ще й в тому, що немає ніяких фізичних обмежень буквально через декілька днів”.\nАби отримати необхідний практичний досвід та більш детально ознайомитись з обладнанням для ексимер-лазерної хірургії, фахівці “Клініки Зір” взяли участь у конференції, яку проводила клініка RESBIOMED (Софія) – філіал іспанської клініки, яка входить до складу офтальмологічної корпорації VISSUM.\nСама ж конференція проходила у формі ветлабу, коли короткі лекції закріплюються практичними заняттями.\n“Дуже багато питань та негативних відгуків саме у лікарів до операцій по цій методиці, – говорить Анатолій Мартиненко. – Власне, чому ми і поїхали на цей ветлаб. Фактично на ветлабі ти займаєшся виключно тренуванням і більше ні на що не відволікаєшся. Теорії було дуже мало, набагато більше практики. Апарат дуже дорогий, в Україні їх мало, і спробувати просто потренуватись, такої можливості в Україні не має. А тут у кожного з 50-ти курсантів була чудова можливість чотири доби нон-стоп відпрацьовувати навички на персональному апараті. При цьому вартість обладнання величезна, а вартість курсів була дуже доступною. Плюс ще й в тому, що 90% офтальмологів на цих курсах зі Східної Європи, де у лікарів ті ж самі проблеми, що й в нас.”\nТаким чином фахівці “Клініки Зір” зробили перший крок на зустріч впровадженню прогресивних методик лікування у Житомирі. А саме зараз вивчають пропозиції від фірм-виробників необхідного обладнання, і можливо, незабаром за покращенням зору житомирянам не доведеться їздити по іншим містам.


Міноборони РФ не бачить загроз на орбіті після знищення супутника | Украина Сегодня\nМіноборони РФ не бачить загроз на орбіті після знищення супутника\n17.11.2021 от master в В мире // 0 Комментариев\nФото: aftenposten.no Росія успішно знищила старий супутник\nФрагменти, що утворилися, за часом випробувань і за параметрами орбіти не несли і не нестимуть загрози для космічної діяльності, стверджують у Москві.\nРосійські військові збили на орбіті старий супутник Целіна-Д. Але його уламки не несли і не нестимуть загрози для орбітальних станцій та космічної діяльності. Про це у вівторок, 16 листопада, повідомляє Інтерфакс з посиланням на Міноборони РФ.\n«15 листопада цього року Міноборони Росії успішно проведено випробування, в результаті якого вражений недіючий російський космічний апарат Целіна-Д, що перебував на орбіті з 1982 року. США достеменно відомо, що фрагменти, які утворилися, за часом випробувань і за параметрами орбіти не несли і не нестимуть загрози для орбітальних станцій, космічних апаратів та космічної діяльності», — йдеться у повідомленні.\nУ Міноборони РФ додали, що фрагменти внесено до головного каталогу системи контролю космічного простору і відразу взято на супровід до того моменту, поки вони не зруйнуються.\n«Раніше подібні випробування у космічному просторі вже проводилися США, КНР та Індією», — зазначили російські військові.\nРаніше космічне командування США заявило, що Росія під час випробування протисупутникової зброї збила радянський супутник Космос-1408, що призвело до утворення близько 1500 уламків. При цьому американські військові вважають, що в результаті випробування на орбіті також з’являться сотні тисяч дрібніших уламків, відстежити які неможливо.\nПредставник Держдепу Нед Прайс сказав, що російське випробування привело до появи космічного сміття, яке створило загрозу для екіпажу МКС.


«112 Україна» судитимуться з Нацрадою | Telekritika\nот Telekritika 01.10.2019 13:40 01.10.2019\nВід Telekritika 01.10.2019 13:40 01.10.2019 3919\nГоловна Новини\t«112 Україна» судитимуться з Нацрадою\nПозивачами в позові зазначено п’ять телерадіоорганізацій, які мовили під емблемою «112 Україна».\nОрганізації, що входять до групи «112 Україна», будуть оскаржувати рішення Нацради щодо відмови в продовженні ліцензії на мовлення. Позов був поданий до Окружного адміністративного суду міста Києва. Про це повідомляється на офіційному сайті суду.\nПозивачами в адміністративному позові вказані п’ять компаній («Аріадна ТВ», «ТВ Вибір», «Партнер ТВ», «Новий формат ТВ» і «Лідер ТВ»), які здійснювали мовлення під емблемою «112 Україна». У вимогах позову – прохання скасувати рішення Національної ради з питань телебачення і радіомовлення від 26 вересня про відмову в продовженні терміну дії ліцензії на мовлення.\nКрім цього позову «112 Україна» подав заяву з проханням зупинити чинність зазначених рішень Нацради та зобов’язати провайдера ефірної цифри («Зеонбуд») поновити трансляцію телевізійних програм у цифровому форматі без будь-яких змін.\nНагадаємо, 26 вересня Нацрада одностайно ухвалила рішення не продовжувати п’ять регіональних ефірних цифрових ліцензій («Аріадна ТВ», «ТВ Вибір», «Партнер ТВ», «Новий формат ТВ» і «Лідер ТВ»), за якими мовив телеканал «112 Україна». Відомство послалося на наявність у п’яти компаній одного штрафу та п’яти попереджень за самовільну зміну формату (з розважального на інформаційний). Семирічний термін дії п’яти регіональних цифрових ліцензій «112 Україна» сплив 19 вересня минулого року. Розгляд питання Нацраді блокував судовий процес, ініційований «112-м». 16 вересня «112 Україна» програв апеляцію у задоволенні своїх вимог, що, відповідно, розблокувало розгляд питання продовження ліцензій. Провайдер ефірного цифрового телебачення «Зеонбуд» зупинив мовлення телеканалу «112 Україна» опівночі з п’ятниці на суботу, 28 вересня.\nЗазначимо, телеканал «112 Україна» разом із каналами ZIK і NewsOne входить до медіахолдингу «Новини» народного депутата «Опозиційною платформи – За життя» та давнього політичного і бізнес-партнера Віктора Медведчука Тараса Козака. З трьох каналів холдингу загальнонаціональна цифрова ліцензія є тільки в телеканалу ZIK.


З простих трикутників ви бачили різні 3D моделі або навіть робили своїми руками. У цьому уроці як ви вже бачите ви можете зробити цього синього ведмедика. Для початок ви запасетеся трикутними модулями яких потрібно не мало зробити. І так давайте приступимо до складання ведмедя.\nПерш ніж приступити до роботи ви повинні будите зробити 782 синіх 160 білих модулів. Очі, ніс і рот ви можете зробити з простої чорного паперу або картону.\nУ відео уроці ви побачите як автор докладно описує і показує весь процес складання ведмедя. Якщо ви вже запаслися модулями і просто в пошуках чергової моделі тоді вам потрібно його зібрати.\n. Вдалою збірки.\nРобимо вівцю з паперу


Організацію українців в Білорусі не реєструють, бо не подобається керівник (фото) : Центр регіонального розвитку "Співпраця без кордонів"\nІгор Гузь просив українського дипломата звернути увагу, що влада міста Барановичский не хоче реєструвати об’єднання українців “Кобзар” і переслідуе керівника об’єднання Миколу Чорноуса.\nЯк випливає з відповіді, організації “Кобзар” не хочуть надати приміщення для реєстрації, оскільки “особістість Чорноуса викликає різко негативну реакцію у керівництва Барановичів і Брестської області”.\nНагадаємо, що офіційною підставою у відмові реєстрації “Кобзаря”, є відсутність у організації юридичної адреси. Але згідно з білоруським законодавством отримати юридичну адресу можна тільки тоді, коли організація має приміщення.\nМісцеві чиновники пропонують “Кобзарю” орендувати офіс за 10 мільйонів рублів (приблизно 9000 гривень). У той час, як в Україну місцева влада надае приміщення білоруським громадським організаціям за 1 гривню.


Рекрутингове і кадрове агенство в Києві\nПрофесійні вимоги до фахівців страхової компанії\nЯк визначити брехню на співбесіді\nСамі затребувані професії в 2010 році\nПідбір фахівців страхування\nПідбір фахівців у ломбард\nОсновні професійні вимоги до фахівців страхової компанії\nЗапорука успіху ломбарду - його кадри!\nРинок праці переживає пост кризову стагнацію, боротьба за гарну вакансію посилюється з кожним днем. Можна говорити про те, як правильно пройти співбесіду, яке вибрати кадрове агентство, але не варто забувати, що підбір персоналу починається з вивчення резюме.\nЯкщо ваше резюме складено неправильно, шансів на подальше спілкування з роботодавцем у вас дуже мало. Почнемо з того, що таке резюме, не тільки для кадрового агентства і фахівця з підбору персоналу, а й для людини, яка шукає роботу. Резюме - це, перш за все, офіційний документ вашої трудової діяльності. Тому підбір персоналу приділяє цьому питанню багато уваги. Шановні претенденти, не забувайте це, пам'ятаєте, що резюме - це не гумористична байка, не художнє полотно і не розважальний документ з переходами і посиланнями. Уявіть собі здивування кадрового агентства, коли, наприклад, на вакансію фінансового директора, приходить резюме від претендента у вигляді фотографії та описом, що він претендує на посаду фінансового директора.\nРезюме має бути в форматі Word, має бути російською або українською мовою (найкраще на тій мові, на якому подається вакансія), якщо вакансія не вимагає і не передбачає написання документа англійською, німецькою або іншою іноземною мовою, не варто відправляти резюме саме і тільки в такому форматі. Іноді, кандидати надсилають кадровому агентству резюме на португальською, іспанською або інших (не настільки популярному мовами), в таких випадках, ми хочемо звернути увагу претендентів, краще написати про знання таких мов в тексті резюме, але не надсилати його написаним цією мовою. Адже шансів, що фахівці з підбору персоналу кадрового агентства знають ці мови досконально дуже мало. Професійне резюме повинно містити в собі інформацію про освіту: основному і додатковому. Додаткова освіта - це підвищення кваліфікації, проходження курсів та тренінгів, сертифікації. Ця інформація повинна в собі містити рік і місце освіти, тривалість навчання, назва курсу.\nСучасне резюме повинно розкривати ваш професійний досвід, тому пишіть повну інформацію про місця своєї трудової діяльності. Ця інформація повинна в собі містити назву компанії і профіль її діяльності. Профіль її діяльності є ключовим у цьому контексті, особливо для дрібних компаній. Так як, приміром, якщо Ви пишете про те, що працювали головним бухгалтером в компанії «Іванов і Сидоров», то кадрове агентство не може зрозуміти це будівельна компанія, фінансова або юридична. Інформація про місце роботи повинна містити назву вашої посади, повний супереч ваших обов'язків і період роботи.\nНе забувайте головне - написане і відправлене вами резюме є вашою ж презентацією себе як фахівця. І якщо ви поставилися до цього несерйозно і поверхнево, такий же і буде результат і відповідь з компанії роботодавця.


Лебединщина на полотні: Урочище Бурлюк | Лебединський міський художній музей ім. Б.К.Руднєва\nДодому Лебедин на полотні Лебединщина на полотні: Урочище Бурлюк\n4 Травня , 2022\nРобота сучасного сумського художника Костянтина Аленінського «Урочище Бурлюк» (2018) написана в рамках проєкту популяризації мистецької локації – місця народження відомого художника-футуриста Давида Бурлюка (колишній хутір Семиротівка, поблизу Лебедина).\nКостянтин Аленінський – художник сучасного мистецтва. Закінчив Харківську академію дизайну і мистецтв у 2009 році. Куратор регіонального проєкту «Мережа арт-локацій Сумщини». Учасник понад 120 виставок в Україні та за кордоном.\nСимволічна образно-пластична система стилю художника сформувалася під впливом естетики мистецтва футуризму. В його роботах колір та ритм стали метафорами, що вказують на змісти, які знаходяться поза межами матеріально-предметного світу, під покровом видимого, можливого чи майбутнього. А метафоричні та алегоричні композиції відтворюють зміни в сприйнятті художником динамічної картини світу.\nОсобливістю картини «Урочище Бурлюк» можна вважати відсутність явного композиційного центру, у якому зосереджується увага глядача. Умовно можна лише відокремити перший, ближній план, де розташовані нерівності рельєфу Урочища й місточок, і дальній – у верхній частині картини, де художник позначив темні зооморфні фігури дерев, що формують лінію горизонту. Колірна гама насичена червоними, коричневими та охристими кольорами, що контрастують із білим світлом на схилах Урочища.\n«Урочище Бурлюк» є однією із циклу ландшафтів місця, де колись знаходився хутір Семиротівка. Там Бурлюк жив до 11-річного віку. Саме в Семиротівці, Давид Бурлюк написав свої перші роботи, що стали відправною точкою на творчому шляху основоположника футуризму. За його спогадами, в родовому гнізді Бурлюків – у Семиротівці, він виконав перший свій малюнок з натури – портрет своєї сестри Людмили.\nСьогодні Семиротівки вже не існує. Остання хата цього чималого хутора зникла, кажуть, року дев’яностого. У Семиротівщину, так і не підвели електрики, не було й інших цивілізаційних благ. Можливо, так радянська влада вiддячила селянам, які не схотіли вступати до колгоспу. Семиротівка щезла з лиця землі. Лише залишки старого кладовища, фундамент, що заріс травою, та кущі хрону свідчать, що тут жили люди. Проте, в цьому місці народився славетний художник-футурист Бурлюк, чиїм ім’ям сьогодні називають все Урочище.\nРобота «Урочище Бурлюк» (п., о., 90х80 см) подарована художньому музею у 2020 році, після однойменної виставки в Одесі (30.07 – 20.08.2019) та в Лебедині (18.07-18.08.2020).\nпопередня статтяВтрачена колекція: Тарас Шевченко «Портрет селянина в селі Ворожба»\nнаступна статтяЮвеналій Голод подарував музею роботи Кричевських\n9 Грудня , 2020\nМежиріч. Дощовий день\n4 Вересня , 2021


Вічна пам'ять усім загиблим під час Другої світової війни! /Володимир Зеленський/\n8 травня Україна відзначатиме День пам’яті та примирення і День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні.\nУ 1939–1945 роках ворогом були нацисти, а сьогодні це рашисти – російська версія імперського націоналізму та фашизму. Тому традиційне гасло #ПамятаємоПеремагаємо цього року на державному рівні дещо видозмінене і звучить так: «Перемогли нацистів – переможемо і рашистів!».\n«Ніколи знову» – це лаконічне гасло, що апелювало до кривавого досвіду XX століття, мало б унеможливити повторення жахіть масових вбивств та знущань з цивільного населення в ході військових конфліктів у майбутньому.\nПроте агресія РФ проти суверенної України та злочини щодо цивільних з боку російської армії перекреслили це повторюване десятиліттями гасло. Вони яскраво демонструють, що багато жахіть Другої світової війни знову стали реальністю в Європі, а її уроків – так і залишилися людством невивченими.\nТрагічним свідченням цього є доля тих людей, які змогли пережити нелюдські умови гітлерівських концтаборів чи окупації, а загинули внаслідок так званої «денацифікації» рашистських військ.\nЧервоний мак як символ пам’яті жертв війни вперше використано в Україні на заходах, приурочених до річниці завершення Другої світової війни у 2014 році. Дизайн українського червоного маку розроблено за ініціативи Українського інституту національної пам'яті та Національної телекомпанії України, автором символу є харківський дизайнер Сергій Мішакін. Графічне зображення є своєрідною елюзією: з одного боку воно уособлює квітку маку, з іншого – кривавий слід від кулі.\nГасло 2022р.: «Перемогли нацистів – переможемо і рашистів!»


Винахідливі поляки зробили з декомунізації приманку для грошовитих туристів - Світ - TCH.ua\nВинахідливі поляки зробили з декомунізації приманку для грошовитих туристів\nСвіт 29 грудня 2016 17:48\nПодорожі у минуле добре продаються допитливим іноземцям.\nДекомунізація з прибутком. До кінця року в Польщі мають зникнути з вулиць усі назви та пам'ятники, пов'язані з комуністичним минулим. Але винахідливі поляки все ж таки знайшли можливість капіталізувати цей останній етап декомунізації, йдеться в ТСН.16.45.\nПані Маруся кличе пообідати у компанії радянських диктаторів.\n"В товаристві Брежнєва, який вже помер, Леніна – це ж історія", - каже власниця ресторану.\nАпетит тут мають збуджувати не тільки бюст Леніна, а й картинки із відвертими дівчатами з країни, де сексу не було. Ці артефакти пані Маруся скуповувала роками по виставках та ярмарках.\nМеню тут, як пишуть, затверджено Політбюро. Наприклад, пропонують спробувати салат "Перший секретар" із лососем або "Смак Леніна" – це смажений сир, оселедець "Кіров" чи політично правильну форель або рульку "Брежнєв у пиві".\nТакий маркетинговий хід приваблює не лише поляків, які ностальгують, а й любителів з усього світу. Туристи часто приїжджають заради так званої комуністичної екзотики.\nВ галереї соцреалізму можна розгубитися. Тут цілий клондайк комуністичних лідерів – від товариша з Китаю Мао Цзедуна до уродженця Польщі і засновника ЧК Залізного Фелікса, загалом 1600 експонатів.\n"Він негативна постать у Польщі, тільки для людей з лівими поглядами він і досі залишається героєм", - кажуть в галереї.\nПам'ятники з музеїв та міських площ, як врожай після польського ленінопаду, зібрали у садибі панів Замойських у Козлувці. Вціліли тільки тому, що зроблені відомими майстрами.\n"Здалеку видно пам'ятник Болеславу Бейруту, комуністичному діячу і вірному учню Сталіна, до 89 року він стояв у Любліні. І він був одним з невисоких пам'ятників комуністичної Польщі", - кажуть власники колекції.\nВідео Як поляки заробляють на декомунізації\nТСН. Ранок 29 грудня 2016 09:55\nА от у краківському хостелі з Леніним пропонують спати за гроші. Тут зупиняються переважно туристи з далеких країв. У червоному підвалі Ленін, Сталін та Карл Маркс запрошують на вечірку.\nУ номерах усе аскетично, як у радянських хрущsвках. Подорожі у минуле, які добре продаються допитливим іноземцям.


Medik8 Advanced Night Restore 50 ml Омолоджуючий, відновлюючий нічний\nПередовий антиоксидантний нічний крем працює, поки ви спите. А вранці ви прокинетеся з бадьорим сяючим поглядом. Фірмовий комплекс Midnight Repair Complex™ використовує антиоксидантний потенціал ягід саскатун, плодів пітайї і відновлювальних пептидів, які стимулюють природний цикл ре…\nПередовий антиоксидантний нічний крем працює, поки ви спите. А вранці ви прокинетеся з бадьорим сяючим поглядом. Фірмовий комплекс Midnight Repair Complex™ використовує антиоксидантний потенціал ягід саскатун, плодів пітайї і відновлювальних пептидів, які стимулюють природний цикл регенерації й відновлення клітин протягом ночі. Оптимальне співвідношення керамідів допомагає гідратувати й наповнити шкіру, а також відновити природні захисні механізми шкіри. Потужні антиоксиданти протидіють пошкодженню, яке спричинили вільні радикали протягом дня. Формула оптимізована для застосування після вітаміну А, щоб забезпечити додаткове зволоження, омолодити й наповнити шкіру.\nУвечері, після ретельного очищення шкіри, наберіть лопаткою невелику кількість крему і нанесіть на обличчя, шию і зону декольте. Уникайте делікатної області навколо очей. Розподіліть крем легкими висхідними рухами й зачекайте до повного поглинання.\nMedik8 Advanced Day Total Protect 50 ml Денний зволожуючий крем проти старіння з SPF 30\nЦей крем просто бомба, полонив моє серденько! Шкіра в мене комбінована, схильна до жирності, але на даний момент інтенсивного лікування акне більш чутлива, подразнена, обезводнена. Він зайшов мені на ура, використовую навіть в день під свій спф крем, хоча текстура здається плотною на перший погляд, але він ніби тане на обличчі, швидко поглинається, не жирнить, не блистить, ніби приємно трішки охолоджує зразу після нанесення, ніжний запах, дуже комфортний і економний у використанні! Цей бренд мене захоплює❤!!!


6-8 листопада 2018 року актова зала Національного університету водного господарства та природокористування (м. Рівне) зібрала обдаровану молодь на VІІІ Всеукраїнський студентський фестиваль естрадної пісні «Пісня буде поміж нас».\nМета фестивалю – популяризація української пісні, тому на розгляд висококомпетентного журі учасники фестивалю представляли по 2 пісні, виконання кожної із яких оцінювалось за 50-бальною шкалою. Основним критерієм були висока сценічна майстерність та манера виконання.\nКалейдоскоп із солістів, дуетів, тріо, ансамблів, вокально-інструментальних ансамблів із різних регіонів України був вражаючим. Найкращі з виконавців були запрошені на гала-концерт, де і відбулось нагородження дипломантів фестивалю.\nУчасники гала-концерту, серед яких був і наш аспірант економічного факультету та старший лаборант кафедри підприємництва, торгівлі та біржової діяльності Михайло Іващенко, вразили високим рівнем виконавської майстерності.\nУсі з нетерпінням очікували хвилюючого моменту нагородження. І ось після закінчення концерту він, нарешті, настав. Із рук голови журі – професора Олександра Калустьяна – під бурхливі оплески глядацької зали Михайло Іващенко отримав Диплом І ступеня у номінації «Вокал». Переможною піснею фестивалю у його виконанні стала пісня на слова Дмитра Павличка «Два кольори». Виступ Михайла Іващенка було оцінено в 97 балів (зі 100 можливих).\nВітаємо Михайла Іващенка із високою нагородою і бажаємо успіхів та подальших перемог у творчості і науці.\nПішла з життя Ірина Антонівна Солярчук (8.03.1939 – 23.10.2018), в минулому – завідувач сектору наукової бібліотеки.\nЛюдина прекрасної душі, відкритого і доброго серця. Вона жила, раділа світу, людям, що оточували її. У скорботі низько схиляємо голову, молимося за упокій її душі. Віримо, що Всемилостивий Господь прийме її світлу та щиру душу в царство Небесне.\nЗ великою шаною і гордістю студенти Львівського національного аграрного університету несуть імена героїв – мужніх захисників України, які відстоюють незалежність та захищають кордони нашої держави від жорстокого російського агресора. 12 жовтня 2018 року у переддень величного свята українського козацтва – свята Покрови Пресвятої Богородиці, яке об’єднало День створення Української повстанської армії, День захисника України, – учасники творчих колективів університету від імені ректора ЛНАУ В.В. Снітинського та студентської молоді привітали героїв-захисників України, лікарсько-медичний персонал Львівського військово-медичного клінічного центру Державної прикордонної служби зі святом мужності, героїзму.\nДарунком для усіх працівників госпіталю став творчий концерт у виконанні Христини Зозулі (економічний факультет), Марти Павлів та Олексія Качмара (факультет агротехнологій і екології), Христини Пустовит (землевпорядний факультет). Захоплено сприймали вдячні глядачі пісні у виконанні випускника економічного факультету Михайла Іващенка. Поетичне слово Оксани Качмар творчо поєднало святковий настрій, кольори золотої осені, красу людської душі.\nНаш концерт став лише маленькою творчою частинкою великої вдячності за жертовну працю, відвагу, професійну майстерність лікарям, медсестрам, усім працівникам госпіталю. Нехай Пресвята Богородиця тримає їхнє життя під своїм Святим Покровом.\nПредставники ЛНАУ відвідали сиротинець\n«Золотий перетин Львова – 2018»\nФестиваль «Бабине літо – 2018»


Але якщо незалежні джерела світла некогерентного, то чи можна взагалі спостерігати інтерференцію світла? Виявляється, можна!\nЧудова ідея полягає в наступному. Раз вже не виходить використовувати два різних джерела світла, давайте візьмемо один і той же джерело і розділимо світло від нього на два пучка. Обидва пучка зведемо на екрані, причому так, щоб вони потрапляли на екран різними шляхами.\nТоді кожен цуг, ізлучённий джерелом, виявиться розщепленим на два цуга, які проінтерферіруют один з одним. Однак тепер усяка нова пара цугов матиме один і той же незмінний зсув фаз, обумовлений різницею ходу між двома пучками.\nЩо ж тоді вийде? Знову будуть змінювати один одного сто мільйонів інтерференційних картин в секудну, але цього разу смуги кожної картини займають одні й ті ж, строго фіксовані положення на екрані. Знову око не зможе розрізнити цього миготіння, але тепер замість рівномірної освітленості екрану ми побачимо стійку інтерференційну картину!\nДавайте подивимося, як працює ця ідея, на прикладі одного з перших класичних інтерференційних дослідів – дзеркал Френеля.\nНа рис. 4.80 зображена схема цього експерименту. Два плоских дзеркала OA і OB утворюють майже розгорнутий кут і створюють два близько розташованих зображення Si і S2 точкового джерела світла S. Вдалині розташований екран; ширма закриває екран від прямих променів джерела. На екран, таким чином, потрапляють лише промені, відбиті від дзеркал. Світлові промені, як завжди, зображені зеленим кольором. Напрями променів ми вже не вказуємо, щоб не захаращувати малюнок. До того ж, у вас позаду геометрична оптика, так що ви легко зрозумієте хід променів і без зазначення їх напрямки 🙂\nПромені, відбиті дзеркалом OA, утворюють пучок MAOE, який як би виходить з уявного зображення S1 джерела S. Аналогічно, промені, відбиті дзеркалом OB, утворюють пучок FOBN, як би виходить з уявного зображення S2. Ці пучки виявляються когерентним, оскільки когерентні уявні джерела S1 і S2. Дійсно, ці джерела суть зображення одного і того ж джерела S, тому їх частоти збігаються і зсув фаз між ними дорівнює нулю. Отже, в області MCODN, де перекриваються пучки, можна спостерігати стійку інтерференційну картину. Фактично ж, повторюємо, в кожній точці даної області в кожен момент часу накладається сам на себе один і той же цуг – з одним і тим же, фіксованим для даної точки зсувом фаз, визначеним різницею ходу від джерел S1 і S2.\nТепер ми бачимо, що дана ситуація абсолютно аналогічна задачі про інтерференції хвиль двох когерентних точкових джерел, обчислення в якій проводяться за схемою Юнга. Зокрема, ширина інтерференційних смуг, які спостерігаються в досвіді з дзеркалами Френеля, дорівнює XL / a, де a = S1S2 і L – відстань від прямої S1S2 до екрану. Величини a і L нескладно знайти геометрично.\nДзеркала Френеля Посилання на основну публікацію


AI Big Data Ілларіон Хлестов – AI & Big Data Day 2018\nІлларіон фахівець Computer Vision, в основному зосереджуюється на підходах глибонного навчання. Розробляє та вдосконалює різні мережі для комп’ютерного бачення, такі як класифікація, детецкія та опис відео. Ткож працював з системамами обробки часових рядів. Крім цього має досвід розробки складних систем машинного навчання та їх розгортки до production стану.\nТема : "Розробка надійних систем Машинного Навчання"\nЛегко навчити одну мережу. Однак, все стає складніше під час роботи з багатьма мережами з різними структурами, данними та парметрами. Я розповім як розробити надійну систему тренування яка буде проста в викорситанні та оновленні. Ці системи легко масшабувати та переносити між серверами. Крім того, я поясню як уникнути неочікуваних труднощів з якими ви можете зіткнутись під час розробки таких проектів та як їх уникнути.


Книга Музей-inferno, глава Музей-inferno, сторінка 1 читати онлайн\nЗ верхівок дерев давно опустилися на землю сутінки, і вже не було видно тіней листя, та все ж чувся його проймаючий шелест. Безмовну тишу порушував далекий зойк гойдалки – хто гуляє в цей пізній час? Приємний літній вітерець здмухував з лавок висохлий піт людей, які, переживши спекотний день, спали міцно й безтурботно. Раптом двері одного з під’їздів пронизливо скрипнули і з них – точно зозуля з настінного годинника! – вилетіла молода дівчина. Бодай би один ліхтар горів – можна було б узріти на її обличчі вираз німого жаху й нічого більш. Чорні очі вперто шукали в темряві знайомі обриси і хоча б якийсь прихисток для блідого тіла, та попереду були лише сміттєві баки й паркан за ним. Вона різко звернула вбік і почала бігти вздовж будинку, оминаючи неосвітлені підступи до під’їздів, аж доки не опинилася на його розі й чимдуж не зіштовхнулася з чоловіком. Навіть не глянула на нього – тільки нахилилася й підняла свій шльопанець, що відлетів кудись убік, і чкурнула далі. «Аліно?», – пролунало ззаду, коли вона була вже за кільканадцять кроків від нього. Почувши своє ім’я, напружилась, та голос був їй добре знайомий і чомусь асоціювався з безпекою. Дівчина повернула голову назад і побачила у світлі місяця зсутулену постать міцно збудованого чоловіка в окулярах і з акуратно підрізаною борідкою, якому важко було дати більше сорока років. «Вікторе Степановичу?..» – здивувалась вона.\nВ цей час додому з роботи повертався Юра. Він тричі намагався додзвонитися Аліні, та безрезультатно. Міг доїхати трамваєм, як зазвичай, та цього разу вирішив пройтися пішки, надавши перевагу самоті. Йому давно потрібно було просто спокійно подумати про все, що тривожило останніми місяцями, втім бракувало часу. Сварка з мамою, неприємності на навчанні, проблеми зі здоров’ям близької людини – він хотів, щоб усі ці негаразди зникли з його життя раз і назавжди, але вирішення він побачив лише одне: порвати з Аліною. Така думка прийшла до нього миттєво і вперше за весь час. До цього він був готовий відстоювати свою позицію, йдучи до кінця, та надто багато відповідальності відчував на собі тепер. Хлопець уже не розумів, чи справді може бути відданий людині, яка ще недавно для нього була всім.\nКвартиру, до якої він направлявся, вони удвох винайняли поблизу вінницького муніципального ринку на початку весни. Чого це йому коштувало! Єдиний син у сім’ї, він жив на широку ногу в чималому будинку. Що не день, то пари, які завжди можна прогуляти, бо запобіглива й дуже зацікавлена в хлопцеві мама одногрупниці вчасно зробить довідку; пиво з друзяками, які зрозуміють його, як ніхто інший; дівчата, що йому точно не відмовлять: такий він красень, а головне – харизматичний (чи, може, просто – сноб?). Як попів кіт на печі, Юра ні про що не турбувався, адже все в його житті було вирішуване. Аж ось з’явилася вона – мов чорна кішка, що перебігла йому дорогу, прирікши на невдачу. Аліна… Одне її ім’я говорило, що ця дівчина інша, чужа. Вона не вирізнялася з-поміж решти дівчат вродою, та щось у ній таки врізалося йому в пам’ять за першої зустрічі. Та найбільше привабила її непоступливість і не так зверхність, як ледь помітний, навіть поблажливий натяк: я таких, як ти, розкушую на раз. Розкусила. І згодом, сама не збагнувши як, піймалася на живець. Хоч би як картала себе за це, та нічого вдіяти не могла: кохання.\nВсе відбулося швидко. Юра вперше в житті захотів серйозних стосунків, тож всіляко намагався відповідати статусу самостійного й перспективного чоловіка, за яким носа підтирати не потрібно. Спочатку довелося знайти роботу, щоб назбирати трохи на оренду квартири, – друг запропонував піти з ним на автомийку. Матір дізналася про нове захоплення хлопця і впала в паніку: мовляв, схаменися, Юрчику, тобі довчитися ще трохи, а там – закордон і великі гроші, знайдеш ще купу дівчат, і кращих! Та син геть збожеволів: розсварився з нею, з’їхав на квартиру, відмовився від подачок батьків, плюнув на навчання – невдячний. Жінка люто зненавиділа Аліну і весь час шукала нагоду, щоб це продемонструвати.\nКоли ж вона не навідувалася до молодої пари і не набридала дзвінками, вони жили як Кейт Міддлтон і принц Вільям, але без папарацці, багатств, узаконеного шлюбу й дітлахів. Та чи буває у сімейному житті все безхмарно? Проблеми з’явилися, коли дівчині почали ввижатися дивні речі, й вона, намагаючись знайти прихисток і розуміння в Юри, поділилася з ним цими тривогами.\n– Юрчику, ти не знаєш наших сусідів?\n– Ні, навіщо мені їх знати?\n– Я вже не вперше, приходячи вдень з пар, чую, як хтось мукає десь. Може, глухонімі?\n– А що нам до сусідів? Хай хоч пердять на своїй території, аби нам не смерділо.\n– Я ж серйозно! Мені здається, що то ніби знизу доносяться звуки. А там же підвал! Мені стає моторошно, коли я думаю, що там хтось мукає, при чому доволі гучно.\n– Ха, маячня якась. Я спати, бо стільки тачок перемили сьогодні…\nАліні стало соромно за те, що вона переймається такими незначними речами. А якщо Юра подумає, що їй просто немає чим себе зайняти? Вирішила викинути все з голови й більше не фантазувати. «Я надто багато буваю вдома – так і збожеволіти можна», – раптово прийшла до неї думка, тож дівчина вирішила зосередитись на хобі. Відтоді все більше часу проводила на природі, фотографуючи, а вдома обробляла світлини, надягаючи навушники й вмикаючи на повну гучність важку музику.\nТа лякаючі звуки не припинялися, й вона на них мимоволі наражалася. Одного разу Аліна й Юра відкривали вхідні двері, і в цей час з сусідньої квартири вийшов чоловік. Дівчина оживилася:\n– Доброго дня! Ви, мабуть, чули дивні звуки з підвалу?\n#410 в Містика / Жахи\n#386 в Детектив/Трилер\n#131 в Трилер\nУ тексті є: маніяк, студенти, вінниця


Маска протеїнова живить для пошкодженого волосся Nouvelle Protein Mask 250 ml: продаж, ціна у Харкові. маски для волосся від "Интернет-магазин косметики для волос "Hipster"" - 569816131\nКошти з протеїном для пошкодженого волосся Nouvelle Curl Me Up\nМаска протеїнова живить для пошкодженого волосся Nouvelle Protein Mask 250 ml\nМаска протеїнова живить для пошкодженого волосся Nouvelle Protein Mask 250 mlВ наявності\nМаска протеїнова живить для пошкодженого волосся Nouvelle Protein Mask на основі протеїнів шовку і пантенола ідеально відновлює, живить і зволожує не тільки кучеряве і кучеряве, але й сухі, тьмяні, мляві і ламке волосся. Основні інгредієнти маски - гідролізований шовк, пантенол і натуральні кислоти - надають локонам пружність, збереження форми, пригладжують лусочки волосся і усувають «пухнастість». Маска володіє антистатичним ефектом і містить УФ-фільтр для надійного захисту волосся від негативного впливу навколишнього середовища.\nЗастосовувати протеїнову живильну маску для пошкодженого волосся Nouvelle Protein Mask рекомендовано після протеїнового живлячої шампуню Nouvelle Protein Shampoo. Для цього необхідно вимити волосся, прибрати зайву вологу рушником, нанести маску по всьому полотну волосся до самих кінчиків і залишити на 2-3 хвилини, після чого змити водою.\nТип волосся В'юнкі, Сухі, Кучеряві, Ослаблені, Пошкоджені\nТип волосся В'юнкі, Сухі, Кучеряві, Ослаблені, Пошкоджені, Тьмяні\nПризначення засобу для волосся Живлення, Відновлення, Пом'якшення, Розгладження, Захист від пухнастості, Для блиску


У Полтаві представники малого бізнесу вийшли на акцію «Ні локдауну!» - Лента новостей Полтавы\nУ Полтаві представники малого бізнесу вийшли на акцію «Ні локдауну!»\nЗаявити про свої вимоги – працювати із дотриманням усіх протиепідемічних норм – вийшли під стіни облдержадміністрації. Акція має всеукраїнський характер і одночасно пройшла в усіх містах. Анна Ружін – далі.\nВ жилетках з написами #SaveФОП та прапорами. Тут зібралися представники малого бізнесу з усієї області. Вони хочуть, щоб їх справа була і не йшла на жорсткий локдаун. Адже ще одні такі обмеження переживуть не всі. Підприємець Анатолій зазначає: нас не звільнили ні від податків, ні від орендних плат.\nАнатолій Волинець, приватний підприємець\n- Що таке локдаун по-українськи? Всі ж пам'ятають у минулому році. Це коли великі торгові мережі працюють, а мікропідприємництво закрите. Коли ринки зачинені були, а торгівельні майданчики працювали. Чому на відкритому повітрі більше шкодить ковід, чим в закритих приміщеннях?\nОбмеження в областях можуть застосовувати на місцях, тож підприємці хочуть, щоб до цього підійшли мудро і дали змогу працювати. Робота в умовах карантину з масками та правилами і так уже давно увійшла в норму, тож згодні дотримуватися усіх вимог.\nА якщо локдаун, то для всіх, а не вибірково.\nСтаніслав Муха, приватний підприємець\n- Зараз мікробізнес знищують фактично. Ті зміни, які задекларували, не мають відношення до надходжень. І якщо це один із тезисів, що боремося із тіньовими доходами і боремося з контрабандою, то шукають їх не там. Ці люди місця самі собі організували, котрі зібралися тут. Ці люди самозайняті, і повірте, у тих вузьких рамках, що вони працюють, там би хоч звести кінці з кінцями.\nСьогодні зранку під будівлею Київської міської державної адміністрації протест теж влаштували представники «Save ФОП». Нагадаємо, у Києві із завтрашнього дня вводять карантин. У Полтаві ж поки що жорстких обмежень немає.


Home/Житло в подорож/Де зупинитися в Лондоні: 5 чудових місць\nВирішуєте, де зупинитися в Лондоні? Представляємо вам підбірку з п’яти незвичайних і оригінальних будинків, які варті уваги справжнього мандрівника.\nЯк шукати недороге житло в Лондоні\n1. Романтичний вагончик в Старому Віндзорі\n2. Будинок на воді\n3. Квартира в вікторіанському будинку\n4. Будинок c більярдним столом в Летерхед\n5. Сільська ідилія\nГоловний помічник тих, хто не знає, де зупинитися в Лондоні недорого — сервіс оренди . Там ви можете, крім звичайних квартир, знайти і зовсім нетривіальне житло: човни, апартаменти з терасою, яхти і навіть будиночки на дереві.\nЯк правило, житло, знайдене мандрівниками за допомогою цього сервісу, в рази дешевше і на порядок цікавіше, ніж готелі. Рекомендуємо вам також прочитати наш огляд — вони допоможуть вам трохи заощадити в подорожі.\nПроведіть відпустку на свіжому повітрі в Старому Віндзорі! Оригінальний вагончик кінця 19-го століття з затишним інтер’єром створить необхідну атмосферу. Готувати можна в похідній кухні на вулиці, туалет також окремий. Освітлення — свічки і ліхтарі, опалення немає, але ви можете розвести багаття у вагончика. Поруч — compost toilet і душ.\nВагончик вміщує двох, є комфортабельна двоспальне ліжко. Відмінний варіант для пари, яка хоче провести романтичні канікули, але не знає, де краще зупинитися в Лондоні.\nВідмінне розташування: всього півтори милі до Віндзора і Касла, поруч є автобусні зупинки, також поблизу знаходяться автомобільні та залізничні магістралі. Є можливість скористатися двома велосипедами.\nУ Старому Віндзорі є все необхідне: магазини, кафе, ресторани і т. Д.\nДивовижна моторний човен з садом на даху сподобається любителям подорожувати по воді. Це унікальна можливість подивитися на Лондон з іншого ракурсу і отримати нові враження!\nЧовен в основному пришвартований в таких популярних районах, як Іслінгтон, Хакні і Тауер-Хемлетс, тому у вас не виникне проблем з оглядом визначних пам’яток і музеїв Лондона, а також відвідуванням різних кафе і ресторанів.\nЧовен, завдяки своїм значним розмірам, вміщує двоспальне і односпальне ліжка, шафа, телевізор, обладнану кухню і санвузол. Є дров’яна піч для обігріву, кухонна плита і гриль, холодильник — в загальному, все для комфортного проживання.\nЦікавеньке: Приватний сектор в Анапі без посередників: ціни - 2019\nТакож господар готовий провести екскурсію по каналах за додаткову плату, якщо ви домовитеся про це з ним заздалегідь. Тим, хто не знає, де зупинитися в Лондоні, радимо звернути увагу на цей варіант.\nПредставляємо вам простору квартиру в вікторіанському будинку в місті Доркинг. Всього 50 хвилин на поїзді, і ви з тихого і спокійного передмістя потрапляєте в затягує суєту Лондона.\nКрасива і затишна квартира з каміном і повністю обладнаною кухнею дозволить вам максимально приємно провести канікули. Є безкоштовний Wi-Fi і парковка.\nМилий будиночок в Летерхед з безкоштовним паркуванням. На поїзді ви доберетеся до Лондона всього за 35 хвилин (вокзал Ватерлоо).\nЯскрава і сучасна обробка в червоно-біло-чорних тонах. Два чорних шкіряних дивана у вітальні, двоспальне ліжко в спальні. Бонус: є більярд і синтезатор! Відмінний варіант, де можна недорого зупинитися в Лондоні.\nНасолоджуйтеся чудовими видами Surrey Hills! Нещодавно збудований вагончик далеко від шуму і суєти в своєму розпорядженні до спокійного відпочинку, а прекрасний вид на долину радує око. Побудована в традиціях вікторіанської епохи, хатина може похвалитися такими зручностями, як дров’яна піч з чайником, двоспальне ліжко і дві розетки, що працюють на сонячній енергії (solar-powered plug sockets).\nПоруч з хатиною є туалет (compost toilet) і душ (гаряча вода є завжди). Також ви можете готувати на свіжому повітрі, а щоранку вам буде доставлятися сніданок, що складається з вівсянки, фруктового соку, йогурту, домашнього хліба, сиру і холодного м’яса — все це включено у вартість!\nВагончик знаходиться на фермі в Суррей Хіллс — ідеальне місце для піших і велосипедних прогулянок, а також верхової їзди. Найближча автобусна зупинка — в двох милях.\nЦе справжня знахідка для тих, хто мріє ненадовго втекти від цивілізації, а також для тих, хто думає, де краще зупинитися в Лондоні.\nВідпочинок в приватному секторі Батумі — 2019\nДе жити в Амстердамі: котеджі\nПриватний сектор в Гаграх: шукаємо житло без посередників


Як написати есе, що переможе в конкурсі\nЩо відрізняє цікавий твір від нудного? Як навчити учнів писати есе, що приверне до себе увагу конкурсної комісії? Команда конкурсу есеїв «Як ЗМІ змінили моє життя» від ГО «Львівський медіафорум» за підтримки Міністерства Закордонних Справ і у справах Співдружності та розвитку Великої Британії склала покрокову інструкцію для вчителів.\nУчням 9–11-х класів слово «есе» нагадує, що зовсім скоро настане шалена пора підготовки до ЗНО. Але використання цього жанру не обмежується тільки шкільними тестами. Безліч конкурсів есеїстики доводять: завдяки добре написаному твору можна виграти цінні призи і допомогти собі під час вступу на гуманітарні спеціальності в омріяний виш.\nНаприклад, у конкурсі «Як ЗМІ змінили моє життя» п’ятеро фіналістів зможуть отримати сертифікати на техніку на 2000 гривень або ж знижки від освітньої платформи LITOSVITA, та ще й взяти участь у спецномінації конкурсу «Честь професії».\nІ саме вчитель може підштовхнути учнів до участі в цій пригоді.\nЗа даними соціологічної агенції «GfK Ukraine», діти шкільного віку в наш час споживають майже в 6 разів більше інформації, ніж їхні ровесники у 20-му столітті. Попри це, вони не завжди вміють знаходити серед безлічі новин справді корисні. Та ви можете допомогти учням: складіть список конкурсів, стипендіальних програм та премій, у яких вони можуть взяти участь, і поділіться ними.\nСлід пам’ятати, що кожен вчитель — це мотиватор на пів ставки. Адже як би доступно і якісно ви не викладали, із цього не буде жодної користі, якщо в учнів немає прагнення вчитися. Для того щоб школярі перемагали в конкурсах, спершу потрібно викликати в них щире бажання поділитися своєю історією.\nСпробуйте дати дітям прочитати кілька есеїв на схожу тематику, після цього — опрацюйте та обговоріть тексти, таким чином розвиваючи їхню надивленість. Адже ознайомлення з конкретними прикладами значно спростить розуміння учнями жанру.\nКрок 2: центральна історія\nПісля етапу попередньої підготовки слід обрати центральну історію, навколо якої розгортатимуться думки школяра. Якщо, наприклад, ваші учні беруть участь у конкурсі «Як ЗМІ змінило моє життя», то актуальними будуть розповіді про медіа чи журналістів, які значно на них вплинули. Ваше завдання — допомогти їм визначитися, про що саме вони писатимуть, який варто взяти курс і куди повести свій корабель тексту слів та розділових знаків.\nКілька порад для ваших учнів, як зосередитися на написанні есею:\nвідкладіть на певний час усі гаджети, вимкніть інтернет;\nспробуйте чергувати 20-хвилинне активне написання та 10-хвилинні паузи на прогулянку, чай абощо;\nвирішіть, що ви хочете сказати своїм текстом, яку ідею донести;\nпросто почніть писати уривки думок, ключові слова, адже це допоможе позбутися страху перед білим аркушем.\nКрок 3: структурні частини есею\nЕсеї традиційно побудовані за стандартизованою схемою, яка допоможе вам як вчителю і вашим учням як учасникам конкурсу побудувати роботу над твором.\nУсе починається з назви. Потрібно, щоб вона була лаконічною і добре передавала суть есею. Для прикладу, назва «Як на мене вплинула журналістика» не відображає історії про місцеве медіа, яке допомогло добитися від влади коштів на молодіжний центр, чим сприяло згуртуванню молоді.\nДалі — вступ. Тут варто дати читачу зрозуміти, навколо якої думки будуватиметься подальший текст, і висунути припущення, яке учень спростує або підтвердить.\nОснова частина повинна містити тези й аргументи на підтвердження власних думок. Звісно, учень може повести оповідь більше до художнього стилю, аніж до публіцистики. Але логіка викладання та обґрунтування своїх слів — це вимога жанру, якої варто дотримуватися.\nПідсумувати все сказане в есеї і написати хороший висновок — це ціле мистецтво! Поясніть учню, що найкращий підсумок — короткий та зрозумілий. Він повинен випливати з усього, сказаного вище, та в ідеалі перегукуватися зі вступом.\nПопри те, що структура важлива, порадьте школярам не зациклюватися на її дотриманні: нехай вони почнуть із того компонента, з якого їм найлегше.\nДопоможіть дітям відшліфувати твір. Прослідкуйте за тим, чи всюди дотримано логіки послідовності, чи закінчено звучать речення і думки, чи зрозуміло донесено те, що учень намагався сказати.\nДайте поради щодо того, як школярам поділити свій текст на абзаци: один абзац повинен розкривати одну з ключових тез оповіді.\nЗаохотьте учнів писати оригінально! Адже на будь-який письмовий конкурс приходить велика кількість текстів. Тож для того, щоб привернути увагу конкурсної комісії, потрібно захопити її увагу з перших речень і до останньої крапки.\nКрок 5: бета-рідери\nУ світі поширена практика бета-рідерів. Так, однокласники учнів, які беруть участь у конкурсі, можуть стати першими читачами або навіть редакторами текстів: вказати на стилістичні чи орфографічні помилки, поділитися враженнями від прочитаного. Ця вправа буде корисна обом сторонам: і тим, хто читає, і тим, хто пише.\nКрок 6: текст має відпочити\nКоли у школярів є достатньо часу для написання твору, порадьте їм на кілька хвилин, годин чи днів відкласти текст. Після цього хай повернуться до нього зі свіжими думками. Це допоможе помітити попередні помилки і додати кілька нових ідей.\nКрок 7: заявка на конкурс\nЯкщо ви допомагаєте саме в поданні на конкурс есеїв, то вкажіть учню на важливість правильно заповненої заявки. Порадьте вписати всі необхідні дані та уважно вичитати всі стандарти подання, підкажіть, як оформити роботу, і за потреби вкажіть на помилки в цій делікатній справі. Такі дрібниці відіграють важливу роль під час відбору робіт.\nПравильно оформлений текст зазвичай додає кілька балів не тільки в колонці з результатами, а й у шкалі особистого інтересу до роботи комісії. Наприклад, з усіма правилами оформлення есею в конкурсі від ГО «Львівський медіафорум» можна ознайомитися тут. До 31 січня 2022 року триває подання есеїв для учнів 9–11-х класів, тому не пропустіть!


Кропивницькі депутати "протягують" питання по газовій заправці, посилаючись на "європейський досвід" (ВІДЕО) | Прожектор\nКропивницькі депутати “протягують” питання по газовій заправці, посилаючись на “європейський досвід” (ВІДЕО)\nПерегляди: 3 377\nТема ймовірного будівництва нової газової заправки у Кропивницькому піднімалася не тільки у публічній площині, зокрема, в ЗМІ, а й у міській раді. Сьогоднішнє сесійне засідання не стало виключенням.\nАЗС НА ВУЛИЦІ ВОЛКОВА\nТак, у порядку денному сесії наявний документ щодо надання згоди на проведення земельного аукціону відносно будівництва АЗС на вулиці Волкова. Мова йде про земельну ділянку (розміром 0,15 га), яка накладається на ті, що мають пропонувати інвесторам (розміщені на інвестиційному порталі міста). Вказану територію під заправку хочуть віддати вздовж вулиці, «відрізавши» при цьому більшу частину залишків вільної землі від проїжджої частини.\nЧи захочуть серйозні інвестори створювати нові робочі місця і вкладати кошти у виробництво на ділянці, поруч з якою розміщено об’єкт підвищеної екологічної та пожежної небезпеки, питання дискусійне. У разі будівництва АЗС, землі, площею 3,5 га, будуть непридатними для розміщення великого промислового або торговельного об’єкта. До того ж, за підрахунками, місячна плата за один квадратний метр цієї земельної ділянки складе 2 гривні 44 копійки.\nТак чи інакше, перед внесенням проекту рішення на сесію, його погодили на земельній комісії, де головує представник “Рідного міста” Олександр Шамардін (голосував “за”). Останній сьогодні отримав подарунок у вигляді збірки поезії Олександри Гонтар під назвою “Жери землю”.\nДетальніше про ініціативу можна прочитати за цим посиланням.\nЦЕРТІЙ vs ЛАРІН\nДепутат міської ради Олександр Цертій вніс альтернативний проект рішення, яким передбачалася відмова у проведенні земельних торгів на земельній ділянці по вулиці Волкова під газову заправку.\nГолова фракції ВО “Батьківщина” попросив депутатів із розумінням і виваженістю поставитися до цієї ініціативи й не дозволити будівництво АЗС. На його переконання, запланована ініціатива суперечить інтересам територіальної громади та негативно вплине на можливість створення в місті (в конкретному випадку – на вулиці Волкова) нових потужних підприємств.\nДепутат, який закріплений за даними виборчим округом, – Михайло Демченко підтвердив: люди проти нової АЗС у своєму мікрорайоні. Олександр Цертій також нагадав про вибухи на газовій заправці на вулиці Київській півроку тому й закликав колег не допустити спорудження чергового потенційно небезпечного об’єкта в Кропивницькому.\nІз такою думкою категорично не погодився (як і минулого разу) депутат від “Опозиційної платформи – За життя” Анатолій Ларін. Зауважимо, що внести вказане питання в порядок денний на сесії 27 серпня намагалася його однопартійка Лілія Матяшова, але тоді зробити цього не вдалося.\nАнатолій Ларін (який також є членом земельної комісії) доволі емоційно відреагував на аргументи Олександра Цертія і висловив обурення щодо перспективи заборони будівництва АЗС на вулиці Волкова:\n“Там поруч вже є заправка, яка працює. Це по-перше. По-друге… Я говорю! В нас особа добре почала прикриватися, коли там одного разу вже подавала свою заявку на вказану земельну ділянку, але не знайшла підтримки й почала прикриватись і АТОвцями, і людьми, і думкою громади. А насправді між тими людьми та цією особою, яка заробляє на бюджеті нашої міської ради десятки мільйонів гривень, велика прірва. У тих самих європейських країнах і містах автозаправні станції перебувають в центрі цих міст. І нічого поганого немає. Це називається розвиток інфраструктури”.\nІнформації щодо розміщення газових автомобільних заправок у центрі європейських міст ми так і не знайшли. Але для прикладу вирішили взяти столицю Франції – Париж. Згідно даних на карті Google, у центрі Парижу АЗС немає.\nВони знаходяться майже на околиці столиці. Інформацію про них можна побачити лише збільшивши масштаб:\nМи також вирішили перевірити достовірність закидів Анатолія Ларіна відносно того, що депутат Цертій (імовірно, його фірма) “заробляє на бюджеті міської ради десятки мільйонів гривень“. Відповідно до даних майданчика контролю держзакупівель Dozorro, компанія, де Олександр Цертій значиться бенефіціаром або співзасновником, не вигравала тендери і не отримувала мільйони, про які зазначав Анатолій Ларін з бюджету міста Кропивницького\nОлександр Цертій відповів на закиди колеги по депутатському корпусу Анатолія Ларіна наступним чином:\n“Я розумію, що ви лобіюєте це питання та очевидно маєте якісь інтереси. Але те, що зараз відбувається, називається “земельний дерибан”, тому що 15 соток землі вилучити з 3,5 гектарів, аби розмістити газову АЗС, всупереч інтересам громади… Повторюсь, це “земельний дерибан”. Якщо людина замовчує, знаючи ці моменти, то вона або є його автором, або, принаймні, співучасником. Тому я співчуваю, що ви зайняли таку позицію. І хочу зауважити: всі звинувачення на мою адресу є безпідставними, адже я в даній ситуації не лобіюю нічиї інтереси. Якщо у вас є якісь сумніви, поїдьте самі поспілкуйтеся з людьми. Що рухає Вами в цьому питанні? Бажання наживи?..”\nОлександр Цертій додав: “громада не отримає з цих 15-ти соток нормальної орендної плати, а тільки потенційно небезпечний об’єкт. І тільки заради того, що хтось хоче заробити“.\nПісля тривалої дискусії міський голова Андрій Райкович поставив на голосування проект рішення про відмову у дозволі на розроблення проекту землеустрою і проведенні земельних торгів на вулиці Волкова (під будівництво АЗС), розроблене депутатом Цертієм.\nДепутатська більшість, представлена фракціями “Наш край”, “Рідне місто” та депутатською групою “Опозиційна платформа – За життя”. не погодила винесений документ, що дає можливість таки приймати рішення по проведенню земельного аукціону для газової заправки.\nСьогодні до його розгляду не дійшли, але голосування за даний проект рішення (читай – дозвіл на будівництво заправки) відбудеться під час продовження сесії найближчим часом, де остаточно вирішуватиметься доля землі на вулиці Волкова.\n“МОЯ ВОЛЯ, Я Б РОЗПУСТИВ ЦЮ БІЛЬШІСТЬ ЩЕ ВЧОРА…”\nЗа коментарем ми також звернулися до екс-голови планово-бюджетної комісії в міській раді Кропивницького, голови Асоціації платників податків України у Кіровоградській області, депутата міської ради Ігора Волкова.\nОстанній з цього приводу зазначив наступне:\n“Є ділянка землі, яка в десятки разів більша за ці 15 соток землі. Вона має певну інвестиційну привабливість, яку необхідно було б для користі бюджету міста здавати в оренду або продавати в комплексі. Це очевидно. А невичерпна наполегливість таких депутатів як Ларін, яскраво свідчить про їх особисту зацікавленість в реалізації даного питання. Це ще один приклад “земельного дерибану”, яким займається нинішня більшість у міській раді. Моя б воля, я б розпустив цю більшість ще вчора. Але для цього, передусім, потрібні юридичні підстави”.\nЗа інформацією, депутат, який активно виступає за будівництво газової заправки на вулиці Волкова й переконує в тому, що АЗС будують в центрі європейських міст, проживає також у центральній частині Кропивницького. Щоправда, проекту рішення по зведенню там газової автостанції, немає.\nПринаймні, станом на сьогоднішній день.\nЛабцентр на Кіровоградщині придбав автоматичну станцію, щоб пришвидшити підготовку до тестування на COVID-19\nУ Кропивницькому працівницю банку засудили за привласнення коштів клієнтів банку\nЧерез Кіровоградщину курсуватиме ще один потяг