Жовчний міхур – орган травлення, схожий на невелику порожню грушу. Розташований він прямо під печінкою, з якою з’єднується системою трубок – жовчних проток. Основна роль жовчного міхура і жовчних проток полягає в накопиченні і виведенні жовчі. Жовч – особлива рідина, яка виробляється в печінці. Призначення жовчі – покращувати засвоєння жирів і активізувати переміщення їжі по кишечнику. В добу в печінці людини утворюється до 2 літрів жовчі.\nПеред тим, як жовч потрапить в кишечник, вона проходить складний шлях по жовчних шляхах. Спочатку вона надходить в жовчний міхур, де накопичується і концентрується. А вже потім – у міру необхідності – доставляється до «місця роботи» – в дванадцятипалу кишку по так званому загальному жовчному протоку.\nСтінки жовчного міхура і жовчних проток мають м’язовий шар і можуть скорочуватися, що забезпечує просування жовчі. Якщо всі ці скорочення відбуваються злагоджено – все в порядку, але якщо раптом з якоїсь причини відбувається збій – виникає дискінезія, що дослівно перекладається як «порушення рухливості» жовчовивідних шляхів. Основний прояв дискінезії – періодичні болі в правій верхній половині живота (правому підребер’ї), характер яких може відрізнятися в залежності від форми захворювання.\nСама по собі дискінезія жовчовивідних шляхів вважається захворюванням не дуже небезпечним, проте може мати дуже неприємні наслідки. Нерідко ця «функціональна» хвороба призводить до справжніх «органічних» наслідків – розвитку жовчнокам’яної хвороби.\nЖовчнокам’яна хвороба – це захворювання, при якому в жовчному міхурі або в жовчних протоках утворюються камені. Зустрічається жовчнокам’яна хвороба досить часто, причому найчастіше від неї страждають дорослі люди (особливо жінки), з надмірною масою тіла. Поки камені спокійно лежать в жовчному міхурі, людина може навіть не здогадуватися про свою хворобу. Але варто їм вийти в жовчні протоки виникає напад так званої жовчної коліки. Для неї характерні різкий біль в правому підребер’ї або в верхній частині живота, гіркота в роті, нудота і блювота.\nЯкщо камінь (при відносно невеликих розмірах) зміг минути протоки і випасти в дванадцятипалу кишку – напад самостійно припиняється. В іншому випадку виникає закупорка жовчних шляхів, на тлі якої розвивається запалення жовчного міхура – гострий холецистит. Цей стан небезпечно для життя і вимагає негайної госпіталізації у хірургічне відділення.\nЗапалення жовчного міхура при жовчнокам’яній хворобі може протікати не різко і бурхливо, а повільно і поступово – тоді виникає хронічний холецистит.\nЛікуванням неускладнених захворювань жовчного міхура та жовчних проток займається лікар-гастроентеролог. При відсутності ефекту від терапевтичного лікування або розвитку небезпечних для життя ускладнень за справу беруться хірурги. У разі жовчнокам’яної хвороби оптимальним методом лікування вважає холецистектомія – видалення жовчного міхура, яка може бути проведена в класичному режимі (порожнинна операція) і за допомогою малотравматичної лапароскопічної операції.\nПроблеми з кишечником – дуже делікатна тема, широко обговорювати яку не прийнято. Саме тому багато людей, яких турбує підвищене газоутворення і здуття живота, проноси або, навпаки, запори, вважають за краще терпіти до останнього, не звертаючись до лікаря. У кращому випадку, така людина намагається вилікуватися за допомогою йогуртів чи інших кисломолочних продуктів.\nКисломолочні продукти – річ звичайно корисна, але годиться тільки для профілактики кишкових проблем. Наосліп впоратися з хворобою не можна. Для того, щоб встановити причину захворювання і вибрати правильне лікування необхідна консультація фахівця – гастроентеролога. Лікар поговорить з вами, пропальпує (обмацає) ваш живіт і направить на додаткові дослідження – аналізи крові і калу, колоноскопію, ирригоскопію (рентгенівське дослідження кишечника з барієм) і т.д.\nЯкщо всі результати дослідження в нормі, але кишечник і раніше вас турбує (болі навколо пупка або внизу живота після їжі, «ранкові» проноси після їжі, здуття живота і т.д.), найімовірніше проблеми пов’язані з особливостями вашої психіки і «неправильною» реакцією організму на стрес – так званий синдромом подразненого кишечника. В цьому випадку реальну допомогу вам може надати психолог.\nУ той же час, у разі виявлення таких захворювань кишечника як гострий або хронічний коліт (запалення слизової оболонки товстої кишки), дивертикулез або дивертикуліт (формування невеликих мішковидних випинань в стінці кишки та їх запалення) необхідний зовсім інший підхід. Лікування цих захворювань необхідно починати якомога раніше, оскільки всі вони чреваті різними ускладненнями, наприклад, кишкової непрохідності. При розвитку ускладнень, на жаль, допомоги гастроентеролога може виявитися недостатньо, і буде потрібно хірургічне втручання.\nЗ проявами хронічного гастриту багато хто знайомий не з чуток – періодичні болі у верхній частині живота, що виникають вночі або натще, печія, відрижка кислим, нудота, тяжкість в шлунку.\nГастрит – запалення слизової (внутрішньої) оболонки шлунку – найчастіше виникає у молодих і вважається класичною «хворобою студентів». Проте хвороба не щадить ні дітей, ні людей похилого віку.\nУ чому ж його причина?\nРаніше у виникненні гастриту звинувачували неправильне харчування, стреси, куріння, каву. Однак в 1983 році австралійські вчені Маршалл і Уоррен виділили зі шлунка спіралевидну бактерію Helicobacter pylori. З’ясувалося, що саме цей мікроб, який потрапляє в шлунок з їжею або слиною, викликає його запалення – гастрит, а в більш важких випадках – виразку, і навіть рак шлунку. Близько 85% випадків хронічного гастриту пов’язані із зараженням цією бактерією.\nХронічний гастрит, пов’язаний з іншими причинами – імунними порушеннями, прийомом деяких лікарських препаратів (наприклад, аспірину) і т.д. – виникає значно рідше. Нечасто зустрічається і гострий гастрит – запалення слизової оболонки шлунку при нетривалому впливі сильних подразників (токсичних доз алкоголю, кислот, ліків; при важких захворюваннях і травмах).\nЯкщо вас турбують періодичні болі в животі, нудота і печія – не треба ковтати соду і тягнути час, адже ваш «гастрит» насправді може виявитися виразкою. Виразкова хвороба шлунку або дванадцятипалої кишки нерідко супроводжується тими ж симптомами, що й гастрит, але значно більш небезпечна. Зверніться до фахівця – лікаря-гастроентеролога. Лікар призначить вам езофагогастродуоденоскопію та інші обстеження, які допоможуть встановити точний діагноз.\nІснує тільки один надійний спосіб позбутися від бактерії Helicobacter pylori – провести так звану ерадикацію, тобто усунення, тотальне знищення організму мікробного агресора. Приготуйтеся до прийому антибіотиків, проте результат того вартий – у вас з’явиться реальний шанс назавжди позбутися від болю та інших проявів гастриту.\nПовноцінне перетравлення їжі та захист організму неможливі без участі мікробів, що живуть в кишечнику. Дисбактеріоз – це стан, при якому змінюється склад мікроорганізмів, що населяють кишечник (корисних бактерій стає менше, а шкідливих, відповідно, більше), що призводить до порушення роботи шлунково-кишкового тракту.\nКишечник людини населений цілими полчищами мікробів – «поганих», «хороших» і «нейтральних». Корисні мікроби – біфідобактерії, лактобактерії та бактероїди – справжні друзі. Вони надають допомогу в травленні, захищають від алергії, підтримують імунну систему і навіть знижують ймовірність розвитку онкологічних захворювань. А ще тримають в узді «ворогів»: стафілококів, протея, стрептококів, грибків роду кандида.\nІноді під дією зовнішніх факторів цей баланс порушується – число «корисних» бактерій знижується, а шкідливі мікроби починають господарювати у кишечнику – розвивається стан під назвою «дисбактеріоз». Дисбактеріоз – це не самостійна хвороба, а прояв інших захворювань або будь-яких неприємностей в організмі. Цей стан може супроводжувати гастрит, панкреатит та інших хвороб органів травлення, бути наслідком перенесеної кишкової інфекції, або розвиватися в результаті тривалого прийому антибіотиків. Поштовхом до розвитку дисбактеріозу може послужити навіть зміна звичного раціону харчування, що нерідко відбувається в закордонних поїздках. Для таких випадків існує навіть спеціальний термін – «діарея мандрівників».\nЗапідозрити дисбактеріоз можна при наявності таких симптомів, як здуття живота, проноси, запори, запах з рота, нудота, алергічні реакції на нешкідливі продукти … В цьому випадку краще за все звернутися до гастроентеролога. Лікар направить вас на бактеріологічний аналіз калу і, при необхідності, на інші дослідження шлунково-кишкового тракту. Якщо дисбактеріоз підтвердиться, вам буде призначено лікування – дієта, пробіотики ( «корисні» мікроби у вигляді порошку або капсул), а можливо, і антибіотики, щоб знищити шкідливих мешканців кишечника. Обов’язково будуть проведена терапія, спрямована на хворобу-причину дисбактеріозу.\nЧерез деякий час (зазвичай кілька місяців) ви позбудетеся від неприємностей зі здоров’ям і зможете знову радіти життю.\n• безконтрольне застосування антибіотиків;\n• перенесені кишкові інфекції (дизентерія, сальмонельоз);\n• захворювання органів травлення (гастрит, виразкова хвороба, захворювання кишечника, панкреатит, жовчокам’яна хвороба);\n• операції на шлунку і кишечнику;\n• порушення харчування (переважання в їжі мучного, гострого, жирного, відсутність достатньої кількості рослинної їжі і кисломолочних продуктів);\n• зниження захисних сил організму.\nНайбільш часті прояви хвороби: здуття живота, болі в животі, часті проноси, запори або нестійкі випорожнення (чергуються проноси і запори).\n• Гастроскопія (ЕГДС);\n• Іригоскопія – рентгенологічне дослідження кишечника з попереднім його наповненням контрастною речовиною;\n• Ректороманоскопія – оглядається ділянка кишки (до 30 см) за допомогою спеціального апарату (ректоскопа), що вводиться в задній прохід;\n• Колоноскопія – дослідження аналогічно ректороманоскопії, але оглядається ділянка кишки протяжністю до одного метра.\n• дотримання дієти. У харчування обов’язково включають кисломолочні продукти, збагачені живими біфідобактеріями;\n• антибіотики або бактеріофаги призначаються в деяких випадках для придушення шкідливих бактерій в кишечнику;\n• спеціальні препарати, які нормалізують склад мікрофлори кишечника (біфі-форм, біфідумбактерин, біфікол, хілак, лінекс та ін.);\n• лікування, як правило, дозволяє відновити нормальне травлення протягом двох місяців.\nВсім нам не раз доводилося чути, як про людину з поганим характером кажуть: «Ну він і виразка!». Чим же нам так досадила ця хвороба? Виразка – це не просто дефект, що утворився в стінці шлунку або дванадцятипалої кишки, а прояв хронічного захворювання – виразкової хвороби. Раніше цей діагноз звучав як вирок – один раз захворівши, людина мучилася від виразки роками.\nПеріодичні болі «під ложечкою», які зменшувалися після прийому їжі або соди, печія (печіння за грудиною), кисла відрижка, нудота і блювота – типові симптоми, добре знайомі всім хворим на виразку шлунку. Ну і звичайно – обов’язкова ознака – власне виразка, виявлена при проведенні гастроскопії (езофагогастродуоденоскопіі).\nНе так давно, в 1983 році, австралійські вчені Баррі Маршалл і Робін Уоррен довели, що справжньою причиною виразкової хвороби, а в багатьох випадках – і хронічного гастриту, є бактерія Helicobacter pylori. Якщо знищити цю бактерію за допомогою антибіотиків, то хворобу можна перемогти, назавжди позбавившись від неприємних симптомів.\nДіагностикою та лікуванням виразкової хвороби займається лікар-гастроентеролог. Якщо при обстеженні у вас була виявлена виразка дванадцятипалої кишки або шлунку – не лякайтеся. В даний час застосовуються високоефективні комплексні лікувальні схеми, які дозволяють не тільки домогтися швидкого загоєння виразки і уникнути можливих ускладнень, але і попередити розвиток загострень у майбутньому.\nЗапор – це затримка стільця більш ніж на 48 годин. Запори відносяться до частих розладів здоров’я і, за даними медичної статистики, зустрічаються особливо часто у маленьких дітей і людей похилого віку. У високорозвинених країнах Заходу до десяти відсотків населення страждають хронічними (постійними) запорами, причому у жінок вони зустрічаються в три рази частіше, ніж у чоловіків.\nМайже у всіх людей бувають запори в подорожах, після стресу і операції. Такі запори проходять при поверненні до звичного способу життя і не вважаються захворюванням. Якщо ж вони часто повторюються, стають звичними, необхідно ретельна діагностика і лікування.\n• дієта, бідна рослинними волокнами, в поєднанні з невеликою кількістю споживаної рідини і малорухливим способом життя;\n• хвороби шлунково-кишкового тракту (виразкова хвороба, хронічний панкреатит, дисбактеріоз, синдром подразненої товстої кишки, пухлини товстої кишки);\n• скупчення затверділих калових мас в кишечнику ( «калові камені»);\n• захворювання заднього проходу (анальні тріщини, геморой, парапроктит), що супроводжуються вираженим болем і перешкоджають спорожнення кишечника;\n• неврологічні захворювання (інсульт, хвороба Паркінсона, пошкодження і пухлини спинного мозку, розсіяний склероз);\n• захворювання ендокринної системи (гіпотиреоз, цукровий діабет та ін.);\n• прийом деяких препаратів (атропін, питна сода, Алмагель і ін.);\nПросування калових мас різко сповільнюється в результаті розслаблення стінок кишечника або перешкоди на шляху проходження калу.\nЯк розпізнати симптоми запору?\nЗдуття живота при запорах може супроводжуватися болями в серці, серцебиттям і ін. При запорах знижується апетит, з’являється відрижка, неприємний смак у роті. Нерідко виникають головні болі і болі в м’язах тіла. Виникає загальна нервозність, псується настрій, розбудовується сон.\nЗапори вимагають до себе серйозного ставлення. Крім того, що запори часто супроводжуються вагою в животі, метеоризмом і болем при дефекації, тривалі запори приводять до таких небезпечних ускладнень, як кишкова непрохідність, дивертикулез товстої кишки, випадання прямої кишки, гемороїдальні кровотечі і т.д.\nЩе один аргумент на користь візиту до лікаря при запорах – той факт, що запори часто бувають першою ознакою серйозних нервових, ендокринних, шлунково-кишкових і навіть онкологічних захворювань. Своєчасне звернення до лікаря допоможе виявити основне захворювання і різко збільшити шанси його щасливого кінця. До того ж, в будь-якому випадку тільки лікар зможе вибрати оптимальну тактику боротьби з запором.\nДля з’ясування причин закрепів необхідні:\n• огляд лікаря-гастроентеролога або проктолога;\n• огляд гінеколога (для жінок);\n• іригоскопія – рентгенівське дослідження кишечника з попередніми його наповненням контрастною речовиною за допомогою клізми;\n• колоноскопія – огляд ділянки кишечника довжиною до одного метра за допомогою спеціального апарату (колоноскопа), що вводиться в задній прохід.\nУ ряді випадків, щоб визначитися як лікувати запори, лікар може призначити:\n• дослідження рухової функції товстої кишки: вивчення швидкості проходження контрастної речовини по травному тракту за допомогою послідовних -рентгенологічних знімків;\n• консультацію суміжного фахівця (ендокринолога, невропатолога та ін.);\n• лікування запорів.\nЯкщо наполегливі запори викликані пухлиною, необхідно хірургічне лікування.\nВ інших випадках в програму лікування запорів входять:\nДієта з включенням продуктів, багатих рослинною клітковиною: овочі, фрукти-при запорах рослинна клітковина стимулює перистальтику кишечника; грубий чорний хліб (іноді спеціально харчові висівки) і не менше 2 літрів рідини в день. Для лікування і профілактики запорів використовуються чаї з лікарськими рослинами (кора жостеру, листя сени). Харчуватися необхідно регулярно, не рідше 5 разів на день.\n• Лікарські (масляні з риб’ячим жиром, соняшниковою олією і ін.) І очисні клізми.\n• Заняття гімнастикою при запорах для нормалізації моторики кишечника.\n• Скасування препаратів, що послаблюють скорочення кишечника (атропін, питна сода, Алмагель, деякі антидепресанти).\nНайпоширеніша злоякісна пухлина органів травлення – рак шлунку. У структурі онкологічної захворюваності та смертності в Росії рак шлунку займає друге місце після раку легенів. Воно й не дивно – адже існує безліч факторів ризику, які при несприятливому збігу обставин можуть спровокувати це важке захворювання.\nЦе і несприятлива спадковість, і особливості харчування (захоплення копченої, гострої, солоної і консервованої їжею), і вплив бактерії Helicobacter pylori (основної причини гастритів і виразки шлунка і дванадцятипалої кишки), і куріння.\nНеправильне харчування – брак рослинної клітковини, вживання рафінованих продуктів, а також надмірна любов до ковбасних виробів та м’яса – вважається також основною причиною іншого онкологічного захворювання – раку товстої кишки. Як правило, ця хвороба розвивається на тлі запалення кишечника (коліту) або з поліпів – виростів слизової оболонки кишкової стінки. Ризик пухлини товстої кишки помітно збільшується з віком.\nТакож, як і в разі будь-якого іншого онкологічного захворювання, рак кишечника і рак шлунку легше попередити, ніж лікувати. Зробити це нескладно: потрібно лише «прислухатися» до свого організму, стежити за стільцем, включати в раціон більше овочів і фруктів. У разі виникнення проблем з травленням потрібно обов’язково відвідувати лікаря-гастроентеролога.\nЯкщо ви страждаєте хронічними хворобами шлунку (атрофічний гастрит, виразка, поліпи) слід щорічно проходити гастроскопію – це дозволить вчасно виявити злоякісну пухлину і провести своєчасне лікування. Що стосується раку товстої кишки, то одним з простих, але дуже інформативних методів діагностики є аналіз калу на приховану кров. Цей аналіз дозволяє виявити пухлину навіть за відсутності будь-яких скарг. При необхідності поглибленої діагностики призначається ендоскопічне (колоноскопія або ректороманоскопія) або рентгенологічне (іригоскопія) дослідження кишечника. У разі виявлення «підозрілих» елементів береться біопсія – маленький шматочок слизової оболонки, який відправляють в лабораторію для докладного дослідження під мікроскопом.\nПідшлункова залоза – орган, який має виключно важливе значення в нашому організмі. Саме в ній утворюються найважливіші ферменти, що беруть участь в травленні, і виробляється гормон інсулін, який контролює рівень цукру в крові.\nРозташована підшлункова залоза позаду шлунку і зовні нагадує довгасту пірамідку довжиною близько 15 сантиметрів, що лежить поперечно.\nВ її клітинах утворюється панкреатичний сік, який містить основні травні ферменти (в неактивному вигляді). За системою жовчних протоків панкреатичний сік, змішаний з жовчю, надходить в 12-палої кишки – саме там ферменти активізуються і беруть безпосередню участь у травленні – розщеплюють білки, жири і вуглеводи. Іноді під дією деяких факторів, найчастіше – при зловживанні алкоголем або закупорки жовчних проток каменем (при жовчнокам’яній хворобі), ферменти активізуються «достроково» і починають перетравлювати саму залозу. В результаті цього розвивається її запалення – гострий панкреатит, що супроводжується сильними оперізуючими болями у верхній частині живота. Цей стан небезпечно для життя і вимагає госпіталізації в хірургічне відділення.\nЗапалення підшлункової залози також може розвиватися повільно і поступово – хронічний панкреатит. При цьому нормальна тканина залози поступово заміщується рубцевої. В результаті порушується вироблення ферментів і виникає дефіцит гормону інсуліну. Хронічний панкреатит проявляється болями «під ложечкою», у правому та лівому підребер’ї, проносами, метеоризмом, відрижкою, нудотою. Згодом може розвинутися цукровий діабет.\nОдним з найбільш підступних онкологічних захворювань, нерідко призводять до летального результату, є рак підшлункової залози. Ця хвороба довгий час протікає безсимптомно і, як правило, проявляється лише після того, як пухлина поширилася за межі органу і виникли метастази.\nПечінка – орган травлення, що розташовується в правому верхньому квадраті живота, під ребрами. Значення печінки величезна. Вона нейтралізує речовини, що надходять із зовнішнього середовища (в тому числі, ліки, алкоголь) або утворюються в самому організмі, синтезує білки крові, виробляє жовч і т.д. В цілому, печінка виконує більше 500 різних функцій, і її діяльність поки не вдається відтворити штучним шляхом.\nНайбільш поширені хвороби печінки – різні види гепатитів і цироз. Гепатит – запалення печінки, яке може бути гострим і хронічним. Діагноз «хронічний гепатит» ставлять в тому випадку, якщо запальний процес в печінці продовжується більше 6 місяців. Найбільш часто зустрічаються гепатити вірусної природи. До теперішнього часу відомо вже 6 різновидів вірусних гепатитів – гепатити А, B, C, D, E і G.\nВсі вірусні гепатити підрозділяються на дві групи – з ентеральним (через рот) або парентеральним (через кров) механізмом зараження. До першої групи належать гепатити А і Е, заразитися якими можна, випивши інфіковану вірусом воду або занісши інфекцію через брудні руки (немиті овочі і т.д.). До другої групи належать гепатити B, C, D і G, підхопити які можна при переливанні зараженої крові, ін’єкціях нестерильними шприцами і статевих контактах. Гепатити А і Е вважаються найбільш сприятливими, оскільки, на відміну від інших різновидів вірусних гепатитів, не можуть приймати хронічний перебіг.\nНезважаючи на те, що гострі вірусні гепатити викликаються різними вірусами, зовнішні прояви цих хвороб дуже схожі – болі в правому підребер’ї, потемніння сечі, знебарвлення калу, жовтуха. При появі цих симптомів слід звернутися до лікаря-інфекціоніста. Всі гострі гепатити можуть давати важкі ускладнення, тому може знадобитися госпіталізація.\nНайбільш несприятливий результат гострого гепатиту – хронізації хвороби. Хронічні вірусні гепатити небезпечні тим, що поступово ведуть до розвитку цирозу і раку печінки. Такі ж наслідки можуть виникнути при тривалому зловживанні алкоголем, деяких спадкових захворюваннях, токсичних ураженнях печінки і т.д.\nЛікуванням хронічних захворювань печінки займається лікар-гастроентеролог або більш вузький фахівець – гепатолог. Ефективність терапії залежить від перебігу та форми захворювання. Наприклад, позбутися від хронічного вірусного гепатиту нелегко, але можливо, в той час як вилікувати печінку, уражену цирозом, не можна. Терапія дозволяє лише уповільнити розвиток хвороби і знизити ризик небезпечних ускладнень цирозу. Радикальним способом лікування цирозу є трансплантація печінки.\nХворобам стравоходу приділяється не так багато уваги, як проблемам з шлунком і кишечником. І це аж ніяк не свідчення особливої стійкості цього органу системи травлення до дії внутрішніх і зовнішніх факторів.\nХвороби стравоходу зустрічаються досить часто, здатні в значній мірі погіршити якість життя, а головне, можуть привести до розвитку серйозних і навіть загрожують життю ускладнень. Найбільш поширеними захворюваннями стравоходу є гастроезофагеальна рефлюксна хвороба (ГЕРХ), грижа стравохідного отвору діафрагми. Значно рідше зустрічаються ахалазія кардії, варикозне розширення вен і дивертикули стравоходу.\nПрийом терапевта має на увазі під собою відповідний комплекс дій, за рахунок якого визначається всебічний підхід до стану і самопочуття хворого. Зокрема до таких дій належать: збір анамнезу.\nЦе передбачає отримання специфічної інформації щодо захворювання пацієнта, а також детальне вивчення актуальних скарг, що стосуються його самопочуття і вивчення історії хвороби. Використання об’єктивних методик в обстеженні. Проводиться огляд хворого, що, в свою чергу, включає в себе також перкусію (тобто простукування порожнин), аускультацію (прослуховування області легких), пальпацію (промацування конкретних областей органів). Визначення спеціалізованих методик для дослідження. Сюди зокрема відносяться сторонні методики у вигляді рентгенологічних і лабораторних досліджень, УЗД тощо Внесення інформації, відповідної діагнозу пацієнта з певними заходами лікування в його медкарті. Виявлення показників, що вимагають проведення госпіталізації пацієнта. Наприклад, якщо необхідно специфічне лікування при стаціонарі або потрібне хірургічне втручання тощо. Виявлення актуальних чинників ризику, що сприяють розвитку хронічних форм захворювань. Оформлення лікарняного. Визначення необхідних до прийому медпрепаратів, а також специфічних процедур в лікуванні та інших заходів лікувального масштабу.\nПри відповіді на це питання, узагальнюючи, можна відзначити, що терапевт лікує майже всі ті захворювання, які не передбачають необхідності в оперативному втручанні. Відповідно, його рід діяльності полягає в застосуванні консервативного лікування.\nЗупиняючись безпосередньо на захворюваннях, які відповідають компетенції терапевта, виділимо наступні, найбільш часті стану, з якими хворі до нього звертаються: Простудні захворювання, ГРВІ; Захворювання бронхів і легенів; Захворювання, пов’язані з діяльністю серцево-судинної системи; Втома (в т.ч. і втома хронічна); Захворювання шлунково-кишкового тракту (ШКТ); Порушення, що стосуються сполучної тканини; Захворювання хребта і спини, в т.ч. і захворювання суглобів; Захворювання нирок; Неврологічні проблеми; Захворювання, пов’язані з порушеннями в обміні речовин; Захворювання крові (геморагічні діатези, лейкози, анемії та ін.).\nВідвідавши кабінет терапевта, ви навряд чи відчуєте той страх, який виникає при відвідуванні стоматолога і тому подібних фахівців. Тут ви не знайдете специфічної техніки і медінструментів – в цьому плані можна відзначити навіть якусь убогість обстановки.\nІнша справа, коли мова йде про особливості прийому. Прийом терапевта можна асоціювати чи не з трюками ілюзіоніста – лише кілька дій і питання з необхідністю звернення до цього фахівця вирішене. Саме з цієї причини за тим, де приймає терапевт, не варто робити поспішних висновків про те, що відвідування цього фахівця – лише проміжна формальність на шляху до необхідного фахівця. Як ми відзначили раніше, якщо вам пощастило знайти хорошого терапевта і якщо ваша проблема не носить надто вже серйозний характер, інший фахівець вам може просто не знадобитися. Безпосередньо прийом терапевта полягає в розпитуванні пацієнта щодо наявних у нього скарг, що стосуються загального самопочуття, також їм визначаються причини, що послужили попереднім зверненням до медустанов. Проводиться вивчення історії хвороби (тобто, збір анамнезу), хворий оглядається. Первинна консультація завершується випискою направлень на проведення пацієнтом певних досліджень (аналіз сечі і крові, вимір тиску, зняття кардіограми та ін.). На підставі результатів проведеного огляду в комплексі з результатами, отриманими за аналізами і дослідженнями, терапевт або визначає відповідне лікування, або направляє хворого до лікаря відповідної вузькопрофільної спеціалізації. Так, якщо визначений цукровий діабет, пацієнт направляється до ендокринолога, підозра і на рак визначає необхідність у відвідуванні онколога і так далі.\nБезсумнівно, батьків цікавить це питання, а тому постараємося трохи детальніше прояснити основні моменти прийому педіатра. Так, прийом педіатра передбачає необхідність в зборі їм анамнезу, тобто інформації, що стосується стану дитини в світлі актуального для нього захворювання (самопочуття, історія хвороби), проводиться огляд.\nПотім, після проведення первинної консультації, виписується відповідне отриманої інформації напрям, орієнтований на її доповнення за рахунок конкретного типу досліджень (аналіз крові, сечі, посів і ін.). Результати досліджень, визначених попередньо педіатром, визначають, в свою чергу, заходи лікування або додатковий напрямок, але вже передбачає консультацію фахівця конкретного профілю (кардіолог, алерголог та ін.).\nОгляд педіатра може бути для дитини як плановим, так і позапланових. Розглянемо особливості обох варіантів. ПЛАНОВИЙ ОГЛЯД До народження. Куди йти до педіатра вперше, як і коли йти до нього, майбутня мама може дізнатися ще в період вагітності – саме тоді вона стає на облік.\nВизначається місце обліку виходячи з найближчого місця проживання, повертатися треба, як можна здогадатися, в дитячу поліклініку. Протягом місяця з моменту виписки з пологового будинку. В даному випадку педіатр приходить додому, що робиться кілька разів. Після першого місяця життя дитини. Дитина показується лікарю, що є звичайним плановим його відвідуванням. Такий прийом полягає у зважуванні, огляді і в вимірі зростання. У період протягом найближчого року. Відвідування педіатра має відбуватися щомісяця – подібна схема робить спостереження за дитиною регулярним, з відстеженням особливостей розвитку, можливих відхилень. Це ж дозволить отримати необхідні призначення, що стосуються, наприклад, планових щеплень. Після року. Тут уже кабінет педіатра відвідується за потребою, якщо не брати до уваги кілька візитів, під час кожного з яких робляться щеплення (що робиться 1 раз в 3 місяці).\nВ якості причин, що вимагають обов’язкового візиту до педіатра, виділяють наступні: підвищена температура; біль, особливо в суглобах, в животі або в голові; розлади травлення; симптоми, які вказують на можливу актуальність алергічних або інфекційних захворювань (кашель, нежить, висип, почервоніння очей, хрипота і ін.); поява у батьків сумнівів в тому, що дитина розвивається нормально (це стосується як фізичного, так і психічних аспектів розвитку).\nВкрай важливо пам’ятати про наступні моменти: в разі якщо захворів немовля або необхідно зробити здачу його аналізів, найкращим рішенням стане виклик лікаря додому, можна також здати аналізи на дому, що виключить будь-яку небезпеку для малюка при відвідуванні медустанови; педіатром ведеться картка, в яку заноситься історія розвитку дитини, а також особливості перебігу його захворювань. До цій картці слід поставитися вкрай уважно, тому що найчастіше саме з її допомогою можна згодом визначити причини того чи іншого захворювання, але вже у віці більш дорослому.\nПерш за все, такий фахівець, як педіатр, повинен в обов’язковому порядку вміти визначити, який саме діагноз актуальний в кожному конкретному випадку, а також робити необхідне лікування при інфекційних захворюваннях (дизентерія, кір, коклюш, ГРЗ, грип, «свинка», вітрянка, скарлатина та ін.), харчових отруєннях і т.д.\nКрім цього педіатр повинен мати у своєму розпорядженні необхідними знаннями для діагностування захворювань серця, судин, нирок, різних різновидів поразок шлунково-кишкового тракту, уражень центральної нервової системи, інфекційних уражень, порушень, пов’язаних з обміном речовин і ін. Все це має на увазі під собою не тільки необхідну діагностику, а й визначення вузькопрофільного фахівця, до якого слід направити пацієнта з подальшим контролем з його боку над виробленим лікуванням.\nВисококваліфікований рівень кожного з них. Саме з цієї причини питання, що передбачає необхідність пошуку хорошого педіатра вкрай важливий для батьків маленького пацієнта. Перш за все, важливий вибір самої клініки, а лікар, який стане в ній стежити за здоров’ям вашої дитини, повинен мати достатній досвід роботи саме в якості дитячого лікаря.\nНікого не здивує дані про те, що чим значніше практика фахівця цієї галузі, тим, відповідно, менша кількість помилок їм допускається. Початкові етапи розвитку дітей не дають можливості дітям висловити, що саме їх турбує, та й до п’яти років важко домогтися правильного формулювання такого важливого питання про їх стан. Саме завдяки зусиллям досвідченого фахівця можна визначити дійсну причину плачу або підвищення температури, не спираючись на необхідність в словесних поясненнях з боку дитини. Разом з тим не орієнтуйтеся у власних пошуках на фахівця із сорокарічним, наприклад, стажем роботи. Оптимальним досвідом для педіатра є стаж в рамках 10-20 років – саме за цей час він встигає вдосконалити свої знання та напрацювати певну практику, не відстаючи від актуальних тенденцій в медицині і в своїй галузі зокрема. Не менш позитивним моментом для педіатра є наявність у нього досвіду роботи при стаціонарі. До слова кажучи, хороший дитячий лікар завжди дбає про те, щоб навіть після отримання мінімально оптимального досвіду не упускати можливості професійного вдосконалення. Такі фахівці розуміють, що вже перевірені, нехай і дещо застарілі методики, важливо застосовувати нарівні з сучасними методами. Це, в свою чергу, підштовхує їх до продовження навчання з одночасною можливістю покращення власної теоретичної і практичної бази. Кращим прикладом, що вказує на професійний розвиток лікаря, є свідоцтво про закінчення курсів з підвищення кваліфікації, а також отримання цим фахівцем додаткових спеціалізацій (хірургія, алергології та ін.). Найчастіше фахівці подібного рівня ведуть прийом в хороших клініках, керівництво яких всіляко заохочує таке їхнє навчання.\n• загальнотерапевтичний збір анамнезу, скарг пацієнта;\n• загальнотерапевтичне візуальне дослідження;\n• загальнотерапевтична пальпація;\n• загальнотерапевтичне прослуховування звуків;\n• загальнотерапевтичне постукування (тобто перкусія);\n• загальна термометрія;\n• вимірювання зростання і маси тіла.\nНевролог (він же невропатолог) – це лікар, який отримав вищу медичну освіту, а також пройшов навчання щодо відповідної спеціалізації за даним напрямком (тобто по неврології). Вникаючи на більш глибокому рівні в розглянуту спеціалізацію, а точніше в можливість реалізації себе як фахівця цього профілю, відзначимо, що стати невропатологом можна, закінчивши медінститут за спеціальністю «педіатрія» або ж «лікувальна справа», а також пройшовши ординатуру (неврологія ).\nТепер детальніше розглянемо, чим саме займається невролог, а займається він діагностуванням і подальшим лікуванням захворювань, пов’язаних з діяльністю нервової системи. Як ми вже зазначили вище, це центральна нервова система (спинний мозок, головний мозок), а також периферична нервова система (тобто нервові волокна). Зокрема серед захворювань, що стосуються цього профілю, можна виділити невралгії, пухлинні утворення спинного / головного мозку, епілептичні напади, інсульти, неврити, енцефалопатії та різного типу порушення кровообігу, актуальні для головного мозку. Примітно, що переважна більшість захворювань цього типу проявляється в комплексі зі змінами поведінкового і психічного станів, що, відповідно, вимагає залучення до лікування психіатрів (в деяких випадках – психотерапевтів). Що стосується дитячої неврології, то вона істотно відрізняється від специфіки неврології дорослої. Зокрема вона зосереджується в сфері захворювань дитячої нервової системи. Значна частина хронічних захворювань, що характеризуються важким перебігом, виникає в період дитинства (наприклад, це може бути епілепсія), однак нервова система дітей настільки відрізняється від особливостей дорослої нервової системи, що передбачає з цієї причини виділення її в окрему галузь медицини, що, зрозуміло, на підставі перерахованих особливостей, цілком логічно.\nХвороби, які лікує невролог, досить часто протікають в комплексі з паралічем, а також втратою чутливості (температурної, больової і ін.), Розладами психіки та судомами. До безпосередньої компетенції фахівців в області неврології відносяться такі стани: лицьова, головний біль (параліч Белла, мігрень, тремор, тики та ін.); судоми, епілептичні припадки (порушення свідомості, втрата свідомості та ін.); болю в спині (радикуліт, грижі, остеохондроз та ін.); травми спини, голови, в тому числі і їх наслідки; інсульт з властивими йому наслідками; хвороба Альцгеймера, хвороба Паркінсона і т. д.\nКабінет неврології: особливості прийому\nЙмовірно, багатьох цікавить, що саме робить невролог, а тому розглянемо дещо детальніше це питання. Отже, прийом невролога має на увазі під собою, перш за все, опитування пацієнта щодо скарг, що стосуються його самопочуття, а також з’ясування конкретних причин і обставин, що сприяють минулим його зверненнями до медустанов.\nПроводиться також збір анамнезу (тобто вивчення історії хвороби) і огляд. Вже після проведення первинної консультації невролога, що полягає в перерахованих моментах, цей фахівець вирішує, які саме необхідні додаткові дослідження для визначення повної картини стану хворого. Так, може бути виписане направлення на МРТ, комплексний аналіз функцій, актуальних для нервової системи і т.д. Вже на підставі огляду, досліджень і аналізів неврологом визначається відповідне лікування для пацієнта. Що стосується того, як лікує невролог, то тут все, звичайно, залежить від особливостей і специфіки захворювання. Так, для деяких захворювань досить застосування консервативної терапії, а для інших не обійтися без хірургічного втручання. Необхідна тактика лікування підбирається строго індивідуально.\nДеякі симптоми можуть свідчити про те, що консультація невролога з боку пацієнта – справа не тільки не зайве, а й вкрай необхідне. Отже, коли звертатися до невролога? Виділимо ці симптоми: головні болі, сильні і часті головні болі; порушення сну у вигляді частих пробуджень, безсоння та іншого; поколювання, оніміння кінцівок; шум в вухах; порушення координації рухів; погіршення пам’яті; болі у спині; розлади свідомості, непритомність, запаморочення. Перераховані симптоми, незважаючи на власну узагальненість, не повинні залишатися без уваги. При їх появі слід звернутися до невролога або до терапевта, відвідування якого дозволить визначити потрібного в конкретному випадку фахівця.\nВідвідуючи будь-якого лікаря, природно, кожен з нас зацікавлений в тому, що саме робить цей лікар і що саме він дивиться. Страхи чи то бажання уникнути незручних ситуацій – особливості переживань є особистою справою кожного, однак і невролога не обійшов стороною це питання.\nВідразу відзначимо, що чогось понад специфічного тут немає. Так, консультація у невролога передбачає первинний огляд пацієнта при зборі відповідає визначенню його стану інформації, що ми, власне, вже визначили раніше. Опитування має на увазі під собою стандартного типу питання щодо віку і сімейного стану, особливостей трудової діяльності та іншого. Крім цього також можуть задаватися і питання вужчого масштабу, які стосуються виявлення конкретної симптоматики неврологічного захворювання, а також актуальності генетичної схильності щодо подальшого його розвитку. Невролог також вислуховує конкретні скарги з боку пацієнта які турбують його симптоми і проводить оцінку загального стану його нервової системи. Додатково, як ми також раніше виділили, можуть бути призначені специфічні методики дослідження, щодо особливостей яких фахівець повідомить пацієнта попередньо.\nМедичні послуги, що відносяться до обов’язкового асортименту, полягають в наступному: збір анамнезу (тобто історії хвороби) в разі актуальності патології або патології периферичної нервової системи; пальпація, візуальне дослідження пацієнта; маніпуляції щодо дослідження рухової і чутливої сфер, спрямовані на виявлення патологій по конкретному профілю, що цікавить. Що стосується додаткових послуг, то до таких можна віднести УЗД головного мозку, а також призначення необхідної хворому лікарської терапії і терапії дієтичної в комплексі з відповідним йому лікувально-оздоровчим режимом при наявної патології.\nЗвернутися до лікаря-невролога слід в разі, якщо:\nВи відчуваєте головні болі частіше, ніж 1 раз на тиждень і при цьому порушується зір, змінюється артеріальний тиск, з’являється нудота, блювота\nВідчуваєте раптове запаморочення, невпевненість, хиткість в ході\nКороткочасна або тривала (кілька годин, днів) втрата зору з подальшим відновленням\nВтрата свідомості, судомний припадок (одноразово або повторно)\nНаростання слабкості в м’язах, сила яких не відновлюється при тренуваннях\nСповільнилася рухова реакція, з’явилося відчуття скутості в тілі\nСлабкість, тремтіння, оніміння у кінцівках\nЗ’явилися болі в спині, плечах, руках і ногах\nТурбує зниження чутливості на деяких ділянках шкіри, оніміння і поколювання\nЗниження пам’яті, працездатності\nАбо постійне безсоння, або надмірний сон\nБезпричинні напади страху, паніки, прискорене серцебиття, озноб або, навпаки, відчуття жару у всьому тілі\nВтрата свідомості (з судомами та без)\nУ зв’язку з тим, що захворювання нервової системи одна з найбільш обширних і складних областей медицини, в окремих випадках виникає потреба в додаткових дослідженнях, які дадуть детальну інформацію про стан пацієнта:\nВиявляє ділянки крововиливів, вади розвитку артерій і вен. Дозволяє побачити зміну тканин, набряки, розм’якшення при інфаркті або травмі.\nДіагностична процедура, яка дозволяє «заглянути всередину» організму і побачити будову тканин і зміни в них при захворюваннях, дозволяє виявити патологію органу.\nКонтрастне рентгенографічне дослідження, яке виявляє патології та зміни кровоносних судин в головному мозку.\nВикористовують контраст для виявлення міжхребцевих гриж дисків, розростання тіл хребців, пухлинних процесів. Дослідження дає чітке уявлення про стан підпавутинного простору всього спинного мозку.\nОсновне дослідження, яке призначають пацієнтам з підозрою на епілепсію.\nІ ще досить багато методів і досліджень, які допомагають у діагностиці захворювань: біопсія м’язів, нервової тканини, генетичні дослідження, аналізи крові.\nОперативні втручання проводяться в умовах лапароскопічної та ендоскопічної операційних. Широко використовуються новітні досягнення – методи лапароскопічної, ендоскопічної електрохірургії.\n• Простатектомія (видалення аденоматозної тканини простати – аденомектомія);\n• Гідроцеле (операції Бергмана, Вінкельмана, Бергмана-Вінкель-мана);\n• Варикоцелє (операції Іванисевича, Мармара, лапароскопічна резекція сім’яної вени).\n• Нефропексія (відкритим і лапароскопічним доступом).\nВерхні сечові шляхи\n• Уретеролітотомія (лапароскопічна) – видалення конкременту з сечоводу.\n• ТУР (трансуретральна резекція) уретероцелє.\nОперативні втручання при нетриманні сечі\n• (слінгові операції ТОТ – слінг)\nАденома передміхурової залози (доброякісна гіперплазія передміхурової залози, ДГПЗ) – це доброякісна пухлина, часто виникає у чоловіків старше 40-50 років.\nАденома простати є розростання тканини передміхурової залози і виникнення в ній доброякісних новоутворень (пухлин, «вузлів»). Оскільки передміхурова залоза охоплює собою частину сечівника, при розростанні вона здавлює його, і сечовипускання утруднюється.\nПричина розвитку аденоми простати – гормональні перебудови, що відбуваються в організмі чоловіка з віком: зниження рівня чоловічих статевих гормонів (тестостерону) при одночасному збільшенні жіночих (естрогенів). Ризик захворіти аденомою простати підвищується після 40-50 років. У молодих чоловіків це захворювання зустрічається вкрай рідко.\n• позиви на сечовипускання в нічні години, що призводить до переривання сну;\n• ослаблення напору струменя, слабка, тонка, переривчастий струмінь сечі;\n• необхідність негайно помочитися після позиву;\n• відчуття неповного випорожнення сечового міхура, сечовипускання в два прийоми з інтервалом 5-10 хвилин;\n• необхідність напруження при сечовипусканні;\n• при переповненому сечовому міхурі може мати місце нетримання сечі.\nНа другій стадії захворювання порушення більш виражені: струмінь сечі стає переривчастою, з’являється необхідність напруження і відчуття неповного випорожнення сечового міхура. У сечовому міхурі після починає залишатися сеча, що веде до її затримки в сечовивідних шляхах і запалення їх слизової. Це проявляється хворобливістю, почуттям «печіння» при сечовипусканні, болями в надлобковій області і попереку. Друга стадія практично завжди переходить в третю.\nУ третій стадії хвороби сеча (вночі, а потім і вдень) періодично або весь час виділяється мимоволі, що вимагає використання мочеприємника.\n• Гостра затримка сечі проявляється неможливістю помочитися. З’являються болісні позиви на сечовипускання, болі в надлобковій області.\nПри аденомі простати спровокувати гостру затримку сечі можуть:\n• вимушений постільний режим;\n• несвоєчасне спорожнення сечового міхура.\nУ цьому випадку необхідно негайно звернутися в хірургічний стаціонар!\nВключають уретрит, цистит, пієлонефрит, які виникають через застою сечі в сечовивідних шляхах, що створює сприятливе середовище для розвитку інфекції. Порушення відтоку сечі з сечового міхура і запальні зміни призводять до таких захворювань сечового міхура, в першу чергу, сечокам’яної хвороби. Серйозні порушення відтоку сечі з нирок веде до гідронефроз і ниркової недостатності.\nНа ранній стадії хворобу можна зупинити. Якщо своєчасно звернутися до лікаря і приймати призначене їм лікування, то простата не збільшуватиметься в об’ємі і порушення сечовипускання не виникне. На пізніх стадіях хвороби істотно знижується якість життя і підвищується ризик розвитку ускладнень.\nПрофілактика аденоми простати:\n• контроль маси тіла (чим більша маса тіла, тим більше простата);\n• дотримання дієти – обмежити вживання червоного м’яса, тваринних жирів (вершкове масло, маргарин, молоко), легкозасвоюваних вуглеводів (борошняні вироби), в раціоні повинні переважати овочі та фрукти;\n• кожен чоловік старше 45 років повинен щорічно проходити обстеження в уролога і перевіряти рівень ПСА.\nПрофілактика гострої затримки сечі при аденомі простати\n• переповнення сечового міхура;\n• обмежити споживання алкоголю (особливо пива), гострою, пряною їжі.\n• При наявності аденоми передміхурової залози бажано кожні 1,5-2 роки проходити контрольне обстеження.\nЦистит – це інфекційно-запальний процес в стінці сечового міхура, що протікає в основному в його слизовій оболонці.\nНайчастіше хворіють на цистит жінки, що пов’язано з анатомічними особливостями зовнішніх статевих органів і сечовидільної системи. Дівчатка хворіють на цистит в три рази частіше, ніж хлопчики, близько 20-25% жінок протягом життя переносять цистит в тій чи іншій формі, а 10% завжди відзначають у себе ознаки циститу (хронічний цистит).\nОсновними причинами розвитку бактеріального (найпоширенішого) циститу є близьке розташування зовнішнього отвору сечовипускального каналу до ануса, джерела мікроорганізмів, найбільш часто викликають запалення сечового міхура (кишкова паличка). І невелика довжина уретри (сечовипускального каналу), що сприяє швидшому потраплянню інфекції в сечовий міхур.\nКрім цього, деякі аномалії в розвитку зовнішніх статевих органів жінки можуть сприяти виникненню захворювання. Наприклад, вагінальна ектопія зовнішнього отвору уретри (розташування зовнішнього отвору уретри в піхву) або гіпермобільність уретри, коли під час статевого акту зовнішній отвір уретри зміщується в піхву, де відбувається його інфікування піхвової флорою.\nЗазвичай цистит виникає гостро, після переохолодження або статевого акту. З’являються часті позиви до сечовипускання, іноді ці позиви можуть виникати через кожні 15-20 хвилин, причому кількість сечі буває досить мізерним, аж до декількох крапель. Саме сечовипускання стає болючим, пацієнтки відзначають різь або печіння, особливо в кінці акту сечовипускання, виділення крові в останній порції сечі, турбують болі в області сечового міхура і промежини. Сеча може бути каламутною. Температура тіла зазвичай залишається нормальною.\nДля того, щоб поставити діагноз, необхідно як мінімум здати аналіз сечі. Щоб виявити збудника циститу необхідно виконати бактеріологічне дослідження сечі з дослідженням чутливості отриманих збудників до антибіотиків.\nКрім того, в діагностиці циститу застосовуються: огляд в гінекологічному кріслі на предмет виявлення аномалій розвитку і інших причин, що призводять до виникнення циститу; УЗД нирок і сечового міхура; цистоскопія з можливою біопсією сечового міхура.\n• збудника циститу;\n• корекцію гігієнічних і сексуальних факторів;\n• відновлення імунітету, захисних сил організму.\nВоно проводиться під контролем лікаря, який призначить необхідні препарати і процедури, виходячи з результатів обстеження.\nНирка складається з паренхіми (власне тканини нирки, де фільтрується сеча) і чашково-мискової системи, яка збирає сечу і переправляє в сечовід. У паренхімі знаходиться безліч капілярних клубочків (гломерул), за допомогою яких “вичавлюється” рідка частина крові. Вона шляхом подальшого “циклу обробки” і перетворюється в сечу.\nПри гломерулонефриті власна імунна система організму, “збита з пантелику” попередньою інфекцією, атакує клітини клубочків, викликаючи їх запалення. Такий механізм розвитку хвороби характерний також для ревматизму та інших аутоімунних захворювань. Отже, гломерулонефрит – це дифузне імунне запалення ниркових клубочків.\nГломерулонефрит може бути гострим і хронічним, причому останній не обов’язково є наслідком якогось Лобо іншого гострого процесу, а може бути і самостійним первинним захворюванням.\nЗазвичай гломерулонефрит розвивається після перенесеної інфекції, найчастіше стрептококової – ангіни (тонзиліту), нині рідко зустрічається скарлатини і інших. Крім того, пусковим фактором можуть стати такі інфекції, як малярія, бруцельоз, кір, краснуха, вірусний гепатит, а також реакція на деякі лікарські препарати, харчові продукти, пилок рослин, вакцини і органічні розчинники. Велику роль при цьому відіграє переохолодження.\nОтже, якщо через 1-3 тижні після того, як ви перенесли ангіну або інше інфекційне захворювання, у вас почалися головні болі, підвищилася температура, підвищився артеріальний тиск, цілком можливо, що у вас гострий гломерулонефрит. При цьому через поломки системи ниркової фільтрації погіршується виведення рідини з організму, що призводить до набряків. Нерідко при гострому гломерулонефриті зменшується сечовипускання, а сама сеча приймає колір «м’ясних помиїв» через домішки червоних кров’яних клітин. Можуть початися болі в животі і попереку, напади блювоти.\nПри хронічному гломерулонефриті основними симптомами є стійке підвищення артеріального тиску, найчастіше до високих чисел, і набряки, більш виражені вранці. Аналіз сечі при цьому показує відхилення щільності сечі і високий вміст в ній білка. Може значно знизитися кількість добової сечі. При цьому біль в області нирок буває далеко не завжди, а якщо буває, то ниючий або тягне за характером.\nПри відсутності або неадекватності лікування гломерулонефрит призводить до прогресуючої хронічної ниркової недостатності. Це закінчується тим, що людина не може жити без гемодіалізу ( “штучної нирки”) або трансплантації органу.\nІнші небезпеки пов’язані з 1) підвищенням артеріального тиску, яке веде до таких ускладнень, як інсульт та інфаркт міокарда; 2) отруєнням організму не виведення шлаками, що проявляється токсичними ураженнями внутрішніх органів, особливо центральної нервової системи і кишечника.\nПри перших ознаках захворювання необхідно звернутися до лікаря-нефролога. Для точного визначення захворювання необхідно здати аналізи крові і сечі, зробити УЗД нирок; найточнішим методом діагностики гломерулонефриту є біопсія.\nЛікування як гострого, так і хронічного гломерулонефриту має проходити тільки під контролем нефролога, причому в гостру фазу – в лікарняних умовах. Воно завжди комплексне, і включає дієту зі зниженим вмістом солі, лікарські препарати (глюкокортикоїди і нестероїдні протизапальні речовини, цитостатики, сечогінні, гіпотензивні). При вираженій нирковій недостатності необхідний регулярний гемодіаліз, а у важких випадках – трансплантація нирки.\nЯкщо людина хвора на хронічний гломерулонефрит, то йому заборонені тривалі відрядження, нічні чергування, робота з токсичними та іншими шкідливими речовинами. Високий рівень артеріального тиску, ознаки хронічної ниркової недостатності загрожують перекладом людини на групу інвалідності з обмеженням або повною забороною трудової діяльності. Для попередження глорумелонефріта необхідно своєчасно лікувати інфекційні захворювання, особливо тонзиліти.\nНиркова недостатність – це стан, при якому нирки в результаті яких-небудь захворювань перестають виконувати свою роботу в достатній для організму обсязі. Це веде до порушення сталості всієї внутрішнього середовища організму, що призводить до неправильної роботи органів і тканин.\nНиркова недостатність може бути гострою і хронічною.\nПри гострій нирковій недостатності (ГНН) діяльність нирок порушується швидко через важке і об’ємного ураження ниркової тканини. Причини такої поразки можуть перебувати як в самій нирці (загибель клітин під дією отрут, сурогатів алкоголю, лікарських препаратів, гострого запалення або нестачі кровопостачання), так і поза нею (серцева недостатність, масивна крововтрата, двостороння закупорка сечоводів і т.д.). На щастя, цей процес часто буває оборотним.\nХронічна ниркова недостатність (ХНН) виникає при повільно прогресуючих захворюваннях нирок, коли обсяг працює ниркової тканини знижується поступово і, як правило, є незворотнім. Призводять до цього запальні (найчастіше – гломерулонефрит), обмінні, системні, пухлинні, судинні і спадкові захворювання. В результаті цього порушується виведення води і продуктів метаболізму, що веде до поступового самоотруєння організму продуктами азотистого обміну, зростає навантаження на серце і судини через підвищений об’єму рідини, відбувається безліч інших порушень в роботі організму.\nНа початкових стадіях ХНН процес можна контролювати за допомогою відповідної дієти і медикаментів. У міру розвитку захворювання хворі потребують регулярного гемодіалізі за допомогою апарату “штучна нирка”, а в ідеалі їм повинна бути проведена трансплантація нирки.\nПієлонефрит (від грец. Pyelos – балія і nephros – нирка) – це запальне захворювання ниркових мисок, викликане різними бактеріями, найчастіше кишковою паличкою.\nУ здорової людини сеча стерильна, але бактерії здатні проникати в сечові шляхи з близько розташованих органів (кишечника, статевих органів) висхідним шляхом (через сечовипускальний канал, сечовий міхур і сечоводи), а також через лімфатичну і кровоносну систему, і розмножуватися в сечовий системі. Пієлонефрит також розвивається в тих випадках, коли порушується відтік сечі з нирки.\nПієлонефрит може захворіти людина будь-якого віку, але частіше їм хворіють діти до 7 років, жінки 18-30 років, у яких поява пієлонефриту пов’язане з початком статевого життя, вагітністю або пологами, і літні чоловіки, які страждають аденомою простати, простатит або уретрит. Також однією з найбільш частих причин пієлонефриту є сечокам’яна хвороба з частими нирковими коліками.\nІмовірність розвитку пієлонефриту зростає при зниженні загального імунітету організму, цукровому діабеті, туберкульозі, гіповітаміноз і хронічних запальних захворюваннях.\nПри гострому пієлонефриті раптово, різко підвищується температура до 39-40оС, з’являються слабкість, озноб, головний біль, рясне потовиділення, можливі нудота і блювота. Одночасно з температурою з’являються болі в попереку, як правило, з одного боку. Болі носять тупий характер, але інтенсивність їх може бути різна.\nЯкщо захворювання розвивається на тлі сечокам’яної хвороби, то атаці пієлонефриту зазвичай передує напад ниркової коліки.\nПри відсутності лікування захворювання або переходить в хронічну форму, або розвиваються нагноїтельниє процеси нирки, які проявляються погіршенням стану людини і різкими стрибками температури (від 35-36оС вранці до 40-41оС ввечері).\nХронічний пієлонефрит, як правило, є наслідком недолікованого гострого пієлонефриту, коли гостре запалення знято, але не вдалося повністю знищити всіх збудників в нирці або відновити нормальний відтік сечі з нирки.\nХронічний пієлонефрит може постійно турбувати тупими ниючими болями в попереку, особливо в сиру холодну погоду. У деяких випадках він призводить до стійкого підвищення артеріального тиску. Крім того, хронічний пієлонефрит час від часу загострюється, і тоді у людини з’являються всі ознаки гострого процесу.\nПроблема діагностики пієлонефриту полягає в тому, що симптоми цього захворювання схожі з симптомами інших захворювань, пов’язаних із запаленням сечовивідних шляхів. Тому необхідно звернення до кваліфікованого лікаря-уролога.\nПроводяться аналізи крові, сечі, а також додаткові дослідження: УЗД нирок, рентгенівські дослідження з використанням контрастних речовин. Щоб визначити вид інфекції необхідно зробити бактеріологічний посів проби сечі і ПЛР-аналіз на інфекції, а для виключення пухлинних процесів використовують метод комп’ютерної томографії.\nПрофілактика пієлонефриту полягає, перш за все, в тому, щоб вилікувати захворювання, яке може привести до його розвитку, як, наприклад, сечокам’яна хвороба і аденома простати, а також будь-які захворювання, що супроводжуються порушенням відтоку сечі з нирки.\nПростатит – запальне захворювання передміхурової залози.\nПростатит є найпоширенішим запальним захворюванням статевих органів серед чоловіків працездатного віку.\nПростатит може бути гострим або хронічним. Крім того в окрему групу виділяють синдром хронічного тазового болю.\nГострий простатит має всі ознаки гострого запалення: болем, підвищенням температури, ознобом. Ці симптоми супроводжуються різного ступеня порушенням сечовипускання.\nХронічний простатит може протікати безсимптомно або з невираженими проявами (неінтенсивні ниючі болі в промежині, періодичні розлади сечовипускання). Підступність захворювання в тому, що з часом воно може привести до таких серйозних неприємностей, як зниження потенції і безпліддя.\nКрім того, простатит, будучи осередком інфекції, може ускладнитися запальними захворюваннями інших органів сечостатевої системи, нагноєнням самої простати і м’яких тканин таза.\nПухлини органів сечовидільної системи, як і пухлини інших органів, можуть бути доброякісними і злоякісними.\nНайчастіше з доброякісних пухлин зустрічається аденома (гіперплазія) передміхурової залози. Цим захворюванням страждає безліч чоловіків, причому з віком частота його розвитку зростає багаторазово.\nДо злоякісних пухлин належать різні форми раку нирок (в більшості випадків це аденокарцинома нирки і нирково-клітинна карцинома), сечоводів, сечового міхура, простати, а також метастази пухлин інших органів. Рак сечівника як самостійне захворювання – виняткова рідкість.\nЧоловіки схильні до злоякісних новоутворень органів сечовидільної системи більше, ніж жінки. Можливо, це пов’язано з тим, що у них набагато частіше зустрічаються прямі фактори ризику цих пухлин – куріння і сечокам’яна хвороба.\nОкрему позицію займають новоутворення вірусної природи – кондиломи (папіломи). Будучи доброякісними, вони, тим не менш, вважаються передракових станом. Це пов’язано з тим, що в основі освіти кондилом лежать ті ж процеси, що і в основі розвитку пухлин, тому тривало поточний кондиломатоз збільшує ймовірність розвитку раку в десятки разів.\nСечокам’яна хвороба – це захворювання, що виявляється утворенням каменів в нирках, сечоводі або сечовому міхурі.\nСечокам’яна хвороба відома з глибокої давнини. Сечові камені знаходили у єгипетських мумій – людей, померлих і похованих ще до нашої ери.\nЦе захворювання зустрічається не менш ніж у 1-3% населення – у людей молодого та середнього віку камені частіше утворюються в нирках і сечоводах, тоді як у дітей і людей похилого віку – частіше в сечовому міхурі.\nКількість каменів може бути різним – від одного до декількох сотень. Розміри їх також варіюють від піщинок до 10-12 см в діаметрі. Описано навіть випадки, коли маса каменю досягала 2,5 кг.\n• певний склад води і їжі – наприклад, гостра і кисла їжа підвищує кислотність сечі, від чого камені утворюються легше, мають значення також тваринний білок і рафінований цукор;\n• обмінні захворювання – подагра і т.д .;\n• травми і захворювання кісток – остеомієліт, остеопороз;\n• хронічні захворювання шлунково-кишкового тракту, такі як хронічний ентерит і панкреатит;\n• зневоднення – нестача води в організмі, що може бути результатом інфекційного захворювання або отруєння;\n• різні захворювання нирок і органів сечостатевої системи – пієлонефрит, цистит, аденома простати, простатит та інші.\nЯкщо у вас з’явилися тупі, ниючі болі в області попереку, кров у сечі, при цьому поява крові і больових нападів пов’язане з рухом, зміною положення тіла або фізичними навантаженнями, то цілком ймовірно, що у вас камені в нирках.\nЯкщо камені перебувають у сечоводі, то в міру просування каменя по сечоводу біль переходить з попереку в пах, низ живота, статеві органи, внутрішню поверхню стегна. Якщо камінь розташований в нижній частині сечоводу, то ви можете відчувати часті безпричинні позиви до сечовипускання. Якщо камінь повністю перекрив просвіт сечоводу, то в нирці скупчується сеча, викликаючи напад ниркової коліки. Він проявляється гострими болями в попереку, які швидко поширюються на відповідну половину живота. Біль може продовжаться декілька годин і навіть днів, періодично затихаючи і відновлено. На піку болю можлива блювота, лихоманка, озноб. Приступ закінчується, коли камінь змінює своє положення або виходить з сечоводу.\nОсновним проявом каменів сечового міхура, крім крові в сечі, є біль внизу живота, що з’являється при русі і сечовипусканні. Інший симптом – вкрай часте сечовипускання. Різкі безпричинні позиви з’являються при ходьбі, трясці або фізичному навантаженні. Під час сечовипускання може виникати так званий симптом «закидання струменя сечі», коли остання несподівано переривається, хоча сечовий міхур спорожнений не повністю, при цьому сечовипускання відновлюється тільки після зміни положення тіла.\nОтже, якщо у вас посилюється, не проходить біль в області попереку і в боці, кров у сечі, лихоманка і озноб, різь при сечовипусканні або утруднене\nсечовипускання, вам слід негайно звернутися до лікаря-уролога.\nДля визначення характеру солей, з яких утворюються камені в вашому організмі, лікар призначить аналіз сечі на камнеутворюючу функцію, а УЗД органів сечостатевої системи та комп’ютерна томографія дозволять виявити місцезнаходження каменів.\nВ даний час медицина має в своєму розпорядженні великою різноманітністю нових методів, що дозволяють позбавити вас від каменів. Наприклад, одним з найбезпечніших і найменш травматичним методом з арсеналу сучасного лікаря-уролога є ендоскопічна контактна літотрипсія, суть якої в дробленні каменів за допомогою інструменту, введеного в сечовід через сечовий міхур. При оптимальному розмірі і склад каменів можлива ультразвукова літотрипсія – руйнування їх ультразвуком.\nПри сечокам’яної хвороби вам необхідна спеціально підібрана лікарем дієта, оскільки в профілактиці і лікуванні цього захворювання одним з найважливіших факторів є харчування. При цьому з вашого раціону виключаються речовини, з яких утворюються осад, а потім і каміння в сечових шляхах. Крім того, необхідно багато пити (2 л і більше на добу) – натще, після їди, в проміжках між прийомами їжі, перед сном.\nСлід пам’ятати, що при сечокам’яній хворобі при будь-якого ступеня її прояви необхідно орієнтуватися тільки на рекомендації лікаря-уролога і не займатися самолікуванням.\nСечостатеві свищі – захворювання, з яким досить часто доводиться стикатися практикуючому уролога. Сечостатевої свищ – патологічне сполучення між органами сечової та статевої системи. Якщо свищевое отвір відкривається назовні, і з нього виділяється сеча, то свищ називається зовнішнім, якщо ні – внутрішнім.\nЗалежно від того, між якими органами утворено свищевое отвір, внутрішні свищі поділяються на:\n• міхуреві свищі: міхурово-вагінальні, міхурово-маткові;\n• сечоводо свищі: сечовивідних-вагінальні, сечовивідних-маткові;\n• складні сечостатеві свищі.\nЗазвичай сечоміхуреві свищі виникають після акушерських та гінекологічних операцій, таких як видалення матки, кесарів розтин, під час ускладнених пологів через травму органів сечовиділення. Така ситуація може виникнути при пологах великим плодом, грубому веденні родової діяльності, накладення акушерських щипців. Окремо слід виділити свищі, що з’явилися після сеансів променевої терапії – вони вкрай погано піддаються лікуванню через зниження здатності опромінених тканин до відновлення.\nОсновними скаргами, які приносять жінці дискомфорт, що знижують її повсякденну активність, а в ряді випадків призводять до втрати працездатності і припинення статевого життя є виділення сечі з піхви, часте і хворобливе сечовипускання, болі в животі, підвищення температури тіла.\nВиявити міхурово-вагінальний свищ зазвичай не представляє складнощів. Для цього необхідно провести вагінальне дослідження, огляд піхви за допомогою дзеркал, цистоскопію (огляд порожнини сечового міхура за допомогою ендоскопічної техніки) або виконати рентгенівське дослідження (кольпографія, цистографія, комп’ютерна томографія).\nЛікування свищів хірургічне. Воно передбачає роздільне ушивання дефекту в з’єднаних органах. Наприклад, якщо говорити про міхурово-вагінальних свищах, то спочатку вшиваються дефект в сечовому міхурі, потім в піхву. Позитивний ефект зазвичай досягається після першої операції в 95% випадків при відсутності запалення і хороше кровопостачання тканин.\nНетримання сечі – це мимовільне виділення сечі, що не піддається вольовому зусиллю. Воно може бути первинним (викликає дефектами сфінктерів – замикаючих м’язів сечового міхура через вроджених аномалій, перенесених травм і т.д.) і вторинним (коли першопричини знаходяться поза сечовивідних шляхів: пошкодження спинного мозку, психічні розлади та ін.).\nНайчастіше від нетримання сечі страждають жінки (за статистикою, симптоми цього захворювання зустрічаються у 38,6% російських жінок). У них нетримання частіше за все пов’язано з ослабленням м’язів тазового дна після перенесення складних пологів, травм промежини та гінекологічних операцій; важкою фізичною працею; гормональними порушеннями в клімактеричному періоді; інфекціями сечовивідних шляхів.\nЧоловіче нетримання сечі зустрічається значно рідше. Провідними його причинами стають аденома (доброякісна гіперплазія) передміхурової залози і операції з приводу неї, неврологічні захворювання, камені в сечовому міхурі.\nОкремий вид нетримання сечі – енурез у дітей. Причини його різноманітні, тому діагностика і лікування цього захворювання повинні проходити тільки під контролем лікаря-педіатра. Слід зазначити, що багато батьків б’ють тривогу необґрунтовано, чекаючи контролю за сечовипусканням від дитини, рівень розвитку якого ще не має на увазі подібної “свідомості”.\nТак зване первинне нетримання сечі зазвичай викликає дефектами «запірательного апарату» – сфінктерів (замикаючих м’язів) сечового міхура, наприклад, з причини вроджених аномалій або перенесених травм. Вторинне нетримання виникає з огляду на безліч причин – від пошкодження відділів спинного мозку, відповідальних за регуляцію сечовипускання, до особливостей психіки людини.\nУргентними нетриманням сечі називається синдром, коли людина часто відчуває раптові позиви до сечовипускання, але не в змозі їх перетерпіти, і тоді відбувається неконтрольоване підтікання сечі. Причиною ургентного нетримання сечі є підвищена активність сечового міхура. Це може бути обумовлено нейрогенними причинами (захворювання і травми головного і / або спинного мозку), інфекцією сечових шляхів (цистит), або іншими причинами.\nНайбільш поширене нетримання сечі при напрузі – стресове нетримання сечі (СНМ), тобто мимовільне виділення сечі при фізичному навантаженні, (при кашлі, під час нападів сміху, під час фізичних занять або при піднятті важких предметів). До останнього часу СНМ відносилося до числа проблем, які обговорювати було не прийнято.\nПроте, стресове нетримання сечі у жінок представляє серйозну проблему в усьому світі. Причини, які призводять до СНМ, можуть бути найрізноманітніші: ослаблення м’язів тазового дна після перенесення складних пологів, травм промежини та гінекологічних операцій, важка фізична праця, гормональні порушення в клімактеричному періоді, інфекції, стреси і багато іншого.\nСамо по собі нетримання сечі – не хвороба, а лише симптом викликає його захворювання, яке можна вилікувати, якщо вчасно звернутися до лікаря і підібрати відповідний метод лікування. На жаль, через почуття сором’язливості і необізнаності про можливість ефективного лікування лише кожна десята жінка з СНМ звертається до лікаря. Хоча саме захворювання існує з незапам’ятних часів, ефективних способів лікування до недавнього часу практично не існувало і навіть офіційна медицина в принципі не визнавала стресове нетримання захворюванням як таким. Це призвело до того, що не тільки сама людина, що страждає стресовим нетриманням, але навіть багато лікарів сприймали дане захворювання і пов’язані з ним проблеми як варіант норми.\nУ наш час підхід до проблеми нетримання сечі кардинально змінився. Тим, хто досі не наважився звернутися до фахівця і шукає спосіб вилікуватися, допоможуть спеціальні прокладки при нетриманні. Вони забезпечать комфорт і кращий захист від протікання, оскільки мають зручну анатомічну форму, надійно фіксуються на білизні і при цьому дозволяють вести активний спосіб життя. Дешеві прокладки не розраховані на вбирання сечі і швидко «розвалюються», будучи не в змозі швидко ввібрати в себе стільки рідини, скільки вбирають прокладки «останнього покоління». Спеціальні гранули поглинають неприємний запах і запобігають роздратування чутливої шкіри. Використання прокладок дозволить не бентежитися і відчувати себе впевнено в будь-якій ситуації і в будь-якій компанії.\nПерші спроби збільшити груди були зроблені ще за часів середньовіччя. Однак перша офіційно зареєстрована операція зі зміни форми грудей була зроблена лише на початку 20-го століття в Англії. Пацієнтці було «за тридцять». Після операції вона прожила більше 50-ти років і померла у віці 86-ти. Тільки при розтині лікарі виявили у неї імпланти, про існування яких ніхто і не здогадувався.\nЩо робити. Ендопротезування – зміна форми грудей за допомогою імплантів. Оболонки імплантів зроблені з пластичного силікону, іноді з додаванням іншого полімерного матеріалу. Вони бувають гладкими або шорсткими (останні практично не дають ускладнень), круглої або каплевидної форми (а це вже справа смаку).\nНаповнювачі імплантів теж бувають різні: когезивних силікон, гідрогелі (полівінілпіролідон, гідрогель на основі целюлози і т. Д.) Або фізрозчин. Крім того, імпланти бувають вже заповнені фізіологічним розчином (безклапанні) або наповнюються (вони заповнюються фізрозчином під час операції). Від обраного вами варіанту залежить хід операції. Фірма-виробник дає на імпланти гарантію. Хірурги вважають, що збереження форми грудей з імплантів, наповненим силіконом, – 10-15 років, з імплантів, наповненим фізіологічним розчином, – до 20 років.\nНароджувати з імплантом можна. Годувати грудьми теж, але в тому випадку, якщо імплант поставлений глибоко, під грудний м’яз, а не безпосередньо під молочну залозу.\nОперація. Операція проводиться під загальним наркозом. Вводити імпланти можна різними способами. Через надріз навколо ареоли (соска), через розріз під грудьми (субмаммарний складка) або в пахвовій западині. Спосіб вибирається залежно від форми імпланта і побажань пацієнта. Розташування імпланту: під тканиною молочної залози або під великим грудним м’язом.\nМожливі ускладнення. Освіта фіброзної капсули (ущільнення молочної залози). Може з’явитися через 1-2 тижні або через кілька місяців. Тоді потрібно розсікати фіброзну капсулу і, в деяких випадках, міняти імплант.\nВідновлювальний період. Відразу після операції можуть бути больові відчуття в області молочних залоз, може злегка піднятися температура. Протягом місяця потрібно носити спеціальні бюстгальтери, уникати фізичних навантажень і підняття важких предметів. Через місяць всі обмеження знімаються.\nЩо робити. Ендоскопічне протезування молочних залоз\nОперація. Ендоскопічне, або відео-асистував протезування грудей дозволяє за допомогою спеціальної техніки з вбудованими мікро-відеокамерами імплантувати наповнювачі з максимальною точністю з пахвових западин і інших ділянок тіла. Хірург стежить за ходом операції з екрану. Вся процедура триває від 45 хвилин до 1,5 години, в залежності від складності, і під загальним наркозом. Дана операція дозволяє зробити так, щоб на тілі пацієнтки практично не залишилося скільки-небудь помітних слідів і швів.\nПроблема. Груди втратили форму\nЩо робити. Мастопексия (підтяжка грудей).\nОперація. Триває від 2 до 3 годин під наркозом. Хірург видаляє надлишки шкіри і переміщує сосок і ареолу в нове положення. Потім формує новий контур грудей і з’єднує тканини спеціальними швами. Якщо груди опущена несильно, шви залишаються навколо і збоку від соска. Якщо ж груди опущена сильно, шви проходять від ареоли вертикально вниз до складки під грудьми і всередині самої складки.\nВідновлювальний період. Больові відчуття проходять через 1-2 тижні. Пов’язки знімають через 5-7 днів. Протягом місяця потрібно носити спеціальний бюстгальтер. Груди приймає остаточну форму протягом тижня після операції. Згодом форма може змінюватися в залежності від гормональних зрушень, коливань ваги, вагітності. Досить часто одночасно виконується операція мастопексія та ендопротезування молочної залози.\nЩо робити. Редукційна маммопластика – зменшення молочної залози.\nОперація. Триває від 3 до 5 годин. Хірург видаляє надлишки шкіри і тканин, після чого все відбувається за тим же шляхом, що і в разі мастопексії – переміщення соска і ареоли в нове положення і формування нового контуру грудей. Іноді для видалення зайвого жиру з пахвовій області використовується ліпосакція.\nОперація. Операція триває 1,5 години. Робиться прокол в декількох місцях по контуру грудей. Зайвий жир відсмоктується через спеціальні трубочки діаметром від 2 до 7 мм, які вводять в місця скупчення жиру і які з’єднані з вакуумним насосом.\nВідновлювальний період. Набряки йдуть протягом одного-двох тижнів. 2-3 тижні слід носити компресійну білизну, щоб шкіра краще скорочувалася. На ніч його можна знімати.\nМастит – це запалення тканини молочної залози, викликаний бактеріальною інфекцією. У 95% хворих мастит викликається золотистим стафілококом. Вхідними воротами для інфекції в 50% випадків є тріщини соска, садна, екземи, невеликі ранки.\nВиділяють гострий і хронічний мастит. Також, в залежності від стану молочної залози, мастит ділиться на лактаційний (післяпологовий) і нелактаціонний. Також мастит може розвинутися на тлі лактостазу – застою молока в грудях.\nФакторами причини є:\n• зниження опірності організму до інфекцій;\n• застій молока в грудній залозі (лактостаз);\n• наявність пошкоджень молочної залози, які відкривають доступ інфекції.\n• ненормально протікає вагітність, особливо при наявності супутніх захворювань (ревматизм, пороки розвитку);\n• різні патології вагітних;\n• важкий перебіг пологів;\n• через молочні ходи;\n• через лімфатичні шляхи (з ран, тріщин і т.д.);\n• через кров (при сепсисі).\nПочаткова стадія маститу називається серозної. Її потрібно відрізняти від лактостазу, тому що лікувальні заходи і рекомендації при цих захворюваннях розрізняються.\nПризнаки серозного маститу:\n• частина грудей стає червоною, хворобливою, гарячою на дотик\n• запалену ділянку не має чітких меж;\n• молочна залоза не напружена за рахунок застою молока.\nПри прогресуванні процесу може виникнути нагноєння з утворенням абсцесів (порожнин, заповнених гноєм), флегмони (просочування гноєм тканини молочної залози) і навіть, у важких випадках, гангренозний процесу. Загальна самопочуття з розвитком більш важких форм маститу прогресивно погіршується, підвищується температура, запалену ділянку грудей ущільнюється. Ці стани потребують хірургічного втручання.\nГодування при маститі протипоказано у зв’язку з небезпекою інфікування дитини, можливістю повторного (зворотного) інфікування матері, попаданням в організм дитини антибіотиків та інших лікарських препаратів, неповноцінністю молока за складом.\nДля підвищення ефективності лікування в важких випадках призначають препарат, що гальмує вироблення молока за рахунок зниження вироблення гормонів гіпофіза — парлодел.\nДля термінової консультації лікаря при маститі існують спеціальні платні служби допомоги матерям, що годують. Консультації надаються як по телефону (безкоштовно), так і з виїздом лікаря додому (24 години на добу). Крім того, в районній жіночій консультації працює безкоштовний виклик лікаря додому.\nРак молочної залози – злоякісна пухлина, яка виникає при раковому переродженні нормальних клітин молочної залози.\nСьогодні на цю хворобу страждає як мінімум кожна десята жінка в світі. Чоловікам пощастило більше, у них рак молочної залози зустрічається в 100 разів рідше. Тільки в США від раку грудей помирає близько 45 тисяч жінок. Причому, якщо раніше хвороба розвивалася в основному у жінок старше 50 років, то тепер вона помітно «помолодшала» – випадки захворювання у сорокарічних, тридцятирічних і навіть двадцятирічних не рідкість.\nТочна причина виникнення раку молочної залози до сих пір не встановлена. Однак вчені виявили цілу групу факторів ризику, які з великою часткою ймовірності можуть спровокувати захворювання. Наприклад, робота з джерелами радіоактивного випромінювання, підвищений рівень жіночих статевих гормонів (естрогенів), погана спадковість (рак грудей у близьких родичів), порушення роботи щитовидної залози або надниркових залоз і ін.\nМутировавшая клітина починає посилено розмножуватися, а ракова пухлина, відповідно, починає рости. Без лікування вона швидко збільшується в розмірах, проростає в шкіру, м’язи і (або) грудну стінку. Через лімфатичні судини ракові клітини потрапляють в найближчі лімфовузли. З потоком крові вони розносяться по всьому організму, даючи зростання новим пухлин – метастази.\nНайчастіше рак молочної залози метастазує в легені, печінку, кістки, головний мозок. Поразка цих органів, а також розпад пухлини і призводить до смерті.\nРак грудей, як і всі інші онкологічні захворювання, бажано виявити якомога раніше, поки ще є шанс на повне одужання.\nЖінка, яка піклується про своє здоров’я, повинна регулярно займатися самообстеження своїх молочних залоз: оглядав їх і промацувати. Тільки в цьому випадку, вона зможе вчасно помітити з’явилося ущільнення в молочній залозі – основний і часто єдиний ознака раку грудей. Найчастіше ущільнення безболісно, його розмір і консистенція не змінюються протягом менструального циклу.\n• поява «ямочок» на шкірі, при підйомі рук над головою;\n• зміна форми грудей;\n• зміна структури молочної залози на дотик;\n• постійні неприємні відчуття в одній з молочних залоз;\n• поява кров’яних виділень з соска;\n• збільшення лімфатичних вузлів під пахвою з відповідної сторони.\nБільш точний метод ранньої діагностики раку молочної залози – мамографія (рентгенографія молочної залози). Після 40 років це дослідження необхідно проводити щорічно, навіть якщо жінку нічого не турбує.\nМастопатія – доброякісне захворювання молочної залози, що виявляється в паталогічна розростанні її сполучної тканини. Виникає хвороба на тлі гормонального дисбалансу в організмі жінки. Мастопатія значно впливає на самопочуття багатьох жінок, а в ряді випадків може привести до виникнення грізного захворювання – раку молочної залози.\n• гормональний дисбаланс (порушення функції яєчників);\n• запальні захворювання жіночої статевої сфери;\n• відмова від годування грудьми;\nПочаткова стадія розвитку мастопатії називається дифузною мастопатією. Захворювання починається з розростання сполучної тканини, при цьому утворюються дрібні просовідние вузлики. Основним її проявом є болючість молочної залози (масталгия), яка виникає перед менструацією і стихає при її початку, а також періодично з’являються кулясті ущільнення у верхній частині грудей. Нерідко жінки ігнорують ці симптоми, роками не звертаючись до лікаря. І роблять небезпечну помилку, так як саме на ранній стадії мастопатія добре піддається консервативному лікуванню.\nПри подальшому розвитку хвороби в тканини молочної залози утворюються щільні вузли розміром від горошини до волоського горіха. Ця форма мастопатії називається вузловою. Болі в грудях при цьому стають більш інтенсивними, можуть віддавати в плече, пахвову западину. Часом болісно найменший дотик до грудей. З соска можливе виділення молозива, кров’янистої або прозорої рідини. При обмацуванні грудей легко визначається дольчатость або зернистість тканин. На цій стадії захворювання біль і зміни залози не зникають з початком менструації.\nГрудне молоко містить всі необхідні поживні речовини для малюка, причому в оптимальному співвідношенні і вигляді, пристосованому до особливостей травної системи конкретного новонародженого, так як виробляється організмом матері по «індивідуальним замовленням».\nСклад материнського молока буде змінюватися в міру зростання малюка, відповідно до його потреб. У найперші години після пологів виробляється молозиво, потім грудна залоза виробляє перехідне молоко і з другої – третьої неділі материнське молоко стає зрілим.\nВід того, як Ви будете годувати дитину, багато в чому залежить його фізичне, емоційне і розумовий розвиток. Жіноче молоко видоспецифічність. Воно містить речовини, що сприяють розвитку мозку дитини, в той час як коров’яче або козяче молоко направлено головним чином на збільшення маси тіла. Дітей першого року життя не дарма називають грудними, – найбільше на світі їм потрібна материнська груди, материнське молоко. Але отримують його зараз далеко не всі малюки. Можливо, в цьому винен наш нервове століття з його перевантаженнями і хвилюваннями. У той же час, досить часто молоді мами психологічно не націлені на грудне вигодовування, що сильно позначається на виробленні молока.\nМатеринське молоко особливо необхідно дитині в перші півроку, а з цього півріччя – в перші 3-4 місяці. Дуже важливо молозиво. Молозиво, що виробляється грудними залозами в перші години і дні після пологів, багате на вітаміни, ферментами, мінеральними речовинами і створює необхідні умови для формування «правильного» мікробного біоценозу кишечника (корисних лакто-і біфідобактерій). Жіноче молоко легко засвоюється новонародженим.\nЗа допомогою смоктання дитина задовольняє не тільки потреба в їжі, але і смоктальний рефлекс, що формується ще в утробі матері, і звичайно, потреба в спілкуванні. Смоктання для немовляти – це потреба і задоволення, прямо не пов’язані з почуттям голоду. Завдяки смоктання у малюка розвивається щелепний апарат, м’язи рота і мови. Що особливо важливо в подальшому, наприклад, при становленні мови. У дітей, яких рано стали прикладати до грудей, активніше формуються всі системи організму, в тому числі і нервова система. Такі діти випереджають своїх однолітків в інтелектуальному і емоційному розвитку.\nВ останні роки все більше і більше фахівців і практикуючих лікарів схиляються до методу годування дитини на першу вимогу – тобто давати груди, коли він голодний, а не по жорсткому режиму. Голод – це нове відчуття для малюка, внутрішньоутробно він його практично не відчував. Травна система малюка тільки починає розвиватися. Коли інтервали між годуваннями великі, він дуже жадібно смокче, заковтує повітря, переїдає і йому важко переварити велику кількість їжі за один раз. І у малюка виникають проблеми з животиком, він стає неспокійним.\nГодуєте малюка потроху, але частіше. Метод вільного вигодовування новонароджених в пологовому будинку можливий тільки тоді, коли мати має необмежений доступ до своєї дитини, а для цього потрібно перебувати в одній палаті з малюком. Материнське молоко добре засвоюється, переїсти його малюк не може, інша справа штучні суміші, з ними набагато більше проблем, ніж мама може собі уявити.\nВ даний час більше 30% «практично здорових» дітей раннього віку мають знижений вміст біфідобактерій в кишечнику. Багато в чому це пов’язано з відсутністю грудного вигодовування. Годування штучними сумішами порушує формування нормальної мікрофлори кишечника з усіма витікаючими наслідками. Тому постарайтеся якомога раніше докласти малюка до грудей і налагодити грудне вигодовування. Раннє прикладання до грудей має ще одну перевагу – воно знижує ймовірність токсичної дії білірубіну, підвищеного у дітей з жовтяницею новонароджених.\nВажливо і те, що діточок частіше годують з пляшечки, з соски. Механізм смоктання з материнських грудей і з соски – різний. При смоктанні соски у малюка працюють м’язи щік, а при ссанні грудей – мова. Працювати щічками набагато простіше, а малюки «не ликом шиті», і розуміють це дуже швидко. Після пляшечки, особливо з великим отвором для витікання рідини, малюк з великим небажанням бере груди. Внаслідок цього у жінки можуть виникнути такі проблеми, як зменшення лактації, тріщини сосків, застій молока з необхідністю зціджування. А малюка переводять на штучне вигодовування.\nНамагайтеся не відмовлятися від грудного вигодовування. При виникненні проблем з годуванням проконсультуйтеся з фахівцями – до того, як ви зберетеся припинити грудне вигодовування.\nГодувати грудьми зручно і практично: їжа для малюка завжди під рукою, завжди потрібної якості, завжди потрібної температури і консистенції. Перебуваючи в одній палаті з малюком, Ви маєте можливість постійно бути з ним в контакті, піклуватися про нього, допомагати, коли це необхідно. У материнських грудей малюк відчуває себе спокійніше і безпечніше, ніж в незнайомому приміщенні один на один з новим величезним світом і чужими людьми.\nДерматоонкологія- це розділ онкології, що спеціалізується на вивченні, діагностиці та лікуванні різних добро і злоякісних новоутворень шкіри і видимого слизового покриву.\nВідразу відзначимо, що чогось понад специфічного тут немає. Так, консультація у невролога передбачає первинний огляд пацієнта при зборі відповідає визначенню його стану інформації, що ми, власне, вже визначили раніше.\nСпеціаліст, компетентний у сфері дерматоонкології – це лікар-дерматоонколога, який уповноважений займатися дослідженням, спостереженням, діагностикою та лікуванням різних нестандартних новоутворень і змін шкірного і слизового покриву.\nЛікування та діагностика. Основними методами, що використовуються в практиці дерматоонкології, є зовнішній огляд, дерматоскопія (огляд шкіри під мікроскопом). Основними інструментами в лікуванні є хірургія шкірних новоутворень, лазерна, променева, фотодинамічна і химиотерапевтическая терапії.\nСимптоми. Приводом для візиту до дерматоонколога є виявлення лускатих плям на шкірі, бородавок, папілом, родимок з нерівними краями, в разі, безперервного зростання родимки або її збільшення, а разі, якщо родимка змінила свій колір.\nЗахворювання, які вивчає дерматоонколога: плоскоклітинний рак шкіри, меланома, базаліома, рак губи.\nЩо лікує дерматоонколог\nДіагностує шкірні новоутворення дерматоонколога шляхом первинного огляду шкірних покривів і дерматоскопія – апаратної діагностики шкірних утворень за допомогою спеціального оптичного приладу (дерматоскопи). Ефективність дерматоскопія в рамках виявлення шкірних патологій становить до 95%.\nДерматоонколог спеціалізується на лікуванні таких хвороб і станів:\n• невусів (родимок);\n• себорейного кератозу;\n• шкірного роги;\n• хвороби Боуена;\n• сонячного кератозу;\n• плоскоклітинного раку;\n• меланоцентарних невусів.\nПоказання, які потребують невідкладного відвідування дерматоонколога:\n• кровоточивість родимки;\n• свербіж родимки і оточуючих її тканин;\n• болючість при торканні до родимці;\n• зміна кольору, потемніння, освіту червоної облямівки навколо родимки;\n• збільшення розміру родимки, утворення нових родимок навколо;\n• «незручне» розташування родимки, при якому на постійно піддається травмуванню, тертю і тиску.\nКоли йти на прийом до дерматоонколога?\nКонсультація дерматоонколога необхідна не тільки при злоякісних новоутвореннях, але і при доброякісних шкірних утвореннях.\nПриводом до відвідування даного фахівця може бути різке збільшення кількості родимок на тілі, сильне пошкодження шкіри в результаті сонячного впливу, травматичні ушкодження шкірних утворень.\nДо дерматоонколога слід записатися на прийом в разі виникнення таких симптомів:\n• зміна розміру родимки – шкірні новоутворення, розмір яких перевищує 5мм в діаметрі, в медицині вважаються небезпечними;\n• порушення симетрії – якщо ви проведете умовну лінію по центру родимки, то її половинки візуально повинні виглядати однаково. Якщо вони не збігаються, то це є приводом для занепокоєння;\n• краї родимки повинні бути рівномірними, утворюючи рівний коло, якщо вони виглядають нечіткими, рваними, то слід звернутися до лікаря;\n• нерівномірний розподіл пігменту – родимка може мати червоний, світло / темно-коричневий колір, але цей колір повинен бути рівномірним по всій поверхні новуса;\n• нестабільний стан родимки – різка зміна кольору, розміру або зростання родимки є приводом до відвідування дерматоонколога.


Автопрокат в столиці Балі – місті Денпасар | Bookingcar.eu\nОренда авто в Денпасарі від 30 € в день\nЗаповніть форму пошуку, щоб знайти найвигідніші тарифи на оренду машин в Денпасарі\nMain / Популярні напрямки / Автопрокат в столиці Балі – місті Денпасар\nПрокат автомобілів в Денпасарі\nСтолиця Балі – Денпасар – являють собою центр культури, торгівлі і політики острова. Місто припаде до душі шанувальникам архітектури, що зачаровує і мистецтва. Характерною рисою Денпасара вважається постійною високий рівень шуму, проте цей невеликий недолік компенсується неймовірною навколишнім середовищем – місто буквально тоне в зелені. Тут розташована велика кількість садів, парків, красивих вуличок – ідеальних місць для відпочинку від міської суєти.\nДенпасар – не для любителів нічного відпочинку, проте насолодитися принадами національної кухні тут цілком можливо, відвідавши варунгі – прості вуличні ресторани. Мандрівникам обов'язково знадобиться сайт bookingcar.ru, призначений для оренди авто в аеропорту Денпасара – це єдиний у місті пункт автопрокату.\nШтрафи для порушників ПДР\nШтрафи в Джакарті за порушення правил дорожнього руху є досить великими. Але, незважаючи на це, місцеві водії часто нехтують правилами і водіння без ременя, проїзд на червоне світло і т.п. порушення стали для них нормою. Не слід наслідувати їх приклад.\nВідсутність прав міжнародного зразка\nВідключення фар ближнього світла\nВідсутність бічних дзеркал\nНевикористання світлового сигналу при повороті\nДля водіння транспортного засобу в Денпасарі слід ознайомитися з основними ПДР:\nЛівосторонній рух (на деяких дорогах місцеві водії можуть мимовільно «міняти» напрям руху);\nОбов'язкова наявність прав;\nБлижнє світло повинен бути включений весь час, незалежно від часу доби і погодних умов;\nЗабороняється використовувати телефон, перебуваючи за кермом.\nПрокат машин у столиці Балі - Денпасарі: вартість палива\nНа території острова Балі, зокрема в Денпасарі, присутні заправки тільки державного типу. Відповідно, в них діють чітко фіксовані ціни на паливо для заправки транспортних засобів. У місті можна заправитися декількома видами палива:\nPremium - звичайний бензин за якістю нагадує щось середньо між марками 92 і 94;\nSolar - дизельне паливо;\nІ бензин, і дизель на державних заправках продається за ціною 0,5 $ за літр (або 4500 рупій). Також можна придбати паливо на розлив в придорожніх магазинах і т.п. за більш високою вартістю - 5000 рупій за літр.\nПаркувальних місць на території Денпасара передбачено багато, але більшість з них вимагає внесення оплати. Місця для стоянки розташовані, переважно, біля магазинів, державних установ, нічних базарів. Середня вартість паркування становить 1000-2000 рупій. Збір грошей здійснюється на в'їзді або виїзді з паркінгу. Поруч з визначними пам'ятками міста і пляжами ціна за паркувальне місце вище - 2000-5000 рупій.\nОрієнтовна вартість оренди автомобілів в Денпасарі


Minecraft для школярів | Tusovka\nЦього року корпорація Microsoft оголосила конкурс на програму бета-тестування всесвітньо відомої гри Minecraft для освіти. НВК «Кіровоградський колегіум» виборов своє право приймати участь у цій програмі з поміж багатьох шкіл світу. Навчальний заклад зосередив свою увагу на можливостях MinecraftEdu на уроках математики у 8-мих класах. Учні об’єднались у групи та запропонували декілька тем для дослідження, а саме місця проведення Eurovision 2017 та українська хата. Протягом травня учні були дослідниками, дизайнерами, конструкторами, щоб побудувати та представити світовій спільноті український будинок.\nЯк зазначив учитель математики НВК «Кіровоградський колегіум» Бойко С.М. під час творчої роботи з будівництва національного українського будинку були використані багатющі можливості програмного продукту: вибором будівельних матеріалів, розміщенням елементів один щодо одного, їх несумісності (згоріла частина солом'яного даху і її довелося гасити і заново відновлювати), внутрішнього декорування та облаштування житла, посадкою квітів і вирощуванням дерев. Все це вражає і надихає на більш грандіозні проекти.\nЗа словами одного з учнів учасників програми Олега Максимова, побудова українського будинку дозволила вивчити теорему Піфагора за допомогою гри. Це було весело, неочікувано і результативно.\nMinecraftEdu розвиває увагу та допитливість учнів та спонукає до пошуку нових рішень.\nЗа результатами програми з бета-тестування корпорація Microsoft запрошує освітян долучатися до світової спільноти MinecrafEdu. За посиланням можна завантажити програмний продукт для навчального закладу та впроваджувати його на своїх уроках. http://education.minecraft.net/\nРозробки уроків з різних предметів та анонси щодо проведення воркшопів з MinecraftEdu можна знайти на порталі https://education.microsoft.com/\nМаргарита Калюжна, сертифікований учитель-експерт Microsoft, вчитель англ.мови НВК «Кіровоградський колегіум»


ᐈ Як миша перемогла верблюда — алтайська казка | Читати на Дерево Казок\n«Піймався, цвіркун!» (французька казка)\nЧия побрехенька кумедніша? (чеченська казка)\nДерево КазокКазкиКазки народів світуАлтайські народні казкиЯк миша перемогла верблюда (алтайська казка)\nКазки, Казки народів світу, Алтайські народні казки 9 березня 2017 3716\nМітки: верблюд # казки про тварин # мишка # розум # хитрість\n– І-і-і...–журилася мишка.– Чому дванадцятий рік не назвати роком Миші? Ах, як мені цього хочеться...\n– Я перша сказала «хочу», – писнула миша. – Невже ви, дядю Верблюд, такий шанований, такий великий, будете сперечатися зі мною, нікчемною мишею? Усі, всі чули, як я плакала за роком Миші. Ясна річ, скривдити мене всяк може. Але що правда, те правда, я сказала перша...\n– І-і-і-і... я до ранку не доживу, і-і-і-і... Бувало, як стане мені страшно, так я в нірку сховаюсь, а тут сил моїх нема страх цей терпіти. То горностаєм, то риссю запахне. Почують вони мене, почують, і не минути мені їхніх зубів. І-і-і-і... Ой! Он сова на дереві сидить, головою вертить, вуха в неї далеко чують, очі далеко бачать. Пазурами схопить вона мене, дзьобом роздере... Ой, і лисиця сюди біжить, ой! Любий верблюде, порятуйте, дозвольте мені залізти на ваш горб.\nДві білочки й лисиця (українська народна казка) 👁 9155


«Варшавська» замість «Мінська». Кияни хочуть змінити назву станції метро - TVN24\nUM WrocławMer Kijowa Witalij Kliczko podczas Samorządowego Okrągłego Stołu\nМінська, одна зі станцій київського метро, має бути перейменована на Варшавська. Таку волю висловили жителі столиці України під час онлайн-голосування. Загалом київська влада має змінити назви п’яти станцій, які були пов’язані з Росією чи Білоруссю.\nУ понеділок завершилося голосування за запропоновані нові назви п'яти станцій київського метро. Станцію «Героїв Дніпра» мають перейменувати на «Героїв України», «Мінську» - на «Варшавську», «Площу Льва Толстого» - на «Василя Стуса», «Дружби народів» - на «Ботанічний», а «Брестську» - на «Бучанську».\nНа плебісциті жителі української столиці могли вибрати між п’ятьма запропонованими новими назвами для кожної станції. Свою думку під час голосування висловили понад 170 тисяч киян.\nТепер все - в руках радників\nТепер результати будуть представлені Київраді, яка найближчим часом розгляне запропоновані зміни.\nСеред пропозицій щодо нових імен, які не були обрані під час голосування, були й інші: «Площа Адама Міцкевича», «Європейська площа», «Єдність України», «Герої Маріуполя», «Степан Бандера», «Леся Українка», «Ліна Костенко», «Іван Франко», «Маріупольська» та «Бучанська». Як повідомляє портал hromadske.tv, були й пропозиції, серед інших, - «Червона калина», «Байрактарська», «Чорнобаївська», «Мастер Йода» або «Паляниця».\nЗ початку російського вторгнення в Україну було перейменовано 279 об’єктів у Києві, у тому числі вулиці, проспекти та дороги, які були пов’язані з Росією та Білоруссю.\nПавел Шефернакер: нам потрібен фонд допомоги біженцям, який сягав би мільярдів євро\nПункт видачі PESEL на Національному стадіоні не працює на вихідних\nПенсіонери знову беруться до роботи. Цього разу вони шитимуть рюкзаки для дітей з України\nКруглий стіл місцевого самоврядування у Вроцлаві


Створення російськомовного ЗМІ в ЄС, на думку українського лідера, могло б стати відповіддю на кремлівську «пропагандистську кампанію». «Рішення про створення такого каналу могло б стати ще одним практичним результатом саміту «Східного партнерства» в Ризі», — підкреслив Петро Порошенко.\nНезадовго до першого візиту пана Рінкевичса до Києва в його теперішньому «посиленому» статусі ідею ефективно протистояти російській пропаганді, що розгорнулася навколо конфлікту на Сході України, та «зростаючій дезінформації й пропаганді» з Москви висловили глави МЗС чотирьох європейських держав: Великої Британії, Данії , Естонії та Литви. На думку міністрів, альтернативні медійні пропозиції необхідно запропонувати російськомовним громадянам не лише за межами ЄС, а й на території самого Європейського співтовариства. «Російська пропаганда спрямована на те, щоб перешкодити єдності ЄС та Заходу, — йдеться у зверненні. — У той же час вільні ЗМІ піддаються тиску з боку уряду, залякуються і виштовхуються з публічного простору. Зарубіжні ЗМІ в Росії дискримінують і спонукають до закриття».\n«Ми бачимо, що існує пропаганда, спрямована проти ЄС, США і проти наших цінностей», — сказав Е. Рінкевичс. Міністр переконаний, що частиною стратегії з протидії дезінформації з РФ може стати російськомовний канал ЄС, який, зокрема, буде пропонувати своїм глядачам об’єктивні новини.\nЄвропa Порошенко пропаганда Росія США Україна