Як вибрати електрогенератор - VBud\nЕлектрогенератор – пристрій служить для перетворення різного роду енергії в електричну.\nЕлектрогенератори бувають також водяні і на основі сонячних батарей.\nНайбільш часте застосування електрогенератора в побуті – підключення будівельних систем та інструменту, а також в якості автономного джерела живлення коли електромережу недоступна. Ця стаття буде вам корисна для оптимального вибору електрогенератора.\nЩодо механізмів та способів перетворення енергії генератори розрізняють:\nЗа типом силового агрегату електрогенератори бувають на основі дизельного або газотурбінного двигуна, а також гідравлічної турбіни. Також генератори поділяються за видом видається струму (змінний або постійний).\nНа сьогоднішній день у промисловій сфері істотну роль грають тільки генератори електромеханічного типу.\nДля «домашнього використання найбільш оптимальними варіантами є два типи: бензиновий або дизельний.\nКожен з цих типів представлений низкою різноманітних моделей, що мають як переваги, так і різного роду недоліки.\nОдне з головних переваг дизельних електрогенераторів щодо їх бензинових аналогів – потужність. Діапазон роботи стаціонарних дизельних систем – від 5 до 40 і більше кВт, портативних – від 3 до 25 кВт.\nДизельні генератори стабільні в роботі, стійкі до великих навантажень, і є відмінним джерелом живлення для будівельного інструменту. Це також добре підходять як автономне джерело електроенергії. При всьому цьому вони мають дуже малу пожежонебезпека.\nАле вартість дизельних генераторів вище ніж у бензинових, вони мають більшу вагу та їх ручний старт досить важкий. Крім того при роботі дизельгенератор видає значно більший шум ніж бензиновий.\nДизельні електрогенератори бувають як з водяною системою охолодження двигуна, так і повітряної. Повітряна система охолодження застосовується, як правило на переносних установках з потужністю до 10 кВт і ресурсом роботи до 4000 мотогодин. На стаціонарних дизельгенераторах застосовується рідинна система охолодження. Вони мають робочий ресурс до 40 000 мотогодин, здатні працювати в цілодобовому режимі і вважаються найбільш надійними електростанціями. Більшість моделей даного типу «низькообертові» (частота обертання двигуна становить близько 1500 оборотів в хвилину), але існують пристрої з двигуном, що працює з частотою 3000 про./мін. Стаціонарні дизельні видають напругу зі стабільністю до 1% і частоту струму з стабільність до 2,5%\nДизельні генератори мають значні потужності, відмінно підходять для забезпечення електроенергією заміський будинок. Але ціни на них значно вище, ніж у бензинових аналогів. До того ж для вибору і установки необхідна консультація фахівця.\nДизельгенератори застосовують преимушественно в якості постійного джерела електроенергії якщо такий відсутній.\nБензинові електрогенератори — це, як правило, портативні моделі з повітряним охолодженням двигуна. Ресурс їх роботи – от500 до 2500 мотогодин, а потужність – до 10 кВт. Якість струму видається бензиновими електрогенераторами не дуже хороше: Різниця варіювання напруги – 10%, а частоти – близько 4%.\nАле бензинові електрогенератори більш доступні в ціні, щодо дизельних аналогів; у них легкий старт і мала вага. До того ж відмінно підходять для експлуатації на морозі.\nPrevious Post:Дизайн підлоги та його практичність\nNext Post:Чим обігріти дачний будинок?


Вечірній Київ :: Двірники та сантехніки можуть отримати медичні страховки від столиці\nДвірники та сантехніки можуть отримати медичні страховки від столиці\nКиївські комунальники можуть отримати медичні страховки. Відповідне рішення сьогодні уже підтримала постійна комісія Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку.\nЩоденно у Києві працюють тисячі комунальників. Ці люди є у постійній зоні ризику розвитку респіраторних хвороб, дерматологічних захворювань, захворювань опорно-рухового апарату. А в період пандемії загрози для здоров’я працівників ЖКГ тільки збільшуються, кажуть депутати.\n– У період пандемії з потребою додаткового захисту зіштовхнулися не тільки медики, а й комунальники. Вони проводили санітарну обробку поверхонь у будинках, прибирали під’їзди, користувалися спеціальними хлоровмісними розчинами для дезінфекції. І в поза карантинний час вони мають підвищені ризики для зараження на роботі через регулярні контакти, в тому числі з побутовими відходами. Медичне страхування має стосуватися насамперед тих посад, де є загроза професійних захворювань і травмування, – зазначив співавтор відповідного рішення, депутат Київської міської ради Вадим Сторожук.\nДепутати сподіваються, що це рішення допоможе забезпечити комунальників якісним медичним забезпеченням, підвищить їхню соціальну захищеність та престижність праці.\n– Рішення Київради щодо страхування життя та здоров’я працівників ЖКГ буде дійсним не лише під час пандемії, але і надалі. Зазначу, що це стосується лише до співробітників, які доглядають за територією та будинками комунальної сфери власності. Фінансування витрат на придбання послуг з медичного страхування буде здійснюватися з бюджету міста, – додав голова постійної комісії Київради з питань бюджету, депутат Київради Андрій Странніков.\nЗгідно з проєктом рішення, головним розпорядником коштів буде Департамент житлово-комунальної інфраструктури КМДА.


Незважаючи на своє екзотичне походження, монстера отримала популярність завдяки своїй оригінальності і яскравості фарб. Вона бере свій початок в Південній Америці. Монстера є улюбленицею багатьох квітникарів. Її можна зустріти у господарів, які живуть навіть в малогабаритних квартирах.\nВона здатна вирости у висоту до шести метрів, але в кімнатних умовах її довжина може бути вище 30 сантиметрів і більше. Ця рослина з роду ліан, тому для її зростання в домашніх умовах роблять опори по вертикалі. Як же доглядати за цим потужним на вид рослиною?\nЦя квітка насправді не дуже-то примхливий, тому догляд за ним буде зовсім не складним. Головне розрізняти, що монстера любить, а що ні.\nПерш за все, квітникарям варто дотримуватися кімнатну температуру, в якій буде рости цю рослину. Влітку це температура 22-25 градусів, а взимку — 10-14 градусів. Якщо температура буде більшою, то монстера почне сильніше розростатися.\nНеобхідно також вчасно обприскувати і обмивати листя монстери. Якщо в кімнаті повітря виявиться сухим, то листя рослини почнуть засихати, а при зайвої вологості під листям на підлозі будуть утворюватися крапельки води. Ця квітка здатний передбачати погоду.\nЯкщо на листках утворюється вода, то це буде означати, що на вулиці може піти дощ.\nПоливати монстеру потрібно тоді, коли змінюється температура повітря в кімнаті. Взимку це буде рідше, а влітку доведеться стежити за грунтом грунту. Вона повинна бути вологою, а не сирий.\nБагато любителів цієї рослини помиляються в тому, що монстера тіньолюбні рослина. Зовсім ні. Вона поважає півтінь, а краще всього, якщо на неї буде потрапляти розсіяне світло.\nЛистя в дірочку можна отримати тільки при яскравому світлі або в півтіні.\nМонстера в основному зростає навесні і влітку. Саме тому її потрібно удобрювати мінеральним добривом два рази на місяць. Якщо рослина не пересаджують, то необхідно акуратно прибрати верхній шар грунту, замінити його і додати туди органічне добриво.\nВзимку монстера не підживлюють, однак при високій температурі повітря можна додати трохи добрива.\nРозмножується монстера зрізанням верхівки, але так, щоб на ній був лист і корінь. Потім можна буде укоренити цю квітку. Пересадка рослини виробляється щорічно, а після того як рослині виповниться 4 роки, то рекомендується пересадка раз в два-три роки.\nВерхній шар грунту все одно рекомендується міняти щороку. Грунт для посадки монстери повинна бути в такій пропорції: земля з саду, пісок, торф, перегній. Всі один до одного.\nЦвіте монстера нечасто. Її квітки білого кольору з качаном всередині кремового кольору. Для того щоб рослина зацвіло, йому необхідно створити певні умови:\nслід перемістити рослина на схід, захід або північ кімнати;\nвлітку частіше проводити полив;\nповітряні корені рослини повинні бути посаджені в окремі горщики з ґрунтом;\nкорисно удобрювати рослина розчинами;\nлистя монстери потрібно берегти від паразитів.\nІснують також кілька проблем, з якими квітникарі стикаються при догляді за монстерою. Ось деякі з них:\nЛистя просто жовтіють і починає опадати. Причин може бути багато і якщо усунути їх, то проблема зважитися.\nВзимку листя масово починають жовтіти.\nНеобхідно перестати поливати рослину і при можливості його пересадити.\nНа листі починають утворюватися коричневі плями. Тут необхідно просто полити рослину і все.\nЛистя монстери не просто жовтіють, а і опадають. Це говорить про те, що в кімнаті дуже жарко. Потрібно його прибрати подалі від батареї і частіше обприскувати.\nЛистя рослини бліднуть, а потім стають прозорими. Тут є два виходи. Перший — прибрати рослину від сонячного світла, а другий — полити рослину ХЕЛАТ заліза.\nЯкщо в будинку поки ще ніколи не було монстери, але дуже хочеться її мати, то потрібно враховувати той факт, що вона може зайняти більшу частину кімнати. Вона розрахована для великих приміщень. І ще ця рослина в народі називають «недоторкою». Монстера не любить, коли зачіпають її листя.\n« Недорогі шуби від виробника в Москві\nХарчування підлітків »


Користувачі зробили більш якісні рендери можливого дизайну NVIDIA GeForce RTX 3080. Новини. GECID.com\nНовини: > 2020 > 06 > 08\nКористувачі зробили більш якісні рендери можливого дизайну NVIDIA GeForce RTX 3080\nПоки невідомо, наскільки правдивими є перші фото відеокарти NVIDIA GeForce RTX 3080, чи буде це фінальний варіант еталонного дизайну або це креативне бачення одного з партнерів.\nТим не менш оригінальний зовнішній вигляд новинки підштовхнув умільців створити більш якісні рендери цієї відеокарти. Виглядає такий двовентиляторний дизайн дуже незвично і оригінально. Офіційний анонс NVIDIA GeForce RTX 3080 очікується протягом найближчих 2-3 місяців. Тоді зможемо розставити всі крапки над «і» щодо зовнішнього вигляду і ефективності такого дизайну.\nНовина прочитана 1396 раз(ів)


Двоє німців перетнули кордон, бо думали, що Україна в ЄС | День за днем\nУчора вночі, 3 червня, поблизу українсько-польського кордону правоохоронці затримали двох громадян Німеччини. Ті пояснили, що мають хобі — мандрують світом на велосипедах.\nІ цього разу їхній веломаршрут пролягав з Німеччини до Таїланду через Польщу, Білорусь та Росію. В подорож подалися близько двох тижнів тому.\n«Та ось з Польщі в Україну вирушили навпростець, бо вважали, що наша країна входить до ЄС і перетинати кордон в пунктах пропуску не обов’язково. Цікаво, що всі документи велосипедисти мали при собі…», — зазначили в Державній прикордонній службі України.\nНаразі на іноземців склали протоколи за незаконний перетин державного кордону України.\nНагадаємо, через Шепетівський район пройде маршрут «ЄвроВело-4».\nВелотуризм\tГромадяни\tЄвропейський Союз\tНімеччина\tПольща\tПрикордонна служба\tТаїланд


Спущено на воду відновлений МБАК "Нікополь", який був понівечений голодранцями росіянами - Myrotvorets News\nСпущено на воду відновлений МБАК “Нікополь”, який був понівечений голодранцями росіянами\n9 квітня 2020 року у Миколаєві одночасно спустили на воду два відремонтованих малих броньованих артилерійських катери (МБАК) “Вишгород” та “Нікополь”. Найближчим часом МБАК “Вишгород” піде з акваторії заводу.\nБоєздатність малих броньованих артилерійських катерів відновлювали на державному підприємстві “Миколаївський суднобудівний завод”.\nНа обох катерах відремонтована зовнішня обшивка підводної частини, гвинто-рульові комплекси, протекторний захист, донно-бортова арматура, суднові системи і обладнання, виконано фарбування.\nНагадаємо, Малий броньований артилерійський катер “Нікополь” було захоплено росіянами в районі Керченської протоки під час походу з Одеси до Маріуполя у листопаді 2018 роки. За рік, у листопаді 2019 року, Росія повернула Україні “Нікополь“, разом із іншим броньованим катером та рейдовим буксиром.


“Слуга народу” Клочко: До придбання нерухомості мамою відношення не маю – Сумські Дебати\n“Слуга народу” Клочко: До придбання нерухомості мамою відношення не маю\n12:01 / 09 сентября 2021\nПряма мова: “Я – повнолітня людина, з батьками не мешкаю вже 14 років, маю свою сім’ю. До придбання нерухомості, про яку повідомили журналісти, не маю жодного відношення. Це стосується лише моєї мами і моєї сестри. Щось коментувати за них вважаю некоректним.\nДеталі: За словами нардепа, його мама і сестра продали помешкання, що знаходилися в їхній власності, і купили інші – додавши власні накопичення та його “подарунок”, який він зробив ще 2018 року, продавши двокімнатну квартиру у Броварах.\nЦьому передувало: 7 вересня журналісти Bihus.Info повідомили, що за кілька років депутатства “Слуги народу” Андрія Клочка його 70-річна матір Наталія стала власницею двох квартир у Києві, будинку, земельних ділянок і авто вартістю приблизно 14,5 млн грн.\n← “Дочка” швейцарської компанії інвестує 40 мільйонів доларів у порт “Чорноморськ”\nУряд підпорядкував туризм і курорти Мінінфраструкту →


Володимир Германов: інді-рокер, письменник, педантичний романтик... - НародUA\nВолодимир ГЕРМАНОВ дивує своєю романтикою на фоні популярного скептису і цинізму. Він - фронтмен інді-рок гурту "Германов". Утім, Володимир стверджує, що назву гурту придумав не він, а гітарист через "звучність", і кожен з чотирьох учасників "Германова" - потужна особистість. Незалежні й ліричні рокери відкидають моду нашого "шоу-бізнесу". Вони, можливо, не схожі на "традиційних" рокерів із довгим волоссям, протестом-свободою в душі й байком на вічній дорозі. А, швидше, - на таких собі вишуканих і вразливих інтелектуалів. Мабуть, невипадково Володимир Германов - не лише вокаліст і автор пісень, але й науковець і письменник.\nВолодимир Германов - відкритий, простий, емоційний. Пише вірші на аркушах в клітинку, любить погратися з листям, зливу, сонце та інші чудеса природи. В останній рік у Володимира - фантастичний творчий вибух, який він пов'язує із "остаточно зробленим життєвим вибором" і щастям від усвідомлення цього. За цей час він написав близько 30 пісень, хоча бували й роки, коли він не створив і жодної.\nНещодавно виповнилося шість років відтоді, як вокаліст і автор пісень Володимир Германов, гітарист Олександр Курочкін, барабанщик Іштван Седлар та бас-гітарист Сергій Шмаркатюк створили гурт "Германов". Їх пісні - прості й глибинні. Їх емоції - якось по-дитячому чисті. Їх музика - не крикливо-агресивна чи ура-танцювальна. Ці "independent"-рокери вражають якоюсь камерністю, душевністю музики, своєрідним аранжуванням і поетикою в піснях.\nНаша розмова з Володимиром - про шоу-бізнес, відсутність українських "лейблів", рок, "андеграунд", любов до себе, дитинство, валянки, проблеми із шнурівками, футбол, шаликову пристрасть, кухню і книги...\nДитина під сонцем бавиться,\nВплітає у вірші промені.\nНарешті в гріхах розкається,\nДитина під сонцем мружиться,\nСльозами щоб не забризькатись.\nВідвертість настільки звужена,\nЩо рветься, мов нитка бісеру!\nДитина під сонцем виросте.\nПід променями посивіє.\nЩоб вірш заплітати щирістю\nНайкраще з усіх у вирію.\nНа землю спадають промені,\nЩоб хлопчик кричав сполохано.\nРозкаяння в слові зронені\nЙ зізнання, в кого закоханий.\n- Традиційне питання: як з’явилася музика, а потім і творчість у музиці?\n- Для мене музика є виходом емоцій. І добрих, і не дуже. У музиці проявляються якраз і мрії, і сподівання, тобто весь спектр емоцій і переживань я сприймаю завдяки музиці і виражаю завдяки тій самій музиці.\n- Є в нашому шоу-бізнесі такі «касти», які заробляють на цьому мільйони, вони є кумирами… Важко туди потрапити і чи варто туди потрапляти?\n- Я б так поділив умовно наш український шоу-бізнес.\nЄ виконавці, які заробляють і можуть зібрати стадіони. Їх можна легко перерахувати. Вони можуть потенційно заробити на продажі своїх аудіозаписів.\nНе будемо називати, але є два-три таких колективи чи виконавця. І є дуже велике болото, Я їх називаю корпоративним чи політичним «чосом», корпоративно-політичним шоу-бізнесом, який заробляє від виборів до виборів, від свята до свята.\nЦе виконавці, які заробляють на політиках, виступаючи чи агітуючи за них від виборів до виборів і від свята до свята. Вони знімають кліпи, вони навіть випускають певні альбоми, вони відомі широкому загалові, але це те болото, на концерти якого люди не прийдуть. На жаль. Тільки на безкоштовні масові заходи на зразок Дня міста.\nЄ ще певні елементи, певні артисти, які можуть дозволити собі заробляти на, скажімо, продажі рінгтонів чи різних бектонів. І це в принципі досить пристойні гонорари. Я не буду говорити цифри. Тому що я не бухгалтером в музиці (сміється).\nАле до чого я це все веду? До того, що споживацьке світосприйняття дуже швидко розповсюдилося і на музику. Музика стала продаватися. І те болото виробляє ті пісні, які начебто мають сподобатися людям і вони начебто подобаються людям. Хоча ніхто не питає у людей, що їм треба. Запропонуйте їм щось інше, щось таке, що не буде лише демонструвати голі сідниці і співати примітивні куплетики про любов під запальні ритми.\nЯ переконаний, що є певна кількість людей, які хочуть самі обирати, що їм їсти, що їм слухати, куди їм ходити і що їм носити.\nУ всьому світі музикант заробляє на використанні його музики на радіо, на телебаченні, а в нас, як і в Росії, музикант витрачає на те, щоб про нього дізналися. І це найголовніша проблема. Тобто це є показником того, що в нас немає як такого світового шоу-бізнесу. У нас є корпоративно-політичний шоу-бізнес.\n- Володимире, а до якої категорії музикантів належите ви?\n- Восени ми спробували не те, що проштовхнутися в цей шоу-бізнес, на цей ринок… Ми спробували стати більш доступними через концерти, через запис альбому. І ми побачили, що навіть виступи у клубах в Україні це зовсім утопічна річ. Тому що якщо тебе не знають, якщо ти не маєш свого відео, якщо у тебе немає бодай якогось промо, то тобі доводиться пробиватися самотужки через інші якісь механізми, через соціальні мережі, через ті самі відеоресурси, через інтернет-ресурси показувати хто ти є. І ти йдеш як криголам, ламаючи цю кригу.\nЦі наші спроби упевнили нас в тому, що ми робимо. А ми робимо музику, за яку нам принаймні не соромно. Музику, без якої ми не можемо жити. І сподіваємося на те, що ця музика стане корисною чи потрібною. Я не кажу, що всім. Принаймні певній кількості людей, яка розуміє, що через щирість можна чогось у цьому житті досягти.\nНе лише через споживання, але й через природні позитивні емоції. І просто через щирі емоції, тобто правду, яка у кожного є і кожен намагається чомусь її приховати. Такі емоції ми намагаємся донести до людей.\nХоча люди навкруг, люди, пов’язані з шоу-бізнесом кажуть, що нам треба грати зовсім іншу музику, міняти стилістику, не бути сумними, а бути веселими… і взагалі ми повинні бути інші, інакше нас люди не сприймуть.\nМоже, людям і треба та щирість, якої немає в телевізорі і на радіо? Тобто хто питає людей, яку музику вони хочуть слухати? Ніхто не питає. А нав’язують певні стереотипи. І знову таки – люди, які говорять, що нам треба грати іншу, комерційну музику, заробляють якраз на корпоративах.\n- Часто чуєш про так званий «андеграунд». Ви себе зараховуєте до нього?\n- У нас вся музика, яка не є популярною чи не має достатнього фінансування, автоматично стає андеграундною.\nНавіть у Києві клубів чи пабів, де є пристойний звук, фактично немає. Це при тому, що нам не треба особливих умов: у нас дуже простий набір інструментів, нам не треба везти фортепіано «Україна» чи якийсь дуже специфічний звук. Тим не менш навіть у Києві є тільки кілька клубів, де ми можемо потенційно виступити і гарно пролунати. І це – найголовніша проблема. Тому що нема навіть місць, де можна грати цю музику. Їх дуже мало.\nІ тому, звісно, що будь-яка культура, яка не є попсовою, розкрученою і в яку вкладаються гроші, парадоксально вважається андеграундною культурою.\nАле андеграунд це не є чимось радикальним чи обмеженим напрямками. Це – «підземелля». Цю музику просто не бачать люди і навіть не знають, що існують такі групи.\nУ всьому світі, наприклад, будемо говорити про Велику Британію, є незалежні так звані «лейбли», які займаються продюсуванням і випуском платівок. Припустимо, рок-колективів якогось міста в Британії. Весь, скажімо, альтернативний і панк-рок – можна погоджуватися чи ні – вихідці із Великої Британії з другої половини 80-х років, коли виникли такі гурти як «The Smiths», «Joy Division». Потім в тій же Британії з’явився «Sex pistols» (хоча він не є, як на мене, представником справжньої панк-культури), та дуже багато інших груп, які могли пробитися, тому що були незалежні студії звукозапису та телевізійні програми, які могли донести людям, широкому загалові ці напрямки.\nЗвісно, якщо зараз слухати ці колективи, особливо на початку, буде дуже багато питань щодо якості звуку, гри на музичних інструментах, вокалу і так далі. Але ця музика стала доступною, і подальший розвиток рок-культури Британії та взагалі світу – це 80-ті та 90-ті роки – якраз виходять із так званої (може, це дуже гучно) Манчестерської школи, де дуже багато колективів зробили рок таким, який він є.\nХоча рок-музика також не стоїть на місці. Ми також себе відносили до українського інді-року. Нам часто дорікають і кажуть, що ми – не інді-рок, а просто рок-гурт.\nНічого поганого в тому, що ми називаємо себе independent-колективом, немає. Тому що межі в рок-музиці вже абсолютно стерті.\nМи навіть пробуємо експериментувати, і в одній з пісень створили таку собі солодкувату електронну основу, де гітара вже не була домінуючим інструментом. Ним стали клавішні.\nНастільки це нам вдалося – час покаже, але ми принаймні це спробували. І в нас як музикантів немає стереотипів, що в цих піснях, наприклад, ми не можемо використовувати той чи інший інструмент. Навпаки.\n- Якщо ми вже торкнулися історії гурту, то, може, розповісте докладніше про неї? Які були найбільш складні і кумедні моменти, розпади і так далі…\n- Я 10 років працював у жанрі "акустичний рок". І потім природно якось вирішив змінити формат, знайти свій колектив. Почав шукати хлопців. Хлопці – втрьох – були учасниками одного з київських гуртів, який розпався. І вони втрьох – бас-гітарист Сергій Шмаркатюк, барабанщик Іштван Седлар і гітарист Олександр Курочкін – залишилися без вокаліста.\nЯ почав шукати через інтернет різні оголошення про те, що колективи шукають вокаліста. Сам почав давати оголошення в руслі, що вокаліст шукає колектив. Ходив на кілька прослуховувань. З одним колективом ми в принципі стилістично не підходили одне одному. Хлопець після довгих прослуховувань сказав: «Ти знаєш, ти нам не підходиш, але є один гурт, вони залишилися без вокаліста, я їм подзвоню, і ви з ними зустрінетесь…»\nХоча після першої нашої зустрічі в нас були відчуття, що ми одне одному не підходимо. Навіть не те, що вони мені не підходять, а я їм не підходжу. Вони зовсім не зрозуміли ту музику, яку я пишу.\nАле вони не могли так прямо і грубо сказати мені. Я вирішив, що треба брати ініціативу в свої руки, тому що вони насправді мені сподобалися. Я їм сказав: «Ви зараз нічого мені не кажіть, хай пройде якийсь час, я можу на електронку вислати ще кілька моїх пісень, ви подумайте, а потім хтось зателефонує і скаже.»\nХлопці подумали кілька днів, а потім був дзвінок від бас-гітариста Сергія і він сказав: «Давай спробуємо, не вийде – розійдемось».\nПочинали ми дуже важко. Тому що в мене була своя музична ідеологія, в них своя. І нам треба було знайти точки дотику. Ми спочатку розмовляли просто в Сергія вдома, грали під гітару, і вже десь на початку 2006 року чи наприкінці 2005-го в нас відбулася перша репетиція.\nІ ми вже шість років існуємо. Якихось особливих проблем в колективі не було ніколи. Мені з хлопцями дуже комфортно, тому що кожен з них є самостійною, індивідуальною творчою одиницею.\nЯкщо послухати нашу музику, то можна почути родзинки в бас-партії. Те саме стосується нашої гітари і нашого барабанщика.\nІ коли ми створюємо аранжування, то слід розрізняти поняття автора музики чи мелодії і автора пісні, композиції, яку люди вже слухають. І в нас на дисках так і написано: автор пісень – такий-то, аранжування – наше спільне.\nІ буває, що пісня, яка народжується десь під гітару, і готова пісня – це зовсім різні речі.\nУ хлопців дуже гарний смак, чим вони мені подобаються як люди.\nВ одному інтерв’ю ми сказали, що ми ще не стали друзями по життю. Але ми розуміємо набагато тонше одне одного, розуміємо зсередини одне одного саме через музику.\nКоли люди стають друзями, то всі «дружні» проблеми часто заважають займатися тою справою, в якій ти прагнеш чогось досягти.\nМи - друзі ментальні, творчі, але ми не зустрічаємося кожен день. У кожного з нас – свій окремішній світ. Інколи ми навіть не перетинаємося. У кожного – своє особисте життя.\nЗвісно, інколи є проблема, коли шукаєш чогось складного і не помічаєш того простого й геніального, коли можеш крикнути «Еврика!» Але нам дуже легко і комфортно разом.\nМи – насправді колектив і доповнюємо один одного.\nКожен в групі займається чимось своїм. Без одного учасника це вже буде не той колектив. Навіть якщо брати назву колективу, то це трапилося досить випадково. Назвати гурт за прізвищем одного з учасників – це в принципі була ідея гітариста. Він сказав, що в мене звучне прізвище.\nЯ тоді сказав, що мені тільки доведеться пояснювати, що це – не я вигадав.\nУ нас – справжній колектив, і без колективної згоди на те, щоб робити певну пісню, ми робити її ніколи не будемо.\nЯ не можу прийти на репетицію і сказати: «Хлопці, я написав пісню і хочу, щоб її зробили». Вони можуть сказати, що їм вона не подобається, і ми тоді вирішуємо, що не будемо її робити.\nУ нас – якраз та демократія, якої немає в суспільстві.\n- Часто пісні «бракували»?\n- Скажу по секрету. Останній рік був дуже потужним творчим роком. Я хлопцям запропонував, принаймні встиг заспівати приблизно 30 пісень. Це дуже багато, повірте.\nЯкщо в рік ти можеш написати десять, то це вже великий успіх. А тут – 30!\nПевні обставини життєві допомогли розкрити додатково свій потенціал…\nІз 30 схвалення отримало пісень 14.\nМаючи досвід роботи над піснями, знаю, що з цих 14 десь сім відпадуть тільки тому, що тоді вони видалися вдалими, а після прослуховування інших пісень вони можуть видатися зовсім нецікавими або ми їх просто не зможемо аранжувати. Таке теж може бути. Тобто ми не можемо підступитися до пісні, хоча начебто все добре… Так виникла пісня «Дякую». Ми 4 роки намагалися створити аранжування. І створили лише минулого року зовсім випадково.\nТобто в кращому випадку 30 % з 30 пісень залишиться.\n- У вас голосування ..?\n- Ні, дуже банально. Я приношу пісні на репетицію. Ми сіли рядочком і починаємо по черзі співати, а потім – обговорювати...\nЯ назвав неймовірні цифри і декому це видасться чимось нереальним. Наприклад, в позаминулому році я за рік написав всього 4 пісні. А були роки, як, припустимо, в 2007-му, коли я жодної пісні не написав. Зараз у мене творчий підйом.\n- А з чим ви пов’язуєте цей творчий сплеск?\n- Чесно кажучи, важко відповісти. Але найголовніша причина, як це не банально – це остаточно зроблений свій життєвий вибір.\nДуже важко знайти в собі відповідь на питання хто ти, для чого ти живеш і чим ти хочеш займатися. Це в нашому світі буде сприйматися як казочка, але я поставив перед собою питання і дав на нього відповідь. І – щаслива людина. Я бачу десь світло за горизонтом.\n- Можете розказати трохи про це світло?\n- Можливо, це є глобальна мета – поділитися, розказати світові те, що в тебе є всередині.\nОдна мудра людина просто зробила мені комплімент. Я парирував тим, що якби ж знати що робити з цим, умовно кажучи, «талантом». Вона тоді каже: «Це дуже просто. Треба ділитися ним з людьми і все». Тобто віддавати.\nЯкщо людина творча – вона отримує певне натхнення і вона повинна ретранслювати його далі. Вона не може ховати його в собі. Тому горизонт для мене – намагання ділитися з якомога більшою кількістю людей тим, що ми робимо.\n- Ви сказали, що зробили вибір у житті…\n- Так, це музика… І мені не соромно. Коли ти щось мав в соціальному, кар’єрному плані, а потім це втратив з певних причин… І, зрештою, саме життя тебе підштовхує до певних вчинків і вибору. І навіщо шукати щось незнайдене, якщо все вже у тебе є? Просто потрібно в себе зануритися і роздивитися хто ти є і ким ти хочеш бути...\nАбо ти живеш музикою, або краще цим не займайся. Забери гітару з рук, не співай, якщо ти можеш прогодувати себе інакше. Свою душу прогодувати інакше зможеш – не торкайся цього.\n- Ви в дитинстві відчули це бажання стати музикантом?\n- Це стало усвідомленим бажанням десь з 13 років. Коли я був у піонерському таборі, почув як грають на гітарі і захотів й собі грати. Хоча змалечку батьки мене відправляли до музичної школи. І батьки – я їм за це дуже вдячний – дозволили мені маленькому зробити власний вибір.\nВони не відбили в мене бажання займатися музикою чи співати. Вони просто дали можливість зробити вибір. Якщо я не любив сольфеджіо, то вони ж не змусять мене його полюбити.\nІ коли я кинув займатися на фортепіано і перестав ходити до хору, то нічого страшного не сталося. Тому що в 13 років, коли я захотів грати на гітарі, батьки мені миттєво придбали гітару. Дуже просту, чернігівську.\nАле знаючи два акорди, я вже намагався написати пісню про школу. Про вчительку з географії, яка мені поставила трійку у чверті через те, що в нас була нелюбов одне до одного.\nЯ, знаючи акорди ля-мінор і мі-мінор, намагався написати про неї саркастичну пісню.\n- Так, звісно (сміється). І я відразу почав після цього писати музику. Ще не володіючи інструментом, мені захотілося щось створювати. Якби мені в той момент дали в руки якийсь інший інструмент чи пензель і ватман – я б так само почав щось творити.\nА в той момент я був дуже вражений від гітари і від пісень, які тоді співали під гітару.\nЦе 1991 рік. Незалежна Україна ще як така не створилася. Це було якраз за кілька місяців до того. Тобто моє зацікавлення музикою збігається із постанням української незалежності.\nЦе було моє неусвідомлене прагнення щось створювати. Це вже зараз я можу сказати, що щось створювати я любив ще з дитсадка. Неважливо що.\nЗ іншого боку, в моєму житті були певні обставини, певні проміжки часу, коли я взагалі міг місяцями не брати гітару до рук.\nТому що якраз в період приблизно з 2002-го по 2008-й питання «хто я?», «для чого я?» і «чому я?» виникали повсякчас. І це багато – аж шість років.\nІ були моменти, коли я дійсно по півроку міг не брати гітару до рук.\n- Але все ж таки повернулись і зрозуміли, що це – ваше життя?\n- Я просто інакше не можу.\nСаме життя підштовхнуло мене до цього. Коли ти лишаєшся абсолютно один, то в тебе завжди лишається з собою музика. І вона ніколи мене не зраджувала. І тому, можливо, це і є моя відповідь на щирість музики до мене самого.\n- Ви згадали дитинство. Які ваші найяскравіші спогади?\n- Спогадів дуже багато. І, як у кожної родини, є свої легенди. У нас також в родині свої легенди. Було це взимку (а колись зими були не такі, як зараз), в грудні, коли за снігом у Києві нічого не було видно. І навіть коли ти з вікна будинку дивився на магазин знизу – то бачив лише його дах. Були такі замети страшні, що замітало абсолютно все навкруги. І в ту зиму всі дітки ходили однаково і носили валянки. Ходили у валянках всю зиму – 3 чи навіть чотири місяці.\nІ після такої зими я забував, як зав’язувати шнурівки. І моя сестра, молодша за мене на три роки, вчила мене наново зав’язувати шнурівки.\nЦе такий яскравий спогад. І я досі якось по-своєму особливим вузлом їх зав’язую. І постійно вони в мене розв’язуються.\nСпогад більш дорослого дитинства – як тато взяв мене на футбол. Я досі пригадую той день. Я відпросився з уроку російської мови. Нашому молодому вчителю чесно сказав, що іду з татом на футбол, і він мене відпустив. Це був вересень. Я навіть пам’ятаю хто з ким грав: «Динамо» (Київ) – «Арарат» (Єреван).\n«Динамо» тоді виграло «3-0», і це був останній матч Олександра Заварова в «Динамо» перед тим, як він поїхав закордон.\nПід час матчу почалася страшна злива, а ми з татом були в шортах і у футболках. І коли почалася злива – тато запропонував: «Може, давай підемо? Така страшна злива, а ми сидимо і мокнемо…» Я сказав «Ні»… Тобто зливи мене не лякають в житті. Навпаки – я люблю зливи.\nІ ми з татом як два мокрих хлюща їхали у вагоні метра. Я пам’ятаю, як люди вже їхали в плащах, в куртках, бо миттєво якось стало холодно, а ми тільки удвох – в тенісках і шортах.\nА ще, коли я їхав на футбол, то надув синю повітряну кульку і білою гуашшю вималював літеру «Д». Виглядало воно досить кумедно.\nВзагалі я дуже люблю згадувати дитинство і вважаю, що моє дитинство було щасливим. Тому що мої батьки дуже сильно любили мене і сестру. І я їм за це дуже вдячний.\nІ зараз я розумію, що без батьківської любові людині важко кимось стати в цьому житті. Дуже добре, якщо вона буде постійно пам’ятати любов батьків до себе. Бо найбільш рідних людей у цьому світі не можу бути. Це ті люди, які дали тобі життя.\n- Які події вашого життя ви вважаєте найголовнішими?\n- Найголовніша подія – народження доньки Валерії. Вона народилася 2 березня 2005 року.\nВона вже школярка, ходить до першого класу. Можливо, це пафосно звучить, але це дійсно найголовніше, тому що я спромігся дати життя іншій людині.\nІнші здобутки – десь з іншого матеріального світу.\nДОЩ ІЗ ГРАДОМ\nНа волоссі пір’я сиве,\nВсе, що маю, - очі в зморшках.\nХтось живе, щоб бути сильним,\nЯ живу собі потрошку.\nВсе, що маю, - пальці в шрамах,\nДо всього хотів торкнутись.\nЯкщо йти, то тільки прямо,\nЩоб назад не повернутись.\nВсе, що маю, - втому грати\nдругорядні ниці ролі.\nМокрий сніг собі ковтати,\nЩоб потрошку стати хворим.\nВсе, що маю, - біль в суглобах,\nА у пальцях трохи інший.\nКожен день одна й та ж спроба –\nщоб, нарешті, стать сильнішим.\nЗнов по радіо рипіння,\nНаче мій постійний кашель.\nХтось живе й не стане сильним,\nХоч із малку був безстрашним.\nЗ пригорщів собі ковтати\nРештки снігу, наче кашу.\nВсе, що маю, - дощ із градом,\nСиве пір’я, вічний кашель.\n- Ви взагалі гурман в житті? В їжі, музиці, одязі чи чомусь іншому?\n- Я дуже спокійна людина в плані їжі. Я, як кожна нормальна людина, в принципі люблю їсти, смачно їсти. Але їжа не є моїм хобі. Я не живу заради того, щоб їсти.\nНатомість в музиці – так. Я вважаю, що в мене непоганий музичний смак.\nЩодо одягу, то я люблю дуже простий стиль «Casual». Не люблю якихось надлишкових елементів. Дуже люблю прості речі – футболки, джинси. Звісно, це має бути дорого, але візуально це не повинно якось проявлятися. І, звісно, шалики.\nЦе те, що я люблю і в стилі моєму присутнє. Просто люблю шарфи. Це характерна особливість мого стилю в одязі.\nВзагалі їжа духовна для мене більш прийнятна і я її без проблем переварюю, ніж їжу матеріальну. Так, я гурман книг.\n- Які книги найцінніші?\n- Є три книги і два поети, які дуже сильно вразили мене. «На Західному фронті без змін» Ремарка, «Брати Карамазови» Достоєвського і «Король Лір» Шекспіра – це три твори, які на мене справили потужне враження. Стали для мене чимось особливим.\nІ є ще два поети, яких вважаю рідними. Це Василь Симоненко і Єсенін.\nКрім того, з українських авторів чи з української музики єдиний, хто для мене є авторитетом – це композитор Івасюк. Його пісні є чимось надзвичайним. Принаймні я їх так сприймаю. Особливо його пісні, які не є широко відомі.\n- Повернемося до шаликів. Скільки їх у вас?\n- Все почалося з того, що я почав збирати футбольні шалики. Шалики футбольних клубів. А десь три роки тому я зрозумів, що мені це вже нецікаво і всю колекцію подарував своєму племіннику, який хоче бути журналістом. Скоро закінчує школу і хоче стати саме спортивним журналістом через те, що дуже любить футбол.\nА мені футбол уже став не настільки цікавим.\n- Велика була колекція?\n- Десь 110 футбольних команд…\nПісля того я почав купувати і носити звичайні шалики. Не те, що це було дуже модним. Просто мені подобалося. І в мене були випадки, що під час якихось концертів навіть обмін відбувався: мені дарували, я комусь дарував. Це для мене щось означає. Знову таки - нематеріальне.\nТому моя колекція не стоїть на місці: то зменшується трохи, то – збільшується. Але це не зовсім колекція. Я до них ставлюся не як до аксесуарів, які можна зберігати на поличках. Є деякі улюблені, які частіше ношу, тому вони з часом зношуються і доводиться їх викидати. Зараз їх у мене приблизно 40. Але мета не кількість, а – якість.\nЩо цікаво, - найулюбленіші мої шарфи, які я дуже часто одягаю, саме ті, які мені дарували. І це найцінніше, що може бути. Люди відчувають, що мені подобається і дарують.\n- Як ви їх добираєте: тканина, колір...?\n- Найголовніше – колір. Вони всі однотонні, але я дуже люблю блакитний і синій колір. Не люблю червоний і зелений.\n- Які особисті речі для вас є особливо важливими і найбільше про вас говорять?\n- Останні два роки я завжди тримаю біля себе невеличкий рюкзачок, таку валізку. Там лежить блокнот, ручка, телефонна зарядка… У кишені – анальгін, кілька серветок, маркер, ще одна ручка… Якщо витрусити мої речі, то можна побачити абсолютно творчий набір.\nНайголовніше, щоб у мене завжди був під рукою блокнот і ручка, тому що я можу писати будь-де і будь-коли. І я не цураюся того, щоб, якщо якась думка з’явилася, сісти в кав’ярні, замовити чай і писати. Це може тривати кілька годин поспіль.\nІ, звісно, шалик (сміється). Мені кажуть, що вже не уявляють мене без шалика. Кілька разів мене бачили без шалика і не могли зрозуміти, чи це я, чи ні.\nХоче це не є якимсь епатажем. Це просто моя любов до шаликів, яка стала частиною іміджу. Тобто імідж набутий нам нецікавий. Якось природно в колективі він твориться.\nУ нас все відбувається еволюційно, природно.\n- Щоб закінчити тему речей – що у вашій домівці найбільше гріє ваше око?\n- Як не дивно, більшість часу, який я проводжу вдома, я проводжу на кухні. Тому що я на кухню палю (курю), і саме в цей момент я дуже часто пишу музику. Викурюю дуже багато цигарок в цей період…\n- Скільки на день?\n- З цим треба боротися, але нехай це буде найгіршим, що є в моєму характері, найбільшим моїм недоліком… Щоб не хизуватися скажу, що багато. Більше однієї пачки (це я так дуже скромно кажу)...\nНе можу сказати, що кухня є найкращим місцем квартири. У кімнаті є така поличка, де стоять фотографії моїх близьких. Це фотографія мами, фото родини, коли мені було дев’ять років, сестрі – сім, і фотографія моєї дочки.\nОт, по-моєму, цей куток найрідніший мені. Ця поличка – це свята поличка в квартирі.\n- Після того, як я зрозумів, що я зробив свій життєвий вибір, я відразу відчув, що я щаслива людина, тому що цей вибір зробив, зрозумівши, що мені не вистачало для щастя. Звісно, кожна людина прагне знайти свою другу половинку. Можливо, якщо це вдасться мені, то буду найщасливішою людиною в світі.\n- Які моменти і ситуації в житті вас роблять нещасливим?\n- Є речі, які засмучують. Це, можливо, коли виникає відчуття тісноти. Коли виникає відчуття, що тебе ніхто не розуміє. Коли ти інколи відчуваєш, що ти не потрібен суспільству. Але це такі речі, які просто засмучують. Тому що, коли ти щасливий від свого життєвого вибору, нещасним тебе вже ніщо зробити не зможе.\n- Ви романтик?\n- Абсолютно. Назвати себе романтиком можна, звісно. Воно так і є. Просто я звик дивуватися світу і дивуватися начебто дуже простим, банальним речам. І радіти тим речам, на які люди дуже часто вже просто не звертають увагу.\nПрокинувся – сяє сонечко. Щастя. Почав падати сніг чи дощ – це також радість. Тому що в цьому світі ще щось відбувається і цей світ продовжує жити.\nЦе також, мабуть, є особливістю наших пісень. І ці всі настрої в людини присутні. І головне – щоб людина не соромилася їх. Бо люди – дуже закриті зараз, на жаль. До відкритих людей ставляться, скоріше, як до божевільних, ніж до нормальних.\nАле якщо ти інший – це непогано. Головне, щоб ти був справжнім.\n- Чим ви відрізняєтесь від інших?\n- Це дуже складне запитання, тому що я – така ж людина, як і решта. В мене дві ноги, дві руки. В мене також є можливість дивитися на світ, радіти, сміятися, плакати…\nЯ думаю, що себе вирізняти не варто, а варто, щоб кожна людина знайшла свою унікальність. Припустимо, хтось вірить в Діда Мороза, хтось вміє гарно малювати кораблики, хтось може гарно писати вірші чи робити дерев’яні ложки… Тобто в кожного є свої таланти та індивідуальні особливості. У світосприйнятті – також.\nПросто хотілося б, щоб люди самі себе не заганяли в кут «середньостатистичної людини». А щоб вони культивували свою унікальність. І тоді світ буде набагато цікавішим.\n- За що ви себе любите?\n- (Сміється.) Мені можуть дорікнути, що я надто сильно себе люблю. Провокативне запитання (сміється). Взагалі кожна людина себе любить і кожна людина – егоїст. Просто нас ще в радянському суспільстві виховували, що скромність прикрашає людину. А я вважаю, що навпаки: кожна людина має не хизуватися, а гордитися тим, що вона вміє, що вона чогось досягла. І скромність тут ні до чого.\nЯкщо я вмію гарно співати, то я маю право цим гордитись. Чому б ні? Якщо я пишу гарні вірші, то чому я маю цим не гордитися?\nТільки та людина, яка знає за що її можна любити чи чим вона може гордитися, тільки та людина може адекватно сприймати свої недоліки і свої вади.\nМені інколи дорікають, що я так сміливо говорю про те, що я вмію… Я відповідаю, що це тому, що я дуже критичного ставлюся до себе. Як я себе ненавиджу, коли відбуваються творчі процеси…\nХтось із мудрих сказав, що не треба виправляти свої недоліки. Просто треба з ними помиритися і сприймати те, що вони існують. І якщо ти їх адекватно оціниш і скажеш, що «так, вони в мене є», то легше жити. Просто потрібно знати, які в тебе позитивні і негативні риси. Тоді починаєш жити в гармонії з самим собою.\nВиправити недоліки неможливо, тому що більшість з них – це риси характеру. Від набутого відмовитися легше, як от кинути курити. А якщо це риси характеру, як, наприклад, занудство (от зануда я і багато знайомих мені кажуть, що я зануда, і я знаю це) – ні. Але я про це можу говорити вголос і мені не соромно.\nЯ дуже принциповий в окремих речах, дуже пунктуальний. Я дуже не люблю, як люди спізнюються. Для мене це найгірше, що може бути. В цьому також є занудство. Мозок «винести» я можу будь-кому. Через свою якусь примхливість, принциповість. І це – моя негативна риса. Принаймні я про це говорю щиро і відверто.\nКожна людина має себе любити. Тому що якщо ти себе не любиш, то тебе інші ніколи в житті не полюблять. Так, ми заслуговуємо на те, щоб любити себе хоча б тому, що ми володіємо життям. Це – скарб. Я викрутився… (сміється)\n- Що змінюється і вашому житті, як часто, і що залишається незмінним?\n- У моєму житті найчастіше змінюються пори року. Незмінними залишаються оці основоположні принципи, про які я говорив. Це бажання створювати, віддавати і дарувати людям те, чим ти володієш. Якщо є талант – то треба його віддавати.\nІ найголовніша річ – я так само буду вірити людям, не зважаючи ні на що. Хоч уже сивина є в бороді, але так само буду вірити людям, вірити в добро, в щирість і те, що в цьому світі кохання є тією рушійною силою, яка і править світом, а не гроші. Я в це вірю.\n- Чи вірите в кінець світу 2012 року?\n- Я вважаю, що якщо суспільству потрібне Його друге пришестя, то я в це вірю. Мені також потрібне Його друге пришестя.\nФото зі сторінки Володимира Германова у Facebook.\nІнді-рокер і письменник Володимир Германов розповів про своє щастя\nОлександр Солодар презентував «Невідому Чигиринщину»


3DCOM (Київська обл)\n3Mob Utel (за номером телефону)\nАДАМАНТ-ТЕЛЕКОМ - Домен и Хостинг\nЩо таке методи виплат\nМетоди виплат — це варіанти здійснення будь-яких видів виплат одержувачам. Зараз виплати щільно інтегровані практично в усі види бізнесу, включаючи фріланс-біржі, маркетплейси, платформи бронювання готелів, платформи продажу квитків та інші галузі. Ось чому багато початківців в бізнесі зіткнулися з необхідністю налаштувати швидкі і зручні методи виплат.\nМетоди виплат універсальні, що дозволяє підприємствам зручно переказувати кошти своїм одержувачам, а одержувачам — виводити кошти на свої банківські рахунки за допомогою кількох кліків мишою.\nІнтегрувавши різні методи виплат, компанії можуть скористатися широким спектром платіжних можливостей: відшкодовувати витрати своїм клієнтам, виплачувати зарплати і премії своїм співробітникам, платити підрядникам та проводити інші необхідні фінансові операції.\nЩоб почати здійснювати виплати, вам необхідно підключити хоча б один метод виплат. Залежно від типу вашого бізнесу вам можуть підійти різні методи. Наприклад, якщо ваш бізнес — це біржа фрілансу, то ви виступаєте в якості посередника між клієнтами і підрядниками, отримуючи платежі від перших та потім переводячи кошти другим. Якщо ви працюєте в сфері беттінгу або гемблінгу, то вам потрібно виплачувати виграші за допомогою різних методів.\nПредставники різних способів виплат можуть мати різні процедури обробки платежів, тому гроші не відразу переводяться на банківський рахунок одержувача. Розгляд транзакції може зайняти від 24 годин до декількох днів в залежності від використовуваного методу та інших чинників, таких як сума, валюта, країна.\nТаким чином, методи виплат полегшують потік транзакцій між бізнесом і одержувачами платежів. Вони дозволяють організаціям більш ефективно управляти платежами і надавати одержувачам своєчасні та безперебійні виплати.\nТипи методів виплат\nКредитні картки. Кредитні картки — найбільш часто використовуваний метод виплат у всьому світі. Можливість приймати і обробляти кредитні картки, випущені різними платіжними системами, дозволяє компаніям виходити на світовий ринок, тим самим підвищуючи коефіцієнт конверсії.\nБанківські перекази. Банківські перекази — другий за популярністю метод здійснення виплат. Більшість платіжних сервісів звільняють своїх одержувачів від комісії, якщо вони використовують саме цей метод виплат, за винятком конвертації валюти.\nЦифрові гаманці. Цифровий гаманець - це швидко набирає популярність варіант здійснення виплат, який дозволяє одержувачам отримувати гроші швидко і зручно. Гроші відразу стають доступні одержувачам на їх віртуальних рахунках і можуть бути використані для майбутніх покупок або оплати рахунків.\nКриптовалюта. Нині все більше і більше одержувачів цінують можливість отримувати виплати в криптовалюті. Ось чому підтримка декількох валют, включаючи криптовалюту, важлива для організацій, що прагнуть глобального розширення.\nМобільні платежі. Оскільки власники смартфонів все частіше надають перевагу мобільним платежам, у компаній є шанс завоювати лояльність клієнтів, інтегрувавши мобільні виплати.\nЛокальні методи виплат. Підтримка місцевих методів виплат — це ключ до глобального розширення вашого бізнесу. Однак при їх адаптації слід мати на увазі, що в кожній країні/ регіоні існують певні правила та обмеження щодо транскордонного переказу коштів.\nПереваги та недоліки методів виплат\nГлобальність. Способи виплат доступні буквально в будь-якому місці, що дозволяє компаніям досягти глобального розширення, а одержувачам — отримувати виплати бажаним методом і в зручній валюті. Чим більше можливостей для виплат ви інтегруєте, тим більшої цінності ви додасте своєму бізнесу.\nГнучкість. Використовуючи різні методи виплат, як платники, так і одержувачі можуть отримати вигоду від чудової гнучкості, маючи можливість вибирати частоту виплат (на щоденній, щотижневій або щомісячній основі), валюту та спосіб виведення коштів. Єдиний аспект, що не залежить від платників і одержувачів — це швидкість розгляду транзакції. Переказ грошей на банківський рахунок одержувача може зайняти від 24 годин до декількох робочих днів.\nЛегкість у використанні. Поліпшені методи виплат мають важливе значення для створення гарного враження про вашу компанію у одержувачів. Більшість методів виплат повністю зручні для користувача, дозволяючи одержувачам самостійно обслуговувати і легко виводити свої кошти, а компаніям —- ефективно керувати транзакціями.\nПрозорість. Навіть при використанні декількох способів виплат ви не пропустите жодної транзакції, якщо будете співпрацювати з постачальником платіжних послуг (від англ. Payment service provider). Цифрова платформа, пропонована PSP, дозволяє легко керувати виплатами, а також надає доступ до звітів по кожній обробленій транзакції. Крім того, це відмінний спосіб забезпечити безпаперовий робочий процес в вашому офісі.\nВдосконалений захист. Глобальність і гнучкість — не єдині переваги методів виплат. У разі підозрілої активності PSP проведе всі необхідні процедури, включаючи додаткову верифікацію, щоб захистити дані транзакції від шахраїв.\nНепередбачувана швидкість обробки. Швидкість обробки транзакцій повинна бути одним з головних чинників, які слід враховувати під час вибору методу виплат, адже ніхто не любить довго чекати. Іноді переказ коштів на рахунок одержувача може зайняти від 1 до 5 робочих днів в залежності від країни, валюти та інших факторів.\nЗбори. Не дивно, що представники методів виплат, включаючи постачальників платіжних послуг, заробляють на операційних зборах, що стягуються з кожної обробленої транзакції. Тому перед вибором методу виплат ми настійно рекомендуємо оцінити транзакційні витрати для вашої організації і одержувачів.\nЯк обрати правильний метод виплат\nВ даний час майже всі підприємства електронної комерції мають справу з виплатами, але перед тим, як впроваджувати їх в свій бізнес, слід врахувати кілька важливих факторів:\nВнутрішні витрати на налаштування та підтримку методів виплат;\nМожливість здійснювати виплати у вашій базовій валюті;\nОпераційні збори і коефіцієнт конверсії;\nМожливість самообслуговування і вибору кращого методу отримання коштів для одержувачів;\nЧас розгляду транзакції.\nОтже, як інтегрувати кілька методів виплат в свій бізнес, не витрачаючи зайвого часу і коштів? Відповідь досить проста. Постачальники платіжних послуг вже міцно закріпилися на ринку електронної комерції, пропонуючи компаніям масштабовані рішення для відправки грошей одержувачам без прив'язки до місця розташування або валюти. Впровадження різних опцій для виплат на вашому веб-сайті дозволяє одержувачам обирати, як саме вони хочуть отримувати оплату, тим самим підвищуючи лояльність до вашої компанії, а разом з цим і цінність вашого бізнесу.\nЯкщо ви хочете поліпшити структуру виплат і розширити список методів переказу коштів вашим одержувачам, слід подумати про партнерство з постачальником платіжних послуг, який пропонує організаціям можливість адаптувати і керувати кількома способами виплат одночасно. Corefy - це платформа для управління платежами, яка надає компаніям будь-якого розміру і галузі комплексне технічне рішення для здійснення всіх типів виплат і управління ними. Спробуйте демо, щоб дізнатися більше про наш продукт.


МАГАТЕ та Іран досягли згоди про продовження моніторингу ядерних об'єктів - Korrespondent.net\nМАГАТЕ та Іран досягли згоди про продовження моніторингу ядерних об'єктів\nТекст: Катя Юськів, 22 лютого 2021, 06:33\nМАГАТЕ та Іран домовилися про продовження моніторингу атомних об'єктів\nЗ 23 лютого в Ірані набуде чинності пункт нового іранського закону, що обмежує доступ інспекторів МАГАТЕ до іранських ядерних об'єктів.\nМіжнародне агентство з атомної енергії (МАГАТЕ) зможе продовжити перевірки атомних об'єктів Ірану. Однак їх проводитимуть в обмеженому форматі. Про це в неділю, 21 лютого, повідомив у Twitter генеральний директор МАГАТЕ Рафаель Гроссі за підсумками переговорів в Тегерані.\n"Інтенсивні консультації дали хороший результат. Досягнуто тимчасової технічної згоди. МАГАТЕ продовжить необхідну верифікацію і моніторинг в Ірані", - написав Гроссі.\nУ спільній заяві Іран і МАГАТЕ пояснили, що згідно з досягнутою угодою, агентство продовжить такий моніторинг протягом максимум трьох місяців.\nРаніше передбачалося, що з 23 лютого на виконання прийнятого в грудні парламентом Ірану закону припинить свою дію ціла низка заходів транспарентності, які передбачені в Спільному всеосяжному плані дій щодо іранської ядерної програми (СВПД).\nПеревірки входять до Спільного всеосяжного плану дій (СВПД), який в 2015 році підписали Іран, а також США, Росія, Китай, Німеччина, Франція і Великобританія.\nЦей документ передбачає виконання Тегераном низки кроків щодо обмеження своєї ядерної програми в обмін на скасування санкцій, введених раніше США і ЄС.\nУ 2018 році США вийшли з договору і ввели економічні санкції проти Тегерана. Пізніше адміністрація президента США Дональда Трампа кілька разів розширювала санкції.\nГлава МАГАТЕ раніше цього тижня відвідав Іран, щоб спробувати переконати іранський уряд дозволити інспекторам агентства продовжити в повному обсязі інспекції на ядерних об'єктах.\nНагадаємо, нещодавно стало відомо, що Іран почав виробництво металевого урану, який може використовуватися для виробництва атомної бомби. Про це заявив глава МАГАТЕ Рафаель Гроссі. За його даними, 3,6 грама металевого урану були вироблені на ядерному об'єкті в місті Ісфахан.


Микола Костянтинович Зеров | Портал освітньо-інформаційних послуг «Студентська консультація»\nПредмет: ЛітератураТип роботи: ПрезентаціяК-сть сторінок: 16Мова: УкраїнськаОцінка: Виберіть оцінкуGive Микола Костянтинович Зеров 1/5Give Микола Костянтинович Зеров 2/5Give Микола Костянтинович Зеров 3/5Give Микола Костянтинович Зеров 4/5Give Микола Костянтинович Зеров 5/5Оцінити\n(26 квітня 1890, Зіньків - 3 листопада 1937, Сандармох, Республіка Карелія) - український літературознавець, аналітичний критик, полеміст, лідер «неокласиків», майстер сонетної форми і перекладач античної поезії.\nОсвіта і перші публікації\nМикола Зеров народився 26 квітня 1890 року в повітовому місті Зінькові на Полтавщині в багатодітній сім'ї вчителя місцевої двокласної школи. (Мати Марія Яківна походила з козацького роду Яреськів з-під Диканьки).\nПо закінченні Зіньківської школи, де його однокласником був майбутній гуморист Остап Вишня, Зеров учився в Охтирській та Першій Київській гімназіях (1903–1908). У 1909–1914 роках - студент історико-філологічного факультету Київського університету Святого Володимира.\n1912 - з'явилися друком перші статті та рецензії Зерова в журналі «Світло», газеті «Рада». З 1914 - року за наказом попечителя Київського навчального округу Зерова призначено викладачем історії до Златопільської чоловічої гімназії\nЗ жовтня 1916 - жіночої гімназії.\nЗ 1917 - Зеров учителює в Другій Київській гімназії імені Кирило-Мефодіївського братства та викладає латину.\n1918-1920 - викладає українознавство в Архітектурному інституті, працює редактором бібліографічного журналу «Книгарь».\nЗ осені 1923 - професор Київського інституту народної освіти.\nВ цей час Зеров увійшов до елітарного гуртка діячів української культури(обговорювалися проблеми розвитку української літератури, малярства, графіки.)\n1920р. одружився із Софією Лободою і почав серйозно замислюватися про наукову діяльність; вийшли підготовлені ним «Антологія римської поезії» та «Нова українська поезія», З голодного Києва Миколу Зерова запрошують на роботу в Баришівську соціально-економічну школу, 1 жовтня 1923 року Микола Зеров став професором української літератури Київського інституту народної освіти\n1923 року до Києва повернулося чимало письменників, що об'єднались у рамках АСПИСу. 1924 рік розпочався з бурхливих дискусій. 3 січня на культкомісії Всеукраїнської Академії наук М. Зеров виголосив доповідь «Українська література в 1923 році».\n1924 року було надруковано «Камену».\n1925-1928: Літературна дискусія\n1925 року почалася відома літературна дискусія, яка тривала до 1928 р. Початком її вважають статтю Г. Яковенка «Про критиків і критику в літературі» (Культура і побут 1925, 20 квітня) та відповідь на неї М. Хвильового. Зеров-критик стає на бік М. Хвильового.\nЧервневий пленум ЦК КП(б)У 1927 року дав прямі директивні вказівки щодо політичної оцінки «неокласиків»; фактично ця постанова означала заборону літературної та критичної діяльності Зерова. Для нього лишалася тільки одна ділянка - історико-літературні студії.\nНаприкінці 1934 Зерова було остаточно звільнено з університету. Він втратив останнє матеріальне опертя й був змушений шукати будь-яку працю або залишити Україну. Водночас він довідався про те, що за сфабрикованими звинуваченнями було засуджено й розстріляно Григорія Косинку й Олексу Влизька.\nПереживши ще одну трагедію, - смерть десятилітнього сина - М. Зеров переїжджає до Москви.\nНаприкінці зими Зерова та засуджених з ним за тією ж справою відправлено до Карелії за маршрутом: «Ведмежа Гора-Кем-Соловки». В пункт призначення вони прибули у червні 1936 року. Як згадували ув'язнені, спершу режим у таборі був «ліберальним». За станом здоров'я М. Зеров не міг працювати лісорубом і тому прибирав кімнати господарської служби.


Cоюз птицеводов Украины - Новости - Міжнародна конференція «Комбікорми’2014»\nМіжнародна конференція «Комбікорми’2014»\n20червня 2014 року\n(19 червня – день заїзду, 21 червня – день виїзду)\nГотельний комплекс «Конференц-Хол «Ірпінь», Київська область, м.Ірпінь,\nвул. Жовтнева, 118А\n- Міністерство аграрної політики та продовольства України\n- Асоціація “Союз кормовиробників України»\n- Асоціація «Союз птахівників України»\n- Журнал «Корми і факти», Журнал «Аграрний тиждень.Україна», Журнал «Сучасне птахівництво», Журнал «Тваринництво сьогодні»\nГоловний розпорядник конференції\n- ПП «Український центр розвитку птахівництва»\nУ програмі конференції\n- Роль комбікормового виробництва в структурі тваринницького бізнесу.\n- Законодавчі акти, сприяючі позитивним тенденціям розвитку кормового ринку України.\n- Сировинна база комбікормової промисловості в Україні, максимальне використання ресурсів.\n- Нові технології переробки і підготовки сировини для виробництва комбікормів.\n- Технології годування високопродуктивних кросів птиці та інших промислових тварин.\n- Економічні аспекти ефективного птахівничого і тваринницького бізнесу.\n- Ветеринарні і санітарні вимоги до якості комбікормів.\n- Сучасна техніка у виробництві комбікормів, преміксів та концентратів.\nВ дні роботи конференції проходитиме виставка «Сучасні технології у виробництві комбікормів».\n- Керівники і фахівці тваринницьких і птахівничих підприємств, підприємств комбікормової промисловості.\n- Представники компаній постачальників сировини та обладнання для виробництва комбікормів.\n- Керівники, наукові співробітники і фахівці–експерти профільних інститутів.\nГенеральний спонсор – внесок 16000 грн. включає оренду 12 м² виставкової площі, надається можливість проведення фірмової презентації (60 хв.), право включення 1 доповіді (10 хв.) в програму конференції, вибір місця розміщення виставкового обладнання, розміщення рекламної інформації в папках учасників, розміщення рекламних банерів (2 шт.) в залі проведення конференції.\nСпонсор – внесок 7000 грн. включає участь в конференції 3 представників підприємства, оренду 6 м² виставкової площі, надається можливість проведення фірмової презентації (30 хв.), вибір місця розміщення виставкового обладнання, розміщення рекламної інформації в папках учасників, розміщення рекламного банеру в залі проведення конференції.\nВартість участі в конференції для підприємств виробників та дистриб’юторів комбікормів та кормових добавок складає – 1000 грн. за одного учасника (доплата за кожного наступного учасника –300 грн.). У вартість участі в конференції входить: пакет матеріалів конференції, бронювання місць на базі відпочинку.\nУчасть у виставці: оренда виставкової площі - 450 грн. за 1 м2.\nВартість додаткового обладнання:\n- подіум 1 х 1 х 0,5 м - 300,00 грн.;\n- подіум секторний 1 х 1 х 1 м - 300,00 грн.;\n- стелаж 2,4 х 1 х 0,5 м - 300,00 грн.;\n- вітрина (стікл. верх) 1х1х0,5м - 340,00 грн.\n- вітрина (стікл., 3 полки) 2,4х0,5х0,5м - 360,00 грн.\nУ вартість участі у виставці входить: оренда виставкової площі, робочий стіл, 2 стільці, матеріали конференції, участь 2 представників від компанії.\nВартість проведення фірмового семінару (30 хв.) – 2500 грн.\nРозміщення рекламної інформації в пакеті матеріалів конференції – 1000 грн.\nРозміщення рекламного банера в залі проведення конференції – 1000 грн.\nДля птахопідприємств та тваринницьких комплексів реєстраційний внесок за участь в конференції складає 400 грн. за одну особу.\nРеєстраційний внесок включає харчування учасника (вечеря 19.06.2014, обід та фуршет 20.06.2014 р.) та пакет матеріалів конференції.\n- Оплата участі здійснюється згідно рахунку-фактури за безготівковим розрахунком на банківський р/р ПП «Український центр розвитку птахівництва».\n- Для оформлення рахунку необхідно звернутися за тел./факс (044) 4944930.\nПроживання (оплата проводиться учасниками по місцю проведення конференції):\nВартість номеру на добу\nСтандарт одномісний SNGL\n- 418 грн.\nУ вартість номеру входить сніданок.\nОбід і вечеря оплачуються додатково.\nДля зручності пропонуємо скористатися пропозицією організаторів щодовключення вартості харчування до загального рахунку за участь в конференції.\nВартість комплексного харчування складає 400 грн. за одного учасника(вечеря 19.06.2014, обід та фуршет 20.06.2014 р.).\nПри умові користування програмою комплексного харчування просимо робити відповідні відмітки при заповненнізаявки!\n(35 номерів) (два окремі ліжка):\n- 528 грн.\nЛюкс (10 номерів)\n(два ліжка + диван):\n- 3 чол. в номері 790 грн.\n- 3 чол. в номері 650 грн.\nДетальніше на інтернет-сайті готелю: www.conferencehall.com.ua\nПроїзд маршрутним таксі:\nМаршрутне таксі №392 від станції метро «Академмістечко» (30 хвилин у дорозі)\nМаршрутне таксі №395 від станції метро «Оболонь» (45 хвилин у дорозі)\nЗупинка «8-ма лінія»\nЗ метою організації зустрічі учасників конференції мікроавтобусом організаторів , прохання завчасно повідомити про таку необхідність!!!\nЗапити і заявки направляти за адресою:\n- Телефон/факс: (044) 4944930\n- Адреса: оф. 6А23, БЦ «Форум», 13, вул. Пимоненка, м. Київ, Україна, 04050\n- E-mail: a.sergienko@poultryukraine.com , s.karpenko@poultryukraine.com\nКонтактні особи: Сергієнко Анна +38 (097) 132-21-71,\nКарпенко Сергій Михайлович +38 (066) 722-98-74\n- ЗАЯВКА на участь,\n- Схема виставки.


Біблійний Йосиф України (до річниці від дня народження Йосипа Сліпого)\nКоли в 1963 році після 18-літньої відсидки Йосиф Сліпий прибув до Риму, до його особи була прикута увага всієї світової преси. Світ прагнув героя, відчував тугу за моральною величчю, людям був потрібен позитивний приклад. Для самого Йосифа Сліпого це чудесне перетворення із в’язня мордовських таборів у людину світової слави було лише черговим знаком Божого провидіння. Усе своє життя він лишався вірний своїй місії: служити Богу і Україні.\n«Цей не відступить»\nЗа переказами, пращур Йосифа Сліпого бився на боці Івана Мазепи під Полтавою, за що й був осліплений вояками Петра І. Звідти й пішло родинне прізвище Сліпий. Сам майбутній кардинал був восьмою (останньою) дитиною в родині Івана Коберницького-Сліпого та Анастасії Дичковської.\nПісля закінчення з відзнакою тернопільської гімназії у 1912 році Йосип Сліпий вступає до Львівської греко-католицької духовної семінарії та університету. Вступні іспити прийматиме митрополит Андрей Шептицький, який потім висвятить Йосифа в ієреї й пошле на навчання в Інсбрукський університет, а далі – у Рим. У 1922 році «магістер агрегатус» (дослівно – унікальних наук), доктор філософії й теології Йосиф Сліпий повертається до Львова і стає професором, а згодом і ректором Львівської духовної семінарії, що переростає в академію. На той час він був фактично правою рукою Шептицького.\nРектор Греко-Католицької Богословської Академії у Львові о. Йосиф Сліпий разом з викладачами і студентами цієї Академії. (1936 р.). Фото: uk.wikipedia.org\nПридивляючись до молодого й енергійного ректора, Шептицький усе більше утверджувався в рішенні зробити Сліпого своїм наступником. Крім високої освіченості й організаторських здібностей, він побачив у ньому ще одну визначальну рису – цілісність характеру й відданість справі. «Цей не відступить, – говорив митрополит про Сліпого. – Загине, а не відступить».\nУ грудні 1939 року за рекомендацією і на прохання Шептицького Папа Пій Х надав Йосифу Сліпому титул архієпископа і коадьютора, тобто законного спадкоємця глави помісної церкви. Сам Сліпий прийняв титул як черговий обов’язок. «У час гоніння свячення не є честю, а в певній мірі тягарем», – писав він через три роки після того.\nВелет духу в арештантській робі\nЦілковито усвідомити правдивість цих слів Сліпому випаде у 1944 році після смерті Андрея Шептицького. У грудні 44-го брат митрополита Климентій Шептицький передає на ім’я Сталіна та Раднаркому листи з проханням не перешкоджати діяльності храмів, монастирів, духовних закладів. Керівництво ради, заручившись підтримкою Молотова та Хрущова, дало згоду на діяльність УГКЦ, прийнявши від делегації 100 тисяч карбованців у фонд Червоного Хреста. Однак уже в березні 1945 року уніатську церкву назвали «агентом Ватикану», а через рік УГКЦ була проголошена поза законом, усі парафії були передані Російській православній церкві. Головною причиною цього стала величезна роль УГКЦ у боротьбі УПА проти військ НКВС, яка тривала на Західній Україні.\nЙосип Сліпий під час першого арешту. Фото: galinfo.com.ua\nУ 1945 році Йосифа Сліпого арештували вперше. Йому приписали контрреволюційну діяльність, шпигунство на користь Ватикану, паразитичне життя за рахунок народу і засудили до восьми років. Потім було ще три терміни. Кожен – за продовження пастирської праці.\nНавіть у тюрмі Йосиф Сліпий лишався для всіх беззаперечним авторитетом. Колишній майор Червоної Армії Шифрін писав: «Ми розуміли, що радянська влада ніколи не звільнить того, хто був для українців духовним прапором... Митрополит Сліпий виглядав велично навіть в арештантській одежі... Спокійний, висококультурний, він сидів у радянських таборах... у тому киплячому казані «злодійської каламуті» вже друге десятиріччя і був дуже хворий... але тримався непохитно і намагався не бути тягарем нікому, а допомагати іншим». Його поважали навіть урки: коли одного дня нарядчик вигнав 60-літнього митрополита на роботу за зону, в’язні застрайкували, а нарядчика попередили, що зроблять самосуд.\nАле найперше його слова чекали на волі. Він знаходив різні шляхи, щоб передати з таборів своє пастирське слово. Митрополит примудрявся навіть готувати й передавати на волю напередодні Великодня освячене миро. Збереглися листи, де він просить прислати йому різні масла і трави. Там, у тюрмі, Сліпий готував миро, освячував, а потім передавав як ліки, що «не підійшли, але хай будуть вам, щоб не пропали».\nБог і Україна\nУ 1962 році Сліпого засудили до довічного ув’язнення в мордовських таборах суворого режиму. Однак доля повернулася інакше. У 1963 році Хрущов зробив широкий жест Папі Римському Івану ХХ та королеві Англії і погодився передати Сліпого Риму. За три дні митрополита було спочатку доправлено до Москви – навіть із рідними не вдалося попрощатися. А звідти – до Риму. Всі ці три дні Сліпий нічого не їв і пив тільки воду з крана – боявся, щоб не отруїли.\nБільше двадцяти років, що Йосиф Сліпий перебував у Римі, він продовжував активно працювати на розбудову УГКЦ. Його удостоїли звання кардинала, звели у сан Верховного архієпископа УКЦ, він був членом Святої Конгрегації (Ватиканської комісії) Східних Церков. Він побудував Український католицький університет, собор Святої Софії в Римі, заснував духовну семінарію, українську парафію в Римі, започаткував переклади літургійних книг українською. Він уперше заговорив на весь світ про Україну й українську церкву – і у 77-му році на трибуналі академіка Сахарова, і під час десятків, сотень поїздок по всьому світу. Його творча спадщина – 18 томів філософських праць, промов, роздумів, виданих у Римі.\nУ 1968 році Йосип Сліпий відвідав пластову оселю «Вовча Тропа» в Іст Четгам, штат Нью-Йорк. Праворуч від нього - пластунка Квітка Цісик, в майбутньому - відома співачка. Фото: ugcc.kiev.ua\nЙосиф Сліпий зробив надзвичайно багато для примирення та єднання греко-католиків із православними. Коли він прилетів до Канади, то негайно поїхав до лікарні, де лежав хворий митрополит УПЦ Іларіон ( Іван Огієнко). Він мріяв про «церковне з’єдинення у здвигненні Патріархату Української Церкви». Головним постулатом цього єднання мали стати дві істини: Бог і Україна. «Найбільша наша сила – це єдність, – писав він. – Ця єдність переходить вузькі межі часу і простору. Вона сягає в тисячоліття нашого християнства, в дальші навіть століття нашого народу.\nЛюбов до Батьківщини природним обов’язком кожної людини... Не є досконалим християнином той, хто по думці Божій не любить всеціло свого народу... Тому продовжуйте працю і молитву, щоб Господь благословив труди батьків ваших. Ще багато осталось зробити, виконати, здобути. Диявол одного тільки бажає – щоб ми нічого не робили. Це йому досить, а він зробить решту».\nУкраїнська греко-католицька церква ініціювала процес канонізації Йосифа Сліпого та Андрея Шептицького. А люди давно вже канонізували Сліпого у своїх серцях. Коли домовину з його тілом перевозили до Львова, до собору Святого Юра прийшло стільки людей, що Львів, який пам’ятав велелюдні мітинги 90-х, не міг приховати свого здивування:\n– Бабуню, а чого ви приїхали?\n– Йой, дитино, сьвітого хоронют.\n– Бабуню, але його не визнали ще за святого.\n– Та шо ти, молоде, знаєш. Не видиш кілько людей? Він ніби мертвий, а живіший від нас живих. Кажу тобі, сьвітий, ай-я.


Рятувальники знайшли туриста з Черкас, який заблукав під горою Плай (ФОТО) | Новини\nРятувальники знайшли туриста з Черкас, який заблукав під горою Плай (ФОТО)\n21:30, 27 серпня 2018 р.\nСьогодні вранці, до рятувальників по допомогу звернувся мешканець Черкас 1997 року народження, який проходив туристичний маршрут та заблукав в районі гори Плай Воловецького району.\nНа пошуки туриста вирушили гірські рятувальники смт Нижні Ворота, які знайшли чоловіка та супроводили його до смт Воловець. Стан здоров’я чоловіка задовільний і медичної допомоги він не потребує, інформує У ДСНС України у Закарпатській області.\nНеспокійно було і на вихідних. Ввечері 24 серпня до рятувальників по допомогу звернувся турист, у якого під час проходження туристичного маршруту різко погіршилося самопочуття. Подія сталася поблизу полонини Драгобрат Рахівського району. Постраждалим виявився мешканець Вінниці 1988 року народження.\nПісля надання першої медичної допомоги працівники Ясінянського гірського пошуково-рятувального відділення доправили туриста до дільничної лікарні смт Ясіня.\nЧитайте також: На Закарпатті повернули додому 40-річного чоловіка, який пропав безвісти тиждень тому (ФОТО).


У Авакова готують підозри за вандалізм під ОП - Korrespondent.net\nУ Авакова готують підозри за вандалізм під ОП\nТекст: Катя Юськів, 23 березня 2021, 07:40\nГеращенко розповів про розслідування погрому ОП\nУ МВС заявляють, що у них задокументоване і є відео кожної секунди атаки на Офіс президента.\nМіністерство внутрішніх справ України готує низку підозр у зв'язку з протестами біля Офісу президента в суботу. Про це повідомив заступник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко в ефірі ICTV.\n"У нас задокументовано кожну секунду кожної дії. Уже висунули підозру громадянину, який розбивав скло в Офісі президента. Готується низка підозр, обґрунтованих, кожна з них буде підкріплена відеозаписом із зазначенням - хто, в який момент, що зробив", - сказав Геращенко.\nВін зазначив, що "кожен, хто завдав збитків державному майну, а це наше майно, тому що з наших податків будувалися будівлі, з податків буде фінансуватися чистка цих будівель, тому кожен отримає за діяння свої". Геращенко також пообіцяв "провокаторам гідну, жорстку, законну відповідь".\nНагадаємо, 20 березня біля Офісу президента пройшла масштабна акція на підтримку активіста Сергія Стерненка. Її учасники розмалювали адмінбудівлю і обстріляли її з піротехніки.\nЯк повідомили на Банковій, протестувальники завдали будівлі ОП збитку на суму щонайменше двох мільйонів гривень. Зараз ДУС підбирає компанії для ремонту Офісу президента.\nОкупанти завдали ракетного удару по Кривому Розі


Післяопераційні ускладнення. Чого слід боятись? Частина 1 | Ingenius\nПісляопераційні ускладнення. Чого слід боятись? Частина 1\n06/11/2018 - 16:58, Тетяна Повшедна\n#VPavlichenkoWorking #ускладнення #хірургія #INgenius #INgeniusArticle #INgeniusSurgery\nВиконання оперативного втручання зазвичай є добре спланованим кроком, проте тіло пацієнта буде реагувати на нього, незважаючи ні на що.\nМайже кожен пацієнт відчуває біль у післяопераційному періоді. Інтенсивність буде залежати від того, який тип процедури йому проводився і наскільки здоровим він був перед тим, як потрапити в операційну.\nПеревагу слід віддавати менш інвазивним втручанням, які характеризуються набагато меншим болем після операції, більш швидким відновленням і, таким чином, скорішим поверненням до повсякденного життя та меншим ризиком розвитку венозної тромбоемболії або пневмонії.\nКоли пацієнт прокидаєтеся після операції, яка проводилась під загальною анестезією, він не буде почувати себе «краще за всіх». Найчастішими і довготривалими скаргами будуть:\n• сплутаність свідомості,\n• біль у горлі.\nВажкі реакції на анестезію зустрічаються рідко, але вони трапляються. Для деяких людей сплутаність свідомості та втрата пам'яті можуть тривати до тижня. А деякі пацієнти знаходяться у групі ризику довготривалої втрати пам'яті. Серед них ті, у кого наявні:\n• хвороба Альцгеймера,\n• хвороби легень,\n• інсульт в анамнезі.\nАнестезія перешкоджає нормальному диханню та пригнічує бажання кашляти. В легенях може утворюватись слиз. При цьому пацієнт може не мати симптомів, але якщо більша частина легені руйнується, це може спричинити:\n• тахіпное і тахікардію,\n• ціаноз губ або шкіри.\nЩоб запобігти колапсу легень, потрібно використати пристрій, який називається стимулюючим спірометром. Він вимірює дихання та допомагає практикувати повільний, глибокий вдих.\nПацієнту слід рекомендувати вставати і рухатись як тільки це буде можливим після операції. Також він повинен кашляти, щоб сприяти очищенню легень від рідини.\nЗалишайтесь з INSurgery і ви дізнаєтесь більше про післяопераційні ускладнення!\nАвтор: Viktor Pavlychenko


"Юро, виходь!": активісти під ГПУ вимагають оголосити підозри замовникам убивства Гандзюк | ZMINA\n“Юро, виходь!”: активісти під ГПУ вимагають оголосити підозри замовникам убивства Гандзюк\nУ Києві під стінами Генеральної прокуратури зібрались активісти з вимогою оголосити підозри замовникам убивства херсонської активістки Катерини Гандзюк.\nАктивісти розгорнули плакати з іменами ймовірних замовників убивства – голови Херсонської ОДА Андрія Гордєєва та його заступника Євгена Рищука. Мітингувальники написали на асфальті під відомством “Вимагаємо вироків замовникам!” і скандували “Юро, виходь!” та “Хто замовив Катю Гандзюк?”.\nФото зі сторінки ініціативи “Хто замовив Катю Гандзюк?”\n“Хоча виконавцям вже оголосили вироки, але ми розуміємо, що першочергова задача — це покарати замовників. Бо поки вони на волі, то можуть вільно замовляти вбивства активістів чи журналістів і доти буде небезпечно займатися громадською дільністю. Бо неофеодали не сприймають критику, на критику вони реагують силовими методами”, – прокоментував Центру прав людини ZMINA учасник акції Назарій Кравченко.\nФото Мар’яна П’єцух\nПорядок під ГПУ, як видно на відео журналіста Богдана Кутєпова, охороняли правоохоронці.\nЯк відомо, нещодавно Покровський районний суд Дніпропетровської області оголосив вирок п’ятьом виконавцям нападу на херсонську активістку та керівницю справами Херсонського міськвиконкому Катерину Гандзюк. Координатор групи виконавців нападу Сергій Торбін отримав шість із половиною років ув’язнення за “підбурення і пособництво”, безпосередній нападник Микита Грабчук – рівно шість, двоє співучасників Володимир Васянович та В’ячеслав Вишневський – по чотири роки. Віктор Горбунов, який купував сірчану кислоту, але не перебував безпосередньо на місці скоєння злочину, – три роки. Також суд стягнув по 50 тисяч гривень штрафу з кожного обвинуваченого як компенсацію за залучення експертів.\nТеги: акція, ГПУ, Катерина Гандзюк, Юрій Луценко


Договір доручення з фізичною особою: скачать зразок Договору доручення з фізичною особою\nПредставляємо Вашій увазі Договір доручення з фізичною особою, скачати, який Ви маєте можливість на нашому сайті.\nдоговором доручення з фізичною особою одна сторона бере зобов'язання вчинити від імені та за рахунок іншої сторони обумовлені юридичні дії. У договорі доручення з фіз. особою іменуються: Довіритель і Повірений. Причому, сторонами за договором доручення можуть виступати не тільки фізичні, але і юридичні особи. Головна умова - володіння повною цивільною дієздатністю.\nВарто окремо відзначити, що Договором доручення з фіз. особою може встановлюватися виключне право повіреного на виконання від імені та за рахунок довірителя всіх або будь-якої частини юридичних дій, передбачених договором.\nСправжній приклад Договору доручення перевірений і переглянутий юристами, щоб виключити протиріччя загальним законодавством, неповноту внутрішнього змісту й інші нюанси. При складанні угоди були враховані моменти ділового обороту, що дозволяє врахувати інтереси контрагентнов.\nПравильно підготовлений Договір доручення є важливим способом захищеності інтересів, виконання умов укладеного договору. Як показує юридична практика, коли договір підготовлений чітко, то спори між суб'єктами виникають істотно менше, так і в судовому розгляді професійний Договір доручення - це найважливіший юридичний факт.\nТаким чином, якщо Вам потрібно Договір доручення з фізичною особою, то Ви можете його скачати по вказаній гіперпосилання. Причому, Ви можете також Скачать багато інших угод цього розділу.


Корисні поради на всі випадки життя » Спорт і їжа » Смачна сьомга, запечена в духовці\nСьомга хоч і вважається делікатесом, але вже давно увійшла у святковий і повсякденний раціон жителів нашої країни. І це не смно, адже ця червона рибка - просто криниця корисних речовин, вітамінів і мікроелементів. До того ж, вона досить швидко готується і добре поєднується з багатьма гарнірами.\nСьогодні ми розповімо вам декілька рецептів запеченої сьомги в духовці, щоб ви могли при необхідності урізноманітнити ними своє меню.\nПростий рецепт духовки\nжирна сметана - 150 г\nсіль, перець і трохи зеленого лука\nБеремо один лимон і нарізаємо його кільцями. Кріп промиваємо і ділимо на дві рівні частини. З половинки лимона, що залишилася видавлюємо сік.\nФорму для запікання змащуємо оливковою олією. Викладаємо половину порізаного лимона, зверху викладаємо гілочки кропу, а на нього рибку. Гарненько побризкайте все це соком лимона і знову прикрийте часточками цитруса і зеленню.\nТим часом розігріваємо духовку до двохсот градусів і ставимо туди форму. Як тільки ви почуєте характерні звуки, наче бульбашки лопаються, відразу ж зменшіть вогонь і запікайте рибу до готовності. Як правило, на це йде приблизно тридцять хвилин.\nГотуємо соус: яйця відварюємо, охолодити і дрібно рубаємо. Огірок слід натерти на тертці, а зелень і цибулю подрібнити. Все це змішуємо зі сметаною, майонезом і гірчицею і при бажанні додаємо трохи солі і перцю.\nЦей рецепт чудово підійде для святкового столу, а господиням не потрібно витрачати багато сил і часу для приготування такої страви.\nрибні стейки - 700 г\nРибу ретельно промиваємо в прохолодній воді, натираємо сіллю і перцем, поливаємо лимонним соком і відправляємо в холодильник приблизно на п'ятнадцять хвилин.\nТим часом ріжемо тонкими кружечками помідор, подрібнюємо зелень і натираємо сир.\nРозрізаємо фольгу на квадратики за кількістю стейків. На кожен шматок викладаємо один стейк, трохи присипаємо кропом, зверху кладемо кілька кружечків помідорів і присипаємо тертим Пармезаном. Для більш насиченого смаку трохи побризкайте лимонним соком і проведіть по центру рибки смужку з майонезу.\nКожен стейк щільно загортаємо у фольгу і відправляємо в попередньо розігріту духовку приблизно на тридцять хвилин.\nЗмішуємо сіль, перець горошок, цедру лимона і сік. Подрібніть всі інгредієнти і ретельно все перемішайте.\nКартоплю треба почистити, нарізати часточками і посипати сіллю і перцем.


Депутати розберуться з газовим хазяйством Фірташа\n19 Січня 2009 14:28\nВерховна Рада створить слідчу комісію, яка розслідує діяльність компанії «РосУкрЕнерго». Про це під час прес-конференції в Луцьку розповів перший заступник голови Бюджетного комітету ВР, депутат від фракції БЮТ Євген Кирильчук, – інформує репортер «Волинських Новин».\nЄвген Кирильчук розповів, що люди, які «кришують» компанію «РосУкрЕнерго», звинувачують у всьому уряд. Він нагадав, що творцями цієї посередницької структури стало тріо Бойко-Фірташ-Льовочкін. Власне, Бойко тоді був міністром і все відбувалося за його благословення.\nНатомість Фірташ виявився спритним бізнесменом, який, не маючи скважин чи трубопроводу, зумів заробити мільярди. Як приклад, Євген Кирильчук навів випадок, коли Фірташ заявив, що йому належить 75% облгазів. Однак пояснити, яким чином це стало можливим, бізнесмен не зумів.\nСаме тому парламент ініціює створення слідчої комісії, яка розслідуватиме діяльність компанії «РосУкрЕнерго».\nНа думку пана Кирильчука, вимоги Партії Регіонів «відставити» уряд Тимошенко пов’язані з тим, що ПР втратила найдохіднішу частину фінансування партії.\n«Коли є посередник, крайнього знайти дуже важко», – додав нардеп.\nОкрім того, чи володіє Фірташ частиною акцій «Волиньгазу», голова Волинської облорганізації ВО «Батьківщина» Анатолій Грицюк стверджувати не готовий.\nДепутати розберуться з освітою 20 Січня 2012 13:37