Магера Взяв перший-ліпший лист зверху й дав Івасеві читати, бо сам був неписьменний. Івась махнув собі рукавом попід ніс і помаленьку став читати.\n"Львів, 3 жовтня 1884.\nДоношу тобі, що я з ласки божої здоров і нічого мені не хибує. Тішить мене дуже, що не забуваєш за мене. Довідуюся о твоїм здоровлю, чи-сь здорова і як тобі поводиться. Може би, ти приїхала на покрови на відпуст до Львова..."\n— А що? Не казав я тоді,— перебив Магера хлопця,— що змовилися! Адже їздила до Львова! Впильнуй же їх у такім великім місті!.. Що ж далі?\n"Тут сливки дуже такі, кварта тільки 4 крейцари, а в нас дома 6. Доношу тобі, що більше нема в мене нічого нового. Не гнівайся, що так неладно пишу, і не забувай за мене, бо я тебе дуже люблю і цілую тисячу разів..."\n— Поцілував би я тебе та отсим кулаком межи очі! — і Магера справді наставив кулак, так що малий наймит аж налякався.\n— Ну, йди собі! — сказав до хлопця, і той вийшов у сіни.\n— Таке мале,— завважила Сороцька,— а як читає: мов оріхи гризе!\nАле Магері був лист на думці; обурив його він, хоч у нім і не було нічого такого незвичайного.\n— Чуєте, кумо, що за часи настали?\n— Аякже! Аякже! — потвердила вдова.— Тепер усе по-панськи. Посходяться в читальні: "Будьте ласкаві, панно Домінко!.." І то так до наших дівчат! Ті студенти так понавчалися. І співають собі, і якісь варцаби грають — і бог знає що! Хто таке перше видав?.. Моя донька книжки приносить до хати — і там в одній таке саме вичитала, як от та Домінка зробила. По-вченому тепер...\nНа недалекій дзвіниці відізвався тоненький дзвоник, "сигнатурка", на знак, що зараз починається вечірня, і вдова вийшла із хати. А за нею небавом пішов і Магера, сховавши коробку у столику.\nЙому було дуже неприємно і стидно. Якось аж не хотілося йти поміж люди. Він навіть не входив у церкву, тільки став собі знадвору й перестояв цілу вечірню. Сьогодні й на спів йому не збиралося: усе не сходила з думки ся коробка. Нащо пін її приймав? Нехай би була вдова сама занесла Лановичеві! У розпалі забув їй се сказати. Він, правда, хрещений батько Домінчин, але як тут йому влазити з таким ділом до Лановичів?\nЗ тієї журби він зараз по вечірні віднайшов батька До-мінчиного, силоміць узяв його за руку й повів на медок. Так і чув він у своїм серці, що треба як-небудь потішити кума, та й йому самому було дуже ніяково на душі.\nВипили, що випили, наговорили на молодого Лановича, скільки влізлося, а там, при третій склянці меду, і кинули про се балакати, бо обидва зрозуміли, що Домінка ще молода, і посаг має незгірший, то пару собі знайде. Вона не дуже й тужить за Лановичем... Размова пішла про господарство, засіви, торги, податки,— а коли на стіл прийшла п'ята склянчина, обидва вдарили долонями об стіл, аж склянки підскочили, й рішили, що таки зовсім нема чого журитися. Одна тільки ще журба лишилася в серці старого Магери, що його прозивають Вороною. От і сьогодні він заглянув до города, а там хлопці з яблуньки ще залепуги рвуть.\n— Я до них, куме, а один як крикне: "Втікаймо! Ворона йде!" І втекли. Ну, скажіть, куме, яка з мене ворона? Де ж я подібний до ворони?\n— Звідки ж вони, куме, кличку на вас узяли собі? Бо я то й сам чув не раз, а знати не знаю, звідки се.\n— Е! — махнув рукою Магера, почастував кума таба-кою і сам понюхав.— То ще, як я був в Італії на війні, то стояв довго у Вероні — місто так називається: Верона, а не ворона. Потім, як вернувся, оповідав се декому, а люди: ворона й ворона! Не розуміють! Говори їм за Венецію, Флоренцію, Верону: — а вони: ворона! Чоловік світа зоба-чив, а ти що?... Гей, куме! То були часи, як згадаю! Грошей повні кишені! Вина — як води! На квартирі, бувало, скажу до своєї господині: "Signora, datemi qualche goccia!" 1 — а вона, як та ласочка, так скаче коло мене. "Subito, signo-re!"2 — і поназносить усякого добра: їж, пий і веселися! Добра була душа, отся італьянка. Все чудувалася, що в мене таке біле волосся було. Ну, але я був собі хлопець — зух! Пийте, куме!\n— Годі вже! — відпрошувався кум.\n— Пийте! медок добрий!\nЩе побалакали хвилину. Магера заплатив, і куми розійшлися.\nВеселий вертав Магера додому — куди й журба ділася! Але він сам міркував собі і тямив іще добре, що, може, трохи забагато випив, і щоб се людям не впало в очі, не приставав на дорозі ні з ким до бесіди, тільки йшов просто додому. Він мало коли пив і соромився перед людьми втратити дещо з своєї поваги.\nСтавши у себе на подвір'ї, він глянув крізь відчинене вікно у світлицю. Там стояла його жінка, одягнена у зовсім новеньке убрання, а Срулиха аж'крутилася коло старої, так щось поправляла та примірювала та значила собі. Донька була тут також, вдоволена й усміхнена: її сукенка та блузка лежали вже на ліжку.\nСтара Магериха так була захоплена своєю особою й новим строєм, що й не запримітила свого чоловіка.\n1 Пані, дайте чим закропитися! (Іт.)\n2 Зараз, пане! (Іт.)\n— То завузьке на мене, трохи розпустіть, бо душить;— говорила вона до швачки, пробуючи сп'яти на собі вузький кафтаник, як у ту саму хвилину Магера сперся ліктями у відчиненім вікні і привітав свою жінку солодкою італьянщи-ною:\n— Signora! Come siete bella! Vi amo! 1\nАле Магериха, не така вчена, глянула лише на старого спідлоба й відповіла йому далеко не так солодко й до того по-нашому:\n— Вступися ти, дурна вороно! Не заступай світла! Магера не зважав тепер на образу, яку від жінки прийняв\nспокійно, лише далі величав її:\n— О та dolce, cara, carissima Катерино! 2 Бігме, я тебе не пізнаю! Чи то ти моя рідна жінка, чи я брешу?\n— Брешеш, старий! — відрізала жінка, не подумавши, бо не мала часу.\n— Що? Я брешу? То ти вже не моя жінка? Ну, коли ні, то я собі знайду іншу. Нащо мені такої сивої та беззубої? Я ще не таку собі знайду!\nМагериха образилася, бо хоч і справді не мала вже деяких зубів і се кожен бачив, але про те, що вона сива, не кожен знав, бо вона все так хитро обв'язувала голову хустиною, що сивину мало коли було видко. Тепер вона скинула із себе кафтаник і, користаючи з вільної хвилини, коли швачка щось собі значила, приступила ближче до вікна і спиталася в чоловіка з докором:\n— Що? Ти вже впився?\n— Але-о! Ще б із тобою потанцював, як молодий!\n— І чому ти, старий, не шануєш себе?\n— Як не шаную? Або що? Мені не можна випити? З кумом здибався — й випили трохи. Давно ж то я пив? Ще на Великдень!\n— Чекай! чекай! Я тобі ще своє скажу.\n— Та-бо ти, Катерино, май розум! — уже неначе просився старий, але Катерина й слухати його не хотіла. Тоді Магера вдався до Срулихи: — Слухайте, Срулихо, і розсудіть своїм жидівським розумом, по чиїм боці правда. І ти слухай, жінко! Правда, була у нас восени гуска? Добре їй діялося: їсти мала що, товста була. Ходила собі по подвір'ю: тільки жий, не забагай собі нічого більше. Отже, ні:\n1 Пані, які ви гарнії Я люблю вас! (Іт.)\n2 Моя солодка, дорога, найдорожча Катерино! (Іт.)\nзнудилося їй самій на подвір'ї, злопотала крильми й полетіла до інших гусок. Правда, де я її найшов? Аж у Богдан-ського. А чому? Бо в нього був цілий табун гусей, то й наша схотіла до компанії. Дурна гуска, а проте розум має! А чим же ж я гірший від твоєї гуски?.. Добре я кажу, Срулихо, чи ні?\nСрулиха засміялася і згодилася з Магерою.— Чоловік,— каже,— без людей не може жити: знудиться самому.\n— Ото ж то й є, відпога Катерино, аби-сь знала!\nІ на припечатання сеї справи Магера вийняв табакерку з кишені в камізельці, вдарив її двома пальцями спершу по вічку, а потім збоку, відчинив і понюхав усмак. Після того він, мов не тими самими очима, що перше, глянув на свою жінку й побачив щось таке, чого перше не запримітив. Жінка саме тоді зодяглася знову у новенький каф-таник.\n— Що се? І ти вже вбираєш таке вузеньке?\nНе втерпів старий, відступився від вікна й увійшов у світлицю.\n— Ну-ну! Нехай же я подивлюся, яке опудало робить із себе моя стара. Бігмс! Прости, боже, гріха,— що ви, Срулихо, гадаєте зробити з моєї старої?\n— Ніщо, ніщо, пане Магера,— заговорила кравчиха спокійно.— Адже на таке весілля повинна ваша жінка й ваша донька вбратися! Там же будуть самі панове: бур-мистр, асесор, уся комуна, комісар, декан...\n— Овва! — відповів Магера зневажливо.— Ми більші пани! Вони всі з нас живуть.\n— Ну, певно!— обурилася стара Магериха.— Або ж він коли дивиться на людей! Він у своїм замащенім убранні й на цісарське весілля пішов би!\n— А проте я пан! Кождий знає мене!—відгіовів Магера гордо, походжаючи собі по хаті.— Ні! справді, стара, в тебе розуму нема. Шістдесят років не зважала на моду, а на старість здуріла.\n— Та де ж се модне, пане Магеро?!—втихомирювала жидівка.— Або ви знаєтеся на модах?\n— Що ти собі, Срулихо, гадаєш, що тільки ти знаєшся? — обурився Магера, хоч у душі справді не був певний, чи сей стрій на жінці модний, чи ні.— Нащо мені більше й знати? Своїми очима бачу'.зашнурувала мені мою стару, що аж посиніла.Уаіепе іп таїога '. Ще мені жінку вдушиш!\n1 Йди до біди (іт.).\nІ вже приступив до жінки, щоби власними руками показати, що їй тісно, але вона відіпхнула його:\n— Йди ти з своїми лабами! Ще поваляєш! Магера, проте, все ще раз любенько сказав:\n— Carissima Катерино тіа!— чого ніхто в хаті не розумів, хоч воно таки показувало його добре серце.\nДонька Маринця, як добре вихована дитина, тим часом зовсім не обзивалася й тільки боялася, щоб батькові не прийшло на думку оглянути й її нове убрання. Як на те, батько приступив до ліжка, застеленого біленьким простиралом із коронками, де побіч двох подушок із вишиваними пі швами лежала новенька рожева сукенка Марину, і й її блузка. Блузку він узяв у свої руки — донька аж поблідла зі страху — й тільки всього на ній примітив,— бо так у руках не міг осудити,— що в ній в деяких місцях було повкладене щось тверде.\n— Що се? Дроти якісь чи тріски всередині?\nТут уже донька не втерпіла, прискочила, мовби мала не знати кого боронити, обняла свою блузу легенько, мов дитинку, і взяла її з рук татових.\n— Положіть, тату, прошу вас... іще помнете.\n— Н-ну!— заспокоював старий сам себе,— я не кажу, коли на дитину що справиш; воно молоде, але нащо тобі, стара? Чи не маєш у що вбратися?\nМагерисі було вже сього воркотання забагато й вона відповіла сердито, не зважаючи на жидівку, яка врешті нічому не чудувалася, бо знала Магсрів здавна:\n— Ага! Піду й я так, як ти, аби кождий здалека бачив, що йде козоріз... Іди спати, кажу тобі, старий табачнику, бо буде біда. Не зачіпайся, поки я добра! Коли ти вже по-італіянськи зі мною зачинаєш, то ти знаєш, чим то скінчиться для тебе?\nСі тверді слова жінчині зовсім отверезили Магеру. Він тямив, що коли вип'є, тоді в жінки ваги не має й нічого не вторгує. Звичайно, коли він тверезий, то вона мовчить і слухає, хоч усе зробить по-своему; коли ж трохи під-хмелений, то ужТнка терпить, терпить, а там потім і змиє голову, як не своєму. А того Магера не любив.\nЖидівка вже'йе^довго й бавилася в хаті, забрала одежу, щоб дещо поправити, пригладити, і старий Магера не заводив уже суперечки за сукні.\nКоли ж вийшла й донька з хати, він мовби й не випив нічого, спитався цілком поважно в жінки, що робити з тією коробкою, що переслала Домінка: чи передавати її до Ла-новичів, чи ні? Магерова також, мовби й не сперечалася перед хвилиною з чоловіком, зацікавилася його питанням, вийняла коробку зі столика, переглянула все, що в ній було, й задумалася.\n— Справді, що тут робити? Ще коли б то були самі листи, то можна би їх кинути в огонь та й кінець справі, але то перстень якийсь, мабуть, золотий, і брошка, і шовкова хустина — затримувати того в себе не можна... Нема іншої ради — треба віддати.\nСтарий Магера мав сам се зробити, щоб ніхто не знав, навіть щоб і донька не довідалася. На те й сховав коробку в скриню й замкнув. Дуже було йому неприємно, та що діяти? Мусив віддати.\nМинуло ще кілька днів. Весілля зближалося. Се можна було запримітити на цілім роді Милянів та Аановичів. Усюди готувалися то з приносами на весілля, то з одягом, щоб можна показатися міжа люди.\nУ Магери також робота аж кипіла,— адже Маринця мала бути дружкою. Вона-то, бідненька, хоч яка молода,— ледве сімнадцять літ їй минуло,— мала в своїй опіці світлицю і дбала справді про неї так, що й на рідного тата сварилась, коли він часом необачно заболотив поміст, який вона власними руками мила щосуботи. Сього ж тижня, перед весіллям і перед зеленими святками, робота була подвійна. Подружки, як звичайно, прийдуть дружбове, прийдуть і інші гості,— в світлиці мусить усе світитися, як у дзеркалі. Маринця білила стіни, мила столи, крісла, вікна, поміст — і таки завзялася вимити раз і шафу, якої ніколи не сміла доторкатися, бо батько робив собі на ній крейдою свої знаки, які лише він сам розумів. Із причин сих знаків вона тепер таки на добре посперечалася з батьком, хотіла зараз переписати йому все на папір числами, яких уживає цілий світ, одначе старий не згодився й поставив на своїм: його знаки мусили лишитися на шафі. Що гірше — він дещо стер пальцем, а дещо дописав крейдою, так що білу широку пляму на темно-жовтій шафі мусив кожний побачити. А що сі знаки були купецькі рахунки Магери, то донька й не важилася самовільно стерти їх — і так вони лишилися.\nТим часом і Магера мав свій клопіт. Кілька разів уже збирався віднести сю коробку до Аановича; нарешті стрів його раз на дорозі коло своєї хати й запросив до себе.\nЖених і не здогадувався ніякого лиха, бо Магера, зда-налооі, був добрий; але коли тільки обидва вступили в світлицю, старий зовсім змінився, понюхав табаки, засопів, відчинив скриню, вийняв коробку й передав мовчки Ланови-чеві.\nТой і не здогадувався, в чім річ, і дуже зчудувався, коли Магера аж по хвилині сказав грізним голосом:\n— Коли б ти був моїм сином, то, кажу тобі: голова не була б твоя! Смаровозе якийсь, ходиш! Колись будеш мати діти й сам побачиш, як будеш дбати про їх добру славу. Чого так вибалушив очі? Се твої листи до Домінки й дарунки... А тепер забирайся з моєї хати, нехай не дивлюся на тебе!\nЛанович дуже засоромився й не відповів ані слова. Поклав коробку на стіл і хотів відійти.\n— Чому не береш?— скрикнув старий ще грізніше.\n— Нехай тут лишиться! Я не візьму.\n— Се не моє добро! Бери собі!\nЛанович хотів уже таки втекти, але Магера заступив йому двері.\n— Не береш?\n— То ходи зі мною, гонивітре якийсь!\nМагера взяв коробку в одну руку, а другою схопив жениха за грубий ланцюг від годинника й силоміць завів його в кухню. Там Магериха розіклала якраз великий огонь у печі, щоб спекти схаби на весільний приніс і пироги для себе на свято. Магера в одній хвилині вийняв дорожчі речі з коробки і сказав, що продасть їх на бідних, а листи й фотографії і якісь стяжки як кинув у піч, аж огонь розскочився. Магериха аж настрашилася, але не перечила старому, бо був дуже сердитий.\nМолодий жених пішов додому дуже зажурений.\n— Бійся бога, старий, що ти робиш? Се ж не твоя дитина!— стала жінка докоряти.— Цілком прибив його!\n— Все мені одно! Я ще й зі старим порахуюся.\n— Дай же спокій!\n— А тобі було б мило, коли б так хто за ніс водив тобі твою доньку чотири роки?! Кажу тобі, я й на весілля не піду. Я вже з тиждень над ним гадаю: чого я туди піду?\n— Як же так годиться? Сестра моя доньку віддає, твоя донька за дружку буде, а ти не будеш на весіллі? Завзявся сорому наробити родині?\n6 О. Маковен, т. 2\nж інка знала болюче місце Магери: де ж би він відважився зробити сором родині, або хоч дати причину до поговору?\n— Підеш, підеш, я знаю,— говорила жінка й казала правду.\nМагера знав се також, але сьогодні, в суботу, ще вдавав упертого.\nВ неділю зранку вже все було в Магерихи готове: і сукні, і приноси. Перед хатніми дверима в два ряди стояли зелені галузки деревини, в хаті й на подвір'ї пах свіжий шувар, розкинений по землі. Все було до ладу, біда тільки, що дощик почав накрапати.\n— Се на ваші строї, на ваші панські витребеньки, тороки, кокарди й рукавички!— глузував собі Магера й дуже сердив жінку.\nАле на потіху Магерихи небавом небо вияснилося,— все виходило так, як вона хотіла.\nВінчання мало бути перед вечором, але Магериха з донькою почали зодягатися вже по обіді. Аж тепер побачив Магера докладно, які строї пошила Срулиха на його жінку й доньку. Строї були зовсім не господарські, не такі, як досі водилися в його хаті,— були просто панські, та й годі! Ще на жінці не було того так знати, якось Срулиха ухитрилася пошити щось таке напівпанське, а напівміщанське; але донька — ціла панна! Ще й зачесалася якось так дивно, що Магера дивився, дивився і своїм очам не вірив. Така якась зграбна й легенька зробилася, квітками уквітчалася,— Магера сам своєї доньки не пізнавав. І хоч ніяким способом не міг сказати, що доньці в сім строю не до лиця, одначе аж заломив руки і майже з розпукою сказав:\n— Нема вже, мабуть, гаразду в нашій хаті, коли вже моя донька вбирається як наймичка зі Львова. Всі інші доньки, що я повіддавав, виховав я по-старосвітськи, по-господарськи, без панських примх, а при сій доньці не моя вже голова... Нові часи настають... Гріх береш на душу, жінко!\nМагериха не обзивалася ані словом, а донька в плач і давай цілувати батька по руках та просити, щоб не гнівався. Батько аж сам закліпав очима — жалко йому стало — але не попустив своєї гадки.\n— Не плач! Не плач!—сказав лише й вийшов на подвір'я, з подвір'я зайшов у садок.\nТут— походжаючи, нагадав собі своє життя. Як він виховав восьмеро дітей і всіх вивів у люди, скільки напрацювався для них і як через них — лише через них, розійшлося його надбане добро. І тому дай, і сьому дай — мало що н самому осталося на старі літа. І се, що є, забере Мари і ці, и. Нема вже справді в хаті такого гаразду, як був ліпші ніс. І от показується/познака сього упадку: стрій, що не до пари ні цілому домашньому життю, ні роботі в родичі,— стрій, яким бідні люди прикривають свою бідноту, (ю не є певні у своїй душі. Що порадиш на се лихо? Воно приходить звідкись і тихенько чіпляється людей, як недуга і смерть, перед якою не втечеш...\nЩоб себе трохи заспокоїти, Магера поклав собі піти до Милянів подивитися, як панна молода зодягнена, бо прийшло йому на думку, що для слави родини, може, й не годилось би, щоб його рідна донька, сьогодні дружка, при панні молодій виглядала, як донька бідака. Інші будуть вистроєні, а його донька, що?— Не його донька? Не дитина старого Магери, що стільки літ дбав про родину й не показував по собі біди?..Нехай би вона й послухала його, свого батька, і зодяглася по-господарськи, нехай би й жінка на те згодилася, так що з того? Інші звичаї захопили вже людей, подалося вже стільки, зубожіло ще більше, місто не зачинене, не здержиш невиданих звичаїв, що так і пруться у місто з усіх боків.\nМагера застав панну молоду, вистроєну ще краще, як його донька, з довгим велоном на голові. Тепер уже не казав нічого, хоч був смутний у своїй душі.\n— А прийдуть же хоч із короваями та з вінком від молодого?— спитався ще лише в старого Миляна з недовір'ям.— У тебе все по-панськи... Де ж се бувало в нашій родині!\n— Прийдуть,— я казав. Баби не хотіли, але я не згодився. Гадаєш, що мені ті панські примхи до вподоби? Та що,вдієш із жінками?\nМилян жив по-панськи. В нього були дві світлиці, й аль-кир, і кухня. Місця на весіллі було досить. Столи були вже позастелювані й позаставлювані всячиною, а з кухні розходився по цілім подвір'ю такий запах із печені, що пес не міг у буді всидіти й тільки жалісно скомлів на припоні.\nМагера й Милян коштували саме якусь дуже смачну горілку й розмірковували, що таке надало їй такого доброго смаку, коли чують — на вулиці грає музика. Дванадцять жидів грає марша так гарно, мов військова музика. А за ними свашки, дружки і дружбове та інше молоде товариство несуть короваї й вінок до молодої.\nНа подвір'ю музиканти стали і грали далі, а старший дружба з миртовим вінком на полумиску, застеленим великою квітчастою тонкою хусткою, вступив у сіни й застукав тричі в двері світлиці, де була панна молода. За ним стали інші дружбове з короваями. Мати Юльки, дві кухарки й ще одна жінка, що варила по всіх ліпших міщанських весіллях, прибігли з кухні послухати. Надійшли і Милян, і Магера.\nДвері відчинилися, старший дружба вступив із іншими в світлицю і сказав поважно: "Слава Ісусу Христу!". Всі зібрані відповіли йому так само поважно: "Навіки слава!" Потім дружба відкашельнув, видивився дуже грізно на панну молоду, кругленьку, присадкувату, з задертим трохи вгору носиком,— і промовив:\n— В господарський дім вступаю і кланяюся насамперед богу, потім татові й мамі, а потім тобі, всечесна панно молода! Не знаю, чи найшов я дорогу, чи заблудив, що зайшов сюди, але я, здається, дороги не змилив і йду, щоб серденько твоє звеселив. Бо милость панянська нас сюди привела і так нас говорити навчила: "Чого сумна ти, панно, невесела, чому серденько жалем ти розжалила? Чи може, на розквітлу розмайринову коруну ти собі не заслужила?.."\nТут дружба мовби забувся на хвилину; Юлька ж тим часом скривилася, на плач їй збиралося.\n— Не плач,— сказав дружба в дуже відповідну пору, хоч йому так із промови випадало сказати,— і жалю собі не завдавай, панянських своїх слів не розливай, іно коруну сю розмайринову з рук наших кавалерських відбирай! Бери, бери, бери, то урожденна за своє, що тобі ласка божа дає! Булась, як ружа в городі донині, а тепер будеш прикрасою в родині!\n— Дуже добре!— не втерпів Магера й похвалив дружбу за промову.— То розумію! І де він навчився? Я не чував такого...\n— І я не чував, але що добре, то добре. Все нагадує, як за нас бувало,— відповів Милян.\nТим часом музика на подвір'ї вдарила "туш" і заграла "•Многая літа". Зчинився гамір. Юлька зі слізьми в очах відібрала з "кавалерських рук" вінок у кошичку, три короваї на полумисках, прикрашені смерекою й торішніми яблуками, та поклала на стіл. Музиканти ввійшли в сіни і грали далі.\nТрохи потішився старий Магера, що пошановано старий звичай, трохи жінка помогла,— і він із більшою відрадою в серці вернувся додому. Застав там саму жінку, що все ще не була зовсім готова на весілля, ще чогось шукала й не могла найти.\n— Давай, стара, їсти! Йду;на весілля!\n— Та як? На весілля йдеш і дома хочеш наїстися?\n— Що ти знаєш? Давай і не питайся!\nНе було іншої ради — винесла жінка страву. Тішилася, що хоч старий не сердиться більше. Магера їв і приговорював до жінки:\n— Так, так! Тепер коли йдеш у гостину, наїжся перше дома! То тепер уже не ті давні часи, де на гостині і їж, і пий, і.попускай ремінь. Тепер по-панськи все. Ану, почни ти в гостях їсти, як бог приказав, то пажерним назвуть. Такий уже світ настав. Усі осудять, скажуть: "Дома не має що їсти! Не вміє між людьми найтися!" Ніби, пощо ж старому йти на весілля? Танцювати?.. А що за короводи при гостині! Хіба я не видав? Радше дома отак собі спокійно попоїсти — і вже! А ви собі на весіллі їжте або не їжте — що мені до вас?\nЖінка слухала, як він так їв і все кидав по кілька слів, і усміхнулася: певна річ, старий уже випив дещо, коли такий балакучий. Але не сказала нічого.\nПопоївши, Магера навіть причепурився трохи, причесався так, що волосся поверх вух на висках закрутилося, поправив хустку на шиї і вже виходив із жінкою з дому — донька вже давно пішла,— коли тут прибігає брат пана молодого, і, настрашений, питається:\n— Чи нема тут Андрія?\n— Нема! Або що? Втік?\n— Та десь вийшов перед хвилею й не можемо його найти. А тут шлюб незабавом... П'яний був трохи...\nОбоє Магери дуже затривожилися, коли погадали, що з того може вийти великий сором родині.\n— Я казав, що той смаровоз не ожениться по-людськи. Все мусить бути інакше!\n— Може, він захорував?—спитала Магериха. Андріїв брат і не відповів, побіг далі.\nМагери пішли чимскоріше до Милянів на раду, що з сим чинити. Застали тут уже повно гостей, що прийшли відвести молодят до церкви. Музики грають, усе вже готове. Ще тільки жениха нема.\nЯк на лихо, і сюди саме тепер принесла Петрейчиха вістку, що молодий десь заподівся.\nВдова Сороцька в гурті старих, що чекали в холодку в городі, саме розповідала свій предивний сон: як покійна\nПилипиха — дай їй, боже, небо! — прийшла до неї уві сні й радила їй доконче поставити на лотерею 7, 31 і 59,— і вона, розуміється, поставила — коли в сю хвилину надійшла до гурту стара Петрейчиха і спитала просто:\n— Чи то правда, що молодий утік? Я чула...\nГості дуже здивувалися, бо не чули нічого. "Се не може бути! Певно, захорував абощо",— відповіли Петрейчисі коротко; але жених справді не приходив, усіх обняв неспокій. Стали старі голови думати над тим, чому б молодий мав утікати. Нема причини! Може, Домінка почарувала? Се дуже легко може бути: її мама — жінка непевна. Так се була би вже одна причина. А друга причина не інша, тільки така, що загалом діти тепер не такі, як бували давніше,— неслухняні, нічого з ними не вдієш. Не слухають батька-матері, тільки свого дурного розуму.\nІ всі старі дивилися з докором на молоде, гарно прибране покоління, що вешталося то туди, то сюди, чекаючи на жениха.\nНадійшов і Магера до гурту. Почув зараз, що гості знають новину; пояснив їм, що молодий не голка, не згубиться, певно, слабо йому зробилося,— але щодо загального погляду на дітей, відразу згодився зі старими.\n— Подивіться лише на тих-от дівчат, як-то вистроєне! Де-то перше хто таке видав?\n— Де-де!— потвердила Сороцька, забувши і про лотерею.— Чи то ж перше й весілля так відбувалося? Давно не в велоні брала дівчина шлюб: молода мала на голові стяжки й розмайриновий вінок. Ще я так ішла до шлюбу.\n— І я так,— вмішалася в розмову інша стара жінка.— Як нині тямлю: я мала на собі білий кафтаник із широкими рукавами, чорний поясок і спідницю ружову, гладку, а не крилінову, яку тоді пани носили.\nТретя жінка на те:\n— А тепер, дивіться, й на передмістю по-панськи! Перше носили корсет червоний або синій, шнурований, та не туго, як тепер, і по верху, голова в квітках, коса зі стяжками... А тепер... Кравці тепер такі моди позаводили!..\nІ згадали бабусі давні часи — люба їм розмова. Гадками літали вони яких тридцять, сорок літ у минувшині, коли ще була мода своя, а не завезена з чужини. Всіх їх — кого більше, кого менше — боліло, що ті часи вже минули; тепер на діти все купуй та й купуй обнову, а в тім ні находитися, ні на се надивитися.\nІ Магері була своя розмова дуже до вподоби. Він от таки сьогодні мав гризоту через строї.\n— Мій тато,— почав він,— пам'ятаю, як убереться взимі в бекешу, підбиту кожухом, як підпережеться поясом, шапка баранкова на завісах, велика,— аж любо подивитися! Бувало каже мені держати пояс. А пояс був шовковий, золотом тканий, довгий,— ще донедавна були з нього стяжки при корогві в горішній церкві. То я бувало стану на стільчик, бо малий був, і держу один кінець пояса, а тато небіжчик — дай йому, боже, царство небесне! — притримує другий кінець пояса при стані, крутиться до мене і складає пояс на собі рівно, на дві-три п'яді широко. Як вийшов на місто — хлоп, як мур! А вліті зелений або синій жупан візьме на себе, знову поясом перепаше, солом'яний капелюх на голову — ото носилися!\n— То так на передмістю було,— пояснили Магері слухачі.\n— Ну, бо й мій тато був із передмістя. А в місті як було? Також не носилися так, як тепер.\n— В чемерках ходили,— завважив хтось.\n— Взимі в чемерках із кожухом; літом у капотах отаких, як ота моя. Ще нас тільки кількох тримається старого, а всі інші — куці шваби. Та от і я швабську шапку часом ношу: інших і не продають, а сам не зроблю.\n— Та-бо перше й весілля не так велося,— почала знову Сороцька.— В четвер були заручини, у вівторок весілля, на другий четвер виводини. Цілий тиждень тяглося. А тепер від полудня до вечора — та й по всім, як із батога тріснув!\nМагера був рад і самій розмові, й тому, що за розмовою час минав скорше: може, тим часом віднайдуть молодого й минеться клопіт. Але розмова ввірвалася; так і видко було по всіх неспокій. Щоб як-небудь знову забавити гостей, Магера почав усіх жінок частувати своєю табакою. Мусили жінки брати, бо старий не вступався. Як непри-вичні, вони всі так гірко почали пчихати, що аж поплакалися.\n— Чемериці досипав до табаки! Нам на збитки! — нарікали жінки, витирали сльози і сміялися одна з одної.\nМагера виясняв, що ні: се лиш його табака така добра, правдива російська, та ще й з житнім цвітом до того.\nЗдавалося, бавилися гості і без весілля добре, а проте після табаки всі знов замовкли, мов води в рот набрали,— чи ще нема молодого? Може, й справді де пропав, або захорував, або зробив собі що?.. Вже вечоріє, а його нема!.. І декотрі жіночки вже відійшли собі набік, іншу раду радити, свою, жіночу. Діло було не таке просте, як би кому здавалося; годилося його розважити гуртом і помалу і з усіх боків... Се ж справді небувала річ, щоб жених перед вінчанням утік! Буде про що побалакати хоч із місяць...\nМагера пішов до хати. Вже й йому терпцю не стало; мусив звідатися в жінки, чи ще не найшли молодого. Жінка побачила його й вийшла йому назустріч.\n— Пропали два веприки, все м'ясо застигне! — сказала вона так, як би їй не молодої було жалко, тільки веприків. А то вона сестру жалувала.\n— Ще не найшли? — спитався Магера.\n— Ні! Іди-но ти, може, ти його де найдеш. Уже по всіх закамарках, стодолах, ямах шукали — і нема! Сестра з розуму зійде. Така ганьба!\n— Де ж я його буду шукати? Радше йду собі додому спати, і вже!\nІ справді Магера пішов зараз додому. Йому було так прикро, що між людей уже й не мав гадки сьогодні показуватися. Щоб його не стрітило багато людей, він навіть не вертав звичайною, коротшою дорогою, через місто, тільки пішов попри цвинтар, де менше людей ходило.\nІде він задуманий і лихий та розбирає в своїй голові не-чувану пригоду, коли дивиться на цвинтар — стежечкою поміж могилками хтось походжає собі. На цвинтарі дерева й корчі — не видко добре. Магера йде до хвіртки, відчиняє, дивиться ще ліпше — молодий Ланович ходить! У першій хвилині хотів старий підбігти до нього, вхопити за чуприну й так вибити, щоб на ціле життя попам'ятав своє весілля. Але зараз прийшло на думку, що сполохає його і він утече. Ще життя собі відбере, бо не знати, що в гадці має.\n— Андрію! — крикнув Магера зовсім лагідно. Ланович стрепенувся й оглянувся.\n— Не втікай, Андрію! Не втікай! Я тобі не ворог! Май розум!\nАндрій справді не втік, лише почекав.\n— Що ти доброго робиш, хлопче? — спитався Магера й поклав йому руку на плече, щоб у потребі придержати його.\nАндрій заплакав, як дитина.\n— Домінки мені жаль! Мама мене перемовила...\n— І ти аж тепер нагадався?\n— Ви мені нагадали! Сими листами нагадали, що спалили їх! Мені тепер із думки не сходить...\n— Що ж гадаєш робити?\n— Порадьте, вуйку! Я до шлюбу не піду.\n— Треба було мені скоріше сказати, а так тепер, що я тобі пораджу? Одно тобі лише скажу, що тепер і Домінка не вийшла би заміж за такого смаровоза, як ти, та й ще по тім усім, що ти наробив.\nГадка була така подібна до правди, що Ланович аж зупинився.\n— Обітри очі й ходи! Ти, бачу, трохи випив і не є при добрім розумі.\n— Ходи, я тобі кажу! Скажемо, що тобі зробилося недобре і вже. Ходи, ходи!\nЛанович справді пішов за вуйком.\n— А не дивися так, як би ти три дні не їв! Голова догори! Се ж на своє весілля йдеш! Там чекає на тебе Юлька, така гарна, що аж забудешся!\nЦілу дорогу розважав Магера Андрія, говорив усячину, та для більшої певності взяв його під руку. Перед самим домом молодої Андрій нараз став, але в ту саму хвилину вибігло з хати кілька з родини й так обступили його, що про утечу й гадки не могло бути. Пішов Андрій у світлицю, як ягня на заріз.\nАле Магера аж відітхнув легше. Зараз віднайшов свою жінку і потішив її: "Не журися, не пропадуть веприки: з'їмо їх!"\nПотім пішов і до гостей, що вже почали розходитися, й потішив їх також:\n— Не втікайте! Є молодий, весілля буде! Самі ж ви казали, що тепер нові часи,— все мусить бути інакше...\nЗ тієї радості й досади Магера понюхав табаки так, що аж йому в очах засвітилося...


Лабораторія досліджень аномальних явищ - Перегляд теми - ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ = ШТУЧНА ДУША?\nСьогодні: 22 січня 2022, 23:03\nШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ = ШТУЧНА ДУША?\nДобридень вам, шановні!\nПринагідно ВІТАЮ ВСІХ ВАС ІЗ ЗИМОВИМИ СВЯТАМИ!\nСпочатку про себе.\nЯ 1950 р.н., українець без меншовартості. Освіта: 8 класів, медучилище, біофак ун-ту (нейрофізіологія), купа всіляких курсів та постійна самоосвіта. Ще зі студентських років вивчаю суспільство та людину. І тут за ці десятиліття вдалося одержати величезну наукову і прикладну новизну.\nОднак українці вороже ставляться до науки, особливо - вітчизняної, і до новаторів-одноплемінників.\nТому я шукаю партнерів для продажу укрновизни на платоспроможних ринках.\nКілька років тому я всерйоз зацікавився позатілесною складовою людини та її практичним значенням. Прочитав багато всякого, трохи й сам про це написав. Але сам це практикувати вмію. Існує навіть деяке спостереження, що, наприклад, високий загальноосвітній рівень людини якимось чином заважає їй навчитися виходити з тіла.\nВаш сайт мене зацікавив фактажем. Однак це ще далеко не наука.\nПросто ви тратите на це свій час, бо ви ВРОДЖЕНО ДОПИТЛИВІ. І потяг до новизни у вас ДОВІЧНИЙ. Тому вчіться жити нормально якраз ЗА ДОПОМОГОЮ ЦІЄЇ СВОЄЇ ОСОБЛИВОСТІ. Бо ми з вами - це краща частина суспільства. Але тільки суспільства ринкового.\nА у суспільствах антиринкових, в т.ч. і в Україні, таких людей мало. І живеться їм кепсько. Особливо у наш час беззаконня та аморальності.\nВсе ж вам не варто боятися оточуючих і ховатися від них за всілякими суперпаролями та анонімами. Адже насправді ми і наші результати НІКОМУ ІЗ Т.ЗВ. НОРМАЛЬНИХ ЛЮДЕЙ НЕ ЦІКАВІ. До того часу, поки нам за цю роботу не світять гроші.\nА от коли запахне нашими прибутками - то якраз тоді і треба боятися одноплемінників. Щоб не продали, не обікрали, не пограбували...\nА поки що ми їм, повторюю, просто нецікаві, вони мають нас за диваків, дурнів та невдах.\nТому не бійтеся спілкуватися між собою ЛЕГКОДОСТУПНО ТА ВІДВЕРТО.\nБо, для прикладу, ніяк не можу у вас зареєструватися - якісь надумані перешкоди та шпигуноманія.\nПри цьому моя ел.адреса тут є, а зайти не можу?!...\nІ ще. Я прошу модератора IgorEIBC написати мені на мою ел.адресу, є конкретна розмова:\nА зараз спробую розмістити тут один із своїх текстів про позатілесне. Добре було б, якби його перемістили в розділ "Людина".\nКлець Дмитро Васильович. Моб.тел.: 096 233 67 23.\nСумнозвісна цивілізаційна криза, тобто, наростаючі суспільні та індивідуальні проблеми практично у всіх країнах світу ми спостерігаємо в біологічних, геологічних та кліматичних умовах, які все ще в цілому сприятливі для нашого життя. Ба більше, маємо безліч доказів того, що це якраз сама людина своїми діями допікає собі та ближньому і у підсумку вкорочує життя. Теж собі та ближньому.\nЗрозуміло, що абсолютна більшість людей робить це, не завжди усвідомлюючи негативні наслідки.\nХоч про збитковість куріння, алкоголю і наркотиків знають практично всі курці, п’яниці і наркомани. Однак продовжують. Із пояснених, до речі, причин.\nА от про шкідливість насичення самими ж людьми власного середовища проживання протиприродними фізичними, хімічними та ментальними (напр., http://politiko.ua/blogpost37151#comments) факторами абсолютна більшість населення знає набагато менше. До того ж, і знання ці більше поверхово емоційні, аніж сутнісно логічні.\nПри цьому активна і масова пропаганда здорового способу життя у більшості країн ведеться вже десятки років. Більше того, в багатьох країнах ці знання внесені у державні програми виховання та освіти.\nІ у низці передових країн ми бачимо навіть істотне покращення життєвих стандартів і, як наслідок, покращення якості життя та збільшення його тривалості.\nПроте масова міграція жителів бідних країн у країни багатші приводить останнім часом і до зниження якості життя корінного населення цих країн.\nА в теорії ж мало бути якраз навпаки!\nАдже це політики та їхні ідеологи у країнах передових десятиліттями твердять, що науково суспільство наше зрозуміле вже достатньо. На основі, звісно, їхнього плюралолібералізму.\nБо спроби марксизму, мовляв, конкурувати із цим поясненням закінчилися відвертим крахом будівництва комунізму.\nОтже, правильний дороговказ для всього людства витримав перевірку часом. Адже якраз множинність істини та вседозволеність і забезпечили десяткам країн їхнє цивілізаційне лідерство.\nПроте наслідки масової імміграції в передові країни засвідчили і про крах концепції мультикультурності. Виявилося, що місцева педагогіка, здавалося б – найпередовіша у світі, неспроможна виховати хоч би із дітей приїжджих так розрекламованих громадян громадянського суспільства. Бо вони чомусь (і невідомо, чому?) ніяк не інтегруються в соціально передове навколишнє оточення.\nЗате все частіше свідомо роблять навіть гірше: відверто і активно поширюють свої – відсталі! – традиції та цінності. В тому числі і всі форми нерівності – міжетнічну, міжконфесійну, гендерну, кланову та інші як норму міжлюдських взаємин. Тобто, в чужому монастирі живуть за статутом таки своїм.\nЗвідси і масові бунти іммігрантської молоді в передових європейських країнах.\nОтже, маємо достатньо доказів принципової неспроможності також і плюралолібералізму та похідних від нього соціальних концепцій і постулатів.\nПроте якраз за всебічне поширення, повторюю, плюралолібералізму та похідних від нього теорій у більшості країн світу добре платять.\nТо якраз ця обставина – власна кишеня – і є головним стимулом для прибічників і активістів даного теоретичного напрямку.\nГірше того, якраз з метою напустити туману всі політики та ідеологи (ПТІ) спромоглися створити у більшості людства ілюзію, що теорія і наука – це синоніми.\nХоч вже здавна всім студентам у тій чи іншій формі повідомляють, що наука – це знання доказові. А теорія – це всього лише набір слів. І всі вчили, що остаточним визначенням міри істинності всякої теорії є її перевірка практикою.\nОтже, теорії на суспільну тематику також треба перевіряти суспільною практикою.\nА тут, як відомо абсолютно всім, і марксизм, і плюралолібералізм на практиці виявилися однозначно хибними. То це і є необхідною та достатньою ознакою їхньої антинауковості. І одночасно – критерієм неприпустимості застосування цих теорій (бо це і є лише теорії, хаотичні купи слів) для освіти та виховання і для формування громадської думки.\nПроте якраз політики та ідеологи (ПТІ) продовжують без найменших як внутрішніх, так і зовнішніх гальм застосовувати хаотичні фрагменти цих збанкрутілих теорій для подальшого свідомого задурювання населення.\nА вдячні маси якраз за це їм і щедро платять. Авжеж, мовляв, це ж наймудріша частина людства. А всі ми решта – однозначно гірші та дурніші від політиків та ідеологів. І всі наші біди та нещастя не тому, що нами вони керують хибно, а тому, що неспроможні якраз ми належним чином збагнути їхню мудрість і теж належним чином її втілювати в життя.\nІ так абсолютна більшість людства вважає вже століттями?!\nЗ хворої голови – на здорову\nДумаю, що подібні сентенції є в кожного народу. І в більшості випадків та ж народна мудрість напрацювала чимало механізмів встановлення істини того чи іншого твердження .\nОднак із вочевидь бездоказовою, зате світовою гегемонією політиків та ідеологів ситуація надто вже затягнулася. Одні лише антиглобалісти чисто інтуїтивно відчувають тут фальш.\nАле одна лише інтуїція не дає їм змоги сформувати аргументи логічні. А тому їхні суто емоційні дії приводять лише до хаотичного галасу і дискредитують саму ідею критики конструктивної.\nБа гірше, без застосування мислення абстрактно-логічного антиглобалісти навіть не можуть сформулювати для себе і для інших суть власної активності. А тому й решта людства теж емоційно сприймає їх як черговий вивих молодіжної моди на кшталт хіпі, рокерів тощо.\nТака ситуація із світоглядною невизначеністю всього людства, на перший погляд, буцімто вигідна низці паразитичних професійних груп і насамперед – для ПТІ.\nНасправді ж ця їхня вигода відносна. І з кожним роком цивілізаційні негаразди все більше дошкуляють і самим ПТІ та їхнім рідним і близьким.\nПроте і вони самі, і їхні слуги все ще свідомо блокують навіть спроби критичного аналізу ситуації у світі. Маю на увазі аналіз науковий.\nЗате всілякому словоблуддю – найбільше сприяння.\nА все тому, повторюю, що надто багатьом професійним групам у сьогоднішньому світі прямо й безпосередньо вигідні якраз брехня і махінації.\nА решта покірно (бо бездумно!) сприймає ситуацію як належне.\nТому цивілізаційна криза постійно та повсюдно загострюється.\nІ небайдужі активісти, затуркані цими побрехеньками, вже котре століття поспіль вишукують ворогів та щонайжорстокіше з ними борються.\nА ПТІ однією рукою вимахують перед цими буйними оливковою гілкою, зате другою вправно продають їм же найсучаснішу зброю.\nІ публіка просто мліє від захвату.\nТо за кого ж іще нам голосувати, як не за щирих дбайливців про нас з вами?!...\nСила світоглядної інерції\nЯ вже кільканадцять років посильно пропагую в укр- та росмовному середовищі концепцію про ОПЛАТУ ПРАЦІ ВЕРХІВ ЗАЛЕЖНО ВІД ДОБРОБУТУ НИЗІВ.\nАле що ви думаєте – практично жодної підтримки?!\nВсі дуже одностайно за те, щоб наші ПТІ призначали собі прибутки, які та скільки їм заманеться. Абсолютно безвідносно до результатів їхнього ж керування нами.\nПричому якраз так реагують не ті люди, які з різних причин байдужі до суспільних проблем. Зрештою, для масового та тривалого спілкування з цими людьми у мене просто нема можливостей.\nТому я пробую спілкуватися на суспільну тематику з тими, хто нібито цю тематику активно і охоче обговорює сам.\nАле якраз ці т.зв. небайдужі громадяни насправді є активними ворогами навіть найменших конкретних покращень у суспільстві.\nБа гірше, їхньою свідомою метою є лише критика персоналій, неугодних з тих чи інших причин їм особисто.\nНа жаль, так реагують всі радянські за світобаченням люди, від рядових до власників всіляких титулів мудрості.\nА для вільного та широкого спілкування з так званими капіталістичними громадянами я не знаю їхніх мов. Хоч, правда, пробував спілкуватися з їхніми активістами, які постійно намагаються вчити нас жити. То ті теж логічного аналізу не сприймають, а лише бубонять визубрене, як папуги.\nСказане ще раз підтверджує, що ПТІ дуже надійно задурили голови практично всьому людству. У всякому разі – за десятки років досліджень суспільних та світоглядних проблем я ще не зустрічав тих, хто зміг би хоч вникнути у логічний аналіз панівних світоглядних стереотипів. Хоч, можливо, просто не поталанило таких зустріти…\nЧергова спроба в обхід твердолобості\nЯ достатньо вник у специфіку формування громадської думки та індивідуального світобачення, щоб не йти тут напролом. Бо це лише марні трати та конфлікти. Тому й шукаю різні обхідні варіанти.\nЗ історії відомо, що істина торує собі шлях завжди. Проте інколи для цього потрібно надто багато часу. То я пробую враховувати як перепони науковій новизні, так і обставини, для неї сприятливі.\nШкода лишень, що українські новатори змушені просувати свою новизну самотужки і навіть в умовах свідомого спротиву одноплемінників. Та що вже зробиш, іншого населення у нас нема…\nТому я зараз, у першому наближенні коротенько опишу досягнуте наукове пояснення суспільства та людини, яке дає змогу гарантовано вийти із цивілізаційної кризи і разом з цим гарантує подальший суспільний прогрес.\nНаголошую, для всього людства!\nНарешті про душу\nДо чого тут душа, питаєте?\nА ось тут якраз і багато цікавого останніми десятиліттями виявили. Причому, виявили не базіки, а дослідники. А я багато їхнього прочитав, узагальнив і подаю вам. У цілісній формі.\nСвого часу вам на лекціях казали, що це звичний для наукового пізнання шлях – від конкретного до абстрактного. А потім – і навпаки. Діалектика така. Згадуйте. Бо це воно і є.\nБільше 30 років тому я закінчив біофак за спеціалізацією про головний мозок людини. Особливо зацікавився «Мозковим забезпеченням біосоціального статусу людини». І намагаюся бути в цьому напрямку, як кажуть, в курсі справи.\nТак ось, вже одержані достатні докази того, що ЛЮДИНА МАЄ ДУШУ.\nБільше того, описано багато властивостей душі і навіть суспільства душ. І це при тому, що масові серйозні дослідження тут ще попереду. Звичайно, як і на початку всякого дослідження масштабного, тут маємо ще багато зовні різних пояснень та термінів – і «астральна проекція», і «позатілесний досвід», і «фаза» та ін. Проте я в даному тексті обрав традиційний – «душа».\nДоведене також, що душа кожного з нас після нашої смерті тілесної в майбутньому ще не раз втілиться у тіло нове. Так, як вона це багато разів робила в минулому, до тіла нашого. Тобто, порівнюючи з тілом, наша душа безсмертна.\nТому правильніше для кожного з нас буде виходити з того, що «не я маю душу», а «моя душа на даному етапі перебуває в цьому тілі».\nЗ досліджень також виходить, що душа у своєму відповідним чином структурованому суспільстві проходить певне навчання перед черговим втіленням. Тобто, намагається врахувати недоліки та невдачі її життя у тілі попередньому для того, щоб досягти відповідної позитивної мети у тілі наступному.\nВстановили також, що ні раю, ні пекла для душ немає.\nЗате там дієва така річ як СОВІСТЬ. Тобто, кожній душі добряче неприємне те, що вона робила поганого у життях минулих – а всі їх вона пам’ятає. То хоч пекла й немає, а докори сумління душам злочинців дошкуляють добряче. І надовго, якщо не назавжди.\nІ ще дуже й дуже багато деталей описано. В Інтернеті про це літератури повно, причому – дуже різної. Але для початку вам достатньо прочитати книги Майкла Ньютона і Роберта А.Монро. Навіть у них є чимало практичних порад для ВАШОГО спілкування з душами. Вірніше, для спілкування ВАШИХ ДУШ між собою, поза часом та простором.\nЗрештою, деталі тут для професіоналів.\nОднак чимало відкривається і для суспільної практики земної.\nНасамперед, втрачає сенс твердження, що «Живемо лише один раз». Адже звідси різні люди ще й по сьогодні роблять дві різні групи висновків.\nПерша група: «Треба взяти від життя максимум, йдучи по головах та рвучи своє з м’ясом ближнього». Саме на таких засадах формуються і наші правлячі еліти. Та й громадська думка вважає такі взаємини нормою. Ця точка зору дуже поширена в пострадянських країнах та країнах третього світу. Через те вони й бідні, з великими майновими диспропорціями та внутрішніми суперечностями.\nДруга група: «Прожити треба так, щоб не було соромно помирати» (бо у більшості навіть свідомо поганих людей людей у кінці життя і справді прокидається совість). Ця життєва стратегія ніде не є доктриною державною. Але якраз у передових країнах з різних міркувань вона у громадській думці переважає неофіційно, у вигляді моралі, традицій, релігійних течій тощо.\nУ поєднанні з мисленням ринковим це життєве кредо і приводить до постійного збагачення всього даного суспільства. А тому і його внутрішні суперечності не такі гострі.\nА зараз уявіть собі, якби всі світові елітники переконалися особисто, що вони ще житимуть багато разів. І душа кожного з них постійно пам’ятатиме всі свої вчинки, добрі й погані.\nБільше того, в такому разі виявиться, що кожен з них повинен дбати і про своє власне життя у тілі майбутньому. Причому дбати про життя майбутнього тіла не лише в даній місцевості та суспільній групі.\nБо зауважте й таке. Заможно живе у світі десь відсотків 10, менше навіть, ніж т.зв. золотий мільярд. А справжніх багатіїв то й ще менше – десь один із 10 000 землян.\nЦе означає, що після смерті тіла багатого дана душа наступного разу обов’язково вселиться в тіло бідного!\nТа ще й у бідній країні, із злиденним, мученицьким, а тому й коротким тілесним життям. Тобто, після життя у тілі багатому дана душа гарантовано намучиться наступного разу у тілі бідному. Та й потім ще довгенько їй треба буде перевтілюватися у бідняків, поки вона потрапить у тіло немовляти знову в родині багатій та ще й у багатій країні.\nСказане означає, що у сьогоднішніх багатіїв є пряма зацікавленість (авжеж, власним втіленням наступним!) у вирівнюванні добробуту не лише у країні власній, а й по всьому світу.\nПроблема лише в тому, як ці знання доступно донести до їхньої пихатої високості. Та якраз у подібній поінформованості наших еліт зацікавлені власним добробутом вже ви, їхні затуркані піддані. Тож приєднуйтеся до їхнього просвітництва.\nДуша і світобачення\nЩе й по сьогодні панівне наукове пояснення людини включає три основні складові – а) біологічну частину людини, тіло; б) психологічну, тобто, мислення людини; в) соціальну частину, тобто, різні її властивості та функції в суспільстві.\nПроте у світлі отриманих результатів це розуміння треба принципово доповнити приблизно таким «ЛЮДИНА МАЄ ЩЕ Й ПОЗАТІЛЕСНУ МАТЕРІАЛЬНУ ЧАСТИНУ».\nКажу приблизно, оскільки тут ще потрібні конкретні уточнення. Проте безсумнівним є те, що вже у підручник «Людина» для середньої школи у всьому світі треба включити для початку хоч кілька параграфів про те, що людина складається із тіла та позатілесної частини. Зі своєю анатомією, фізіологію та гігієною. А також із певним мінімумом прикладних початкових духовних практик (назва умовна).\nПри цьому офіційне включення феномену душі та суспільства душ у світобачення людей дорослих якихось революцій не принесе. Зрештою, й так більшість дорослих у тій чи іншій мірі не проти наявності власної душі. Тому офіційне визнання такого статусу буде досить звичним.\nБільше того, розуміння факту існування світу душ зі своїми властивостями та закономірностями лише стимулюватиме цілісне вивчення світу нашого, тілесного – суспільства, природи та космосу.\nТим більше, що наукова основа такого цілісного світобачення у першому наближенні вже створена. Залишається лише її подальше доповнення та включення в суспільну практику.\nЗате відкриваються перспективи цілеспрямованої та систематизованої СПІВПРАЦІ СУСПІЛЬСТВА ТІЛЕСНОГО ТА СУСПІЛЬСТВА ДУШ. Адже душі втілюються в наші тіла з якоюсь конкретною метою. Тобто, і для вирішення якихось конкретних завдань та досягнення мети світом душ як надіндивідуальним цілим.\nОтже, буде лише взаємовигідним, коли цю роботу (чи спільне життя, як хто вважає) здійснювати скоординовано усвідомлено. Бо зараз у переважній більшості випадків ця усвідомленість ще одностороння, лише з боку душ.\nТим більше, що наш, тілесний світ за низкою властивостей відрізняється від світу душ. І люди вже далеченько просунулися у вивченні світу нашого. То ми певну частину цих знань можемо запропонувати нашим колегам-душам (так-так, звикайте до новизни, ви теж звідтіля) у суспільстві душ для спільного використання.\nАдже вже сам факт того, що частина душ проживає певні періоди з нашими тілами спільно, свідчить і про певну спільність цілей наших суспільств.\nВже одне таке, у найзагальніших рисах, розуміння взаємин тілесного людства із суспільством душ принципово змінить на краще і розуміння взаємин суто між людьми тілесними, на планеті Земля (конкретику можете розвивати самі).\nДуша і наука\nТут також перспективи відкриваються щонайширші. Особливо для тих, хто тратить великі зусилля на пошуки (чи навіть крадіжку) тем для власних дисертацій. А тут тільки працюй.\nТим більше, що залучення згаданої тематики у суспільну практику гарантовано зменшить споконвічні дурнуваті і навіть злочинні витрати на війни, революції та всілякі замирення, інколи не менш криваві.\nДо того ж, вже напрацьовані шляхи й методи гарантованого і взаємовигідного замирення у всіх гарячих точках нашої планети.\nТож значна частина вивільнених після замирення коштів неминуче піде на освіту та науку, в т.ч. і на вивчення позатілесної частини людини та світу душ.\nДо речі, чимало гіпотез та ідей щодо цього вже є в літературі, потрібні лише капіталовкладення і дослідники-практики.\nВже зараз людська наука пов’язує причинно-наслідковими зв’язками матерію, інформацію та енергію. І, з одного боку, маємо інформацію як енергетичні системи. А з іншого – вже є кількісні дослідження про масу (матеріальність!) душі, десь в 10 – 40 грамів.\nТому і кібернетичний напрямок «Штучний інтелект» - це і є створення автономних інформаційно-енергетичних систем, тобто, душі. Вже одне таке розуміння проблеми спроможне вивести цей напрямок із затяжного методологічного тупика.\nТож і практичні успіхи за цим не забаряться. І т.д., і т.п.\nКоротко висновки та пропозиції\n1.Першопричиною цивілізаційної кризи є відсутність зворотного зв’язку у роботі політиків та ідеологів. Тому й потрібно спочатку обговорити ОПЛАТУ ПРАЦІ ВЕРХІВ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ,\nА потім таку оплату і впровадити, можливо, під егідою ООН.\n1.Оплата праці верхів, залежно від добробуту низів, автоматично приведе до інноваційного типу розвитку у всіх країнах світу. А отже і спричинить попит верхів на наукові досягнення їхніх підданих.\nЦе лише полегшить ознайомлення (вивчення!) наших еліт із науковою картиною світу, включно зі світом душ. А тому їхні управлінські рішення стануть світоглядно та професійно грамотними. І цього цілком достатньо для прогресивного розвитку людства, у співпраці із суспільством душ.\n2.Запропонувати організаціям антиглобалістів наукове пояснення світу, суспільства та людини для спрямування їхньої активності у суспільнокорисне русло.\n3.З метою поширення наукових знань та встановлення справедливості розгорнути широку кампанію за присвоєння Майклу Ньютону Нобелівської премії за принципове розширення розуміння нашого світу (формулювання орієнтовне).\n4.Перекласти цю статтю так званими світовими мовами і поширити її у різних ЗМІ для якнайширшого обговорення. Посприяйте, хто хоче.\n5.Заздрість та посильна протидія радянських людей одноплемінникам-новаторам є однією з небагатьох їхніх приємностей у цьому житті. Та все ж із погіршенням добробуту наших новаторів гіршає життя і їхнє. Тому, шановні, пробуйте змінювати свої ідеали на користь взаємовигідної співпраці з вітчизняними новаторами. Беріть приклад із народів передових.\n28 жовтня 2011р. Клець Дмитро Васильович, українець без\nменшовартості, засновник наукового\nМоя ел.адреса: dmytro_kl@ukr.net\n31 грудня 2011, 14:14\nRe: ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ = ШТУЧНА ДУША?\nВам на електронну пошту 30.12.2011 надіслана докладна інструкція по відновленню доступу до облікового запису dmytrokl\nЗареєструватись на форумі дуже легко, потрібно лише уважно заповнити форми.\nВсе ж вам не варто боятися оточуючих і ховатися від них за всілякими суперпаролями та анонімами\nКому адресована ця порада?\nДо того часу, поки нам за цю роботу не світять гроші.\nНаш форум є некомерційним і тримається виключно на ентузіазмі.\nАле сам це практикувати вмію\nБагато людей стверджують, що мали "позатілесний досвід", та ніхто не підтвердив цього експериментально. Може вам вдастся?\n16 січня 2012, 19:13


В Колпці по вул. Зелена Діброва відремонтували ділянку дороги » Стебницькі вісті\nВ Колпці по вул. Зелена Діброва відремонтували ділянку дороги\n13-11-2014, 23:49 - Господарство ФОТО 1 973 4\nУ Стебнику в мікрорайоні "Колпець" по вул. Зелена Діброва поклали новий асфальт. Ремонт дороги проводили працівники "Дорсервісу".\nРаніше дане підприємство вже здійснювало асфальтування доріг по вул. Кравченко, Грушевського, Куліша, В. Великого, Мекелити, Трускавецької та Дрогобицької.\nФото - Типовий Стебник\nЮра - 14 листопада 2014 23:05\nДякуємо за дороги. Підсумуйте будь-ласка загальний метраж в м.кв. прокладених доріг за часів керування мера Пецюха В.\nПросто ми мріяли хоч би десь колись дороги робились. І були надзвичайно раді, як побачили дорогу від сауни до лікарні. Далі пишу від себе... Думав, на тому все. Добре, що хоч цей кусок зробили. Але по переду ця дорога мала ще перезимувати. В думках думав, що до весни не доживе. Але як не дивно пережила і зиму і досі в хорошому стані. Як почали ремонтувати дорогу по Грушевського догори подумав "ніфіга собі". А як робили біля 6-ої школи тротуар для людей, трохи взлився. Думав "Краще б дорогу зробили ніж цей тротуар". Великою несподіванкою було, що дороги далі й далі робили. Наш час зараз більш скрутніший ніж в ті часи, як спеціально виділялись кошти, в момент ЄВРО 2012. А зараз з такими масштабами відбувається ремонт доріг, що виникає одне єдине питання; А попередній мер не міг робити дороги ? В нього не було грошей ? Звідки в Пецюха гроші знайшлись ? Чим займався Калапач ? Хто може дати відповідь...\nстебничанин - 15 листопада 2014 00:27\nв калапача не було того досвіду роботи шо в пецюха. та й калапач не їздив по львовах і не випрошував гроші для міста так як це робить теперішній мер.\nЯрослав - 15 листопада 2014 11:52\nПецюх то молодець шо хоть десь робить дороги, я проживаю на мельника то там дорогу останній раз робили 12 - 14 років тому... так само дорога на Трускавець в ужасному стані... може і до нас дійде черга :)\nстебничанин - 15 листопада 2014 15:41\nдорога між трускавцем і стебником справді в ужасному стані але за неї відповідають не мери міст трускавця чи стебника а райавтодор. а в самому стебнику зараз трускавецька повністю відремонтована. згадайте з якими ямами вона була спочатку...\nПо вул. Уляни Кравченко відремонтували ще 200 метрів дороги (лис 14-го)\nНа вул. Мекелити капітально відремонтували ділянку дороги (жов 14-го)


Коронавірус в Україні став агресивнішим: в лікарнях фіксують нестачу місць | podrobnosti.ua\nКоронавірус в Україні став агресивнішим: в лікарнях фіксують нестачу місць [ Редактировать ]\n02 июля 2020 20:13 по материалам: Подробности-ТВ автор: Гашенко Христина 118\nГоспіталізація як велика удача!\nГоспіталізація як велика удача! Це сьогоднішня коронавірусна лікарняна реальність в Україні. Місць в інфекційних відділеннях - катастрофічно бракує. Люди лежать у коридорах! І це при тому, що хворих на ковід більшає. А сам вірус - стає агресивнішим. Наші кореспонденти перевірили лікарні. Результати - дивіться далі.\nНа Львівщині найбільша кількість хворих на COVID-19 в Україні. У лікарнях Львова та області перебуває майже тисяча інфікованих цією недугою. Людей приймають шість районних та вісім Львівських медзакладів. Усі заповнені майже на половину. Загалом в області більше двох тисяч місць у стаціонарах. Додатково, готують приймати хворих на коронавірус ще 14 районних лікарень.\n70-80 % хворих які поступають з важкими пневмоніями - це є кисневозалежні, тобто ці лікарні зараз розпрацьовують і фактично кисневу свою мережу напрацювання маршруту пацієнтів для того, якщо у нас буде такий спалах, якщо потрібно буде долучати інший заклад охорони здоров'я щоб вони були готові до такої роботи.\nЗа попередній тиждень тільки в нашому закладі діагностовано втричі більше пацієнтів з коронавірусною інфекцією, ніж за всі попередні тижні. Кожний десятий практично помирає.\nЦе звернення записали медики Рівного. Центральна міська лікарня переповнена пацієнтами з коронавірусом. Вона поки що єдина приймає хворих. В обласному центрі менш як за тиждень їхня кількість зросла на чверть. Зараз у Рівному вже 440 хворих. Невдовзі місць у лікарні може не вистачити.\n159 людей уже в лікарні на стаціонарі. Наша лікарня небезрозмірна. Ми маєм ще резерви, але очевидно, що вони не безкінечні\nПереповнена і реанімація. Лікарі кажуть, якщо раніше в більшості інфікованих констатували середню або ж легку форми хвороби, то тепер до лікарень масово ушпиталюють тяжких пацієнтів.\nЦе реанімація, де найтяжчі хворі лежать. Всі ліжка зайняті.\nНа Рівненщині пацієнтів з COVID-19 лікують у п'ятьох закладах. Окрім Рівненської, ще у двох районних лікарнях - теж місця повністю заповнені. Поки що в облдержадміністрації ситуацію називають контрольованою.\nЗайнятість ліжкового фонду по перепрофільованих ліжках складає 29 відсотків, по ліжках інфекційних складає 79 відсотків і відділень інтенсивної терапії 38 відсотків.\nВтім, в області кількість інфікованих стрімко наближається до чотирьох тисяч. Померли - сімдесят пацієнтів.\nПереповнені опорні лікарні й на Закарпатті. В області один з найвищих показників заповненності ліжок в Україні - 71 відсоток, за допустимої норми менше ніж 50 відсотків.\nМихайло Поляк, головний лікар Закарпатської інфекційної лікарні:\nМи кожен день виписуємо дуже малу кількість, тому що протікання цієї хвороби, щоб виписати хворого, триває близько 3 тижні.\nЗа останні тижні захворіло майже три тисячі людей. Віднедавна хворих на COVID-19 на Закарпатті ушпиталюють до районних лікарень. Але подекуди й ці заклади вже переповнені. Так у Мукачівській лікарні - понад 30 хворих.\nВасиль Васюта, завідувач інфекційного відділення Мукачівської центральної райнної лікарні:\nЄ важкі хворі, однак не задіяний ні один апарат з ШВЛів. Середньої важкості ми розцінюємо тих хворих у котрих є пневмонії, у котрих є дихальна недостатність.\nЗбільшився на Закарпатті й показник смертності. Чи не щодня помирає щонайменше двоє людей.


Іхтіолова мазь - застосування » Діагноз\nІхтіолова мазь - застосування\nЗазвичай цей всім відомий препарат використовується для лікування гнійних запальних процесів на шкірі. Але не тільки від них допомагає іхтіолова мазь - застосування засобу здійснюється і при гінекологічних патологіях, і навіть в косметологічній практиці.\nСклад та показання до застосування іхтіолової мазі 10% і 20%\nПредставлене місцеве ліки є сумішшю медичного вазеліну і іхтіолу (в різній концентрації). Активна речовина - це сіль натурального сланцевого масла з вираженими антисептичними, бактерицидними і знеболюючими властивостями.\nПоказаннями до призначення мазі вважаються різні захворювання шкірного покриву:\nсвітлова віспа і сонячна екзема;\nмікроспорія і трихофітія в інфільтративно-нагноительной формі;\nТакож медикамент використовують для купірування больового синдрому при різних невралгіях і артритах.\nЗнайшла застосування іхтіолова мазь і в гінекології. В якості підтримуючої терапії її використовують при наступних захворюваннях органів малого тазу:\nзапалення ендометрія та яєчників.\nСпосіб застосування іхтіолової мазі полягає у 2-3-разовому нанесенні суміші на уражені ділянки шкіри тонким шаром без втирання. Після обробки необхідно накрити епідерміс марлевою пов'язкою і змінити компрес на вимогу. У деяких випадках, зазвичай при дерматитах різної етіології, показано втирати спеціальний розчин з гліцерину і мазі (10%) до повного вбирання.\nТака ж суміш використовується для терапії гінекологічних патологій. У розчині потрібно змочити ватний тампон і ввести його в пряму кишку після попереднього очищення (природним способом або за допомогою клізми). Процедуру рекомендується повторювати 1-3 рази на добу.\nВажливо відзначити, що при стрептококовому або стафілококовому ураженні шкіри компрес робиться не з тканини, а з пергаментного паперу, яку бажано закріпити за допомогою лейкопластиру.\nЗастосування іхтіолової мазі при наривах, фурункулах і гидрадените\nТакі складні гнійні пошкодження дерми та епідермісу вимагають використання висококонцентрованих препарату (20%) у вигляді «коржі»:\nАкуратно очистити оброблювану поверхню.\nНанести на потрібну зону рясне кількість мазі, товщиною в 3-4 мм\nЗмочити в розчині іхтіолу і гліцерину ватний тампон, віджати.\nНакрити їм оброблену шкіру і зафіксувати пластиром.\nМіняти тампони кожні 8-10 годин до видимих поліпшень.\nЯк правило, кількість гною зменшується вже в перші 24 години.\nЗастосування іхтіолової мазі при геморої\nНайбільш ефективний розглянутий препарат при зовнішніх гемороїдальних вузлах, так як забезпечує швидке знеболювання, усунення набряклості.\nНаносити мазь слід 3-5 разів на день безпосередньо на запалену вузол, не втирати і накрити м'якою тканиною, краще - ватним диском. Змінювати такі компреси потрібно не частіше, ніж 1 раз в 4 години. Якщо внутрішній геморой, треба скористатися аплікатором і\nввести 2-4 см мазі в пряму кишку після випорожнення.\nЛіки, що допомагає впоратися з підшкірними нагноєннями, так і з відкритими, закритими комедонами (чорними і білими крапками).\nУ першому випадку потрібно точково нанести мазь на кожен запалений прищ і не змивати протягом 3-4 годин, або зробити невеликий компрес на ніч, якщо висипання великі і болючі. Процедуру повторювати, поки весь ексудат не вийде на поверхню.\nПри комедонах рекомендується змащувати проблемні ділянки на ніч. Терапія чекає тривала, так як пробки в сальних залозах розсмоктуються довго.\nГепаринова мазь - застосування Ліки інструкції Мазь Д-Пантенол Ліки інструкції Іхтіолова мазь застосування, інструкція, при фурункулах, від прищів, і в гі ... Ліки інструкції Медикаментозне лікування псоріазу Народне лікування Показання до застосування іхтіолової мазі Діагноз Чи можна застосовувати гепариновую мазь при вагітності? Вагітність


В Міноборони підрахували сьогоднішні втрати в бою між Рубіжним та Дружелюбівкою | Львівський портал\nВ Міноборони підрахували сьогоднішні втрати в бою між Рубіжним та Дружелюбівкою\n23 Травня 2014, 21:18 |\nОдин український військовослужбовець загинув та троє поранені внаслідок бою в районі міст Рубіжне та Дружелюбівка, який відбувся вранці 23 травня.\nЗгідно з інформацією, в ніч з 22 на 23 травня 2014 року терористи напали на колону військової техніки, яка рухалася поблизу населеного пункту Рубіжне, Луганської області.\nБлизько 04.40 у районі мосту між містами Рубіжне та Дружелюбівка колона однієї з військових частин Збройних Сил України потрапила у засідку та була обстріляна нападниками з гранатометів і стрілецької зброї, повідомили в Міноборони.\nВійськовослужбовці частини вступили у бій. Внаслідок запеклої сутички 1 військовослужбовець загинув, ще 3 були поранені.\n“Також 22 травня, близько 15.40, на південній околиці Рубіжного понад 500 озброєних бойовиків здійснили напад на позиції військової частини, знову-таки під прикриттям посібників терористів, які виступили живим щитом”, – повідомили в Міноборони.\n“Для цієї кривавої акції бойовики цілеспрямовано накопичували сили заздалегідь. В даному випадку йдеться про банду бойовиків з Луганська, які останнім часом дислокувалися в Антрациті, та до складу якої входили російські професійні найманці”, – зазначили у відомстві.\n“У тісній взаємодії механізованого підрозділу та армійської авіації українські військові дали терористам безкомпромісну відсіч. Запеклий бій тривав кілька годин. Українським військовим вдалося втримати позиції та примусити диверсантів відійти. Втрати бойовиків — до 20 убитих та понад 30 поранених”, – розповіли в Міністерстві.\n“У більшості випадків українським військовослужбовцям доводиться стикатися з добре підготовленими та озброєними бойовиками, професійними найманцями, які діють підступно, із засідок, та постійно використовують посібників які маскуються під цивільне населення в якості живого щита”, – зазначили у відомстві.\nВодночас лідер терористів так званої Луганської народної республіки Валерій Болотов заявив, що 22 травня в селах поблизу міст Рубіжне та Лисичанськ загинула 21 людина і поранені 67 з обох боків. “З нашого боку сім убито і 17 поранено. З боку нацгвардії – 14 убито та близько 50 поранених”, – сказав він.


Готелі у м. Thann - Search on KAYAK\nПорівняйте ціни на готелі Thann на сотнях сайтів відразу\nThann, Haut-Rhin, Франція\nНайкращі готелі Thann\nГотелі Thann, які рекомендують найчастіше\nHotel Restaurant au Floridor - Thann - Будівля\nHotel Du Rangen - Thann - Спальня\nHotel Restaurant Aux Sapins - Thann - Спальня\nКоли краще бронювати готель в Thann\nПоради, як знайти ідеальний готель в Thann за найкращою ціною\nЯкщо вас цікавить недороге житло в Thann, поїздку варто планувати на "низький" сезон. Найвигідніші місяці, коли ціни на готелі в Thann знижуються до мінімуму, — це жовтень і липень.\nВартість готельного номера в Thann залежить від різних факторів, але якщо вас цікавить найбюджетніший день тижня, то зазвичай це четвер. понеділок – це, навпаки, найдорожчий день.\nПоширені запитання про бронювання готелю в Thann\nЧи безпечно зупинятися в готелях за напрямком Thann під час пандемії коронавірусу (COVID-19)?\nЗагалом готелі не вважаються місцем підвищеного ризику за умови, що їхній персонал уживає належних санітарних заходів для профілактики коронавірусу (COVID-19). Тим не менше, ми рекомендуємо вам уточнити інформацію про такі заходи у готелях за напрямком Thann в органах місцевої влади.\nСкільки коштує номер у готелі м. Thann?\nСередня ціна двомісного номера у готелях Thann становить ₴2 653 за ніч. Але користувачі KAYAK за останні 3 дні знайшли вигідніші пропозиції вже від ₴1 573.\nЯк знайти готель у центрі міста Thann?\nПісля того, як ви здійсните пошук готелів на KAYAK, ви можете уточнити свої вподобання щодо району і вибрати, наприклад, лише центральну частину міста Thann. Ви також можете задати запит на карті, щоб звузити область пошуку до центру міста Thann.\nДе зупинитися в Thann?\nНаша карта покаже точне місце розташування кожного готелю та допоможе вам вибрати чудовий номер в Thann.\nThann — готелі\nThann – пропозиції від готелів. Пошук готельних номерів у м. Thann. Знаходьте дешеві готелі міста Thann. KAYAK здійснює пошук на сотнях туристичних сайтів, щоб допомогти вам знайти бюджетні готелі і вигідно забронювати зручний номер.


Сергій Клюєв - В Раду надійшло подання ГПУ на арешт екс Сергія Клюєва - Політика - dt.ua\nДо Ради надійшло нове подання ГПУ на арешт Сергія Клюєва\n4 грудня, 2015, 12:06 Роздрукувати\nНове подання генпрокурора необхідно для розшуку Клюєва каналами Інтерполу.\nГПУ хотів оголосити Сергія Клюєва в міжнародний розшук © LB.ua\nДо Верховної Ради надійшло подання генерального прокурора України Віктора Шокіна на затримання і арешт народного депутата Сергія Клюєва.\nЯк повідомив прес-секретар спікера парламенту Дмитро Столярчук, голова Верховної Ради Володимир Гройсман вже "направив подання в регламентний комітет".\nПро внесення в парламент Генпрокуратурою подання про затримання і арешт Клюєва повідомив напередодні прокурор Генпрокуратури Владислав Куценко. Він розповів, що процедурно це подання складається з трьох документів, перший з яких - на дачу згоди парламентом на притягнення до кримінальної відповідальності, другий стосується надання згоди на затримання і третій - безпосередньо арешту Клюєва.\nКуценко уточнив, що мова йде про кримінальне провадження про заволодіння резиденцією "Межигір'я" та оплату послуг за користування ним екс-президентом Віктором Януковичем. "Підприємства, наближені до пана Клюєва, фактично оплачували витрати на утримання "Межигір'я" під час перебування Януковича... Ми розцінюємо це як хабар колишньому президенту України", - сказав прокурор.\nВін повідомив, що рішення парламенту з даного провадження дозволить Генпрокуратурі вжити заходів щодо оголошення його в міжнародний розшук.\nЧитайте також: АМКУ дозволив китайській держкомпанії купити сонячні електростанції Клюєва


Що можна вирощувати в одній теплиці одночасно таблиця сумісності овочевих культур при посадці - Фермер\nСпільні посадки овочів: які культури можна садити в одній теплиці?.\nЯкі теплиці потрібні?.\nПлюси і мінуси спільного розміщення.\nЯкі культури можна вирощувати разом?.\nТепличне співжиття: правила догляду.\nСпільні посадки овочів: які культури можна садити в одній теплиці?\nгородники, Що мають в своєму розпорядженні тільки одну теплицю, намагаються розмістити в ній різні культури.\nЩоб овочі відчували себе комфортно, важливо заздалегідь продумати черговість посадок і постаратися створити кожному виду рослин умови, оптимальні для їх розвитку.\nПри правильному підборі в одній теплиці можна успішно вирощувати 5-10 видів овочів та інших рослин. Які овочі можна вирощувати в одній теплиці, розглянемо нижче.\nЯкі теплиці потрібні?\nУ літню пору ідеальним варіантом стануть легкі плівкові парники. Більш солідний варіант – неопалювані теплиці, криті склом або полікарбонатом. Для цілорічного вирощування підійдуть капітальні теплиці з системою опалення. Спільні посадки овочів в теплиці з полікарбонату, на сьогоднішній день, вважаються найбільш практичними.\nДля оптимального зволоження ґрунту рекомендується крапельний полив. більшість культур воліє теплу воду, Тому підключатися до водопроводу безпосередньо не можна, необхідний резервуар-накопичувач, в якому волога буде зігріватися.\nУ цілорічної теплиці обов’язкове підсвічування. Для овочів, які потребують яскравому світлі, будуть потрібні додаткові люмінесцентні лампи. Дуже зручно, якщо конструкція матиме два вхідних блоку в протилежних торцях конструкції. Таке планування допоможе розміщувати культури з різними вимогами до температури і вологості повітря і полегшить догляд за рослинами.\nОб’єднання культур в одній теплиці має ряд безсумнівних переваг. Серед них:\nекономія дефіцитного простору;\nможливість скоротити витрати на опалення та освітлення, Зростаючі при експлуатації декількох теплиць;\nзакритий грунт підходить для особливо примхливих і вимогливих культур;\nсистема крапельного поливу і кватирок дає можливість індивідуально регулювати температуру і рівень вологості.\nЗмішані посадки в теплиці, іМають деякі недоліки:\nрослини можуть дивуватися шкідниками, типовими для інших культур;\nв маленьких теплицях складно створювати умови, оптимальні для кожного виду овочів;\nіснує небезпека згущене посадок.\nЯкі культури можна вирощувати разом?\nЩо можна вирощувати в одній теплиці одночасно? Найчастіше одна з культур є базовою. Зазвичай це помідори чи огірки, до яких підсаджують інші овочі. Про те, що краще садити з помідорами чи огірками, читайте на нашому сайті\nПомідори не виносять високої вологості повітря, вони потребують помірного поливу, вважають за краще мінеральну підгодівлю на базі калію і фосфору. Огіркам потрібна підвищена вологість, від нестачі води вони припиняють зростання, плоди стають дрібними і гіркими. Як підгодівлі краща органіка: розведений коров’як або пташиний послід.\nРозташування в теплиці овочів, необхідно продумати заздалегідь. Якщо планується посадити огірки і томати в одну теплицю, важливо розвести їх в протилежні сторони. Бажано, щоб блоки мали окремі входи. Якщо других дверей немає, огірки садять в найтепліший дальній торець. Томати розташовуються біля вхідного тамбура, це забезпечить необхідну овочам прохолоду і свіже повітря.\nЯк розподілити рослини в теплиці? У невеликій теплиці томати та огірки можна розділити перегородкою з фанери, Пластику або іншого матеріалу.\nДопоможе і щільна фіранка з пластикової плівки або ширма з клейонки, натягнутої на дерев’яну раму. Ізоляція дозволить збільшити рівень вологості в огіркової зоні, що позитивно позначиться на врожайності.\nЩо можна ще садити разом в одній теплиці? Поруч з помідорами можна посадити інші пасльонові: Перці і баклажани (читайте на нашому сайті статтю про сумісність баклажанів з іншими культурами при посадці в теплицю). Вони більш вимогливі до вологи, але не менше помідорів люблять свіже повітря. Уподобання до підживлення у цих культур також схожі.\nВажливо враховувати і можливість перезапилення. Через цю небезпеку небажано розміщувати поруч солодкі і гіркі перці. після перезапилення солодкі плоди будуть гірчити, Гострі втратять пікантність смаку. Про сумісність перців з іншими культурами, можете уточнити на сайті.\nЯкі культури можна садити в одній теплиці? Сусідами овочів з довгим періодом вегетації стануть ранньостиглі культури: білокачанна капуста, листовий салат, пряні трави, зелена цибуля, редис. ці рослини зручно висаджувати по краю пасом, Щоб збирати урожай, не турбуючи огірки, помідори і баклажани. Після викопування редису або зрізання капусти на місце, що звільнилося можна висадити нову порцію розсади.\nПряні трави не тільки збільшують рентабельність теплиць, а й відлякують комах-шкідників. У цій ролі особливо ефективні різні види петрушки, селера, м’ята. Зелений салат, навпаки, може залучати голих слимаків. Не варто висаджувати його поруч з сортами, особливо чутливими до шкідників.\nСусідство (сумісність) овочів в теплиці: таблиці для розгляду див. Нижче.\nТепличне співжиття: правила догляду\nОвочі, які живуть в одній теплиці, потребують особливо уважного догляду. Верхній шар грунту замінюється щороку, перед посадкою грунт проливається розчином мідного купоросу або марганцівки. Грунт удобрюються перегноєм, В неї вноситься деревна зола і невелика доза мінерального добрива (суперфосфату, сульфату калію).\nЯкщо в теплиці вирощується розсада, для неї краще виділити окрему ділянку. При пересадці саджанців на постійне місце проживання важливо переконатися, що вони повністю здорові.\nДля спільного проживання більше підійдуть ранньостиглі гібриди. Вони урожайні, стійкі до хвороб. Для профілактики молоді посадки обробляють слабким розчином марганцівки, протягом зростання посадки обприскують Фітоспорін або іншими нетоксичними біо-препаратами.\nРослини, посаджені в одну теплицю, можуть відчувати себе дуже добре і не знижувати врожайність. Важливо уважно стежити за їх станом, Щоб вчасно вжити заходів у разі проблем. На наступний рік можна внести корективи в посадки з урахуванням отриманого досвіду.\nКорисна інформація в відео нижче:


В Запоріжжі триває збирання та вивезення опалого листя - Телеканал Z\nВ Запоріжжі триває збирання та вивезення опалого листя\nГоловна / Uncategorized / В Запоріжжі триває збирання та вивезення опалого листя\nВ обласному центрі тривають роботи з прибирання дворів від опалого листя. Збір листя за комунальними службами і керуючими компаніями. Вивіз здійснює КП «Запоріжремсервіс», повідомляє прес-служба мерії.\nПро те, як прибирають Олександрівський район від опалого листя, сьогодні розповів голова райадміністрації Олександр Мостовий.\nЗа його словами, роботи з прибирання листя ведуться щодня. Закріплені території вулиць, парків, скверів упорядковуються силами КРБП «Зеленбуд». Окремо стежать за чистотою і порядком у парку культури і відпочинку «Дубовий гай» його працівники.\nВнутрішньодворові території в Олександрівському районі прибирають від листя двірники КП «Наше місто», керуючої компанії «Місто для людей». У вивезенні листя залучені спецтехніка і працівники КП «Запоріжремсервіс».\n– На сьогодні силами комунального підприємства вивезено близько 180 т листя. За приблизними підрахунками загалом необхідно прибрати на прибудинкових територіях близько 500 т. Найчастіше роботи додають і жителі приватного сектору, які складають листя в купи у дворах багатоповерхівок. У день техніка здійснює 5-9 ходок з листям на полігон ТПВ, в залежності від обсягів, – розповів голова районної адміністрації запорізької міської ради по Олександрівському району Валерій Мостовий.\nЗа словами голови райадміністрації, в Олександрівському районі на прибудинкових територіях роботи з прибирання та вивезення опалого листя виконані приблизно на 40%.\nРоботи тривають в усіх районах міста.\nНовини Z за 8 листопада\nЗапоріжцям презентували комедію від відомого співака DZIDZIO