Будьмо знайомі - український сомельє Богдан Цоп!\nЛьвівських туристів здивувати важко. Здається, вони обійшли усі дворики, закутки, побували у численних галереях і кнайпах. Та втім, є такі вибагливі туристи, які хочуть залишити про Львів елітні враження. Що ж, і для них є чарівна місцинка, де можна гарно й корисно провести час. І це - не реклама. Це - файна підказка і добра нагода.\nВ самому центрі Львова, на перетині вулиць Гнатюка і Леся Курбаса тепер є винотека і крамниця "Прага".\nПеред дверима гостей зустрічає "сонний" пам'ятник, а з порога - вишколений персонал. Словом - з перших кроків почуваєшся, неначе у Європі. Хоча, чому - "неначе". Все - насправжки і на високому європейському рівні.\nГостей тут ніхто й ніколи не назве клієнтами, адже усі, хто забажав продегустувати вино чи довідатись більше про секрети п'янкого напою, почуваються затишно у товаристві львівського сомельє Богдана Цопа.\n- Богдане, скільки часу Ви працюєте сомельє? І де набували досвід виночерпія?\n- В Україні працюю з 2011 року. Перед тим у мене був чудовий досвід у мандрах на лайнері. Як сомельє, я побував у багатьох куточках світу.\nМені пощастило побувати у Новій Зеландії, Австралії, Сингапурі, США, Канаді, Італії, Франції, Іспанії, Німеччині, Омані, Словенії, Єгипті, на Таїті, у Бора-Бора... Окрім колосальної практики проходив спеціальне навчання - як поводитись із особливими гостями, зокрема ніколи не говорити з ними про політику та релігію. Також був учасником європейських майстер-класів для сомельє. Окрім цього, я щодня читаю і довідуюсь щось нове у своїй сфері.\n- Яким є основне завдання сомельє? Бо чимало хто в Україні вважає, що сомельє потрібен хіба що для того, аби спродати дороге вино?\n- Ні, це не так. Сомельє допомагає гостям правильно обрати вино, зважаючи на їхні смаки, навчити його споживати і одержувати насолоду від якісних вин. Чимось це нагадує чайну церемонію. Враження від п'янкого напою на 70 % залежить від того, як його подати і з яким настроєм спожити. А для цього сомельє знає певні секрети.Окремі вина потребують карафажу (старі вина), інші –декантування.\nМожу запропонувати гостям своєрідну гру - приношу наповнені келихи і прошу вгадати сорт чи назву вина.\nЦіна і якість кожного вина залежить від різних факторів: рейтингу, кількості розлитих пляшок, витримки (була присутня бочка чи ні), та багато інших. Не завжди найдорожче вино може бути найсмачнішим. І дуже добре, якщо гість прагне почати розбиратися у винах.\n- Тобто, пиття вина - це ритуал чи шоу?\n- Це ритуал і шоу одночасно, адже присутня певна магія. Зрештою, гості замовляють не лише вина. Вони можуть так само навчитися, як насолоджуватись споживанням віскі, бренді, лікерів, арманьяків. А до спиртних напоїв у нашому закладі є пан-азійська кухня.\nПісля дегустації гості купують собі пляшку у нашій крамниці - ми маємо змогу продавати якісне вино з низькою націнкою. Розкажу навіть більше - якщо гості не випили замовленого напою, то можуть залишити напій в нас і прийти наступного разу. Для цього сомельє використовує coravin– спеціальний пристрій, за допомогою якого можна наливати вино в келихи, не виймаючи корка. Таке вино буде чекати на своїх господарів у спеціальному сховку, який є у "Празі".\n- Пропонуєте гостям елітні українські вина і коньяки? І чи маєте гарний вибір саме українських напоїв?\n- Вибір невеликий, але відрадно, що українські винороби працюють над тим, аби бути представленими на світовому ринку. Ви чудово розумієте, як склалась ситуація із вином після кризи і перипетій у нашій державі. Через курс долара закордонні вина суттєво подорожчали, а вітчизняні - не надто.\nУкраїнським винам непросто конкурувати із дешевими італійськими чи французькими.\nЗ моїх улюблених українських виноробних брендів - "Трубецкіх", "Колоніст" , "Чизай" і "Шабо", сорти каберне, мерло, шардоне біле та інші. От, приміром (показує пляшку) у закарпатського "Чизаю" є "Троянда Карпат", а в "Шабо" - Grande Reserve telti-kuruk. (До речі, сомельє Богдан Цоп по маминій лінії походить із Шабо. Своє перше вино він зібрав і спробував зробити ще у 4-річному віці, коли приїздив у гості до родини).\n- І, нарешті, три поради від шефа сомельє винотеки "Прага" Богдана Цопа.\n- Є багато міфів про те, яке вино із якою стравою пити.\nНаприклад, кажуть, що до білого вина завжди треба подавати рибу. Не варто обмежувати себе такими поєднаннями - робіть, як смакує. Суть - випити те, що до душі.\n-- Старайтесь пити тільки добрі вина. Зараз є велика кількість спеціалізованих закладів, де вам допоможуть підібрати напої зі всього світу! І досліджуйте різні вина, розширюйте світогляд. Не бійтесь експериментувати.\n- Якщо будете мати нагоду побувати на дегустації вин, не бійтесь запитувати у сомельє про все, що вас цікавить: як пити, з яких келихів, як вибрати хороше вино і до яких страв воно буде пасувати. Головне - шукати і знайти своє. Сомельє завжди радий допомогти гостеві, і це найважливіше.\nБажаю Вам і Вашому закладу файних гостей і п'янкого настрою! Нехай українці та гості з усього світу пам'ятають про Львів як про місто європейського рівня!\nЦікаві люди, Кухня, Вічні теми


Мережева журналістика. Яка вона?. Медіакритика\nМережева журналістика. Яка вона?\nВ Україні вже з’явилось чимало видань, які функціонують тільки в Інтернеті і не мають своєї off-line копії. Як зазначає у статті “Сетелистика” Д.Смірнов, ідея використання Інтернету як ЗМК має два джерела походження: прихід “стандартної” газетної журналістики в мережу, і власне Інтернет, точніше одна з його наймасовіших складників — Всесвітнє павутиння (WorldWideWeb). Д. Смірнов пише про це так: “Будь-який власник своєї, сторінки в Мережі – по суті журналіст. І немає значення, усвідомлює він це, чи ні. Будь-хто в мережі — потенційний журналіст, оскільки він може зробити так, що його (і саме його) думка може швидко стати відомою будь-якій кількості людей”.\nОсобливості технології передачі інформації через комп’ютерні мережі надають інтернет-виданням принципово нові можливостей. Виникла потреба докорінно переосмислити такі, здавалося, фундаментальні категорії традиційних ЗМІ, як періодичність виходу, наклад, масова авдиторія, читацький інтерес тощо.\nПроте в інтернет-версіях традиційних ЗМК їх використовують неповністю. Оскільки для віртуальних видань Інтернет це — єдина сфера діяльності, вони намагаються реалізувати ці можливості якнайповніше.\nВикористання мультимедіа. Практично всі інтернет-видання прийнято називати інтернет-газетами або ж інтернет-журналами. Чому? Передусім тому, що Інтернет — гіпертекстуальна мережа. Із технологічних причин (що дає підстави прогнозувати бурхливий розвиток мультимедіа в недалекому майбутньому) користувач має справу ізтекстом, а не з cимволом. І щоменш потужним є канал підключення до Інтернету, то більшою є частка текстів у загальному обсязі інформації, що сприймається.\nВ українській зоні Інтернету мультимедіа, зазвичай, використовують тільки в екстремальних випадках, коли виникає потреба надати читачам першоджерело важливої інформації (так у перші дні після оприлюднення плівок майора Мельниченка на стартовій сторінці інтернет-газети “Українська правда” (http://www.pravda.com.ua) з’явились авдіофайли (формат mp3) цих записів). З українських інтернет-видань тільки сайт http://www.dynamo.kiev.ua реґулярно використовує мультимедіа, подаючи відеозаписи голів.\nІнтерактивність. Ця властивість гіпертексту дає змогу споживачеві самому формувати текст, який він читає. Наприклад, в інтернет-газетах http://www.korespondent.net та http://www.pravda.com.ua після кожного матеріалу подано посилання на інші матеріали з тієї ж теми. Інша можливість, представлена практично у всіх інтернет-виданнях — пошук матеріалів за ключовим словом. Ефективність пошуку залежить від повноти і обсягу архіву. У цьому випадку віртуальні газети мають перевагу перед інтернет-версіями традиційних. Адже у них архів автоматично ведеться від появи першого матеріалу.\nШвидкість подачі інформації. Якщо відразу ж після того, як газета була підписана до друку, трапиться щось екстраординарне, наприклад, звільнять чергового прем’єр-міністра. Коли про це напишуть в газеті? Наступного дня. Якщо газета щоденна. За тиждень, якщо це тижневик. По телевізору про це розкажуть у найближчому випускові новин. В Інтернеті про це можна дізнатися відразу ж.\nУ інтернет-виданні нема і не повинно бути такого поняття, як номер, випуск. Новина тут з’являється не за графіком, а миттєво, відразу ж після її написання. Тому саме інтернет-видання захопили першість з оперативності серед усіх ЗМІ. Як наслідок, часто саме Інтернет виступає джерелом інформації для традиційних ЗМІ. Щобільше, газети, особливо щоденні, частково вже перетворилися на “паперового посередника” у передачі інформації між Інтернетом і тими, хто не має до нього доступу.\nДодаткова послуга, запроваджена веб-виданнями — інформування авдиторії через електронну пошту. Кожен відвідувач таких авторитетних українських видань, як “http://www.for-ua.com” та “http://www.corespondent.net”, може підписатися на щоденну розсилку через електронну пошту. Відтак він щодня отримуватиме електронні листи, в яких будуть викладені новини за такою схемою: заголовок і “лід”, а нижче — посилання на повну версію матеріалу.\nІдеологічний складник: незалежність. Проблема незалежності ЗМІ була і залишається досі однією з найактуальніших. Ідеться не тільки про ідеологічну залежність від тієї чи іншої політичної сили, а про річ набагато простішу: залежність від джерела фінансування.\nСпецифіка віртуальних видань полягає також у тому, що на забезпечення їхнього функціонування потрібно значно менше коштів, ніж на утримання будь-якого із традиційних ЗМІ. Відтак створення і функціонування інтернет-видань значно важче контролювати (до речі, жодне із інтернет-видань України Річ у тім, що обсяг інформації, яка розміщена в Інтернеті, перевищує всі можливі межі. Адже, якщо в редакції чи друкарні можна вчинити обшук, то в мережі це неможливо. Щоб шукати що-небудь, потрібно знати, де воно розташоване. А інформація, віртуально доступна через Інтернет, фізично може перебувати будь-де у світі.\nІнтернет практично не піддається будь-якому контролю з боку різних організацій і дає змогу передавати будь-яку інформацію. З одного боку, це ґарантує певний рівень свободи слова. Проте відсутність цензури дуже часто призводить до відсутності моралі. Не дивно, що саме Інтернет став основним джерелом поширення матеріалів компромативного характеру і місцем поширення інформаційних продуктів, заборонених законом.


AGELESS на заході RAU EXPO 2021\nГоловна › Новини › AGELESS на заході RAU EXPO 2021\n16-17 червня відбулася V ювілейна міжнародна спеціалізована виставка індустрії ритейлу та девелопменту RAU Expo 2021. Присутня була і представниця AGELESS Анна Тітаренко.\nУ виставці RAU Expo 2021 взяли участь компанії, що пропонують інноваційні рішення для ритейлу, а також ті, які займаються роздрібною торгівлею та комерційною нерухомістю. Усього було 90 експонентів, 500 компаній-учасників і близько 1500 гостей.\nВ рамках виставки відбулися і численні ділові конференції, участь у яких узяли 80 топ-спікерів з українських і міжнародних компаній. Програма конференції складалася аж із 17 тематичних блоків.\nУчасники конференції обговорили найрізноманітніші теми: актуальні тренди в ритейлі, адаптацію кафе і ресторанів до умов карантину, тенденції і виклики ринку праці, e-commerce та мультиканальність і багато інших. Тішить те, що український бізнес активно шукає шляхи адаптації до нових реалій і впровадження світових best practices.\nПредставниця AGELESS провела ряд продуктивних ділових зустрічей з існуючими та потенційними клієнтами. AGELESS є постійним учасником RAU Expo, оскільки значна частина наших клієнтів – представники галузі ритейл.\nОдним з наших останніх проектів є впровадження SAP S/4HANA в INTERTOP Ukraine. Нова система стала надійним фундаментом для подальшого розвитку компанії.\nБільше про цей проект ви можете дізнатися тут. Кейс компанії INTERTOP розглядався також і на вебінарі SAP із циклу Intelligent Finance 16 червня. Подивитися запис вебінару можна за умови реєстрації на сторінці заходів.


Безпрецедентна фінансова вигода!Насамперед, довіривши справу висококваліфікованим спеціалістам на аутсорсі, Ви зможете відчути всю потужність фрази «одним пострілом вбити двох зайців»! Ба більше, і не тільки двох! Адже зручність комунікації з 1 представником компанії, котрий надалі успішно зорганізує роботу всеможливих спеціалістів, дасть Вам змогу більше не перейматися сумнівною якістю роботи фрілансерів чи пошуком спеціалістів на закриття завдань, з якими не можуть справитись штатні працівники. Ми запевняємо, що виконуємо абсолютно всі завдання, не зважаючи на рівень їх складності! А натомість, цей вивільнений ресурс безцінного часу, як один з безлічі альтернативних варіантів, Ви зможете направити на подальший розвиток свого бізнесу! Ми понад усе пишаємось бездоганною репутацією, заслуженою роками кропіткої праці, а тому докладемо максимум зусиль для того, щоби перевершити Ваші найсміливіші очікування. У масштабне поняття «висока якість», ми інтегруємо різносторонній досвід, невпинне збагачення новими навичками та унікальне вміння випереджати конкурентів!\nСпівпраця з професіоналами – квінтесенція насолоди!А от окрім наведеної вище очевидної фінансової вигоди, ви будете мати справу зі справжніми гуру маркетингу! Адже їх багатий та водночас різносторонній досвід складається із тисячі годин клопіткої праці, досконало відточених навичок, вміння ефективно вирішувати нестандартні завдання, бездоганного володіння всіма тонкощами своєї справи та успішно реалізованих амбітних проєктів! І, як надважливий бонус, якраз таке взірцеве маркетингове обслуговування надійно вбереже вас від гострої потреби когось вчити, мотивувати, невпинно відстежувати етапи виконання та контролювати остаточний результат. Вам буде достатньо лише чітко конкретизувати завдання, приміром – вплив на повторні продажі, збільшення кількості лідів та продаж тощо.\nМожливість тримати руку на пульсі!А якщо точніше – йти до реалізації своїх цілей без жодних зволікань. А це можливо якраз завдяки постійній комунікації з індивідуальним менеджером вашого проєкту, який завжди у курсі всього!\nНові ідеї.Іноді побачити проблему набагато простіше зі сторони. І саме наші співробітники забезпечать вас свіжим поглядом на речі. Безперечно, команда професіоналів своєї справи блискавично швидко окреслить всі сильні та слабкі сторони Вашої компанії, допоможе раціонально розподілити бюджет та розробити комплексну стратегію ефективного вирішення поставлених напередодні завдань! І це підтверджується простою істиною: оскільки ми не є штатними працівниками Вашої компанії, нам простіше бути об'єктивними.\nРезультат не змусить себе чекати!Команда спеціалістів на аутсорсі дасть вам гарантований результат у рази швидше, ніж фрілансери чи наймані працівники. А цьому сприятиме такий ключовий фактор, як чималий багаж досвіду в різноманітних нішах бізнесу! І ще важлива деталь, яку варто виокремити: цей результат буде з точністю відповідати тому очікуваному, який ви попередньо обумовили та прописали в договорі!\nРепутація – понад усе!Оскільки маркетингова агенція відповідає за свою роботу найдорожчим, а саме – власною репутацією, то даний факт забезпечує вас цілковитою певністю того, що це максимально клієнтоорієнтовані знавці своєї справи, мета яких – гармонійно поєднати професійне бачення і побажання замовника.


Як не набрати зайві кілограми у новорічні святкові дні?\nдодому Поради Як не набрати зайві кілограми у новорічні святкові дні?\n1. Головний мінус свят – це якраз стіл, переповнений безліччю смакоти, кожне з яких так і хочеться спробувати на смак. А після одного-двох келихів вина і зовсім можна втратити контроль над своїм апетитом. В подальшому це може відбитися на нашій фігурі. Але як уникнути зайвих кілограм. Нижчеописані поради допоможуть вам у цій проблемі.\n2. Перед святами не можна сідати на дієту, так як пішли за цей час кілограми запросто можуть повернутися до вас, захопивши з собою ще парочку. За новорічний стіл не можна сідати голодним, адже в цьому разі ви ризикуєте переїсти.\n3. Перед самим столом, щоб зменшити злегка апетит, потрібно з’їсти кілька низькокалорійних страв. Після кожного випитого келиха алкоголю спочатку треба випити склянку води, а потім вже приступити до закуски. Не переплутайте.\n4. У свою тарілку покладіть невелику кількість від двох найбільш бажаних страв. Перед підняттям келиха шампанського з’їжте кілька оливок або шматочок сиру. Необхідно, щоб ваш організм отримав спиртне в той час, коли у вашому шлунку вже було невелику кількість їжі.\n5. Почати застілля необхідно зі свіжих овочів, заправлених оливковою олією, але ні в якому разі не майонезом. При цьому не можна вживати в їжу хліб. Не запивайте їжу ніякими солодкими напоями. Вживати одноманітну їжу – або грибну, або м’ясну або рибну. На ваш вибір. Ну, ось і все! Сподіваємося, що наші поради допоможуть вам уникнути зайвих набраних кілограмів, а свято допоможе вам відчути себе потрібним в колі родини або друзів.\nпопередня статтяЯк виховати в дитині помічника?\nнаступна статтяЗнаки зодіаку в сексі


Онищенко екстрадують в Україну в грудні, - Ситник - УРА-Информ\nОнищенко екстрадують в Україну в грудні, – Ситник\nВін також програв в частині визнання його політичним біженцем. Є певна орієнтовна дата – це грудень 2019 року. Звичайно, щось ще може статися, але суди він програв. Тому є рішення про його екстрадицію, – сказав Ситник.\nPrevious post:У NASA зняли на відео транзит Меркурія перед Сонцем\nNext post:Київ може вийти з Мінських угод – глава МЗС України


Сто разів у зоні АТО - Новини: Вінниччина\n6 Липня | 2016 | 10:08\nЮрій Данилюк (ліворуч) під час однієї зі своїх поїздок\nВолонтер із Вапнярки Юрій Данилюк побував на Донбасі близько сотні разів\nвпродовж двох із половиною років україно-російської війни побував на Донбасі волонтер із Вапнярки Юрій Данилюк\nЮрію Олексійовичу 52 роки. Військовий пенсіонер. У відставку вийшов у чині підполковника. Свого часу довелось служити в кількох гарячих точках. Брав участь у подіях на Майдані. Тож коли в Україні розпочались бойові дії на Донбасі, активно зайнявся волонтерською роботою, доправляючи на передову власним бусом найнеобхідніше.\n- У перші місяці війни Українське військо було дуже бідним, - наголошує співрозмовник. – Особливо малозабезпеченими були добровольчі батальйони. Для прикладу, в добровольчих батальйонах був один автомат, приблизно, на чотирьох бійців. Тому возити доводилось все, починаючи від шкарпеток, продуктів харчування, води і закінчуючи касками й бронежилетами. Допомогу збирали, без перебільшення, усім миром: люди зносили все, хто що мав, за власні кошти купували спорядження.\n- Спочатку ми їздили на Попасну, Дебальцеве, допомагали тільки нашим землякам, - продовжує Юрій Данилюк. – Возили воду, форму, взуття, сигарети, каву, медикаменти – привозили все, що вони замовляли. А звідти везли відпускників, а часом і поранених до Дніпропетровська, Харкова чи Києва. А потім переключились на всіх військових, а не лише вінницьких. І тепер мій телефон на передовій знають всі.\n- Які ваші враження від поїздок, що «чіпляє» там найбільше?\n- Постійна нервова напруга. Особливо після проходження «крайнього мирного блокпоста» зі сторони передової. Ти один на один із невідомістю. Ніколи не вгадаєш, що попереду – нарвешся на ворожих диверсантів, чи як то кажуть, пронесе. Волонтери, як правило, не озброєні. Захистити себе їм нічим. Я ж намагався весь час заїжджати прямо на передову, тож іноді, особливо у нічний час, потрапляв під обстріли. А ще місцеве населення… О, це окрема тема - ну, прямо, вовками дивляться… Втішає, однак те, що за оці два з половиною роки забезпечення війська значно покращилось. Хлопці озброєні, одягнуті, нагодовані і взуті. Тому на сьогодні попит, в основному, на засоби особистої гігієни, чисту воду і щось із домашнього: закрутки, випічку. Словом, якісь лакоминки, бо армійські макарони з консервами приїдаються.\n- А як із озброєнням?\n- Стрілецької зброї вистачає, а от із тепловізорами та приладами нічного бачення проблему так до кінця і не вирішено. Вони є, але мало і не у всіх підрозділах.\n- Які настрої в наших бійців?\n- Хлопці сидять в окопах і бліндажах злі. І тут не зрозуміло, на кого вони більше сердяться на сепаратистів чи на «рідне» командування. Кажуть: «Дайте наказ - і за тиждень-другий Донбас буде українським». А наказу нема. Тому саме оця бездіяльність їх і деморалізує: коли доводиться стояти півроку на одній лінії.\n- Ви вже згадували про місцеве населення, як воно ставиться до України, наших солдатів і волонтерів?\n- Люди, котрі живуть на Донбасі, – доволі своєрідні. Почну з того, що вони там зібрані з усіх кінців колишнього Радянського Союзу: засланці, колишні кримінальники, політв'язні, розкуркулені селяни – всіх їх було зібрано з однією метою – розбудовувати шахти. Тому говорити про їхню суто українську національну ідентичність було б неправильно. Вони все життя дивились більше на Росію, ніж Україну. Для них всі, хто живе західніше Донецька, – «бандери». А тепер, то й поготів. Якщо з них хтось кудись і виїжджав, то хіба що у сусідню Ростовську область знову ж таки Російської Федерації. А тут ще й телевізор, відповідним чином спрямована пропаганда, «полоскання» мізків. Відтак, місцеві мешканці, котрі повернулись з окупованих територій на «український» бік, продовжують «тягнути» за Росією і сепаратистами. На мою думку, таких набирається десь відсотків 70. Зрозуміло, що до всього українського вони ставляться якщо не відкрито вороже, то з видимою неприязню. «Чого ви тут? Це наша земля! Ми самі розберемось!» і так далі. Але коли ми привозили допомогу для школи-інтернату у Щасті чи тамтешнім дитсадкам, то половина людей плакала і дякувала, а решта продовжувала дивитись з-під лоба – отака свідомість. Хоча якось спілкувався з працівниками вагоноремонтного заводу у Попасній. Так вони мало не в один голос запевняли, що зовсім не хотіли війни. Натомість бажали «автономію у складі України». Оскільки щиро вірили, що саме Донбас «годує» всю країну, а Київ їх «обкрадає». Мовляв, метал і вугілля – це основне, а хліб, цукор, молоко і м'ясо – побіжне. Ось так «телевізор» обробив людей.\n- Що найбільше запам’яталось у дорозі?\n- Кожна поїздка по-своєму унікальна. Одного разу, пригадую, збились із дороги і мало не виїхали на ворожий блокпост. Залишилось якихось кількасот метрів, і якби не величезний прапор «Новоросії», то так би й потрапили їм до рук. Але вчасно розвернулись і по «газах». Вони, очевидно, теж дуже здивувались, бо навіть не стріляли вслід. Але ж як потім повитріщали очі наші (сміється), коли до них на повному ходу з «того» боку вилетів «бусик». Але все обійшлось.\n- Або інший випадок, - пригадує Юрій Олексійович. - Одного разу під час звільнення Станиці Луганської довелось підвозити патрони на передній край. Був сильний бій, і в наших десантників закінчувався боєкомплект. Їхній транспорт, як на зло, зіпсувався. То все повантажили до мого «буса», яким я під'їхав якомога ближче до переднього краю, а звідти вже підійшов БТР. Швидко все перевантажили і таким чином виплутались із халепи.\n- Але найбільше запам’яталось наступне, - після нетривалої паузи продовжує Юрій Данилюк. – Десь два роки тому проїжджаю через блокпост і бачу: стоять два наших бійці і з обох боків обіймають прив’язаними руками один до одного величезного стовпа. Поряд стояла пляшка і закуска. Запитали, що це таке. Виявилось, що це командир таким чином покарав двох любителів хильнути під час несення служби. Вони заступили на чергування на блокпосту, добряче випили, а в цей час решта бійців, нічого не підозрюючи, відпочивала. Якби нагодилась ворожа диверсійно-розвідувальна група, то вирізала б усіх. На щастя, випадки вживання алкоголю у бойових умовах тепер зведені до мінімуму. Та й людина на війні розкривається дуже швидко. Проходить тиждень-другий, і ти, немов на рентгені, перед товаришами. Всі знають, чого ти вартий і чого від тебе чекати.\n- Знаю, що ви знову збираєтесь в зону АТО. Що повезете цього разу?\n- Свіжі овочі й воду…Все решта нібито є. Але я не хочу, щоб люди в тилу думали, що їхня допомога й підтримка вже не потрібні нашим хлопцям. Повірте, там дуже і дуже важко. Мені однаково, з якої області солдат. Головне, щоб він знав – тут за нього пам’ятають.\nРозмовляв Олег КРИВОНІС\nФото з архіву Юрія Данилюка


КДК ФФУ пояснив, чому покарав Ярмоленка дискваліфікацією на три матчі | 19-27\nКДК ФФУ пояснив, чому покарав Ярмоленка дискваліфікацією на три матчі\nДинамо Київ 8 Травня, 16:47 821\nВідповідальний секретар КДК ФФУ Ігор Грищенко навів аргументи на користь 3-матчевої дискваліфікації вінгера «Динамо» Андрія Ярмоленка та захисника «Шахтаря» Олександра Кучера.\n- КДК ФФУ приймає рішення на підставі тих записів, які робить арбітр у своєму рапорті, - розповів Грищенко в інтерв'ю «Футбол 24». - У даному випадку головний арбітр матчу «Шахтар» - «Динамо» Юрій Можаровський кваліфікував відповідні дії футболістів як «агресивна поведінка». Ті слова, які з’являються у пресі, мовляв, КДК ФФУ особисто кваліфікував цю поведінку як агресивну, а не як «удар суперника, який не володіє м’ячем», не відповідають дійсності. У сьогоднішніх дисциплінарних правилах узагалі відсутнє таке поняття, як «удар суперника, який не володіє м’ячем». Воно було вилучене у зв’язку з уніфікацією міжнародної термінології, де відповідна поведінка увійшла в поняття «агресивної поведінки».\nОтримавши рапорт арбітра Можаровського, де дії Кучера і Ярмоленка кваліфікувалися як «агресивна поведінка», КДК ФФУ звернувся до Комітету арбітрів з вимогою надати додаткові пояснення бригади арбітрів і додаткові рапорти. Відповідно, там вони знову підтвердили свою кваліфікацію відповідних дій. У нас є 74 стаття про докази, де сказано, що рапорт офіційних осіб – головного арбітра, директора матчу та офіцера безпеки є беззаперечним. При цьому є ще одна норма дисциплінарних правил і правил гри ФІФА, в якій стверджується, що всі рішення арбітра, зокрема дисциплінарного характеру, є остаточними та не можуть бути переглянуті. Виняток – випадки з явними помилками. Наприклад, коли жовта чи червона картка показані не тому футболісту, який здійснив порушення.\nТож КДК ФФУ міг лише розглянути ці матеріали, подивитись, яким чином кваліфіковані дії футболістів, і застосувати санкцію, яка передбачена додатком 3, де чорним по білому записано, що у випадку, коли футболіст вилучений за агресивну поведінку, термін відсторонення становить три матчі. Плюс – КДК застосував максимально можливу фінансову санкцію. Грошове покарання може сягати до 250 тисяч гривень, але це для юридичних осіб, тобто, для клубів. Для фізичних осіб за дисциплінарними правилами (стаття 13) передбачається максимум у 50 тисяч гривень. Тож ми прийняли максимально можливе покарання для Кучера та Ярмоленка.\nЯкби ми пішли переглядати дії з «агресивної поведінки» на «бійку», то КДК порушив би узагалі всі принципи розуміння того, що є арбітр, який приймає рішення і кваліфікує певні події. Нам закидають, що не отримали нашої оцінки дії Віди, Рибалки, Степаненка. Вони й не могли її отримати, тому що суддя кваліфікував їх дії жовтими картками – за неспортивну поведінку. КДК ФФУ не має права розглядати їх поведінку в цьому випадку. На відміну від ситуації з Ягодінскісом, приміром, коли арбітр жодним чином не кваліфікував дії футболіста, тому що не бачив, як це відбувалося. Лише у своєму рапорті він записав зі слів помічника, що Ягодінскіс штовхнув суддю. КДК на власний розсуд вирішував: кваліфікувати це як «агресивну поведінку», чи як «застосування фізичної сили до офіційної особи матчу».\n- Давайте трішки детальніше про пункт «агресивна поведінка». Що туди входить?\n- Агресивної поведінки стосуються 5-6 різних порушень. Зокрема, удар суперника також підпадає під цей пункт. Окремо у дисциплінарних правилах проходить плювок у суперника. Окремо – бійка і масова бійка. Якби головний арбітр кваліфікував події в матчі «Шахтар» - «Динамо» як бійку чи масову бійку, футболістам би загрожувало 5 чи 6 матчів дискваліфікації. Але ще раз повторю: КДК не має права змінювати трактування епізоду, якщо арбітр його бачив і оцінив.\nКажуть, що раніше КДК приймав політичні рішення. Ми ж вирішили, що будемо дотримуватися норм регламенту і дисциплінарних правил. Рішення арбітра – остаточне, і якщо якийсь орган втручається, то це розвалює всю футбольну ієрархію.\n- Арбітр, який заповнює рапорт, іноді перебуває під тиском, в емоціях. Він може не помітити важливого епізоду, який зафіксують відеокамери…\n- Станом на сьогодні новий склад КДК розпочав розробку змін до дисциплінарних правил, тому що вони є недосконалими. Зараз йде активна робота. Ми хочемо на наступний виконком винести нову редакцію правил. Що стосується повноважень – це дуже суперечливе питання. Футбольна спільнота вважає, що КДК має надто багато можливостей. Всі думають, мовляв, КДК що собі хоче, те й приймає. Але зараз у нашому складі дуже багато юристів, тож ми хочемо ухвалювати всі рішення у відповідності до правил.\nТе, що написав арбітр, у будь-якому разі не може зазнати змін. Це основоположний принцип футболу. Рішення арбітра не переглядаються. Якщо він кваліфікував дію жовтою карткою, ми не можемо сказати, що вона – червона.\nВраховуючи увесь суспільний резонанс, оцінку рішенням Можаровського може дати суддівський комітет на своєму засіданні. Після гри львівський арбітр отримав хорошу оцінку від офіційних осіб. Можливо, вони на своїх засіданнях ще будуть розглядати це питання. Але КДК не може впливати на комітет арбітрів – це абсолютно незалежна інстанція.


Імітація цегляної стіни своїми руками | LS\nІмітація цегляної стіни в інтер`єрі своїми руками: кладка з штукатурки і інших матеріалів\nЗгідно з фен-шуй - мистецтву гармонізувати простір навколо себе, для того, щоб в будинку було комфортно, слід раз на півроку вносити якісь зміни в дизайн приміщення. Але навіть не дотримуючись цього принципу, освіжити інтер`єр іноді хочеться. І зробити це можна за допомогою імітації цегельної стіни своїми руками.\nВикористання цегли в якості не тільки будівельного, а й оздоблювального матеріалу давно практикується майстрами ремонту. Однак закладати стіну так само часто буває не тільки незручно, але й небезпечно: перекриття такого посилення можуть не витримати. Тому дизайнери придумали обманку - обробку, тільки зображає цегла. Цей спосіб настільки сподобався споживачам, що імітація цегляної кладки стала широко застосовуватися в інтер`єрі з використанням самих різних матеріалів.\nІснує досить багато способів створити фальшиву кам`яну стіну. Вони відрізняються матеріалами, вартістю, а також зручністю укладки і схожістю результату з оригіналом.\nДля імітації цегельної кладки досить намалювати на заштукатурені пофарбованої стіні або однотонних шпалерах прямокутники, розташовані в шаховому порядку. Перевагою такої обробки є простота, так як потрібно всього лише розфарбувати "кладку" в потрібний колір, залишаючи "шви" між прямокутниками. А ось недолік полягає в тому, що впоратися з таким завданням може тільки професіонал, інакше кладка виглядає ненатурально і неакуратно.\nІмітація цегляної кладки з штукатурки\nЩе один варіант створення фальшкірпіча передбачає використання штукатурки і спеціального трафарету. Роль останнього може виконати і спеціальна рамка, і звичайний скотч.\nНа стіну наносимо лінії швів.\nПокриваємо їх фарбою.\nЗаклеюємо трафаретом або скотчем (спочатку горизонтальні лінії, потім вертикальні).\nНаносимо шар штукатурки, вирівнюємо.\nНе чекаючи висихання, знімаємо стрічку.\nПлюсами цього виду обробки є простота виконання, невеликі фінансові витрати і товщина матеріалу, "не точить" простір. Мінус може бути тільки один - неякісна штукатурка.\nОдним з найпопулярніших способів імітувати цегляну кладку вважаються шпалери різної фактури. Гідність таких фальшивих цегли в тому, що на них не скупчується пил, вони дешево коштують і швидко наклеюються. Але є і істотний недолік: шпалери не будуть виглядати натурально.\nКам`яна стіна з гіпсу\nНедорогий спосіб дуже натуралістично створити імітацію цегляної стіни в інтер`єрі - виготовити кладку з гіпсу.\nвазелін або розчин мила\nформа для відливання висотою від 0,5 до 2 см.\nФорму для відливання змащуємо вазеліном.\nУ мисці робимо гіпсовий розчин, консистенція якого нагадує сметану.\nВиливаємо гіпс в форму і розрівнюємо лінійкою.\nЧерез 20 хвилин цегла готовий.\nТакий матеріал для кладки може бути самих різних розмірів, а для розфарбовування використовується акрилова фарба. Більш того, цегла можна прикрасити лаком. Однак поряд з перевагами у такої технології обробки є і недоліки:\nвізуальне зменшення кімнати в разі перебору з товщиною гіпсу.\nКладка з стельової плитки\nПінополістирол, або стельова плитка без малюнка, також може послужити прекрасною основою для виготовлення фальшивих цегли.\nбляшана "давилка" (Лопатка з бляшаної банки з вістрям шириною 3 мм).\nРозмічаємо гелевою ручкою цеглинки (найкращий розмір - 7х15 см).\nЗубочисткою робимо надсечкі.\nДавілкой видавлюємо цеглини.\nПлюсом такої імітації є те, що псевдокірпічікі можна садити на клей для керамічної плитки, а не на штукатурку. Зазори на шви можуть бути мінімальними. Однак є і негативний момент - крихкість. Така плитка швидко втрачає форму.\nІмітація цегли з дерева\nНайбільш довговічна імітація цегляної кладки виконується з дерева. Головне, для її виготовлення потрібно всього лише вирізати бруски необхідних розмірів. Згодом стінку можна буде перефарбовувати або покривати лаком. Що стосується недоліків, то фахівці з ремонту говорять про трудомісткість процесу кладки: плиточки спочатку набиваються цвяхами, а потім зміцнюються штукатуркою.\nКладка з плиткового клею\nДля швидкого варіанту виготовлення псевдокірпічей використовується сухий білий плитковий клей, який розлучається з водою до консистенції домашньої сметани. Потім в масу додається фарба. Серед достоїнств такого матеріалу для оздоблення інтер`єру відзначимо легкість укладання: можна використовувати цей же плитковий клей, тільки в рідкому стані. А шви заповнюються густим клейовим складом з додаванням фарби темного відтінку. Недолік у зроблених таким чином "цегли" тільки один - потрібно досвід наклеювання брусків, інакше кладка буде виглядати неакуратно.\nСтінка з гофрокартону\nНайоригінальніший спосіб зобразити цегляну кладку - це використовувати гофрований картон.\nякісні паперові серветки\nРозмічаємо прямокутники на картоні, вирізаємо їх.\nНа знежирену поверхню наклеюємо цеглинки. Для цього добре промазуємо виворіт прямокутника ПВА, а на краю капає термоклей - дві клейові середовища зафіксують цегла миттєво.\nПромащуємо готову кладку ПВА і накладаємо серветки, попередньо зім`яті в руках, щоб вийшов ефект нерівностей на камені.\nЩе раз наносимо клей.\nПісля висихання лакуємо нашу кладку.\nЦе дуже недорогий, хоча і не дуже міцний і надійний варіант відтворення цегляної поверхні.\nЯк наклеїти фотошпалери на стіну\nТехнологія і способи укладання цегли\nЦегляна стіна в інтер`єрі спальні\nЗводимо перегородки з цегли своїми руками\nЯк замазувати грубку, щоб не тріскалася?\nЯк зробити піч для лазні з цегли\nЯк зробити імітацію кам`яної кладки


Купити лотерейні квитки German Lotto – Грати в German Lotto онлайн\nКупити лотерейні квитки German Lotto\nЛотерейні фанати часто запитують, де безпечно можна купити лотерейні квитки German Lotto онлайн або як грати в лотерею German Lotto онлайн. Це пов'язано з тим, що в мережі є багато шахраїв, і хотілося б максимально себе убезпечити від нечесних інтернет-ресурсів.\nКупити лотерейні квитки German Lotto – Грати в лотерею German Lotto онлайн\nГрати в лотерею German Lotto онлайн зможе будь-який користувач, незалежно від досвіду в лотерейній сфері. Учасникам необхідно вгадати 6 основних чисел від 1 до 49, а також 1 бонусну кулю, яка враховується при розіграші джекпоту. Якщо ви вгадали всі 7 номерів, ви отримуєте головний грошовий приз, сума якого в середньому становить 17 мільйонів євро. У кожного гравця є прекрасна можливість скористатися спеціальною опцією під назвою генератор випадкових чисел, що спрощує завдання вибору великої кількості номерів. Тиражі німецького лото проводяться два рази на тиждень щосереди та щосуботи о 18:50 і 21:45 відповідно (UTC +2).\nКупити лотерейні квитки German Lotto онлайн ви зможете за допомогою LocaLotto, де ви знайдете огляди та рецензії на безліч лотерей та різних агентів. Грати в лотерею German Lotto неймовірно цікаво і в той же час досить просто. Зайдіть на сторінку будь-якого огляду одного з представлених агентів, уважно ознайомтеся з умовами та спеціальними пропозиціями, купіть квиток і чекайте розіграшу. Можливо, саме ви наступний володар джекпота? Бажаємо вам удачі!


Митрополит Михаїл: «Наша Церква ставить за мету спасіння душі, а не канонічне визнання Київського Патріархату» – Волинська Правда\nОпублікував Андрій ПЕТРУШКО в 21.11.2017\nУкраїнська Православна Церква Київського Патріархату, як одна із найбільших конфесій Волині, займає почесне місце у духовному та суспільному житті краю. 2017 рік для Волинської єпархії УПЦ КП – певною мірою ювілейний, адже цьогоріч відзначають 400-річчя з часу утворення Луцького Хрестовоздвиженського братства, а в червні виповнилося і 25 років з часу проведення Об’єднавчого собору, на якому і була утворена УПЦ КП. Отож, про теперішнє життя і плани на майбутнє Волинської єпархії УПЦ КП «Волинській правді» люб’язно погодився розповісти митрополит Луцький і Волинський Михаїл.\n– Владико, цього року виповнилося 25 років з часу Об’єднавчого собору, на якому і була організаційно і канонічно сформована УПЦ Київського патріархату. Якими є, на вашу думку, підсумки цього періоду, зокрема і для Волинської єпархії?\n– Я б сказав, що початок становлення нашої Церкви співпав із початком становлення нашої держави. Люди усвідомили, що вони не є радянськими людьми, а є громадянами вільної, незалежної України. І це переосмислення спонукало вірян усвідомити, що і Церква в Україні теж повинна бути незалежною. Якщо споглянути на цей 25-річний період історії, то за цей час багато що кардинально змінилося. І якщо на його початку було кілька десятків чи сотень людей, які стояли біля витоків УАПЦ, яка тут розпочинала своє буття, то нині, згідно зі статистичними даними, більше півмільйона жителів Волинської Волині – віряни УПЦ КП. Це демонструє і кількість новозбудованих храмів нашої Церкви. За час свого 13-річного перебування на кафедрі я освятив 100 нових храмів, а багато церков освятили і мої попередники. Наразі ж в межах Волинської області діють дві єпархії УПЦ КП – Волинська і Володимир-Волинська. Загалом вони налічують понад 400 парафій, де служіння здійснюють, відповідно, майже 400 священнослужителів.\nОкрім того, діють 6 монастирів: 4 чоловічих і 2 жіночих. Функціонує і Волинська православна богословська академія, у якій навчаються на стаціонарі та заочно приблизно 200 людей, до того ж – не тільки з України. Богословську освіту у нашій духовній школі здобувають студенти з Бразилії, Парагваю, Німеччини, Молдови, Білорусі, Іспанії, є навіть один студент з Індії. Наша академія має державну акредитацію. Студенти, до того ж, мають можливість навчатися і навчаються паралельно і у світських вишах. Більше того, вони і за кордоном здобувають освіту. Для, так би мовити, «підвищення кваліфікації», за кордон на навчання виїздять і викладачі ВПБА. Серед них – багато кандидатів наук, і вони надалі вдосконалюються. Тож вже незабаром наша академія матиме плеяду докторів наук і професорів. Загалом вищу духовну освіту в нашій єпархії мають 80% священнослужителів, а 40% священнослужителів мають дві вищі освіти – духовну і світську.\nТак що розвиток церковного життя краю направду значний. Майже в усіх лікувальних та навчальних закладах області присутні священики Київського Патріархату, наші капелани звершують своє служіння у війську, на фронті. Більше того, наша діяльність не обмежена Волинню. Адже нині зводимо храм нашої Церкви у місті Волноваха на Донеччині, і це будівництво здійснюється силами усієї громади, а Церква – це є і є громада вірян. На сьогодні наші священнослужителі присутні у всіх сферах суспільного життя, а наш принцип – «священик – в народ». Раніше мало місце явище, коли люди самі йшли до храму і душпастрир задовольняв там їх релігійні потреби, але тепер має діяти інший принцип: коли священик піде у соціум, тоді і люди прийдуть до храму. Тому його діяльність повинна бути присутня і відчуватися в усіх сферах життя людей, і це є найкращим способом проповіді. Ось на таких принципах ми і базуємо життя нашої Церкви на Волині.\n– Ви торкнулися теми богословської освіти, скажіть, будь ласка, які вимоги ставить перед православною духовною школою сучасність? Чи відповідає їм ВПБА?\n– Наша духовна школа є у цьому плані унікальною, тому що навчально-виховний процес і, відповідно, рівень освіти спрямований на те, щоб охопити усі напрямки священичого служіння. У першу чергу це, звісно, богословська освіта. Також пріоритетним напрям освіти стосується поведінки священнослужителя в соціумі. Так, у нас діє військова кафедра і наші студенти готуються до капеланської служби в армії. Звісно, священик не візьме зброї до рук, але він є присутній серед вояків, і на передовій здійснює їх духовне окормлення (душпастирська опіка про порятунок, що полягає в духовному наставництві і молитві – ВП). У нашій академії є і регентський факультет, де ми готуємо керівників церковних хорів. ВПБА також провадить і активну видавничу діяльність, видають не лише матеріали наукових конференцій, але і книги. Зокрема, перекладають українською мовою духовну літературу, святоотцівські твори. У нас є цензор, призначений Священним Синодом, отож усі переклади ми спрямовуємо до Києва, і вони проходять відповідну перевірку. Тож багато цінної духовної літератури маємо українською мовою.\nНаша академія також співпрацює із іншими світськими вишами, у тому числі – із закордонними. Відбуваються спільні конференції, обмін студентами, реалізовують спільні проекти. Хочу зауважити, що викладачі ВПБА – це, здебільшого, молоді і перспективні люди\n– Цього року Волинь відзначила 400-річчя Луцького Хрестовоздвиженського братства. Яке значення відзначення цього ювілею має у вивченні історії та сучасному житті православ‘я на Волині?\n– Насамперед, відзначення 400-літнього ювілею має на меті відзначити величезну роль братства в історії Православної Церкви на Волині. На сьогоднішні діяльність братства не має тої актуальності, яке вона мала колись. У наш час, як православні, не зазнаємо утисків. Такі напрямки служіння, як меценатство, медицина, благодійність чи книгодрукування здійснює уся Церква, врешті і держава ж усе це робить. Але при цьому діяльність братства триває, а ми маємо і нині Хрестовоздвиженське братство із осередком у Луцьку. І є актуальні напрямки, які не відійшли на другий план з плином часу. Це, зокрема, історія і виховання, просвітницька діяльність, та ж сама участь у розкритті та вивченні історії міста Луцька, Волині і самого братства. І пам’ятаючи про те, що ми можемо багато зробити у цьому напрямку, ми відкрили і Свято-Хрестовоздвиженський монастир. А потреба у відкритті цієї обителі виникла ще й тому, що ми у братському Свято-Хрестовоздвиженському храмі Луцька відкрили крипту із останками похованих у ній братчиків, розчистили її, зробили некрополь. І недостатньо лише звичайного парафіяльного життя для того, щоби там лунала молитва чи нечасто звершувалися богослужіння. Життя ж самого монастиря, монаше життя дає можливість звершувати богослужіння регулярно. Отож, діє саме братство, діє музей, діє парафія і діє монастир.\n– Де наразі мешкають ченці та звершують молитовне правило і богослужіння?\n– Станом на сьогодні усі насельники цього монастиря не мають можливості жити в одному приміщенні, тому основна їх частина мешкає у ВПБА. І там монахи провадять повноцінне чернече життя, до якого залучають і студентів академії. Богослужіння регулярно звершують ієромонахи Іларіон, Єфрем та Миколай. Намісник монастиря ієромонах Никодим мешкає на разі у Свято-Микоалївському монастирі в Жидичині, але можна сказати, що більшість ченців (95%) разом звершують молитовне діяння, послухи та спільне чернече життя. Щодо ж відправ Божественної Літургії, то вона звершується у Свято-Хрестовоздвиженському храмі, а також у соборі Святого апостола Іоанна Богослова в Луцькому замку, точніше у розкопі цього храму, його підземній частині. Там богослужіння постійно відбуваються у недільні та святкові дні.\n– До слова, стосовно самої цієї пам’ятки – собору Іоанна Богослова, на вашу думку, варто відбудувати його чи залишити той законсервований розкоп, як нині, і берегти його як пам’ятку?\n– Це залежить від думки і бажання самої громади. Будь-який храм будує громада, і люди вирішують, потрібний він їм чи ні. Тут все залежить від громади, а священноначаліє, відповідно, відреагує. Якщо громада міста Луцька, Волині загалом, науковці вирішать, що історичний кафедральний собор святого апостола Іоанна Богослова має бути відбудований, то його треба відбудовувати. Якщо ж фахівці скажуть, а громада підтвердить, що цю пам’ятку треба залишити у тому стані, в якому вона перебуває сьогодні, то так тому і бути належить. Насильно ніхто ніяких кроків не повинен і не буде робити.\nЩодо мене особисто, то вважаю, що будь-яка історична пам’ятка має бути максимально налаштована на відвідування її людьми. Чи то пам’ятка архітектури, чи пам’ятка археології. І вона повинна бути благоустроєна, бо не личить тримати, даруйте, «купу сміття» і казати що це – пам’ятка археології. До слова, за кордоном, усі історичні пам’ятки, якщо це потрібно, реставрують, якщо є потреба – відновлюють, а деякі лишають у тому стані, в якому вони дійшли до нашого часу, навіть якщо їм 5 тисяч років. Так діють, до прикладу, у Греції та Ізраїлі: частину пам’яток відновили, а частину лишили у первинному стані, якими б зруйнованими вони не були.\nЩо ж до собору Іоанна Богослова, то нашим обов’язком ми вважаємо звершення там богослужінь, і ми це виконуємо.\n– Цього року протестантська спільнота України широко святкує 500-річчя Реформації. І часто доводиться спостерігати, як окремі представники цих церков наводять приклад їх успішності у західних країнах, зокрема їх досягнення у соціальній сфері, сфері науки і техніки як результат перемоги там Реформації. Владико, що може сказати на це православна Церква, адже вірою більшості українського народу є саме православ‘я? Яка православна відповідь на ці приклади протестантів?\n– Найперше, що хочу відмітити: економічний, технічний та інший розвиток людства, рух вперед відбуваються постійно. З самого початку історії людства, як тільки людство сформувалося як спільнота, відбувається певний прогрес, щось віднаходять, щось відкривають, і це стає геніальним на той чи той період часу та розвитку людства.\nДруге: Церкві Христовій – більше 2 тисяч років, а протестантизму – лише 500. В Україні православ’ю – більше тисячі років , а Реформації – лише 500. Наступне: якщо ми говоримо про діяльність в релігійній сфері, то в Україні храми відкриваються, а в Західній Європі – закриваються. Це якщо говорити про якісь там «прогресивні» методи релігійного впливу на суспільство. У нас православ’я є фундаментальним, має міцні позиції, люди горнуться до Церкви, а на Заході від християнства залишилося небагато… Гадаю, це теж є певним показником.\nЗагалом, якщо вести мову про богословську точку зору, то протестантські церкви – церкви соціальні, тобто основа їх буття – соціальне служіння. У православній Церкві основою є спасіння душі і соціальне служіння, віра і добрі справи. Ми акцентуємо увагу на покаянні людини, на її сопричасті і поєднанні з Богом через віру та участь людини в очищенні та спасінні її душі. Там же – інший вибір служіння. І в нас, православних, багато хто розраховує на цей спосіб служіння, думаючи що ми можемо «відкупитися» від самого життя християнського. Мовляв, поставлю свічку, збудую храм, дам «гуманітарну», і це моє служіння. Але це елементарне, що ми повинні виконувати, звісно, виконувати як Божу заповідь милосердя, але найголовніше – це спасіння душі людської. Православ’я у цьому плані є невичерпним, тому що воно має в основі життя з Христом у поєднанні із причастям. Тому на сьогодні православна Церква живе саме таким укладом і такими завданнями. Ми не відкидаємо соціального служіння, воно у нас активне, але повинне бути у поєднанні і перше, і друге: спасіння душі і соціальне служіння.\n– Не хочеться торкатися церковно-політичної теми, але все ж питання розколу в українському православ’ї залишається актуальним. Не перший рік йде мова про необхідність утворення Єдиної помісної Української Православної Церкви. На вашу думку, владико, наскільки близько православна Церква в Україні наблизилася до подолання існуючого розділення? Чи реальною є перспектива найближчим часом мати в Україні єдину автокефальну Православну Церкву, яка б була визнана та перебувала у євхаристійному єднанні з усім Вселенським Православ‘ям?\n– Сьогодні ми дуже наблизилися до цього єднання, навіть більше, ніж ми собі уявляємо. Це питання навіть не років, а місяців. Але це – друга сторона питання. Перша ж – це те, що для нас не настільки важливо визнають нашу помісну Церкву чи не визнають. Це проблеми тих, хто живе думкою про ці речі. Нам для спасіння достатньо того, що ми живемо згідно з церковними правилами, які через століття дійшли до нас. Хто визнає, хто не визнає – це їхні клопоти. Тому ми не бігаємо і не просимо визнати нас, і надалі не будемо бігати і просити. А про те, що ми йдемо правильним шляхом, свідчить збільшення кількості парафій і вірних Київського Патріархату. Де діє Божественна благодать – там збираються і люди. А наші храми повні вірян. То навіщо нам оцей «папірець»? Ми, звісно, будемо вести відповідні переговори, але це не самоціль. Наша Церква ставить за мету спасіння душі, а не канонічне визнання Київського Патріархату. Для нас головне, що ми служимо, молимося і відчуваємо присутність Бога у наших храмах і у наших серцях.\nВізьміть Римо-Католицьку Церкву. Вона ні з ким не має євхаристійного єднання. Це їй заважає? Ні. І всі хочуть поспілкувалися із папою Римським. Православна Церква визнає і таїнства і священство РКЦ, але євхаристійного єднання між нами нема. Так в чому суть? Щодо нашої Вселенської Православної Церкви, то помісні автокефальні Церкви часом теж розривають між собою спілкування через певні суперечки, як це трапилося, до прикладу, між Єрусалимською і Антіохійською Церквами через «спірну» парафію. Але сьогодні не спілкуються, а завтра помиряться. Московський Патріархат із Константинопільським Патріархатом через Естонію на короткий час розірвали спілкування, але хіба це заважало їм жити? Відсутність отого «папірця» про визнання не означає відсутність Божественної благодаті. Божественна благодать є і діє в нашій Церкві, і тому нам найголовніше – спасіння душ людських і особисто кожного із нас. А Церква єдина помісна буде, бо у нас є єдина держава, іншого шляху немає. Цей процес не зупинити.\nСьогодні має місце відтік вірян від УПЦ МП, і, відповідно, ця Церква повинна бути зацікавленою в тому, щоб якомога швидше призупинити цей процес, і щоб наступив мир і спокій. Насамперед, я маю на увазі тих священнослужителів, які є тут, бо вони ризикують залишитися без парафій і без вірян. Тож тут або ми сідаємо і спільно утворюємо одну Церкву чи церковну структуру, або час йтиме і всі віряни перейдуть до УПЦ КП.\n– Днями Верховна Рада ухвалила оголосити вихідним днем 25 грудня, коли відзначають Різдво церкви, що дотримуються григоріанського календаря. Рішення, в принципі, позитивне, адже, до прикладу, ті ж волинські римо-католики матимуть вихідний день на своє свято, більша кількість людей зможе відвідати урочисті богослужіння. Але в суспільстві, безсумнівно, будуть порушувати «календарне питання» і щодо практики православної та греко-католицької Церков в Україні. Мовляв чи не варто було б перейти до відзначення свят за новим стилем, чи навпаки – ревно триматися чинної традиції. Яка позиція УПЦ КП у цьому питанні?\n– Щодо цього питання можу сказати лише від себе. Про що говорить православна Церква? Церква говорить, що днем святкування Різдва Христового є 25 грудня. Про це свідчать усі богослужбові книги, як видавництва РПЦ, так і УПЦ КП. Для відправи різдвяного богослужіння беремо місячну Мінею (богослужбову книгу зі змінними молитвослів’ями та піснеспівами церковних свят та днів пам’яті святих) за грудень. І коли ми шукаємо там службу Різдва, то знаходимо 25 грудня, і крапка. Друге: постає питання, коли ми відзначаємо це 25 число грудня? Згідно з одним стилем чи з іншим. Мені здається, що треба бути послідовними до кінця. Якщо на роботі, вдома, у повсякденному житті ми прийняли один календар, то треба цього дотримуватися. Ми вітатимемо один одного із новим 2018 роком, яким роком? Від Різдва Христового. А як ми можемо вітати, не відсвяткувавши Різдва? Я наголошую, що це лише думка. Взагалі неправильними є терміни «католицьке Різдво» і «православне Різдво». Більшість помісних православних Церков святкує Різдво якраз за новим стилем, дотримуються григоріанського календаря. І, відповідно держава і дала можливість тим, хто живе за загальноєвропейськими правилами, у тому числі і за загальноєвропейським григоріанським календарем, відзначати Різдво саме за ним. Більшість православних Церков живе за григоріанським календарем, і проблеми нема. Ми ж їздимо за кордон на різдвяні свята, і ми, українці, в себе ж вдома відзначаємо Новий рік, відбуваються корпоративи, святкування тощо. А як же Різдвяний піст? Його ніхто не відміняв, і таким чином він порушується. Навіщо створювати собі ці штучні перепони, щоби потім грішити, порушуючи піст? Добре, є юліанський календар, але навіщо тоді вітати один одного з Новим роком, коли цей рік ще не закінчився? Можливо, треба відсвяткувати Різдво Христове, а потім вітати з Новим роком, правильно? Це, знову таки моя позиція.\nНаразі наша УПЦ КП святкує Різдво Христове 25 грудня за старим стилем, тобто 7 січня, і цю традицію ніхто не збирається скасовувати.\nЗагалом, що стосується богослужіння і життя Церкви, то еволюційно воно усе стане з часом на свої місця. Ніхто насильних дій не буде ні до кого проявляти. Люди самі до цього дозріють, побачать у цьому комфорт. Ніхто ніяких рішень приймати не буде. Просто якась громада захоче святкувати Різдво 25 грудня, інша – 7 січня святкуватиме і надалі, і це буде в межах однієї конфесії. Держава ж дає можливість стати на правильний європейський шлях життя згідно з правилами і цінностями, відповідно до яких живе уся християнська Європа.\n– Отож, владико, вже незабаром розпочнеться Різдвяний піст. Можливо, Ви висловите побажання вірянам щодо його дотримання та зустрічі великого свята Різдва Христового?\n– Насамперед, бажаю людям святкувати Різдво в серці. Не за столом, а в серці. Тому що є небезпека святкувати ззовні Різдво Христове, і бути ззовні віруючим. Тому бажаю, щоб Різдво відбувалося в серці і щоби душа кожної людини була вертепом. Вертепом, у якому народився Господь, наш Ісус Христос. І коли так буде, то тоді співатиме душа, як ангели «Слава во вишніх Богу», і це буде свято душі. Бажаю, щоби віряни готувалися власне до свята душі, у якій народиться Господь. Щоб це було святом радості, святом надії, святом впевненості у завтрашньому дні, тому що людина живе з Богом. Бо коли людина живе із Богом, то вона має цю впевненість і єщасливою. Це має бути свято коляди, веселощів, добра, яке ми повинні нести у світ, і свято віри в перемогу над злом і над агресором. І, налаштовуючись на різдвяні свята, бажаю усім в часі їх святкування надихнутися такою енергією, стільки сили духовної почерпнути, щоби вистачило на цілий рік. Я впевнений, що на Волині так і буде, тому що наш люд є глибоко віруючим.\nВ Україні є праведники, а через двох лише праведників колись рятувалися цілі міста і держави. Тому я впевнений у завтрашньому дні, і я не бачу для нас, українців, підстав виїжджати за межі країни, вчитися за кордоном чи працювати. У нас є всі можливості для того, щоби зробити наше життя кращим тут, бо патріот – це той, хто любить свою Батьківщину. І нехай допоможе нам у цьому Господь.\nСпілкувався Костянтин ОЛЕКСЮК\n21.11.2017 о 14:59\nБагато слушних думок, висловлених владикою. Звичайно, не меншає й запитань, на які хочеться почути відповідь. Тому, напевне, варто сподіватися на черговий діалог Костянтина з митрополитом. А наразі – спасибі обом.\n21.11.2017 о 15:42\n“Помісні автокефальні Церкви часом теж розривають між собою спілкування через певні суперечки, як це трапилося, до прикладу, між Єрусалимською і Антіохійською Церквами через «спірну» парафію. Але сьогодні не спілкуються, а завтра помиряться” – так йдеться про помісні Православні Церкви які мали між собою євхаристійне єднання, а потім його відновили. Про самодостатні помісні Церкви! А у 1989 -1992 роках творення УАПЦ та УПЦ КП відбувалося шляхом утворення “паралельної” ієрархії єпископів, парлельних церковних структур, тобто із грубим порушенням церковних канонів. Тепер ми маємо в одному селі на Волині парафію УПЦ, і іншому – УПЦ КП і це у межах одного району. Отож, утворені таким чином УАПЦ та УПЦ КП повнота Вселенського Православ”я ніколи не визнає. Визнають лише УПЦ. І мільйони православних українців не проміняють належність до Кафолічної Православної Церкви на , даруйте, перебування у розколі. Про єдність Церкви і канонічний порядок ще у ІІІ столітті вів мову священномученик Кипріан єпископ Карфагенський, бо вже тоді Церкву турбували певні розділення. Врешті, митрополит Михаїл ясно сказав, що “визання не потрібно, нам і так добре”.\n21.11.2017 о 18:29\n“Ніколи не кажи “ніколи”- мудрість. РПЦ не визнавали більше 170 років, але Церква існувала і міцніла..Визнають і УПЦ не Московського патріархату..\n23.11.2017 о 16:30\nGetting going in online marketing is quite easy. Exactly what’s not so easy is really making a profit on whatever items you sell. That is, it’s challenging if you do not know what to do. There are many ideas out there for ways to offer the most products, and while some of them work, several of them do not. Something that does work, though, is utilizing video to offer items. Never heard of doing this? You’ll know precisely what it implies after checking out the rest of this article.\nThe Samsung Sch-U340 works well for texting, calling and taking images but if you wish to do anything else with it, you ‘d be better off buying a more costly brand name of cellular phone. I simply discovered recently that my memory for images was full so I chose to buy a data cable so I can pack my pictures from my phone to my computer. Turns out that this specific brand of phone can refrain from doing that. The only way you can submit your photos from your cell phone to you computer system is by sending them to your online album or an easier way, that I found, is to just email them to yourself. I was very disappointed that there was no sd card Slot and should’ve checked out that more closely before buying this specific design.\nSure, there are a number of phones that permit you to browse the internet. This consists of access to a range of search engines. Nevertheless, the Google Nexus S and The HTC Desire HD do this in more ways than one. They include extra functions that will provide you the info you have been trying to find.\nEveryone in gambling establishment’s personnel is an excellent psychologist when they observe that client begins to lose a big quantity of loan, they attempt to calm and unnerve the client by offering the gambler what they called “a compensation”. It can be a delicious dinner, comfy hotel room, Free drinking or totally Free tickets to a program. Naturally, it is quite adventurous to invest a big quantity of money for every single client, however gambling establishment will never ever lose.\nKeep in mind that green screen enables the editor to take any things, or make any things, and change is size, shape, color and so on. One can make holes in things, sensible surges, on and on and on. The possibilities are definitely limitless. Have a look at the video to the left of Youtube star mysteryguitarman.\nHad no signal for previous day and partly, exactly what could be the problem? Is it 3’s fault or my phone? Anyone else having issues near 3? What should I do? Thanks Hi There, Their coverage is still quite irregular in some.\nNow that you understand exactly what wrinkles are, we can take actions to delay it from happening or simply accept it for exactly what it is. After all, aging is a truth of life all of us will one day face.\n27.11.2017 о 05:23\n[b]MTU [/b]is a pre-eminent industrialist of [u]power[/u] accoutrements in the world. It foucus on the engines , after-sales servicing and mutual technologies which include the conceive, sham, and sharing for the nutriment arrangement, control modus operandi, filtration plan, exhaust gas treatment organization, and power systems.\nShanghai Customer Diesel Machine Callers in general focus on the export and import of the MTU mechanism and parts. With the seasoned sceptre, fecund in common sense in import and export, unequalled quality assurance, the believable specialized reinforcing from the far-reaching suppliers, we can plan for the highest je sais quoi product and the most prompt service.


Стихійна саморегуляція цін на ринку овочів триватиме, – Томич — АГРОПОЛІТ\n1 травня 2019, 11:25\nКабмін «умив руки» в ситуації на ринку овочів, тому там відбувається стихійна саморегуляція. Про це в ефірі програми «Коментарі» на телеканалі ZIK заявив голова Союзу українського селянства Іван Томич.\nНагадаємо, що найдорожчий овочевий кошик – у Києві, коштує він 71 грн, а найдешевший – в Миколаївській області та обходиться у 58 грн.\n«Валове виробництво овочів, зокрема цибулі, капусти, моркви, буряку, були рекордно низькими минулого року. Площі скорочено, працьовиті руки, які можуть працювати у нас, на жаль, працюють на польських фермах та фермах інших європейських країн. У результаті несприятливих погодних умов ми зібрали в рази менший вал виробництва зерна, а з овочів особливо – цибулі та капусти. Тому не секрет, що реакція на ринку вже з осені на цінову політику становила, порівняно з позаминулим роком, 50% і навіть 100% здорожчання. Воно триває до сьогоднішнього часу. Зміни ситуації, безумовно, слід чекати уже аж під осінь».\nВодночас, з його слів, є хороші тенденції, які полягають у тому, що високі ціни стимулювали фермерів посіяти культур і посадити овочів приблизно у півтора-два рази більше, аніж торік.\nІван Томич прогнозує, що восени цінова ситуація буде кращою – овочі подешевшають, але на скільки – наразі прогнозувати важко, оскільки період вегетації ще попереду, тож передбачити, якими будуть погодні умови, неможливо.\nЗ його слів, уряд давно «умив руки» в ситуації на ринку овочів, тому там відбувається стихійна саморегуляція: посадять чи посіють багато – навіть приорюють урожай, а посіють мало – ціни стають «космічними». Іван Томич зауважив, що найближчим часом така ситуація буде незмінною.\nЗа даними аналітичної служби одного з оптових ринків України, торік у квітні капуста коштувала 4,5 грн/кг, цьогоріч вартість становить 40 грн/кг, що дорожче, аніж на ринках Польщі чи Іспанії.\nПовернутися до системи пільг щодо податку на додану вартість та передбачити на них 24 млрд грн запропонував урядовцям президент Асоціації фермерів та...\n2020-07-22 07:58:482019-05-05 07:30:262019-03-20 17:00:242019-03-11 08:30:462019-01-30 09:30:38


На Тернопільщині коронавірус забрав життя лікаря-анестезіолога | Терміново новини Тернополя\nАвтор: Євгенія Цебрій 13:42 | 04.09.2020 04.09.2020 0\nПро смерть медика від коронавірусу повідомив під час засідання обласного оперативного штабу 4 вересня начальник управління охорони здоров’я ОДА Володимир Богайчук. Відтак в області вже 81 жертва хвороби.\n– За 10 хвилин до початку наради мені зателефонували з Бучача. Помер наш лікар-анестезіолог 1956 року народження, – повідомив Богайчук.\nСпівчуття з приводу непоправної втрати висловлює Бучацька центральна лікарня на сторінці у Фейсбуці.\n“На 64 році життя від важкої хвороби відійшов у вічність наш хороший колега, добрий друг, лікар анестезіолог Огородник Олександр Васильович. Не вистачає слів, щоб передати смуток, який чорним крилом торкнувся не лише сім’ї, а й усього колективу Бучацької ЦРЛ, залишивши сльози та смуток. Полум’я болю обпікає душу від думки, що ніколи не буде поряд його з нами. Не почуємо мудрої поради, не відчуємо надійної підтримки, не побачимо щирого погляду й теплої усмішки. Нестерпний біль і невимовна туга не покидають нас. Нехай душа спочиває спокійно у Царстві Божому”, – йдеться у повідомленні.\nЯк проінформував начальник управління охороний здоров’я, в області 575 хворих на стаціонарному лікуванні, серед них: 80 – на кисневій масці, 73 – на кисневих концентраторах, 8 – на апараті ШВЛ\nЗагалом на Тернопільщині працює 4 госпіталі – це Тернопільська лікарня швидкої допомоги на 135 ліжок, Гусятинська райліканя на 75 ліжок, Чортківська – на 94 і Бережанська – на 80.\n– Найбільше хворих у Чортківській, Гусятинській, Збаразькій і лікарні швидкої допомоги у Тернополі, – каже Володимир Богайчук. – Загалом всі 28 медзакладів області мають бути готові для надання допомоги хворим на коронавірусну інфекцію.\nСеред українських медиків щодня виявляють інфікованих коронавірусом. Зокрема, за минулу добу COVID-19 підтвердили у 119 медпрацівників. Про це повідомив Міністр охорони здоров’я України Максим Степанов, пише health.24tv.ua.\nНа заводі у Ланівцях були вибухи, коли на зміні працювало 30 людей


Віктор, 28 років, Україна, м. Одеса - Відгук про лікування в центрі\n07.12.2015 Україна, м. Одеса\nВіктор (28 років)\n– Я Вітя з Одеси.\n– Вітя, розкажи трохи про себе. Як ти потрапив у наркотики?\n– Хотів самостійного життя. Коло спілкування було несприятлим. Почав вживати десь у 22 роки. Спробував коноплю, трохи амфетаміну, потім «присів» щільно на героїн, 1.5 року вживав. Потім була перерва місяці 2. Потім пересів на метадон. Спочатку все було добре, а потім не дуже.\n– А що саме було «не дуже»? Що ти маєш на увазі?\n– Рідні почали відвертатися. Якщо до цього пропонували руку допомоги, то я відмовлявся. Почали ставитися як до якоїсь пропащої людини.\n– Вітя, а через що вони почали так ставитися до тебе?\n– Тому що приходив в неадекватних станах, гроші з дому тягнув, крім цього ще робив багато проблем, неприємностей.\n– Зрозуміло. Як ти вирішив приїхати сюди?\n– До мене прийшов моєї тітки чоловік і сказав: «Хочеш стати людиною, можемо запропонувати руку допомоги; приїдеш, пролікуєшся. Все у тебе буде добре. Якщо не хочеш – значить, живи сам». Я не відмовився. Я хотів сам спробувати кинути, але у мене б нічого не вийшло. І ось я приїхав в клініку у Запоріжжі до Василенко Віталія Івановича.\n– Вітя, ти можеш детальніше розповісти, коли твій знайомий запропонував тобі приїхати сюди, які думки були у тебе в голові?\n– Думки були такі, що, напевно, це мій останній шанс і від нього не варто відмовлятися. Може в душі щось підказало «ну куди вже далі?» … Я молодий. І я не відкинув, відразу погодився і приїхав сюди.\n– З якими почуттями ти приїхав? Ти пам'ятаєш, коли ти потрапив у центр? Свої перші враження.\n– Перші враження – було спочатку страшно. Думав, що буде дуже погано або ще що-небудь. Не знаю, як пояснити це. Чи не адаптувався, може, спочатку. Потім звик, познайомився з колективом, з лікарями. Можна сказати, я відчував себе як вдома.\n– Тобі, напевно, нема з чим порівняти наш центр, так? Ти раніше не лікувався?\n– Ні, я ніде не лікувався. Я відразу потрапив у цей центр. І цей центр мені допоміг.\n– Скажи, як ти вважаєш, що тут головне? Що тобі допомогло?\n– Я не знаю що конкретно. Лікарі та психологи мені допомагали, підтримували, коли були питання, якісь проблеми. Роз'яснювали що і як робити. На процедури ходив так, як треба, як клініка радить. Нічого не пропускав. Сеанси непогані були, дихання, на шок ходив також. В принципі нічого не пропускав і це допомогло.\n– Скажи, у тебе були тут складні моменти?\n– Чесно сказати, складних моментів не було. Просто я очікував, що мені буде дуже погано, що буде важка абстиненція, але, Слава Богу, лікарі підтримали, і мені зовсім погано не було. Переніс дуже легко.\n– Вітя, ти скоро їдеш, так? Коли?\n– Так. Мене вчора ввечері підшили полісировоткою. Ніч переспав не дуже … Завтра в 6:00 автобус до Дніпропетровська, і потім поїзд до Одеси.\n– Можеш описати, який в тебе зараз емоційний стан? З якими думками і почуттями ти залишаєш цей центр?\n– Напевно, зараз я почав відчувати себе людиною. Не знаю, це таке почуття … Не можу словами передати, але відчуваю себе дуже добре. Я вважаю, що лікування пройшло нормально. До цього я такого не відчував, тут я точно відчув себе людиною, що треба жити.\n– Добре. Дякуємо


Постраждали також квартири військовослужбовців, які переїхали на материкову Україну після анексії Криму, - їх «віджали»,\nВ окупованому Криму зі службового житла разом з сім'ями викидають колишніх українських силовиків - співробітників СБУ, МВС, Міноборони та рятувальників, які зрадили Україну і залишилися на півострові після його анексії Росією. Спроби «бездомних» відстояти в судах квадратні метри, отримані за службу Україні, ні до чого не приводять.\nВ окупованому Криму зі службового житла разом з сім'ями викидають колишніх українських силовиків - співробітників СБУ, МВС, Міноборони та рятувальників, які зрадили Україну і залишилися на півострові після його анексії Росією.\nВсі рішення самопроголошених судів написані як під копірку, ці квартири стали службовими або муніципальними, а служби не є правонаступниками України, тому всіх виганяють «без права на надання іншого житла». Йдеться про квартири на березі моря - в Ялті, Севастополі, Феодосії, Судаку і Керчі, пишуть «Вести».\nПро проблему з виселенням з квартир знають, запевнила «Вести» Ольга Скрипник із «Кримської правозахисної групи». Її колеги вже готують прес-конференцію з цього приводу.\nКрим окупанти в Криму суд нерухомість


Вибираємо правильний корпус для комп’ютера. Тонкощі і секрети покупки | Для дітей та дорослих онлайн гри\nВибираємо правильний корпус для комп’ютера. Тонкощі і секрети покупки\nДоброго часу доби, шановні читачі, відвідувачі, мімопроходящіе особистості та інші створення цього багатовимірного світобудови!\nНу от і добралися ми до чергової статті, яка як би підсумує, а вірніше сказати, заверне і упакує всі ті комплектуючі, які ми навчилися вибирати раніше, спираючись на статті з уже зарекомендував себе циклу з міткою «критерії вибору», де постійно ведуться максимально докладні розповіді про те, як же вибрати ту чи іншу складову Вашого комп’ютера або периферії навколо нього. Як багато хто пам’ятає, були там статті по вибору монітора, оперативної пам’яті, блоку живлення, роутера, жорсткого диска, відеокарти і багато чого ще.\nЯк Ви вже здогадалися з заголовка, мова сьогодні піде про вибір корпусу для комп’ютерної начинки. Ми дізнаємося, на що потрібно звертати увагу при його покупці, чи варто взагалі переплачувати і інше різне.\nВласне, прошу зайняти свої місця в залі для глядачів, ми починаємо ..\nКорпус системного блоку. Як вибрати і за що ми платимо?\nКоли Ви купуєте який-небудь товар, на що Ви звертаєте в першу чергу свою увагу? Правильно, спочатку на упаковку, потім на утримання і вже тільки потім на ціну. У комп’ютерному ж світі все навпаки, і упаковці комплектуючих (тобто корпусу) практично не приділяють жодної уваги.\nЗазвичай, коли людина хоче придбати комп’ютер, корпус в списку комплектуючих стоїть на самих останніх позиціях, хіба що перед мишкою і клавіатурою. Тут найчастіше йдуть такою логікою: «перше -« видюху »найпотужнішу, потім процесор мінімум на 4 ядра, пам’яті 6 Гбайт, ну і на решту який-небудь простенький корпус». Тобто зазвичай нормальні люди готові платити за утримання, а не за обгортку. Почасти — така позиція правильна, але тут обгортка це не просто красивий фантик, корпус — це гарант збереження, стабільності і комфортної роботи всієї комп’ютерної начинки.\nБанальний життєвий приклад. Нещодавно я був свідком, як мій знайомий заощадив на «залізного Фелікса» — корпусі. Він узяв видюху подорожче, процесор пошустрее, пам’яті вагон і вирішив упакувати все це в дешевий (noname) корпус. Щоб Ви думали сталося? Правильно, біда прийшла з-під столу: почали з’являтися незрозумілі запахи гару, оплавлення провідників, перегрів CPU та інші «зекономлені» бонуси.\nТому, щоб не викидати гроші на вітер, потрібно грамотно планувати свій комп’ютерний бюджет і з розумом підходити до покупки «пакувальної коробки» Ваших комплектуючих — корпусу. Про останній ми якраз і поговоримо далі.\nОтже, перш за все варто сказати, що якихось норм, канонів та ідеалів в корпусобудування — ні. А тому не варто «вестися» на яскраві фрази — кращий, надсучасний тощо, все це єресь. Якщо розбирати технічну сторону, то необхідно мати на увазі (тримати в голові при купівлі), що існують такі параметри:\nТип корпусу (форм-фактор, розмір);\nСистема охолодження (кулери / вентилятори);\nКонструктивні елементи, кріплення;\nЗовнішній вигляд, дизайн, примочки.\nДавайте пройдемося і розберемо кожен параметр окремо, але спочатку наживо визначимося з основними конструктивними відсіками / відділами практично будь-якого корпусу. Власне, знявши кришку свого системного блоку, можна виявити всередині багато пилу наступні ніші для установки комп’ютерних елементів (див. Зображення).\nОтже, стандартно це:\nМісце під БП (1). У сучасних моделей частіше розташовується знизу;\nВідсіки для установки гнучких накопичувачів (2). Раритет для багатьох корпусів;\nПорожнина для установки материнки (3);\nНіша під процесор з системою охолодження (4);\nРоз’єм під установку відеокарти (5);\nПериферійні роз’єми (мишка, клавіатура, звук, концентратори і т.п.).\nТепер перейдемо безпосередньо до параметрів.\nСучасний ринок корпусів комп’ютера представлений безліччю моделей, однак існують певні стандарти, відповідно до яких вони і випускаються. Ці стандарти закладені в так званих форм-факторах, що визначають в кінцевому підсумку габаритність корпусу комп’ютера.\nІснують наступні Типорозмірний стандарти корпусів:\nТакож можна зустріти і таку класифікацію корпусів (баштову, як їх називають):\nSFF (Small Form Factor) — мікро;\nMini Tower — міні;\nMiddle Tower — середній;\nBig Tower — великий;\nРізниця між стандартами корпусів полягає в різному розмірному ряді призначених під даний корпус материнських плат. Для оцінки габаритів зручно скористатися таблицею (див. Зображення).\nВізуальний розмірний ряд наочно демонструє наступне зображення.\nДумаю, немає потреби говорити, що основний критерій вибору типу корпусу повністю залежить від тих завдань, які Ви ставите перед своїм комп’ютерним побратимом. Тобто mini і micro ATX — це ідеальні варіанти для невибагливих офісних користувачів, для яких їх залізний друг повинен просто добре вписуватися в інтер’єр (не займаючи багато місця), ну і по можливості виконувати «важку» роботу у вигляді «відкрити-закрити-зберегти» документ та інші офісні забави :).\nЯкщо Ваша мета — в міру солідний і продуктивний агрегат, то тоді ATX це те, що доктор прописав. Ну і самий козирний варіант для любителів пошустрее — це корпус стандарту XL-ATX (він же Full Tower). Як я вже говорив, основний критерій вибору того чи іншого типу корпусу залежить від «метрики» материнської плати, яку Ви хочете туди помістити для виконання відповідних завдань. Так само розмір корпусу безпосередньо впливає на якість охолодження всередині, а значить, на термін життя і продуктивність всіх комплектуючих.\nMini-ITX — наймініатюрніші, зазвичай поставляються з вбудованим БЖ малої потужності (до 350 Вт) і розраховані на «дюймовочний» розмір плати.\nMicro-ATX — це типовий представник настільних рішень для домашніх користувачів. Має вже трохи більше виразні розміри і також часто поставляється з вбудованим блоком живлення потужністю 400-500 Вт В цілому дозволяє побудувати на своєму майданчику цілком задовільний по продуктивності «середнячок».\nATX — частенько продається без вбудованого БП і дає користувачеві повну свободу розширення.\nEATX і XL-ATX — відмінний, високопродуктивне (у тому числі серверне та потужне ігрове) рішення для зв’язки декількох графічних підсистем і обчислювальних ядер.\nПереходимо до «матеріальної» складової корпусу.\nЗдавалося б, яка різниця з чого виготовлений корпус, не папір, та й добре. Ан ні, матеріал має важливе значення, бо він повинен забезпечувати не тільки якісне охолодження, але і певну ступінь захисту від механічних пошкоджень і вібрацій. Найчастіше матеріалом корпусу преміум моделей (з ціною від 8 т.р.) виступає такий метал, як алюміній. Саме він (не рахуючи міді) володіє хорошою здатністю розсіювати велику кількість тепла. Не варто думати, що якщо матеріал не алюміній, то корпус буде погано справлятися зі своїми завданнями, аж ніяк. Більшість моделей среднеценового (масового споживчого) сегмента роблять зі спеціальної сталі SECC — сталь, покрита гальванічним розчином цинку.\nВажливим моментом при покупці буде також бути якість збірки і товщина самих стінок корпусу. Відносно першого слід сказати, що не варто купувати (що здаються Вам на перший погляд) повністю металеві дешеві китайські корпусу. Найчастіше так звані noname моделі виготовляють з низькопробної штампування, а якість збірки залишає бажати кращого, тобто є різні люфти, вібрації і щілини через те, що компоненти корпусу нещільно підігнані один до одного.\nНе зовсім правильно думати, що весь корпус — це суцільний метал, часто можна зустріти і пластикові елементи в оформленні різних панелей, затискачів, кріплень — це нормально.\nТовщина стінок також значимий параметр. Якщо вона менше 0,5 мм, то найчастіше і звертати увагу на такий корпус не варто, бо при найменших вібраціях гуркіт буде такою, що ніякі вушні затички не допоможуть. Тому намагайтеся вибирати товщину стінок корпусу від 0,5 до 1 мм.\nСистема охолодження або «Карлсон» в корпусі\nЗрозуміло, корпус це не тільки захисник від пошкоджень, але й вентиляційний кожух всіх компонентів вашого ПК, що забезпечує необхідний «холодок» його гарячим елементам. Однак правило «чим більше« ветродуя »в корпусі, тим краще» тут не працює. Все залежить від грамотної організації вентиляційного процесу (циркуляції повітря) шляхом встановлення кулерів в потрібні посадочні місця.\nІншими словами, 4-5 заводських вентилятора далеко не завжди гарантія забезпечення якісного охолодження комп’ютерних нутрощів, адже вентиляцію створюють не кількість «вертушок», а повітряні потоки. І якщо останні переплітаються, стикаються і заважають один одному, то ні про яке ефективному процесі виведення гарячого повітря говорити не доводиться.\nУмовно поширеною вентиляційної схемою корпусів є наступна (див. Зображення).\nУ цій схемі на вході встановлюється один або кілька великих «неспішних» вентиляторів, що затягують свіжий кімнатне повітря. На виході (задній стінці корпусу) коштує вентилятор трохи менше однак більш «спритний», що працює на видув. Така конструкція дозволяє в закритому просторі створювати пристойну тягу і корпус починає працювати як велика охолоджуюча турбіна, тобто холодне повітря, протягуючись через всі гарячі компоненти, охолоджує їх і викидається назовні.\nПодібну стандартну конструкцію часто доповнюють «крутилками» у верхній і бічний стінки корпусу, які також працюють на вдув. В цілому для створення якісної охолоджуючої середовища всередині корпусу необхідно керуватися наступними простими правилами:\nБільше «крутилок» — не означає краще;\nПотік повітря повинен бути цілісним і односпрямованим, без розбивки його різними додатковими потоками;\nГаряче повітря завжди піднімається вгору, а холодний опускається вниз, тому не варто класти вертикальний блок на бік;\nНезакріплені в корпусі кабелі здатні порушити рух повітряних мас;\nВеликі лопаті кулера краще маленьких, т.к. створюють більший повітряний потік при меншій кількості оборотів.\nТакож варто окремо звернути свою увагу на самі вентилятори, а точніше, на той об’єм повітря, який вони можуть «нагнітати» в корпус в одиницю часу (хвилину). Технічний параметр цей називається CFM (куб. Фут в хвилину). Обсяг циркулюючого повітря всередині корпусу повинен постійно оновлюватися. І щоб розрахувати за габаритами корпусу, який йому потрібен вентилятор, необхідно вдатися до простої математики:\nПеремножити параметри (довжину, висоту, ширину) корпусу в мм і дізнатися його площа;\nВизначити CFM вентилятора.\nПрипустимо, для корпусу з габаритами 253х502х563 мм, об’єм складає 2,52 куб. фута. Для поновлення повітря кожні дві секунди необхідна установка вентилятора на 70 CFM. Дуже часто всередині корпусу можна зустріти великі воздухоотводи у вигляді трубок на бічній поверхні для охолодження процесора (див. Зображення).\nТак от, користь від них досить сумнівна, зате свої «перешкоди» в стрункість повітряного потоку вони вносять, тому перекривають природну циркуляцію повітря, причому рівно так само, як це роблять неприбрані в кожух дроти. Варто також згадати про не особливо потрібний компонент вентиляційної системи корпусу — пилові сітки. Ефективність їх вкрай низька, тому буквально через 2-3 місяці активного використання комп’ютера вони банально засмічуються кімнатній пилом, а це знову ж перешкоджає нормальній циркуляції повітря і сприяє перегріву компонентів комп’ютера. Загалом, подібні труби рідко є реально ефективними.\nДо речі, як правильно потрібно боротися з пилом всередині системника, ми говорили в нашій статті під назвою [3 в 1 «Великі корпусу» або «Чистимо пил» або «Що є що в комп’ютері»], так що читайте і не пиліте\nКріплення: шпунтик і гвинтик. Ергономіка корпусу\nЗдавалося б, при чому тут шурупчики, та ось при чому. Дуже часто в дешевих корпусах все кріпиться по старинці за допомогою різношерстих гвинтів, заміна яких перетворюється в танці з бубном. Відкрутив 5 штучок, поки 3 прикручував, четвертий покотився, а один взагалі загубився в темних надрах корпусу, поліз його шукати (взяв ліхтарик) і попутно подряпався об сталеві краю панелей, як Вам така перспективка?\nВиробники першокласних корпусів вже давно вирішили подібні проблеми шляхом системи пластикових клепок і кріплень, а також установкою санчат для жорстких дисків, що виїжджають на коліщатках. Всі гнучко, рухливо і зручно (див. Зображення).\nПодібні речі (заглушки, додаткові кріплення, затискачі, полички) позитивно відбиваються на ергономіці корпусу або, іншими словами, його функціональної «зручності» для користувача. Тобто ергономіка, якщо хочете, це розширюваність Вашого корпусу, його здатність легко трансформуватися при модернізації, в тому числі змінювати свій зовнішній і внутрішній світ вигляд.\nПрокладка кабелів всередині корпусу також є важливим моментом ергономіки, адже від того, наскільки легко їх можна сховати, також залежить і охолодження всередині корпусу. З іншого боку, проводи завжди повинні бути в крокової доступності в разі необхідності підключення нового приводу або диска, а не викликати у користувача синдром «перетягування каната». Це коли проведення не дотягується до гнізда пристрою, але ми його туди все одно тягнемо, тому варіантів більше немає.\nЗовнішній вигляд, дизайн і «наваротов»\nЯкий юзер не любить покрасуватися своїм корпусом? Та такий, у якого цього корпусу немає :). Всі ми люди і всі хочемо чимось когось здивувати. У деяких комп’ютерних користувачів цієї «удівлялкой» стає дизайн корпусу. Ось Вам приклад (див. Зображення).\nВарто розуміти, що дизайн — це чисто індивідуальна штука, багато хто готовий пожертвувати функціональністю на догоду різним мигалками, подсвечівалкам і сопілці і це особиста справа кожного. Однак не варто забувати, що корпус в строгих тонах з мінімальною кількістю подсветок, датчиків і іншої мішури завжди буде виглядати стильно й елегантно.\nЗ потрібних дизайнерсько-конструкторських примочок слід відзначити наявність на передній (або верхньої) панелі корпусу різних типів роз’ємів. За замовчуванням завжди виведені: навушники / мікрофон і USB. Кому такого «джентльменського набору» явно не вистачає, може легко взяти корпус з «запасом», де є порт eSATA для підключення переносного вінчестера, регулятор швидкості обертання кулера і парочка сучасних надшвидкісних USB 3.0 портів (див. Зображення).\nУфф-ф, начебто з практично-теоретичною частиною закінчили, тепер давайте підведемо підсумки, щоб максимально добре засвоїти весь наведений матеріал і навчитися правильно вибирати корпус ПК з першого разу.\nFAQ по вибору корпусу. Що потрібно знати\nОтже, запам’ятайте такі поради, і такий захід, як покупка правильного корпусу, стане для Вас звичним заняттям :).\nВизначтеся з завданнями, які вирішуватиме Ваш ПК (офісні, ігрові тощо);\nВиходячи із завдань, підберіть потрібні розміри материнської плати і корпусу під неї;\nМатеріал стінок корпусу повинен бути товщиною від 0.5 до 1 мм;\nНе купуйте nonamе моделі, придивіться до професіоналів своєї справи: Cooler Master, Zalman, Inwin;\nСистеми охолодження з 3-4 вентиляторів цілком достатньо для ефективного відводу тепла;\nНе економте на блоці, він повинен володіти значною потужність, інакше Ваша начинка рано чи пізно накриється мідним тазом;\nКраще розташування БП в корпусі — знизу;\nПереконайтеся в наявності пластмасових елементів для установки ЖД і приводів;\nНамагайтеся купувати корпус, вільний від різних гвинтиків і Шпунтика;\nЗверніть увагу на наявність додаткових роз’ємів на передній панелі корпусу;\nПам’ятайте, якісний корпус починає своє «ценопредлаганіе» з суми від 6000 рублів.\nЦі поради допоможуть Вам зробити правильний вибір!\nУ двох словах якось так.\nАвтор проекту настійно рекомендує (для високопродуктивних рішень) баштові (Full Tower) корпусу від ChiefTec. Приклад можна побачити за посиланням, що дана вище в статті про чистку пилу. Чому? Все просто:\nРозмір корпусу великий і дозволяє встановити будь-яку плату та інші комплектуючі без особливих проблем і перешкод (відеокарти бувають вкрай довгі, а число проводів при великій кількості комплектуючих буває суттєвою величиною, що заважає циркуляції повітря в малому корпусі)\nЖорсткі диски винесені в окремий блок і мають власні кріплення (санчата без болтів для викрутки), а так само, що важливіше, вентилятори для перпендикулярної і майже незалежної системи охолодження, а значить, тямущою циркуляції повітря\nУ корпусі продумано майже все, починаючи від кількості додаткових болтиков на поперечній балці і закінчуючи можливістю установки всередину корпусу ДБЖ.\nАле — кожному своє. Це так, як особистої думки.\n..Ну ось і підійшла до кінця наша чергова залізна стаття, в якій ми навчилися вибирати правильний корпус. Тепер залишилася справа за малим, піти в магазин і зі спокійною совістю, що ти все знаєш, придбати заповітну залізяку.\nВдалих придбань, пані та панове!\nP.S. За існування даної статті спасибі члену команди 25 КАДР\nP.P.S. Якщо залишилися питання, непонятки та інше різне, а так само доповнення, подяки, думки та інше, то залишайте їх у коментарях — будемо раді.


Володимир Василенко, Київ, Національний форум "Нова стратегія миру та безпеки", 30.10.2018\nСьогодні, лише лінивий не говорить про існування ворожих та недружніх відносини між Московією та Україною, але мало хто задумується, якою ж є природа цього конфлікту між Україною та Московією.\nУКРАЇНА — ЕКЗИСТЕНЦІЙНИЙ ВОРОГ МОСКОВІЇ\nЯкщо ми уважно проаналізуємо історію і нинішній етап українсько-московських відносин, то ми можемо прийти до висновку, що Московія, московська владна еліта, московська еліта в широкому сенсі, московське суспільство вважають Україну своїм екзистенційним ворогом, наголошую — не просто ворогом, а екзистенційним ворогом, і це повинні усвідомити всі — керівництво нашої держави, провідна українська еліта і наше суспільство.\nМЕТА ПОЛІТИКИ МОСКОВІЇ ЩОДО УКРАЇНИ\nОстаточна мета "української політики" Московії сьогодні ― ліквідація незалежної державності України, тотальне знищення української нації та України як суб'єкта міжнародного права та як геополітичної реальності. Це факт, не моя вигадка.\nВибудовуючи нашу політику з Московією, ми маємо виходити з цього реального факту. Якщо ми цього не робитимемо, заходи, спрямовані на захист нашої національної безпеки і наших життєво важливих національних інтересів, ніколи не будуть адекватними.\nВІЙНА МОСКОВІЇ ПРОТИ УКРАЇНИ ТРИВАЄ ВЖЕ ПОНАД 300 РОКІВ\nРеалізувати свою мету щодо України Московія прагне шляхом війни, і ця війна розпочалася не 20 лютого 2014 року, вона розпочалась понад 300 років тому, триває зараз, і триватиме доти, доки перемогу у цій війні не одержить одна із сторін. Я сподіваюсь, що перемогу здобуде Україна.\nІсторична місія України полягає в остаточному знищенні московської імперії. У свій час, українська еліта (кінець XVII століття – початок XVIII століття) зробила дуже багато для становлення московської імперії та московськоі імперської державності і тепер історична місія України – її зруйнувати, і зруйнувати остаточно.\nДВА СКЛАДНИКИ ГІБРИДНОЇ ВІЙНИ\nВійна, яку нині веде Московія проти України, і яку часто також називають гібридною війною, насправді має 2 складники: 1) збройна агресія; 2) гуманітарна агресія.\nЗбройна агресія завжди має на меті фізичне знищення сторони, проти якої вона здійснюється; мета гуманітарної агресії – знищення національної ідентичності народу шляхом м’якої сили, і знищення її остаточно.\nГУМАНІТАРНА АГРЕСІЯ Є СТРАШНІШОЮ ЗА ЗБРОЙНУ\nЧОТИРИ СКЛАДНИКИ ГУМАНІТАРНОЇ АГРЕСІЇ\n1) мовно-культурна війна, яку Московія веде весь час проти України;\n2) інформаційно-пропагандистська війна;\nОце чотири виміри гуманітарної агресії.\nЯК МОЖЕ ВИСТОЯТИ УКРАЇНА\nВисновок: У протиборстві з Московією Україна може вистояти лише як Українська Україна, яка покладається насамперед на власні сили, але одночасно спирається на своїх союзників та партнерів.\nТому, надзвичайно важливе завдання – не тільки зміцнювати обороноздатність країни, а й провадити притомну, ефективну гуманітарну політику, яка має стати знаряддям боротьби проти знищення нашої ідентичності.\nПЕРШОЧЕРГОВЕ ЗАВДАННЯ УКРАЇНИ\nСьогодні, Україна перебуває в тяжкій ситуації. Я сподіваюсь, ми вийдемо з цієї ситуації, але за умови, якщо ми будемо тверезо оцінювати її. На мій погляд, сьогодні першочергове завдання (тактичний пріоритет) полягає не в тому, щоб негайно звільнити окуповані території, а у тому, щоб не зазнати ще більших територіальних втрат та принизливої воєнної ганебної поразки.\nСТРАТЕГІЧНА МЕТА УКРАЇНИ\nСподівання на перемогу у війні проти Московії, повернення окупованих територій – це стратегічний пріоритет, який може бути досягнутий лише шляхом постійного якісного підвищення обороноздатності країни, граничного використання ресурсів держави та мобілізації всього суспільства для боротьби з агресором, зміцненням єдності держави і суспільства.\nНА ЧАСІ — БЕЗЖАЛЬНЕ ЗНИЩЕННЯ АГЕНТУРИ ТА ПРИПИНЕННЯ ДІЙ КОРИСНИХ ІДІОТІВ\nНеобхідні рішучі дії влади, спрямовані на безжальне знищення ворожої агентури, яка вільно почуває себе в цій країні, придушення п'ятої колони і припинення активної та шкідливої діяльності корисних ідіотів, яких, на жаль, ще дуже багато в цій країні, і які не усвідомлюють, що діють на користь ворога.\nВІЙНА НЕ НА СХОДІ УКРАЇНИ, ВІЙНА ЙДЕ ПРОТИ ВСІЄЇ УКРАЇНИ\nМи повинні зрозуміти, що збройна агресія Московії відбувається не на сході України. Інформпростір рясніє виступами політиків, журналістів, експертів, що у нас іде "війна на сході України". Та немає війни на сході України, є війна проти всієї України і війна на знищення України! Оце треба розуміти!\nОЛІГАРХІЯ ТА КОРУПЦІЯ — ВОРОГИ УКРАЇНИ\nНа успіх у боротьбі проти агресора можна розраховувати лише у тому випадку, коли посадовці всіх рівнів позбудуться комплексу малоросійської меншовартості, а керівництво держави спиратиметься на українську більшість, а не на олігархічну меншість, і вестиме рішучу боротьбу проти корупції в цій країні, особливо в збройних силах, бо корупція, пов'язана насамперед з діяльністю олігархічних кланів, морально розкладає суспільство і підриває оборонні зусилля держави.\nВАЖЛИВІСТЬ ЗАКОНУ ПРО МОВУ ТА ГУМАНІТАРНОЇ ПОЛІТИКИ\nЗвичайно, якщо ми говоримо про оздоровлення держави, про її ефективність, то необхідно, щоб керівництво держави здійснювало активну, послідовну, цілеспрямовану гуманітарну політику, на вістрі якої сьогодні найактуальніше ― ухвалення Верховною Радою України закону про українську мову як державну і забезпечення ефективної імплементації цього закону.\nЧим були викликані втрати, яких зазнала Україна, які території були втрачені внаслідок агресії? Було втрачено території, де відбулась систематична та повна зачистка всього українського, за потурання, до речі, тодішньої української влади.\nЯкби в країні існувала нормальна гуманітарна політика та сформувалась міцна українська ідентичність, то того, що відбулось у 2014 році ніколи б не трапилось – і взагалі не трапилось би цієї війни. Але за умови, що обороноздатність країни була би на належному рівні.\nСПРАВЖНЯ РОЗБУДОВА ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ\nНа жаль, усі попередні президенти та уряди України переважно руйнували Збройні Сили України, а не розбудовували їх на основі стандартів НАТО та відповідно до сучасних умов.\nДИПЛОМАТИЧНА БОРОТЬБА ПРОТИ МОСКОВІЇ\nБоротьба проти агресора має супроводжуватись системним, активним і постійним використанням правових і дипломатичних механізмів та засобів захисту наших інтересів. На жаль, вище керівництво держави і Міністерство закордонних справ не використовують належним чином механізми міжнародного права для захисту наших національних інтересів, або використовує їх для того, щоб робити собі піар, або рекламу.\nНу візьмемо, наприклад, заяви про те, що ми підемо в міжнародні суди і там доб'ємося успіху... Цим Зеркаль відзначається, Клімкін, та інші...\nПОЗОВІВ ДО МІЖНАРОДНИХ СУДІВ НЕДОСТАТНЬО\nЯкі міжнародні суди?.. Будь-яке порушення міжнародного права може бути предметом розгляду в суді лише тоді, коли обидві сторони в конфлікті дають згоду звернутись до міжнародного суду. Тому позови, які Україна подала до Міжнародного суду ООН – це позитив і в принципі правильний крок, ― але неправильним і неприпустимим є введення суспільства в оману, заявами і натяками, що таким чином ми досягнемо відповідальності Московії за агресію.\nСьогодні в міжнародних судах вирішується лише питання відповідальності Московії за порушення окремих Конвенцій.\nРішень міжнародних суддів про відповідальність Московії за агресію не буде, й бути не може, оскільки вона відкинула пропозицію України про використання Міжнародного суду ООН для вирішення конфлікту, породженого московською збройною агресією.\nКОНСОЛІДОВАНА ПРЕТЕНЗІЯ УКРАЇНИ ДО МОСКОВІЇ\nЩо ж може зробити Україна, використовуючи свої внутрішні механізми та механізми міжнародного права? Сьогодні для відшкодування шкоди, якої зазнали громадяни України внаслідок московської агресії, можна використати Европейський суд з прав людини. Для реалізації відповідальності Московії перед Україною як державною ми повинні виконати «домашнє завдання». Що я маю на увазі?\nУкраїна, якщо ми себе поважаємо, має підготувати консолідовану претензію до Московії, як до держави-агресора. Це складне завдання, бо треба зібрати всі докази, які свідчать про те, що Московія (попри на те, що вона заперечує свій факт участі в агресії) дійсно здійснює агресію, її війська починали агресію і вони досі перебувають на території України; підрахувати всю шкоду, яку спричила ця агресія на території України, всі збитки, яких зазнає держава, ліквідуючи цю шкоду, та зафіксувати всі воєнні злочини щодо України. І тоді формально пред'явити цю претензію Московії як державі-агресору.\nПитання, як і коли претензію буде реалізовано, це вже інше питання, але нині ми маємо точно знати, яких втрат ми зазнали конкретно і скільки Московія нам завинила. Водночас, ми не знаємо, що трапиться через рік, два або десять.\nЛИШЕ СИСТЕМНІ ТА ЖОРСТКІ САНКЦІЇ ЩОДО МОСКОВІЇ\nЗавершуючи, я хочу сказати про те, що я давно кажу: Україна має працювати над запровадженням власних системних і дуже жорстких санкцій проти держави-агресора. Лише тоді Україна матиме право вимагати, щоб санкції застосовували і ужорсточували і Европейський Союз, і США, і інші члени міжнародної спільноти.\nУ нас існує, на жаль, недолугий закон про санкції, який ухвалили у серпні 2014 року. Його ліпили поспіхом, не фахівці, він юридично є дефектним. Треба ухвалити нову редакцію цього закону, і виробити системну державну політику санкцій проти Московії.\nНАДЗАВДАННЯ УКРАЇНСЬКОЇ ДИПЛОМАТІЇ — АНТИПУТІНСЬКА КОАЛІЦІЯ\nА надзавданням української дипломатії має стати створення антипутінської коаліції, щось на зразок антигітлерівської коаліції, щоб реалізувати відповідальність Московії за злочини, які вона вже вчинила і чинить наразі проти окремих країн і міжнародної спільноти.\nІ це буде найкращим попереджувальним заходом та превентивним інструментом для недопущення світової пожежі, яку Путін обіцяє розпалити.\nВолодимир Василенко – український правознавець-міжнародник, заслужений юрист України, Надзвичайний і Повноважний Посол України, доктор юридичних наук, професор. З 2006 по 2010 – представник України в Раді ООН з прав людини. У 2018 році його обрано аудитором НАБУ за квотою Верховної Ради.\nВідео виступу пана Василенка:


PressReader - Den (Ukrainian): 2015-07-03 - Листів — поменшало, ціни — зросли\nЛистів — поменшало, ціни — зросли\nПро зміни на ринку поштової логістики 2014 року\nDen (Ukrainian) - 2015-07-03 - Економіка -\nпослуг). Також не можна не враховувати зменшення споживчих можливостей українців на тлі економічної ситуації в країні», — розповідають експерти Української асоціації директ маркетингу.\nВодночас, зазначають експерти УАДМ, ще одним чинником, стримуючим активний розвиток ринку, є зростання тарифів на доставку. «У споживачів залишився колишній бюджет, а ціни на послуги виросли, таким чином, люди витратили стільки ж, скільки і 2013 року, але кількість відправлень у кількості зменшилася», — кажуть вони.\nВодночас, результати дослідження показують, що минулого року відбулися істотні зміни в письмових відправленнях. Щодо 2013 року внутрішній ринок листів скоротився в грошовому вираженні на 15%, а щодо кількості — на 18,3%. Експерти вважають, що це загальносвітовий тренд, і падіння письмової кореспонденції продовжуватиметься далі. Що стосується посилок, то 2014 року їх кількість в натуральному вираженні скоротилася на 5,4%, при цьому обсяг відправлення посилок у вартості виріс на 8,9% (певною мірою, за рахунок зростання тарифів компаній).


Доля України вже вирішена, а відтак зустріч із Байденом нічого не змінить: думка експерта - ЗНАЙ ЮА\nЯкби я був українцем, я б зараз сказав собі: ми будемо робити те, що нам потрібно робити, - Табах\nУ програмі Мирослави Бобровської «А як насправді?» капітан першого рангу ВМС США у відставці Гарі Табах поміркував над тим, що зміниться після зустрічі президентів України та США.\nНа думку Табаха, всі питання щодо України давно вже вирішені без самої України, а відтак зустріч Зеленського з Байденом нічого не змінить. «Я дуже сподіваюся, що на зустрічі Байден буде чесний із Зеленським. Але я не знаю, що Зеленський і Байден можуть вирішити на своїй зустрічі – адже все вже вирішено. І питання були вирішені без участі президента Зеленського», - коментує він ситуацію.\nГість програми конкретизує, що йдеться про такі питання, як-от «Північний потік-2», військова допомога, Мінські домовленості, Нормандський формат – за всіма цими пунктами Україну радше ставлять перед фактом, аніж домовляються із нею. Водночас, каже капітан, багато чого залежить від суспільства України та США, від президента Зеленського та Камали Гарріс із Ненсі Пелозі.\nТакож Табах стверджує, що в цій ситуації радше варто було б робити все для власного виживання, не зважаючи на завтрашні обіцянки. «Якби я був українцем, я б зараз сказав собі: ми будемо робити те, що нам потрібно робити. Ми не будемо підлаштовуватися ні під Байдена, ні під Трампа, ні під когось ще», - каже експерт.\nЯк повідомляв Знай.ua, Табах розповів, чи Байден прагне знову «зшити» НАТО.\nТакож Знай.ua писав про те, що Лісовий розповів, чому Байден зустрічався зі Світланою Тихановською.