Наші славетні земляки Петрусенко Оксана Андріївна\nАдреса : 08200, м.Ірпінь, вул. Шевченка, 3а тел.: 56-5-21 Електронна адреса: biblioteka_irpin@mail.ru\nНаші славетні земляки Петрусенко Оксана Андріївна – український соловейко\nОксана Петрусенко 5 лютого 1900 року\nПамяті Оксани Петрусенко\nОксана Петрусенко у спогадах сучасників\nОксано, Оксано, я чую твій голос . Мені рідний вітер з України приніс. Я чую як стогне потоптаний колос І бачу я очі твої, повні сліз.\nОксано, Оксано, давно ми розстались, Та прийде ще час — ми зустрінемось знов. Коханою була і нею зосталась, Оксано\nОксано моя, Україно моя. За двадцять років Оксана Петрусенко\nЗ метою увічнення памяті видатної співачки\nІрпінська міська бібліотечна система\nОксана Андріївна –\nПетрусенко Оксана Андріївна -\nАдреса : 08200, м.Ірпінь, вул. Шевченка, 3а\nЕлектронна адреса: biblioteka_irpin@mail.ru\nІрпінська централізована бібліотечна система\nСерія «Наші славетні земляки» започаткована Ірпінською центральною міською бібліотекою в 2009 році.\nДане видання присвячене 115-річниці з дня народження легендарної української співачки Оксани Андріївни Петрусенко, яка в 1935-1940 роках проживала в Ірпені.\nДля більш детального ознайомлення з життям та діяльністю О.Петрусенко подається список літератури.\nАдресовано вчителям, бібліотекарям, краєзнавцям, широкому колу читачів.\nУкладач Липська Яніна Леонтіївна\nбібліограф по краєзнавчій роботі\nКомп’ютерне макетування Сметанюк Інна Миколаївна\nбібліограф Ірпінської МБС\nВідповідальна за випуск Циганенко Олена Єгорівна\nдиректор Ірпінської МБС\nОксана Андріївна Петрусенко - українська оперна співачка, народна артистка УРСР (1939), кавалер ордена «Знак пошани» (1936), найвидатніша представниця української вокальної школи (лірико-драматичне сопрано).\nЇї голос був голосом-символом України того часу. Величезного діапазону, соковитий, унікально виразний, сріблястого тембру, задушевний, теплий, що в нижньому регістрі рокотав віолончеллю, в середньому - нагадував звучання скрипки, а у верхньому – флейти, він мав магічну силу і чудодійний вплив на слухачів.\nЗ особливим успіхом артистка виконувала партії в національних українських операх, а також в операх російських та зарубіжних класиків. Виступала як концертна співачка. Виконувала українські народні пісні, так блискуче, трепетно і проникливо, що зал спочатку ридав, а потім вибухав шаленими оплесками.\nОксану Петрусенко порівнювали із знаменитою італійською співачкою Амелітою Галлі-Курчі. Обидві були володарками рідкісного за красою й тембром голосу, до того ж наділені яскравим драматичним талантом. Творчість цих співачок стала важливим етапом у розвитку національних вокальних культур – української та італійської.\nПрирода щедро обдарувала Оксану Петрусенко - дала їй високу поставу, дивовижну вроду, заворожливу посмішку, лагідну вдачу, кмітливий розум, палке серце, м’який, світлий характер, здатний на всепрощення і самопожертву. Дала виняткову музикальність і не менш виняткову працездатність, що допомогло їй, малоосвіченій, піднятися до рівня сучасної культури. А також неабиякий акторський хист, який під опікою корифея української сцени П.Саксаганського заграв усіма барвами.\nМистецтво О.Петрусенко було сонячним і світлим. Один із шанувальників влучно назвав її сонячною людиною.\nЖиття легендарної співачки було яскравим, але коротким і нелегким. Прожила вона всього сорок років, упавши з найвищої вершини творчих звершень і планів. Згоріла, мов зоря…\nНародилася Оксана Петрусенко 5 лютого 1900 року в бідній родині Андрія та Марії Бородавкіних.\nДослідник життя та творчості О.Петрусенко, письменник, літературознавець Микола Кагарлицький знайшов у севастопольському архіві таку довідку: «У книзі запису актів громадянського стану Кладовищенської церкви м.Севастополя за 1900 рік наявний запис №13 про народження 24 січня (за старим стилем) дочки Ксенії в селянина Балакліївської волості Зміївського повіту Харківської губернії Андрія Єлевферійовича Бородавкіна і його законної дружини Марії Іванівни (обоє православні)». Реєстраційна книга свідчить, що обряд хрещення Ксенії провів священик Андрій Григор’єв.\nОднак, сама Оксана Андріївна називала інше місце свого народження, а саме - малу батьківщину батька. В 1936 році під час декади українського мистецтва в Москві на запитання кореспондента газети «Пролетарська правда» про місце народження співачка відповіла так: «Є таке село – Балаклея Харківської області. Нічого визначеного в цьому селі до революції не було. Село, як село, бідноти було повно, батраків….Але в моєму житті Балаклея відіграла величезну роль: там я народилася. Батько батракував, мати господарювала. Жилось, як і всім, погано…».\nМ.Кагарлицький вважає, що О.Петрусенко зумисне змінила місце свого народження, даючи інтерв’ю газеті, щоб підкреслити, що вона українська, а не російська співачка.\nДитячі та юнацькі роки Ксенія Бородавкіна провела в Севастополі.\nБатько Ксенії помер на батьківщині, у Балаклеї, коли дівчинці щойно виповнився рік. Мати вийшла заміж вдруге, але чоловік пив і подружнє життя не склалося. Тож Марія Іванівна з Ксенією і молодшим сином Іваном повернулася до батьків.\nРодина матері Ксенії, Кулешови, переїхала до Севастополя з Орловської губернії. Дід Іван працював теслею у порту. У роки революції 1905 року був заарештований за підозрою у зв’язку з більшовиками. Бабуся Євдокія вела просте домашнє господарство, мати, Марія Іванівна, працювала наймичкою. Родина жила нелегко.\nБідували та недоїдали, і єдиною відрадою в тяжкому дитинстві маленької Ксенії залишалася пісня. Дівчинка мала дуже гарний голос, залишений у спадок від батька. Родичі згадували, що він чудово співав українські пісні.\nВійськовий капельмейстер, з дочками якого подружилася Ксенія, неодноразово чув, як вона дзвінким чистим голосом співала разом з дівчатками. Його вразив абсолютний слух дівчинки і великий потяг до музики і співу. Саме він допоміг влаштувати обдаровану дівчинку в прогімназію.\nКсенія старанно вчилася, рано навчилася на слух грати на гітарі, з дитинства гарно малювала, писала вірші, але найбільше любила співати.\nЇї прийняли у шкільних хор і невдовзі почали доручати сольні партії. Одного разу старенький вчитель-українець, який раніше викладав у гімназії словесність та співи, почувши, як вона співає у хорі, запропонував безкоштовно навчати її нотної грамоти, давав їй уроки вокалу. Завдяки йому майбутня співачка на все життя полюбила українську пісню. Вчитель познайомив її не лише з творчістю російських письменників, а й з кращими зразками української літератури.\nСправжнім відкриттям для неї стала поезія Т.Шевченка. З допомогою вчителя дівчинка почала вивчати українську мову, що давалося їй легко, вечорами читала бабусі і матері «Кобзаря». Незабутнє враження справили на Ксенію й українські народні пісні на Шевченкові слова, які, вже будучи співачкою, вона виконувала з особливою теплотою і щирістю, прагнула донести до слухача не лише чарівні мелодії, а й зміст, закладений у тому чи іншому Кобзаревому творі.\nУчитель, прізвище якого залишилося невідомим, був першим на шляху майбутньої співачки, хто повернув її серце до української пісні і мови, до культури в цілому. За його порадою вона прочитала «Енеїду» і «Наталку-Полтавку» Івана Котляревського, поезії Лесі Українки та Івана Франка, дізналася про існування українського драматичного театру. Щоб допомогти дівчинці матеріально, вчитель влаштував її солісткою до церковного хору.\nОднак родині жилося дуже сутужно, і Ксенії довелося залишити гімназію. З чотирнадцяти років вона стала вже годувальницею в сім’ї, влаштувавшись на роботу спочатку в Севастопольський порт, а потім на взуттєву фабрику.\nРепертуар хору складали народні пісні, уривки з опер «Наталка-Полтавка» М.Лисенка і «Запорожець за Дунаєм» С.Гулака-Артемовського. У роки революції хористи виспівували й революційних пісень. У Севастополі майбутня примадонна вивчила свій перший дует — дует Недди і Сільвіо з опери Р. Леонкавалло «Паяци». Її партнером був матрос Діма Головін, через роки - соліст Великого театру Дмитро Данилович Головін.\nЧим більше Ксенія захоплювалася художньою самодіяльністю, тим сильніше ставало бажання присвятити себе сцені.\nВ 1918 році в Севастополі проходили концерти пересувної української трупи Степана Глазуненка, яка приїхала на гастролі. Його дружина, провідна актриса Наталія Лучинська, почула від місцевих меломанів про незвичайний голос Ксенії Бородавкіної і запропонувала їй місце у хорі. Н.Лучинська багато часу приділяла дівчині, навчала тонкощам акторського мистецтва.\nТа ось гастролі закінчилися, наблизився день від’їзду трупи. Ксенія, боячись маминих сліз, докорів та умовлянь, вирішила таємно покинути батьківську хату. Та подивившись у вікно поїзда, що відходив, крізь сльози дівчина побачила маму, яка бігла слідом за поїздом. «Будь щаслива, дочко! Благословляю тебе!», - долетіли до Ксенії мамині слова.\nПочалися гастролі трупи С.Глазуненка в різних містах Криму. Ксенія була щаслива — нарешті вона на професійній сцені! Але захворіла на тиф і в Ялті потрапила в лікарню, а трупа продовжила гастролі без неї.\nНе очікувано для себе дівчина прочитала в газеті об’яву про набір хористів у Херсонський український музично-драматичний театр. Заснував його Юрій Васильович Шумський, а очолив досвідчений режисер Іван Лукич Сагатовський. Пізно восени 1918 року Ксенія Бородавкіна, виписавшись з лікарні, худорлява, у благенькій, сірій, підперезаній ременем військовій шинелі замість пальта, у завеликих кирзових чоботях, на чоловічу ногу пошитих, у вилинялій клітчатій хустці, з-під якої було видно ледве відросле після тифу волосся, із завмиранням серця увійшла до театру.\nДізнавшись, що штат вже набрано, дівчина зовсім розгубилася. Хтось порадив їй звернутися до завідувача музичної частини театру Петра Павлович Бойченка, диригента, композитора і хормейстра. Прослухавши декілька пісень у виконанні Ксенії, він був вражений її голосом, за мить радісно увірвався до кабінету директора театру Івана Сагатовського і закричав: «Знайшовся справжній скарб!». І Ксенія Бородавкіна була зарахована хористкою до театру.\nВона працювала, не знаючи відпочинку. Катерина Лучицька, учениця М.Заньковецької, яка вчила Оксану сценічного мистецтва, згадувала: «На мою долю випало велике щастя бути першим учителем Оксани на зорі її сценічної діяльності».\nСпіву молода артистка навчалася у диригента Бойченка, який за спогадами К.Лучицької «просто тремтів над своїм скарбом, як скупий лицар». Він допомагав молодій акторці готувати виступи і красиво залицявся. І хоча був на двадцять років старший за неї і зовсім не схожий на сценічного героя, про зустріч з яким мріяла дівчина, вмовив стати його дружиною. Він присвячував їй романси, обіцяв небаченй успіх у публіки, красиве подружнє життя, яке насправді обернулося для талановитої співачки важкими родинними путами.\nНапередодні дебюту Ксенії, який відбувся у лютому 1919 року, коли вона виконала партію Одарки в опері С.Гулака-Артемовського «Запорожець за Дунаєм», виникло питання немилозвучності прізвища «Бородавкіна». Бойченко запропонував їй сценічний псевдонім Оксана Петрусенко (його в дитинстві батько лагідно називав «Петрусь», «Петрусенко»), під яким молода артистка і увійшла в історію українського вокального мистецтва. Пізніше псевдонім став її прізвищем.\nДебют молодої артистки був блискучим. Її успіх з кожним виступом зростав. На херсонській сцені голос О.Петрусенко вперше почув Панас Карпович Саксаганський, видатний актор, режисер, драматург, який приїхав до Херсону на запрошення І.Сагатовського. Співачці випало щастя грати з ним у десяти виставах. Між ними одразу виникли дружні стосунки. П.Саксаганський зіграв важливу роль у становленні творчої особистості Оксани Петрусенко, познайомив її з геніальною Марією Заньковецькою, яка також підтримувала молоду співачку і пророкувала їй велике майбутнє.\nВ 1921 році Херсонський національний театр тимчасово розпався. Почалося майже семирічне мандрівне життя О.Петрусенко по пересувних периферійних театрах.\nА для високого мистецтва О.Петрусенко відкрив Юрій Шумський, актор, театральний режисер і педагог, чарівник сцени і екрану. Завдяки його підтримці Оксана в 1923 році поступила до Київського музично-драматичного інституту імені Миколи Лисенка, була улюбленою ученицею П.Саксаганського, який називав її дочкою, «обдарованим соловейком», а вона його - батьком і вчителем.\nОднак, провчившись лише один рік, О.Петрусенко змушена була залишити навчання. Причиною перш за все стала матеріальна скрута. Петро Бойченко не хотів відпускати її до Києва на навчання, був дуже розлючений, коли вона не послухала його і вчинила на свій розсуд, і відмовий їй у фінансовій підтримці.\nТа була й інша причина. В Києві Оксана зустріла і покохала молодого, вродливого артиста Київського оперного театру Мефодія Семенюту-Барило, завагітніла від нього. Однак, спільне життя не склалося, Мефодій не збирався одружуватися, а тим більше мати дітей.\nОксана Петрусенко повернулася до пересувної української трупи. А 16 січня 1925 року вона народила свого первістка - сина Володимира. Влітку того ж року артиска поїхала до Харкова, сподіваючись влаштуватися на роботу в Харківський оперний театр, адже заповітною мрією О,Петрусенко тепер була оперна сцена. Але спроба увійти до складу солістів Харківської опери закінчилась поразкою: Харків тоді був столицею України, і в опері працювало декілька зірок світового масштабу, тож вільних вакансій не було.\nО.Петрусенко знову повернулася до пересувної трупи, яка гастролювала тоді в Росії, в Калузі. Актори трупи добре ставилися до Оксани, допомагали доглядати двохмісячного синочка, підтримували матеріально. Петро Бойченко, який завдав Оксані немало прикростей, умовив її повернутися до нього. Життя О.Петрусенко поступово налагоджувалося. Зростала і її майстерність. Співачка, фактично не маючи повноцінної музичної освіти, як і більшість акторів того часу, стала професійною артисткою, навчаючись лише на досвіді сценічної практики.\nОкрасою репертуару О.Петрусенко були народні пісні, які вона виконувала завжди у власноруч зшитому національному костюмі. Вони викликали справжнє захоплення в Курську, Орлі, Тулі, Нижньому Новгороді, Астрахані та інших містах Росії. А місцеві газети писали про неабиякий акторський талант О.Петрусенко та її незвичайний голос, який глибоко западав у душу.\nУ вересні 1927 року на концерті української трупи в Казані були присутні артисти й адміністрація місцевого оперного театру, які багато чули про Оксану Петрусенко.\nПісля концерту, висловлюючи своє захоплення її голосом, дирекція театру запропонувала співачці стати солісткою оперної трупи театру. О.Петрусенко з радістю погодилася.\nУкраїнська трупа повернулася на батьківщину, а разом з тим зник з життя і перший її чоловік Петро Бойченко. Закінчилося мандрівне життя О.Петрусенко, вона назавжди попрощалась з музично-драматичними трупами і поринула в стихію класичної музики П.Чайковського, О.Бородіна, О.Даргомижського, М.Римського-Корсакова, М.Глінки, Дж.Верді, Ш.Гуно, Жд.Пуччіні, Ж.Оффенбаха, Р.Леонкавалло.\nО.Петрусенко захоплено почала готуватися до дебюту - ролі Оксани в опері П.І.Чайковського «Черевички».\nНа роль Вакули, партнера Оксани, був запрошений із Свердловська драматичний тенор Василь Москаленко. Вони стали прекрасним сценічним дуетом, а згодом - чоловіком і дружиною.\nПрем’єра опери «Черевички» у грудні 1937 року стала тріумфом Оксани Петрусенко.\nВ Казані О.Петрусенко багато займалася з професійними викладачами, вдосконалюючи свою майстерність. Співала вона не лише в театрі, а й в кінотеатрах перед фільмами, численних концертних програмах разом з чоловіком, Василем Москаленком.\nМісцева публіка дуже полюбила О.Петрусенко. Саме в Казані її вперше назвали «український соловейко».\nВосени 1929 року О.Петрусенко та В.Москаленка запросили до Свердловського оперного театру, професійний рівень співаків у якому був набагато вищим, ніж у Казані. Тут ще більше розкрився талант молодої співачки.\nПід керівництвом професійних викладачів Петрусенко продовжувала працювати над репертуаром. Через три місяці вона чудово співала головні партії в усіх виставах. Свердловський період був недовгим, але дуже важливим для її вдосконалення як оперної співачки.\nВ 1931 році в Самарі була організована «Середньоволзька крайова державна опера» і Оксану Петрусенко разом з чоловіком В.Москаленком запросили у трупу, яка формувалася. Гарна собою, 30-річна солістка О.Петрусенко з першого ж виступу стала найяскравішою зіркою, улюбленицею самарської публіки. Чотири роки в Самарі стали для співачки роками справжнього творчого розквіту та піднесення. «Оксану у Самарі любили, на неї ходили, ми нею були просто зачаровані…», - згадувала літня самарянка Віра Григорівна Мельніченко.\nСолістка Московського Великого театру Наталя Шпіллер, яка працювала разом з Оксаною Петрусенко в Самарскій опері, розповідала: «Мені випало слухати багато спектаклів «Аіда» з першокласними виконавцями і у нас в Союзі, і за кордоном, але такої насолоди, як від голосу Петрусенко…я не отримала більше ніде…».\nВ 1934 році О.Петрусенко запрошували до себе на вигідних умовах декілька провідних театрів СРСР, серед яких був і Ленінградський театр опери і балету.\nОднак, співачка відмовилася, бо сумувала за Україною, мріяла повернутися на батьківщину. В 1934 році вона написала листа до Київської опери з проханням прослухати її та чоловіка. І хоч знала, що та той час там не було вільних вакансій, все ж не втрачала надії, чекала.\nНарешті, наприкінці червня 1934 року О.Петрусенко отримала телеграму з Києва - довгоочікуване запрошення на прослуховування: «Оксані Петрусенко, Василю Москаленку. Приїздіть у середині липня на прослуховування і переговори. Яновський». Радощам співачки не було меж: на 35 році життя її мрія могла стати реальністю!\n14 липня 1934 року Оксана Андріївна з родиною приїхала до Києва і з вокзалу попрямувала до театру. В той же день співачка була прийнята солісткою театру, чим одразу розв’язала не лише творчу, а й житлову проблему. Директор театру Ян Янович Яновський власноручно вручив їй ключі від однокімнатної квартири на Печерську, докинувши жартома, щоб завтра не спізнювалась на роботу.\nТак склався для О.Петрусенко перший день у Києві. А наступного дня, 15 серпня, вона разом з чоловіком уже давала шефський концерт у авіамістечку.\nАле слава й визнання киян не далися їй так само легко, як в інших містах. У Києві у той час сяяли Зоя Гайдай, Олександра Ропська, Зоя Гончарова, Марія Литвиненко-Вольгемут. Тож київська публіка спершу полюбила і оцінила Оксану Петрусенко як виконавицю народних пісень та романсів. А в театрі успіх все ще змушував чекати на себе.\nПаралельно з концертною роботою Петрусенко удосконалювала оперний репертуар. Допомагав їй у цій роботі Максим Рильський, який перекладав тексти українською, переглядав старі переклади, прагнув до гідного звучання української мови, а також композитори В.Йориш, М.Вериківський.\nПерші три місяці в театрі співачка завойовувала публіку, виступаючи в «Аїді». Із запису в її щоденнику від 3 вересня 1934 року: «Проспівала «Аїду» добре. «Приятелі» насторожилися».\nІз запису в тому ж щоденнику від 12 вересня 1934 року: «Уже два рази співала «Аїду». Преса мовчить — «не помітила».\nГлядачі її любили, а ось колеги — не завжди. Провідні оперні співачки бачили в Оксані конкурентку і, за висловом М.Литвиненко-Вольгемут, «неосвічену провінціалку». Але доброзичливі колеги по театру - Сергій Дмитрович Іваненко, Віктор Петрович Борищенко - її підбадьорювали.\nУ березні 1935 року у своєму щоденнику Оксана Андріївна писала: «…Зненавиділа група нечестивих мене за мою сценічну і вокальну обдарованість - моя робота, мої успіхи спати їм не дають. Але якщо прогавили моє сходження і на виробництві, і в громадській роботі, то важко тому відтягнути - занадто яскрава я одиниця в очах громадськості. А копають яму під мене сильно…».\nЗали під час виступів Оксани Петрусенко завжди були переповнені, а музичні критики замовчували її творчість аж до березня 1936 року. Вона була не академічною співачкою, а самобутньою. Тому багато фахівців погоджувалися, що вона неперевершено співає народні пісні, дуже вдало співає в українському репертуарі, але її виконання класичного оперного репертуару не визнавали.\nТріумф О.Петрусенко відбувся під час декади українського мистецтва і культури у Москві, в березні 1936 року.\nПоряд з багатьма київськими творчими колективами готував серйозну програму і Київський театр опери і балету. Було заплановано показати опери «Наталка-Полтавка», «Снігуронька», «Запорожець за Дунаєм». І гостро стояло питання: кому ж співати у прем’єрних виставах?\nОксану Петрусенко взагалі не хотіли пускати на декаду в Великий театр. Казали, що в них «є кому співати і Наталку, і Одарку». Але на генеральній репетиції 26 лютого 1936 року вона настільки проникливо заспівала Наталку, що всіх зворушила. Тому в ЦК вирішили: тільки вона співатиме Наталку, а потім і Одарку.\nУспіх київських артистів у Москві був незвичайним. Це були 10 днів тріумфу українського мистецтва і…Оксани Петрусенко. Вона потрясла, схвилювала, зачарувала москвичів. А столична преса була переповнена доброзичливими відгуками на адресу молодої вродливої співачки. Музичні критики пророкували їй блискуче майбутнє оперної зірки. Її голос кваліфікували як видатний і унікальний.\n«Артистка Петрусенко, яка стала улюбленицею московської аудиторії, має не тільки надзвичайної краси голос, але й справжній сценічний талант, вогненний темперамент, багатющу експресію, жест і рух, уміє переборювати вокальні труднощі так, що публіка їх не чує і не помічає…», - писала московська газета «Комуніст».\nПізнього вечора після виступу в Колонному залі Будинку Спілок співачка занотувала до свого щоденника: «Пам’ятаю надзвичайно теплу зустріч, шум гарячих оплесків… Усе, як у сні, у чудесному сні… Але це не сон, це радісна дійсність: я досягла слави, про яку і мріяти не могла».\n23 березня 1936 року О.Петрусенко отримала визнання, якого не можна було замовчувати – звання заслуженої артистки УРСР, орден «Знак пошани», а разом з тим і матеріальне забезпечення.\nДекада закінчилася великим концертом. Учасник концерту, письменник Іван Микитенко, так передав своє враження: «…Всю залу залили гарячі й пристрасні хвилі голосу артистки Петрусенко. Слухачі не могли ніяк погодитися, щоб вона пішла зі сцени… Вони примушували її повторити свої пісні».\nА після концерту відбулася зустріч з урядом в Кремлі і візит на дачу Сталіна, під час якого вождь подарував Оксані Андріївні своє фото з автографом: «От Сталина т-щу Оксане. 24.03.36 г.».\nБула у О.Петрусенко й ще одна незабутня зустріч, з Семеном Будьонним та Климентом Ворошиловим. «Дирекція Великого театру сподівається бачити вас, Оксано Андріївно, на його сцені. Що ви на це скажете?», - звернувся до неї Ворошилов. Схвильована співачка відповіла йому: «Такому запрошенню я, звичайно, рада. Тільки… України я ніколи не покину. Вона дала мені і радість, і щастя, і славу…». І хоч обидва члени політбюро були вражені такою відповіддю О.Петрусенко, все ж схвалили її позицію і повідомили що уряд має намір відправити її і співака Михайла Гришка на стажування до Італії, в Мілан.\nБезмежно щаслива і збентежена співачка зворушено подякувала за чудову новину і таку високу оцінку її таланту, а потім підійшла до роялю і заспівала. Залу заповнила прекрасна народна пісня «Ой не світи, місяченьку», зачарувавши всіх присутніх.\nЧотири наступні роки були суцільним успіхом. Цей період в київській опері був епохою Оксани Петрусенко. Злет її був стрімким і запаморочливим, а слава і визнання були всенародними.\nОднак, радість від визнання затьмарювалася напруженими стосунками з колегами в театрі, а також сімейними негараздами. Відносини з Москаленком вкрай погіршилися, він не зміг змиритися з успіхами Оксани, і вони розлучилися.\nАле співачка не відчувала себе нещасною, адже у неї був син! Володя добре вчився, любив маму і дуже пишався нею. За успіхами Оксани Андріївни стежили всі Володині однокласники, особливо Аллочка Педченко, яка сиділа з ним за однією партою і\nбуквально обожнювала співачку. Оксана Андріївна навіть називала дівчинку «невісточкою».\nА ще у О.Петрусенко була улюблена робота в театрі. Готувалися прем’єри «Тихий Дон», «Тарас Бульба», «Алеко», і в усіх виставах співала Оксана Петрусенко.\nОднак, обставини життя і творчості в театрах швидко змінюються. В 1937 році в СРСР розпочалася тотальна «чистка» партійної та керівної верхівки, прокотилася хвиля репресій. Почалися масові арешти і в Києві. Були арештовані авторитетні партійні керівники, які опікувалися О.Петрусенко, Андрій Хвиля та Іона Якір, застрелився Панас Любченко. Був арештований директор оперного театру Я.Яновський. який, не витримавши допитів у НКВС, дав свідчення, що О.Петрусенко була добре знайома з Любченком, бувала у нього вдома, він підвозив її на машині, обіцяв подорож до Італії. Кажуть, що Яновський був чудовою людиною, всі його любили і поважали, але він практично зробив прямий донос на співачку, якій симпатизували і якою опікувались високі партійні діячі України. Та й примадонни опери заздрили їй чорною заздрістю. Нікому стало захистити Оксану від її «заклятих друзів».\nУ своїх спогадах акомпаніатор і подруга О.Петрусенко Ніна Скоробагатько натякнула, що під час антрактів у гримувальній Оксана Андріївна залишалася сама - партнери по виставі в ті чорні дні боялися з нею розмовляти. Їй доводилося самій себе гримувати, в антрактах до неї теж ніхто не підходив.\nУ липні 1937 року співачку звільнили з театру. А у вересні 1937-го О.Петрусенко перебувала на краю прірви.\nВона відчула, що кільце навколо неї туго стиснулося, її чекають арешт, допити, тож вирішила поквитатися з життям, як це вчинив Панас Любченко.\nОднак, О.Петрусенко, як і багато інших діячів мистецтва, зазнавала тиску з боку тогочасної системи. В 1938 році в листі до своєї доброї знайомої Надії Негель-Семенець вона жалілася, що її примушують вступити у партію. Співачка не збиралася цього робити, однак Михайло Донець, колега по театру, який дуже добре ставився до Оксани, порадив їй: «Не мені тебе переконувати, Оксано, що ми – давно вже на «мушці» чекістів, які за нами стежать, навколо нас існують інтриги, ми живемо в потворному світі, а попереду – взагалі морок і цинічна тріскотнява про щасливе майбутнє. Рятунку в нас немає – вступаймо в партію – двома порядними людьми в ній стане більше, інакше – нас знищать і чорні сліди по собі заметуть».\n«Усе бачу, все розумію, Михайле Івановичу, цілком згодна з вами. Я щодня переступаю поріг театру і непевна, чи повернуся додому…», - відповіла йому Оксана Андріївна.\nПолегшення вона знаходила у своїй роботі, яку виконувала з великою самовіддачею, отримуючи натомість безмежну любов слухачів.\nВ 1939 році талант співачки був належним чином оцінений: за видатні заслуги у розвитку українського радянського оперного мистецтва уряд надав їй почесне звання народної артистки УРСР.\nЗі справжнім тріумфом проходили концерти О.Петрусенко у містах Західної України у вересні-жовтні 1939 року.\n22 вересня співачка зробила запис у своєму щоденнику: «Сьогодні був перший концерт… для дружин комскладу. Зворушливо приймали. Не вірили, що я можу поїхати, оскільки склалася думка, що «Народні і заслужені» важкі на підйом…».\nСаме тут, у Львові, О.Петрусенко зустріла своє найбільше і останнє кохання - Андрія Чеканюка, редактора відомої республіканської газети «Комуніст», на шість років молодшого від неї, одруженого, батька двох дітей. Однак, він над усе дорожив кар’єрою, тому нічого не збирався змінювати у своєму житті. А коли дізнався, що Оксана носить під серцем його дитину, злякався і втік, одцурався і її і дитини.\n31 травня 1940 року Оксана Андріївна співала останню у своєму житті виставу — «Запорожець за Дунаєм». Цією оперою відкрилися гастролі колективу у Львові. Партнерами співачки були Михайло Донець, Наталя Захарченко, Іван Шведов. І хоч почувалася вона дуже зле, давалася взнаки пізня вагітність, зібрала в кулак усю волю і провела партію Одарки на піднесенні.\nКоли повернулася в Київ, її поклали в лікарню на Пушкінській, а потім перевезли в ОХМАТДИТ, де хворих консультували медичні світила О.Лур’є, Л.Мельник, Д.Сегалов.\nОсобливо опікувався О.Петрусенко найавторитетніший в Україні акушер-гінеколог, професор, завідуючий кафедрою Київського медичного інституту Олександр Юдимович Лур’є, з яким О.Петрусенко познайомилася під час поїздки до Москви. Він поклав на себе добровільний обов’язок не спускати очей зі співачки під час другої вагітності, небезпечної для її здоров’я, бо розумів, що вокальний талант О.Петрусенко - унікальне явище.\nІз власної чи чужої волі тромб нагально підступив до серця і зробив свою чорну справу? Чи справді це був передчасний вирок неба, чи, може, чиясь рука прискорила відхід української прими в інші світи?\nОдразу з'явилися чутки, що 40-річна оперна зірка померла не власною смертю. Мовляв, і в одномісну палату її поклали невипадково - щоб не було зайвих свідків. І професора Олександра Лур'є, який опікувався породіллею, навмисне відрядили за межі Києва.\nЛюди не бажали вірити в якийсь там банальний тромб. Крім офіційної версії існувала інша – Оксану Петрусенко отруїли.\nМикола Феодосійович Кагарлицький у книзі «Легендарна Оксана Петрусенко», де зібрані унікальні факти, сюжети й документи минулої епохи, все, що могло б пролити світло на долю української співачки, яка була справжнім дивом, писав: «У моїм письменницькім архіві є ряд серйозних документів-свідчень, що спонукають до серйозних роздумів над долею співачки, але немає жодного компромату, який би поклав край сумнівам і ваганням: потворна по суті своїй більшовицько-сталінська кровожерна система робила найбруднішу справу так, щоб слідів не лишалося».\nНавіть через роки не вичерпалися підозри і припущення, що загибель молодої жінки в розквіті років і слави, на піку визнання, була підлаштованою. Але жодних тому свідоцтв немає до цього часу.\nСмерть О.Петрусенко болем озвалася в серцях її палких шанувальників і приятелів П.Тичини, В.Сосюри, Є.Фоміна, І.Виргана, О.Довженка, О.Корнійчука, О.Копиленка, П.Панча.\nПавло Тичина, який безтямно кохав Оксану Петрусенко, але не міг одружитися, бо мав родину, почувши, що вона померла, закляк біля робочого столу і зродив буквально вночі: «Співала ж дзвінко, дужо, незрівнянно! А голос був - із щирого срібла! Ой рано, рано, дуже рано, Оксано, ти від нас пішла…».\nПам'яті Оксани Петрусенко\nА голос був - із щирого срібла!\nЯк велетень - вона росла й росла.\nУ нас же літо зараз:\nА ти в далеку путь зібралась,\nТебе ще слухать хоче вся країна,-\nНу глянь же синіми\nПочуй від нас: за те тобі хвала,\nЩо людям спів несла\nНароду вірною була!\nЙ народ, яким жила ти, - вічна сила, -\nЩо смерть? Сьогодні хай скосила,-\nА голос був — із щирого срібла!\nВражений передчасною кончиною талановитої артистки, М.Рильський писав: «Її любили, її шанували всі…Відблиск чудесної майстерності Марії Заньковецької, Миколи Садовського, Панаса Саксаганського, якого покійниця зворушливо називала татком своїм, - лежав на тій, хто вже першою, такою заспіваною і такою безсмертною піснею Наталки «Віють вітри» - брала в полон людські серця…Голос Оксана Петрусенко мала першорядний. Але та глибина, та задушевність, та теплота, з якими співала вона, з якими жила на сцені, - виділяли її з-поміж інших товаришок на сцені, вирізняли серед усіх, сіяли захват і ніжність…».\nПодруга і незмінний концертмейстер співачки Ніна Іванівна Скоробагатько так згадувала про це: «Я стояла в почесній варті біля труни. А коли вийшла з театру, опинилася серед людського натовпу. Я йшла попереду жалобної процесії, несучи на оксамитовій подушечці орден Оксани Петрусенко, а на площі перед театром, на вулицях Володимирській і Леніна було море людей! Море вінків, квітів! Жалобна процесія йшла до самого цвинтаря!».\nПоховали легендарну співачку 17 липня 1940 року у Києві на Байковому кладовищі. В 1948 році на могилі було встановлено надгробний пам’ятник (скульптори М.К.Вронський і О.П.Олійник, архітектор В.І.Куригіна; граніт, мармур).\nПісля смерті Оксани Петрусенко 15-річного Володю і новонародженого Олександра (Аліка) забрала до себе Ніна Скоробагатько. На початку війни оперний театр евакуювали до Уфи, а потім до Іркутська, і вона з дітьми виїхала туди ж. Час був важкий — холод, недоїдання, відсутність медикаментів. В 1944 році Володя помер від туберкульозу, похований в Іркутську.\nПісля війни Ніна Іванівна з маленьким Аліком повернулася до Києва. Тут вона зустріла 19-річну Аллу Педченко, Дізнавшись про смерть Володі, дівчина всиновила його молодшого брата Олександра. В її паспорті так і було вписано: син – Петрусенко Олександр Андрійович.\nАллі Георгіївні нелегко було ростити слабкого, хворобливого хлопчика - залишившись без матері, він хворів на туберкульоз хребта, до 9 років не ходив, а потім усе життя носив корсет.\nАндрій Чеканюк сина визнавати не захотів. Коли в голодному 1946-му році Алла Педченко привела Олександра до його батька, той вигнав їх з кабінету. Алла на вулиці просила милостиню, щоб врятувати від голодної смерті сина партійного працівника і славетної співачки.\nОлександр, незважаючи на хворобу, добре вчився, захоплювався біологією. Він закінчив університет, а потім аспірантуру, став біологом, захистив дисертацію.\nВ 1968 році до інституту Академії наук, де працював Олександр Петрусенко, приїхав на екскурсію Андрій Чеканюк, у той час - ректор Вищої партійної школи при ЦК КПУ, член-кореспондент Академії наук УРСР, депутат Верховної Ради. Провести для нього екскурсію доручили Олександру Андрійовичу. Відмовитися не можна було, тому він поставив умову - не називати прізвища. Він провів батька лабораторіями, розповів про наукові експерименти, але так і не сказав, що він його син, не пробачив голодного 1946-го року.\nПомер Олександр Петрусенко у серпні 1998 року. Його поховали поряд з матір'ю на Байковому кладовищі.\nУ нього залишилося двоє дітей: син Володимир, названий у пам'ять про брата та донька Оксана, названа на честь матері, а також онуки Єлизавета та Андрій.\nАлла Георгіївна Педченко померла в 2003-му році, переживши прийомного сина на п'ять років.\nЗнаходилася дача на розі вулиць Романівської, 27 (до лютого 2015 року - ІІІ Інтернаціоналу) та Ірпінської, 9 (нині Гагаріна).\nЗвичайно, з того часу в місті не раз змінювалася нумерація будинків, садиби ставали меншими. Тож змінювалася і адреса дачі. Колишній директор Ірпінської ЦБС, краєзнавець Синиціна Н.О., досліджуючи це питання, встановила теперішню адресу дачі легендарної співачки – вулиця ІІІ Інтернаціоналу, 81 (нині вулиця Соборна). Цей невеликий скромний будиночок зберігся до наших днів.\nІрпінську дачу О.Петрусенко доглядав і жив у ній практично цілорічно Олександр Веніамінович Архангельський з донькою Олександрою, дружина якого Ніна Олексіївна опікувалася київською квартирою співачки.\nКвіти й городину садила і вирощувала служниця Віра Поцілуйко.\nДачу в Ірпені О.Петрусенко порадив купити Андрій Олексійович Іванов, її приятель і колега, соліст Київської опери, який уже мав тут будинок і був дуже задоволений своїм вибором.\nВін згадував: «Дача їй була потрібна не для примхи, а для здоров’я, бо ж у неї були хворі легені… Вона таки придбала собі малесеньку дачку в Ірпені поблизу моєї, і там проводила все своє дозвілля…».\nВідомо, що ще у двадцятирічному віці у О.Петрусенко лікарі виявили закриту форму туберкульозу легенів. Хворим на цю хворобу був і її син Володя, тому під час літніх канікул він постійно жив на ірпінській дачі.\nПід час другої вагітності співачки в Ірпінь регулярно навідувався і контролював стан її здоров’я Олександр Лур’є.\nМикола Кагарлицький у своїй книзі «Легендарна Оксана Петрусенко» так писав про її перебування в Ірпені: «В ірпінському сосновому царстві співачка раювала – соснове повітря потрібне було їй, а ще більше синочкові Володі. Дуже любила вона росяними ранками та місячними вечорами блукати сосновим бором, наслухати птаство. Як свідчать сучасники, її часто бачили з квітами в руках».\nНа жаль, перевантаженій гастролями співачці не часто доводилося бувати на ірпінській дачі. А коли вона виривалася сюди, тут ставало людно: приїздили родичі, друзі, відомі митці, допізна лунали пісні, веселий сміх, проводилися жваві дискусії на мистецькі теми. Оксана Андріївна була дуже гостинною господинею, любила приймати гостей. А про її уміння готувати смачні страви, особливо української кухні, ходили справжні легенди.\nНезадовго до пологів, у липні 1940 року, перебуваючи на дачі, Оксана Андріївна проспівала сину Володі свою улюблену пісню:\nПроти води прутко,\nТа й накажи моїй ненці,\nЩо умру хутко!\nОй полети, калко,\nДе мій рідний батько,\nНехай мене відвідає,\nКоли йому жалко.\nНа жаль, це була її остання пісня в Ірпені. Приємно усвідомлювати, що наше місто у свій час мало щасливу нагоду бачити на своїх вулицях цю легендарну жінку, «українського соловейка», і слухати її незвичайної краси голос.\nНародний артист СРСР Михайло Степанович Гришко писав у спогадах: «Оксана Петрусенко не просто виходила на сцену співати: вона йшла сказати людям щось найзаповітніше, найдорожче, йшла віддати їм своє серце, свої палкі почуття. Вона жила піснею і вміла передати її первозданну красу і силу. Часом здавалося, що то не голос людський звучить, а вирує нездоланна стихія, яка заволодіває вашими думками, обіймає душу і кудись нестримно несе на своїх крилах…Нечуваний темперамент, високе творче горіння,натхнення великого художника – завжди полонили в ній. У її безмежному, чарівному голосі було стільки життя з усіма його барвами, стільки сили і мужності, що не піддатися його своєрідній красі було неможливо»\n«З першою появою в нашому театрі 1934 року вона прихилила до себе серця багатьох простотою, чистотою душі, яскравістю натури й наполегливістю в праці. Я вже не кажу, що вона мала найпрекрасніший голос, який мені будь-коли доводилося чути. Цей голос западав у серця, викликав захоплення, подив, чарував, змушував хвилюватися й радіти. І нікого не полишав байдужим. І сьогодні Оксана Петрусенко – символ найдовершенішого співу», - так тепло згадував Петрусенко соліст Київського театру опери та балету, її партнер по багатьох виставах Сергій Іващенко.\n«Вона була співачкою не лише на сцені, не лише на концертах. Уся її істота співала… Оксана Андріївна…кожного разу, коли була чимось схвильована або ж чимось подивована, мимоволі починала співати і обов’язково українську пісню. Поза цими піснями вона не існувала. Здавалося, вони були спеціально для неї створені і лише очікували її багато років. Українська народна пісня і голос Оксани Петрусенко – ось одна з найдивовижніших гармоній у світі!», - писав письменник Леонід Вишеславський.\n«Я була вражена вмінням Оксани Андріївни проникати в саме серце української народної пісні, майстерністю передачі її колориту. Разом з її піснями я переносилася в розлогі степи українські», - згадувала велика шанувальниця таланту Оксани Петрусенко, народна артистка України Лідія Лобанова, яка в пору її тріумфу була ще студенткою Дніпропетровського музичного училища.\nСпівачка Зоя Гайдай писала про О.Петрусенко коротко і просто: «Слід сказати, що такого великого успіху, який мала Петрусенко, я не пам'ятаю ніде і ні в кого».\nОксану Петрусенко обожнювали слухачі не лише в Україні, а й за її межами. Сотні тисяч українських спецпереселенців до Сибіру слухали пісні Петрусенко, які звучали з репродукторів. Вони не лише будили сум за втраченою батьківщиною, але й подавали надію на повернення додому хоч у далекому майбутньому. В такі хвилини бараки завмирали. А після цього українці до пізньої ночі співали пісні своєї землі. Свідоцтвом цього є пісня без автора, ймовірно написана в далеких сибірських таборах:\nОксано, Оксано, я чую твій голос.\nМені рідний вітер з України приніс.\nЯ чую як стогне потоптаний колос\nІ бачу я очі твої, повні сліз.\nОксано, Оксано, давно ми розстались,\nТа прийде ще час — ми зустрінемось знов.\nКоханою була і нею зосталась,\nОксано, ти щастя моє і любов.\nКоли ж на далекій, святій Україні\nЗасяє нам знову свободи зоря,\nДо вас я прилину на крилах орлиних,\nОксано моя, Україно моя.\nЗа двадцять років Оксана Петрусенко створила на сцені понад 50 образів, серед яких були справжні шедеври.\nВ репертуарі співачки було 25 оперних партій. Найулюбленіші - Аїда, Тоска й Наталка-Полтавка з однойменних опер Джузеппе Верді, Джакомо Пуччіні та Миколи Лисенка, а також Одарка із опери «Запорожець за Дунаєм» Семена Гулака-Артемовського.\nЛегендарна співачка залишила нам у спадок близько 45 записів, зроблених у Києві в 1935-39 рр. Дискографію Оксани Петрусенко уклав А.І.Желєзний.\nВ 1961 році всесоюзна фірма "Мелодія" випустила довгограючу платівку-гранд "Украинские песни в исполнении Оксаны Петрусенко".\nВ 1973 році було випущено другу довгограючу платівку "Співає Оксана Петрусенко".\nБули створені документальні фільми про Оксану Петрусенко:\n«Оксана Петрусенко» (1990)\n«Оксана Петрусенко. Епізоди життя забутої зірки» (1996)\n«Портрет. Український соловейко» (2006)\n«Сонячна людина» з циклу «Гра долі» (2006)\nЖиття Оксани Петрусенко обірвалося в зеніті слави і унікального таланту. І хоч з того часу пройшло вже 75 років, її голос і зараз чарує всіх шанувальників оперного співу та народних пісень. А загадки її долі й досі хвилюють всіх небайдужих.\nЗ метою увічнення пам'яті видатної співачки:\nВ Києві на будинку де вона жила по вулиці Богдана Хмельницького, 66 встановлено меморіальну дошку\nІм'ям Оксани Петрусенко були названі вулиці у Києві, Львові, Краматорську. Кременчуку, Луганську, Балаклії Харківської області та селищі Борова на Київщині\nУ вересні 1962 року в Балаклії, в районному будинку культури було відкрито кімнату-музей О. Петрусенко, а 16 лютого 1991 року в Балаклійському краєзнавчому музеї створено експозицію «О.Петрусенко — видатна українська співачка»\nУ 2000 році була випущена поштова марка України, присвячена 100-річчю від дня народження співачки\nУ 2010 році Національним банком України була випущена в обіг пам’ятна срібна монета, присвячена О.Петрусенко, вагою 15, 55 грама, номінальною вартістю 5 гривень\nВ Севастополі, де співачка провела свої дитячі і юнацькі роки, з 2011 по 2013 рік проходив щорічний фестиваль оперного співу імені О.Петрусенко\nБернарський Б. На смерть Оксани Петрусенко: Вірш // Бернарський Б. Шляхетне серце.-К.: Видавництво ім.Олени Теліги, 1994.-С.42.\nГорлач Л. Оксана Петрусенко: Вірш // Горлач Л. Десент у квітень: Поезії.- К.: Дніпро, 1981.-С.34.\nГорбатюк В. А голос був із чистого срібла / Віра Горбатюк // Культура і життя.-2006.-№37.-13 вересня.-С.4.\nГрабовський В. Наша гордість і трагедія / Віктор Грабовський // Літературна Україна.-2007.-29 березня.-№12.-С.6.\nДанченко А. Оксана Петрусенко: Вірш / Андрій Данченко // Київ.-1989.-№1.-С.60-61.\nЗаєць В. В її піснях оживав український степ / Василь Заєць // Культура і життя.-2009.-№26.-1 липня.-С.6.\nЗатуливітер В. Оксана Петрусенко. Портрет на сльозі: Вірш / Володимир Затуливітер // Вітчизна.-2003.-№1-2.-С.124.\nІсторія української музики. В 6-ти т. Т.4. 1917-1941.- К.: Наукова думка, 1992.-С.124, 125, 449, 479 (Петрусенко О.А.).\nКагарлицький М. Виходила на кін віддати серце / Микола Кагарлицький // Урядовий кур’єр.-2000.-№32.-19 лютого.-С.8.\nКагарлицький М. Життя-спалах легендарної Оксани / Микола Кагарлицький // Літературна Україна.-2000.-17 лютого.-С.7.\nКагарлицький М. Оксана Петрусенко: Біографічна повість. – К.: Молодь, 1983.-256с.\nКагарлицький М. Співачка величі й краси / Микола Кагарлицький // Дніпро.-1980.-№2.-С.143.-145.\nПетрусенко Оксана Андріївна // Провідники духовності в Україні: Довідник.- К.: Вища школа, 2003.-С.726-727.\nПетрусенко Оксана Андріївна // Митці України: Енцикл. довід. – К.: «Українська енциклопедія» ім. М.П.Бажана, 1992. – С. 455.\nПетрусенко Оксана Андріївна // Українська Радянська Енциклопедія. Т.8.- К.: Головна редакція Української Радянської Енциклопедії, 1982.- с.305.\nСавченко Є. Пам'ять Оксани Петрусенко вшановано в Татарстані / Євген Савченко // Урядовий кур’єр.-2008.-№107.-12 червня.-С.8, 9.\nСікорська І. Пером небайдужим / Ірина Сікорська // Урядовий кур’єр.-2007.-№57.-30 березня.-С.8.\nСтанішевський Ю. Оперний театр Радянської України: Історія і сучасність.- К.: Музична Україна, 1988.-247С.\nТичина П. Пам'яті Оксани Петрусенко: Вірш.- Тичина П. Т.2.: Поезії 1938-1953.-С.131.\nОксана Петрусенко (1900-1940): [Електронний ресурс]: [біогр.\nдовідка].- Режим доступу:\nОксана Петрусенко: [Електронний ресурс].- Режим доступу:\nhttp://www.pisni.org.ua/persons/656.html.- Назва з екрану.\nОксана Андріївна Петрусенко: [Електронний ресурс]: [біогр.\nдовідка] / авт.Л.О.Сашкова // Харківська обласна універсальна\nнаукова бібліотека: [веб-сайт].- Режим доступу:\nhttp://opetrus.narod.ru.- Назва з екрану.\nОксану Петрусенко отруїла дружина маршала Тимошенка:\n[Електронний ресурс] / авт. С.Цалик.- Режим доступу:\nhttp://gazeta.ua/ru/articles/history-journal/_oksanu-petrusenko-otruyila-druzhina-marshala-timoshenka/347488.- Назва з екрану.\nПамятная монета «Оксана Петрусенко»: [Електронний\nресурс].- Режим доступу:\nserebro.- Назва з екрану.


Вперше в новітній історії УГКЦ готуватимуть місіонерів :: КАТОЛИЦЬКИЙ ОГЛЯДАЧ - Інформаційний сайт порталу MCI\nПасторально-місійний відділ УГКЦ готує семінар-вишкіл для душпастирів-місіонерів. Як передає кореспондент SoborNews, семінар відбудеться в Києві в липні –серпні 2011 р.\n„З благословення Голови Пасторально-місійного відділу владики Йосифа Міляна, вперше в новітні історії УГКЦ відбудеться вишкіл греко-католицьких місіонерів. Програма підготовки розрахована на три роки.” – зазначив виконавчий секретар відділу о. Василь Поточняк.. Учасники семінарів можуть вибрати зручну для себе дату 7-10 липня або 31 липня-3 серпня.\nГоловною ціллю навчальних заходів є зібрати душпастирів, які працюють з вірними УГКЦ в країнах, де немає греко-католицьких церковних структур та тих, хто хоче вибрати таке душпастирське служіння.\nРазом із тим, ПМВ готує спеціальні практичні курси з місійності для семінаристів-старшокурсників. „Ми хочемо ознайомити майбутніх священиків з місійними реаліями, щоб вони могли вирішити чи хочуть такою працею займатися. Для цього ми запросили місіонерів з усієї Євразії.” – зазначив о Василь. Тижневий курс відбудеться з 27 червня по 3 липня у Львівській Духовні й Семінарії Святого Духа.\nКрім того, вже визначена дата цьогорічної прощі родин мігрантів із Самбора до Зарваниці –5-14 серпня.\nЗгадані заходи відбудуться в рамках виконання рішень Синоду Єпископів УГКЦ на тему міграції, який відбувся у вересні 2010 р.. Нагадаємо, що цей Синод доручив Пасторально-місійному відділу розпочати системну працю сфері міграції.


Апаратна гінекологія у Кривому Розі: ЕЛМТ\nАпаратне лікування гінекологічних захворювань\nАпаратне лікування жіночих захворюваньАпаратне лікування є одним з напрямків сучасної терапії гінекологічних захворювань. Рішення, засновані на комплексних схемах медикаментозного лікування і фізіопроцедур, вважаються найбільш успішними. Пропонуємо відвідати гінеколога на Філатова: електролазеромагнітотерапія в Кривому Розі, АПК Андро-Гін!\nМи широко застосовуємо даний апаратний комплекс в терапії чоловічих захворювань: хронічний простатит, еректильна дисфункція, аденома простати, везикуліт та інші подібні проблеми. Але важливою особливістю апарату Андро-Гін є його універсальність і можливість використання в лікуванні гінекологічних захворювань. Виробники заклали в комплекс серйозний функціональний потенціал, завдяки чому гінекологи призначають ряд фізіотерапевтичних процедур: лазеростимуляція, нейростимуляція, магнітотерапія і електростимуляція!\nАпаратна гінекологія: показання\nПротягом життя кожна дівчина і жінка може зіткнутися з низкою інфекційних і запальних хвороб, паразитарних впливів, а також складним хронічним перебігом патологій, які в гострій формі піддавалися неправильному лікуванню. Серед захворювань, для терапії яких призначаються апаратні процедури, слідуючі:\n• Аднексит – запальний процес, який зачіпає маткові труби і яєчники;\n• Альгодисменорея – складний симптомокомплекс, що виникає в період менструації;\n• Жіноче безпліддя – втрата репродуктивної функції, що може бути пов'язано з порушенням овуляції або функції яєчників, гормональним збоєм, а також ендометріозом, ерозіями шийки матки, полікістозом;\n• Вульвіт – інфекційне ураження зовнішніх статевих органів у жінок;\n• Ендоцервіцит – запалення слизових каналу шийки матки, обумовлене впливом бактерій або вірусів;\n• Ендометріоз – патологія жіночої репродуктивної системи, яка характеризується розростанням ендометрія!\nДоповнити цей список можна й іншими жіночими захворюваннями, при яких призначається ЕЛМТ: цистити, нетримання сечі, дисфункція яєчників, спайкові процеси, кольпіт, бартолініт. Електролазеромагнітотерапія ефективна в якості підготовки до процедур ЕКЗ, після оперативних втручань!\nКласична і апаратна гінекологія: відео\nОсобливості та переваги ЕЛМТ в гінекології\nКомбінований вплив світла і лазера, магнітного поля і електрострумів, дозволяє вибрати індивідуальну методику для забезпечення найбільш сприятливого ефекту і виходу на позитивний результат. Кожна з функцій АПК Андро-Гін має власні переваги:\n• Нейростимуляція впливає на нервові провідники і сприяє відновленню функціональності тканин і органів, надає судинорозширювальний і знеболюючий ефект;\n• Лазеротерапія викликає специфічні фотохімічні та фотофізичні реакції, за рахунок чого досягається протизапальний і бактерицидний ефект, стимулюються імунні процеси, а також місцевий вплив медикаментів;\n• Магнітотерапія відповідає за відновлення і підтримку лімфодренажної і трофостимулюючої функції, магнітне поле надає аналгетичний і седативний ефект;\n• Електростимуляція покращує трофіку тканин, стабілізує кровообіг, позитивно впливає на нервові закінчення і м'язові волокна!\nАпаратна гінекологія показує відмінні результати в лікуванні порушень менструального циклу і спаєчних процесів, вульвовагінітів і цервіцитів. Процедури можуть застосовуватися для відновлення мікрофлори піхви, вирішення проблем зі слабкістю м'язів тазового дна!\nЕЛМТ в Кривому Розі на Філатова\nЗаписатися на прийом гінеколога варто вже сьогодні. Лікар проведе огляд, бімануальне дослідження, відеокольпоскопію і гінекологічне УЗД при необхідності, призначить лабораторні дослідження – стандартні аналізи і тести, а також додаткове інструментальне і апаратне обстеження для підтвердження захворювань, на які є підозри!\nАпаратна гінекологія Андро-ГінУ відділенні гінекології на Філатова ви можете пройти комплексну діагностику і отримати експертні призначення, в залежності від виявленої патології і характеру її розвитку. Санація, тампонада, АПА, фотодинаміка в гінекології, радіохвильова біопсія, магнітотерапія і лазеротерапія, конізація шийки матки, плазмотерапія, видалення новоутворень, лікування інфекційних і запальних процесів. Запис по телефону (098) 530-60-40!\nPRP терапія в гінекології


Потужні торнадо у США зруйнували міста та вбили щонайменше 22 людей | NewsMarket - Новини України та світу\nПотужні торнадо у США зруйнували міста та вбили щонайменше 22 людей\nНовини світу. 3 березня. Не менше 22 людей загинули в результаті нової серії потужних торнадо, що обрушилися в п’ятницю на штати Середнього Заходу і Півдня США.\nОсновний удар стихії припав на Індіану\nЗа даними американської влади, 13 осіб стали жертвами стихії в штаті Індіана, ще дев’ять – в Кентуккі.\nСмерчі, що пронеслися над США, залишили після себе колосальні руйнування: сотні будинків буквально рознесені на тріски, обірвані лінії електропередачі, повалені дерева. За словами енергетиків, на відновлення енергопостачання буде потрібно кілька днів. Збиток, нанесений стихією, оцінюється в мільйони доларів.\nТочні дані про жертви і постраждалих поки не надходили, проте, за словами місцевих властей, кількість поранених в регіоні йде на десятки або навіть сотні. Число жертв може зрости після того, як рятувальники приступлять до розбору завалів з настанням ранку.\nЗа даними Національної метеорологічної служби США, в даний час на території країни як і раніше бушують близько шести смерчів, оголошено про загрозу утворення ще більш ніж 15 торнадо. В деяких місцях бурі супроводжуються зливами і градом. Так, в Алабамі випав град розміром з м’яч для гри в гольф.\nОсновний удар стихії припав на Індіану. Як повідомляється, смерч повністю зрівняв із землею місто Мерісвілл. В Алабамі серйозної шкоди завдано в’язниці для особливо небезпечних злочинців. За даними влади, ніхто з понад 2 тис ув’язнених не втік. У багатьох містах через загрозу торнадо в п’ятницю були закриті школи і університети.\nСиноптики попереджають, що шторми лютуватимуть в регіоні ще щонайменше кілька годин, поступово зміщуючись на схід – у бік гір Аппалачі.\nКілька днів тому на США також обрушилася хвиля потужних торнадо. Загинули 13 людей в штатах Канзас, Міссурі, Іллінойс і Теннессі.\nСьогодні у Росії – “день тиші”


Ирландская роза – эустома\nЕустома - це дуже красиве і прівлекательноерастеніе, яке має сизі, ніби вкриті воском, листя і великі прості воронковідниеілі махрові головки квіток ніжних оттенков.Крупноцветковая еустома може мати квітки 7-8 сантиметрів вдіаметре. Кольори їх можуть бути самиеразнообразние - лілові, білі, рожеві, білі з кольоровою облямівкою, фіолетові тож далі.\nКвітки, які распустілісьтолько наполовину, схожі на бутони троянд, а коли вони повністю розкриваються, нагадують великі маки. Еустома імеетпрочние стебла, висота яких 80-90 сантиметрів, з середини стебла оніначінают сильно гілкуватися, через це одне тільки рослина виглядає какполноценний пишний букет.\nНа одному стеблі може бути багато квіток, навіть до 35бутонов. Будь сорт еустоми має довгі квітконоси, які можна зрізати. Іє ще одна велика перевага - зрізана еустома довго стоїть у вазі.\nПовільно, але впевнено ірландська троянда займає нашісердца і сади. Дуже швидко еустома стала популярною в Європі завдяки своімвисокім декоративним якостям і тривалому зберіганню срезаннихцветов.\nНаприклад, в Голландії етотцветок зайняв почесне місце в десяткецветов, призначених для зрізання. Дуже дорого це рослина цінується і вПольше під час виставок.\nСовременниегібріди і сорти\nЩороку на ринку збільшується кількість сортів, насіння і гібридів ірландської троянди. Зараз насіння можуть придбати не тільки професіонали, але і садівники-любителі.\nПри купівлі насіння еустоми слід знати, чтоона буває низькорослої (карликової) і високорослої. Як правило, високоросла рослина виращіваютв садах, щоб потім зрізати, а карликова на балконах в скриньках або размножаюткак кімнатну культуру.\nНа що ще варто звернути увагу при виборесемян: на пакетику повинні бути такі позначки «двулетник» або «однолетник» .Хочется, щоб рослина росло і радувало нас довше, але найкраще остановітьвибор на однорічній Еустома, тому що дворічники правильно можуть вирастітьтолько професіонали-квітникарі , у яких є теплиці. Любителям-квітникарям лучшевибрать однорічну культуру, яку можна без турбот вирощувати в квартирі.\nЯк вже говорилося раніше, квітки еустоми можуть битьмахровимі або простими. Природно, махрові квіти набагато красивіше простих. Забарвлення можна вибрати самуюразнообразную, тому що кожен колір по-своєму гарний.\nНасіння уетого рослини дрібні, тому найчастіше їх продають в дражжірованном вигляді. Таких зручно сіяти і добре видно.\nЩоб висадити квітка в грунт слід провести посевзімой - по січень включно. Якщо посеятьпозже, то квітка зможе зацвісти аж на перші морози.\nЗемля повинна бути рихлаяі легка, реакція предпочітаетсянейтральная, тому що підвищена кислотність не дає рослині правільноразвіваться. Варто зазначити, що насіння культури для проростання нужнавлажность і тепло, тому ємність після посіву накривають плівкою іліполіетіленовим пакетом.\nСіяти потрібно поверхнево, просто для кращого контакту сгрунтом можна трохи втиснути насіння в землю.Когда насіння знаходитимуться під поліетиленом, часта поливання їм непотрібна, однак стежити за ступенем зволоження рекомендується. Вдень температура повинна бути від 22 до 25градусов тепла, а вночі від 20 до 21 градуса тепла.\nВ обов`язковому порядку необхідно подсвечіватьсеянци, тому що в зимовий період світла, як і для нас з вами, для них мало.Еслі не виконувати цю умову, то ці дрібні рослини почнуть витягатися іслабеть.\nСеянциподрослі - що робити далі?\nЕустома легко запилюється і ділиться коробочками, які набиті насінням - вони легко проростають. Перші сходи з`являються через десять-двенадцатьдней.\nКоли маленькі еустоми досягнуто півтора месячноговозраста їх потрібно пікірувати. Якщо врахувати розміри розсади, то вам знадобиться определеннаясноровка.\nТак чи інакше, сіянці приживаються часто добре, і коли іхвисажівают в грунт, вони починають активно рости.\nГорщики або ящички з пікірувати культурами ещенекоторое час потрібно вирощувати під плівкою, а потім потихеньку привчати ксвежему повітрю. Загалом, в цій справі найголовніше - це враховувати умови, вяких будуть перебувати саджанці.\nЯкщо в квартирі дуже сухе повітря, то ірассада буде погано розвиватися або може взагалі загинути. Тому, якщо ви вирішили вирощувати Еуст, забезпечте їй хороший мікроклімат.\nПри пікіровки сіянці переносять в небольшіегоршочкі в діаметрі до 6 сантиметрів, тому що у великих ємностях ростзамедляется. Тільки ось слід пам`ятати, що скоро рослини потрібно буде сновапересадіть і ємність потрібно вже більше-діаметром в 8-10 сантиметрів.\nПеревалювати рослини з одного посуду іншу варто з великою обережністю, щоб земляний кому не порушився. Є багато думок про те, що еустома може размножатьсявегетатівним шляхом, але не дивлячись на це, самийверний і єдиний способполученія здорових рослин - це посіяти насіння.\nДеленки часто гинуть коли їх пересаджують, тому що корневаясістема у цієї культури маленька і після травм їй важко відновитися. Можнопробовать черенковать - але це безрезультатно.\nУ захищеному грунті еустома отлічносебя відчуває, тому можна сказати, що вона прекрасна оранжерейноерастеніе. Якщо ви хочете виростити таку культуру на клумбі в саду, тоді стоітотметіть, що вони люблять світло, тому оберіть світле, але захищене отхолодних вітрів місце.\nХарчування для рослини дуже важливо, тому пам`ятайте, чтопочва повинна бути родюча і легка, коли еустома почне активно зростати, еенужно щотижня підгодовувати, відмінно для цього підійдуть комплексниемінеральние добрива.\nУ грунт можна висаджувати рассадутолько після того як ви будете впевнені, що більше не буде весняних заморозків. Але в перший час все одно рекомендуетсяобеспечіть ірландської троянді на ніч невелике укриття, щоб вона змогла бистрееадаптіроваться і акліматизуватися.\nКоли еустома посадили її на грунт на квітнику, вона починає активно рости і розвиватися, а вже підросли і зміцніли растеніябольше не вимагають укриттів.\nКоли приходить час цвітіння, рослина покривається численними бутонами, на одному стеблі можуть битьдесяткі квітів, які утворюють пишні букети, і тоді ви розумієте, чтостаралісь і працювали не просто так - ваше терпіння отримує нагороду, та ще ікакіх. Приблизно два місяці вона може радувати око і дає вам милуватися розкішними цветаміеустоми, звичайно, якщо не завадять морози.\nЯкщо ви живете в такій місцевості, де морози наступають пізно, то можна побачити і повторне цвітіння, якщо первиепобегі, які цвітуть, зрізати. Вобщем, якщо постаратися і поставитися до вирощування з особливою турботою, тоді і урастенія будуть сприятливі умови, і вам це буде в радість.\nНу, атрудності при вирощуванні розсади бувають у всіх, головне, що результат тогостоіт.


Мармуровий манікюр ✍ 100 фото креативних ідей як робити мармур на нігтях гель лаком | Своїми руками\nГоловна » Своїми руками » Мармуровий манікюр ✍ 100 фото креативних ідей як робити мармур на нігтях гель лаком\nМармуровий манікюр ✍ 100 фото креативних ідей як робити мармур на нігтях гель лаком\nАвтор admin На читання 2 хв. Опубліковано 19.12.2019\nІдеї мармурового манікюру\nЯкщо вам набрид одноманітний дизайн нігтів і захотілося зробити щось цікаве, то зверніть увагу на мармуровий манікюр. Такий ефект на нігтях виглядає дуже стильно і свіжо, а намалювати його можна з легкістю в домашніх умовах. Мармуровий манікюр (фото для прикладу нижче) перетворить ваші ручки в справжню коштовність. Нігті мармур часто роблять гель лаком, просто нанесіть два шари, наприклад, рожевим кольором, нанесіть прозорий топ і поставте кілька чорних точок, які і стануть мармуровими розводами. Цікаві фото новинки манікюру тільки у нас.\nДизайн мармур на нігтях завжди виглядає шикарно у певних кольорах: чорному, білому, бежевому. Вигідно виглядає в кавовому, рожевому, блакитному, бірюзовому, зеленому кольорах. Мармуровий дизайн нігтів завжди доречний та актуальний, особливо якщо нігті короткі.\nДизайн нігтів мармур виглядає дуже красиво нюдовых кольорах: рожевий, бежевий, сірий. Ці мармурові відтінки не тільки акуратні, але і підійдуть до будь-якого вбрання і сезону.\nМанікюр мармур – це завжди спокійний малюнок, але його теж можна зробити яскравим і цікавим. Доповніть мармурові нігті глітером, стразами, втирками або фольгою. Малювати такий дизайн зовсім нескладно, головне – робити це покроково.\nМармур манікюр, який нікого не залишає байдужим. Як зробити мармуровий манікюр гель лаком, вам підкажуть наші фотографії. Манікюр мармуровий дизайн – справжній тренд цього сезону, який все більше і більше підкоряє серця жінок по всьому світу. Красивий мармур нігті, які люблять все.


Смачні Вегітаріанскіе Страви - Тісто з печива (веганське)\nТісто з печива (веганське)\nАх, десерт на паличці! Ці частування розміром з шоколадом, покриті насиченою шоколадною оболонкою, є чудовим задоволенням солодких зубів. Ці чарівні маленькі тісто з печива з цукерок були б ідеальною послугою на вечірці!\nрецепти джичама сирі\n8 столових ложок веганського масла\n4 столові ложки темно-коричневого цукру\n1 1 / 2-2 склянки борошна (залежить від вашої консистенції)\n3/4 склянки чіпсів веганського шоколаду\nДля шоколадних соковитих:\n2 склянки чіпсів веганського шоколаду\nЩоб зробити шоколадне покриття:\nРозтопіть шоколадну стружку і олію в мікрохвильовій печі з інтервалом 30 секунд, поки не стане однорідним.\nЩоб зробити Cookie Pops:\nВершкове масло і цукор разом збийте до однорідності. Додайте в сіль і ваніль і добре перемішайте.\nДодайте в борошно, з кроком по 1/2 склянки, поки все не з’єднається. Натріть шоколадною стружкою.\nЗа допомогою совки (щоб вони були однакового розміру) витягніть тісто для печива на аркуш, застелений пергаментним папером. Після зачерпування розкачайте кожну кульку тіста в симетричну кулю.\nВізьміть паличку льодяника і вмочіть трохи розтопленого шоколаду, потім вставте в середину тісто для печива.\nЗаморожуйте попси на 30 хвилин або поки дуже тверда.\nВийміть з морозильної камери і повністю занурте в шоколадне / кокосове масло. За допомогою ложки можна повністю покрити їх і закрутити поп, щоб зайвий шоколад капав. Покладіть назад на пергаментний папір і заморожте ще 10 хвилин перед подачею.\nВсього калорій: 3810 # Загальна кількість вуглеводів: 462 г # Загальне жир: 227 г # Загальний білок: 18 г # Загальний натрій: 940 г # Загальний цукор: 240 г Примітка: Інформація, що відображається, ґрунтується на доступних інгредієнтах та препаратах. Це не слід вважати заміною поради професійного дієтолога.\nВ'єтнамський фос з грибами та тофу (веганське)\nТемна шоколадна кора чорнично-мигдалевої (веганська)\nІдеальний гарбузовий пиріг вівсяне (веганське)\nНеслухняні бутерброди з нутом (веганські)


Мін'юст: "Законом Савченко" скористалися шість тисяч злочинців - Культурне життя України. Цікаві новини культури.\nМін'юст: "Законом Савченко" скористалися шість тисяч злочинців\nЗаконом Савченко, який передбачає зарахування одного дня попереднього ув'язнення як двох днів до строку основного покарання (до засуджених, які вчинили тяжкі насильницькі злочини) скористалися близько шести тисяч чоловік\n7 червня 2016 06:34\nПро це повідомив міністр юстиції Павло Петренко в інтерв'ю "Главкому", передає depo.ua.\n"За даними пенітенціарної служби, законом Савченко скористалися близько 6 тисяч осіб", - зазначив міністр.\nЗа його словами, зараз в тюрмах і СІЗО перебувають 70 тисяч осіб. "Система розрахована приблизно на 200 тис. А останні цифри до гуманізації - понад 140 тис", - зазначив він, додавши, що навіть та "стара система, яка була дев'ять років тому, скоротилася вдвічі".\nПетренко підкреслив, що на 70 тис в'язнів припадає 30 тис персоналу пенітенціарної служби.\n"На 70 тис в'язнів у нас 30 тис персоналу і 45 тис гектарів землі", - заявив міністр.\nМітки: Павло Петренко, закон Савченко


Бред Пітт став жертвою нових звинувачень в сімейному насильстві | Kindly house\nВ кінці вересня суд Лос-Анджелеса, в якому розглядається справа Бреда Пітта і Анджеліни Джолі про розлучення, прийняв сторону Джолі, довіривши їй одноосібну опіку над шістьма дітьми терміном до 20 жовтня. Напередодні стало відомо, що у зв’язку з тривалим розслідуванням американського Департаменту з питань захисту дітей та сім’ї, офіційним опікуном все ще залишається Анджеліна Джолі.\nЗараз співробітники Департаменту по захисту дітей і сім’ї (D. C. F. S.) спільно з ФБР продовжують розслідувати обставини конфлікту між Бредом Піттом і його сином Мэдоксом, який нібито стався на борту літака деякий час назад. Видання TMZ повідомляє, що зараз слідчі перевіряють інформацію про те, що у Бреда Пітта неодноразово траплялися спалахи агресії і він, імовірно, досить часто лаявся не тільки з Анджеліною Джолі, але і з дітьми.\nТрейлер фільму «Містер і місіс Сміт», під час зйомок якого Пітт і Джолі познайомилися\nЗа даними таблоїду TMZ, в даний час проводиться опитування можливих свідків – помічників акторів, прислуги, нянь та інших людей, що мали тісні зв’язки з родиною Пітта і Джолі. Раніше Бред Пітт погодився добровільно здати тести на алкоголь і наркотики, адже, згідно з опублікованою місяць тому інформації, нібито мав місце конфлікт з Джолі актор почав у стані алкогольного сп’яніння. За чутками, результати тестів виявилися негативними. Зовсім недавно Пітту дали можливість побачитися з дітьми – зустріч проходила в присутності Анджеліни Джолі і психотерапевта. Видання Vanity Fair з посиланням на свої джерела повідомляє, що на зустрічі Бред Пітт не зміг стримати сліз. Також стало відомо, що в майбутньому йому рекомендовано пройти курс психотерапії.\nТрейлер фільму «Лазурний берег», в якому Бред Пітт і Анджеліна Джолі зіграли сімейну пару з проблемами у відносинах\nЗгідно з отриманою від близьких до актрисі джерел інформації, Анджеліна Джолі подала документи на розлучення 15 вересня по причині «непримиренні розбіжності». Адвокат актриси офіційно підтвердив це, підкресливши, що рішення було прийнято для блага їхніх дітей, а коментувати своє розлучення зірки не збираються.


Інструкція: як надіслати смс з даними про своє місцезнаходження за допомогою додатку Гугл-карти. - Пешие походы - Выше Облаков\nНавіщо? Моя думка – це повинен знати і вміти кожен, у кого є смартфон і хто займається активним відпочинком, полюванням, риболовлею, збиранням грибів, катаєтеся на гірських лижах … Загалом, хто буває там, де людині може знадобитися допомога, а адреси нема.\nЩорічно в зведеннях МНС миготять випадки, коли люди потребують допомоги рятувальників і не можуть повідомити про своє місцезнаходження. Виходячи з словесних описів навіть знавцям місцевості буває складно однозначно визначити, уявіть на хвилиночку, район пошуків. Не кажучи вже про точне місцезнаходження. Допомога постраждалим значно затримується. Для пошуку приваблюють величезну кількість людей, шукають у всіх можливих, судячи з інформації від потерпілих, місцях. І головне – час. Він в таких випадках на вагу золота.\nХай ви хоч сніговий барс і тигр скель разом узяті – все-одно рекомендую навчитися робити це. Хоча б для того, щоб навчити інших.\nПісля чергової дивної історії, що сталася у нас в зимових Карпатах я прийняв рішення вчити цьому навику учасників в кожному поході.\nЧому гугл-карти? Цей додаток є практично в кожному смартфоні і знайомий більшості завдяки застосуванню в місті, пошуку магазинів і визначних пам’яток. В даному прикладі я навмисне демонструю екран при вимкненому доступі до інтернету, імітують ситуацію, яка найбільш імовірна – є мобільний зв’язок, але немає мобільного інтернету.\nВ першу чергу, включіть сам модуль gps-навігації. Я особисто за замовчуванням його вимикаю – економлю батарею. Включаю тільки в міру необхідності.\nЗапускаємо додаток Гугл-карти. Поки модуль не знайшов достатню кількість супутників, не визначив координати – екран порожній. Карти також немає. Пам’ятаємо, що у нас немає доступу до інтернету.\nСкільки часу мине, коли з’явиться курсор, що вказує на ваше місце розташування може різнитись. Основний фактор, що впливає на швидкість пошуку місця розташування – холодний старт. Кожен старт буде холодним, коли ви запускаєте модуль з значним переміщенням в порівнянні з попереднім запуском (вчора я був удома, сьогодні вже піднімаюся на вершину), або пройшло досить багато часу в порівнянні з попереднім запуском. Тому, якщо я допускаю хоч якусь ймовірність, що мені потрібно скористатись навігатором, я перед виходом на маршрут запускаю додаток для навігації, будь-який, ті ж Гугл-карти наприклад. Це і перевірка працездатності і холодний старт, а наявність мобільного зв’язку та інтернету помітно прискорить цю процедуру. Подальші пошуки місця розташування за допомогою gps-модуля будуть відбуватися значно швидше і відсутність мобільного зв’язку помітно не вплине на роботу модуля. Коли місце розташування буде визначено, з’явиться знайомий більшості круглий вказівник синього колору.\nКілька разів зробіть двома пальцями навколо курсора жест, яким ви зазвичай збільшуєте фотографії на телефоні. Ви ніяких змін не помітите, оскільки завантаженої карти немає, а сам курсор не змінює своїх розмірів. Нехай вас це не бентежить.\nДалі, затримайте один палець на курсорі, поки внизу не з’являться координати місця розташування.\nТоркніться поля з координатами внизу (де підкреслено червоним).\nТепер у вас є можливість поділитися своїм місцем розташування:\nОскільки нас цікавить варіант з відправкою смс, то ми вибираємо один, або кілька потрібних нам контактів з телефонами, або вручну вводимо номер телефону. Рятувальної служби, наприклад, що записаний у нас на папірці.\nБез коментарів – тиснемо “Надіслати” 🙂\nНаступним кроком у вас є можливість виправити текст смс.\nЯкщо ви не попереджали одержувачів, то рекомендую додати пояснювального тексту. Хоча б пару слів. Щоб одержувач знав, що вам, наприклад, потрібна певна допомога.\nЦе далеко не єдиний спосіб. Є маса додатків, що здатні зробити те саме, але набагато простіше і швидше, за зазделегідь заготовленими шаблонами смс і вказаними телефонами. Аж до натискання на одну єдину кнопку. Ваше завдання опанувати хоча б один так, щоб надіслати смс з координатами на повному автоматі, навіть якщо пальці від холоду відмовляються слухати ваших команд. А даний спосіб чудовий тим, що він найбільш універсальний: у вас розрядився телефон, але ще живий телефон товариша – наявність Гугл-карт в ньому найімовірніша.


Небезпека дитячих майданчиків у Бучачі - Бучацький інформаційний портал | Бучацький інформаційний портал\nНебезпека дитячих майданчиків у Бучачі\nДумаю, всі зі мною погодяться, що ігровий майданчик для дитини – це справжнє щастя. Ці блискучі та кольорові гірки, драбинки особливо привабливі, коли там хтось вже грається. І дитина вже з радістю біжить, хапається рученятами за поруччя і…\nДо нас вже неодноразово зверталися батьки, які хвилюються вже і за старших дітей. Мова йде про те, що “діти до 7 років повинні знаходитись на дитячій площадці або спортивному майданчику в супроводі та під наглядом батьків, вихователів, супроводжуючих дорослих”. Так воно, в основному, і є, бо менших дітлахів самих не відпускають гратися. А от більші, які вже пішли до школи, мають чудову нагоду побешкетувати на майданчику. Тим більше, що у літню пору дитячі майданчики – це найпопулярніше місце. Все було б добре, якби не безвідповідальність осіб, які цей майданчик встановлювали. А також і людей, які потім перевірили наскільки добре майстри виконали роботу(, адже добрий господар завжди оглядає свої маєтки). Вже навіть не говорю про те, що за такими майданчиками повинен бути систематичний контроль та нагляд, окремий технічний паспорт на кожен ігровий елемент або весь майданчик і навіть журнал результатів контролю за технічним станом обладнання дитячих ігрових та спортивних майданчиків.\nА тепер гляньте на фото і визначте самі, що тут не так.\nВажко не погодитися, що в основі створення усіх дитячих ігрових майданчиків закладена благородна мета – забезпечення для дітей безпечне середовище, де б вони могли розвиватися і гратися з мінімальним ризиком для життя. Але що маємо насправді? На жаль, у нашій країні не прийнято чітких законодавчих актів, які б передбачали обов’язковість відповідальності не лише виробників, а й експлуатуючих організацій у забезпеченні безпеки дітей на дитячих ігрових майданчиках. Натомість, маємо обов’язковий для країн Європейського Союзу стандарт – EN 1176:1998 та EN 1177.\nДо речі, найбільше травм на ігровому майданчику діти отримуються після падіння з драбинок, каруселей, гірок та драбинок. Тому поверхня такого майданчика, а так звана “зона приземлення” особливо, повинні бути обладнані спеціалізованим захисним покриттям. Можемо забути про асфальт чи бетон, а також цеглу, камінь, щебінь чи бітумні матеріали – вони мають погані ударопоглинальні властивості, а тому є небезпечними. До цього переліку варто також зарахувати природні покриття, такі як земля, дерен чи трава, тому що після тривалої експлуатації та відсутності догляду, вони також стають травмонебезпечними. Що бачимо на фото? – Земля, на якій не залишилось трави і подекуди навіть видніються каміння.\nЗвертаємо увагу на висоту гірки, з якої з’їжджають діти – вона максимально небезпечна. Це добре помітно на світлині. Навіть якщо тут кататимуться старші діти, вони також травмуються.\nОтож, щоб у Бучачі убезпечити дітей від травм, потрібно підрівняти висоту майданчика до належного рівня. А також потурбуватися про покриття, яке б забезпечувало необхідну безпеку при падінні з ігрового устаткування. Майданчики дозволено засипати піском та гравієм (але не гранітного відсіву) достатньої товщини. Сипкий матеріал, до речі, потрібно поновлювати та просіювати від відходів, які можуть у ньому накопичуватися. Або застосувати цільне покриття – гумові плитки, мати або монолітні гумові покриття, які чудово поглинають удари, гарно виглядають, якщо взяти кольорові, а також завжди залишаються міцними та сухими.


Крилата: ЦКАВИЙ ТИ - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Крилата: ЦКАВИЙ ТИ - ВІРШ\nЦікавий ти тип. В міру радісний, в міру серйозний. Гора твоїх планів і справ вище злету орла. Ти гори береш і річки, ти такий граціозний. Скажи, твої кроки вперед – це потреба чи гра? Хотіла б з тобою посидіти десь біля річки, Подалі від люду, де трави лише і птахи. Дивитись на хвилі, на небо, на тебе до нічки І словом твоїм витягати з душі реп’яхи. А вранці летіти з тобою удвох до Парижу, Пройтися Монмартром, зайти хоч на мить в Сакре-Кер. А потім знайти не готель надсучасний, а хижу, Глядіти, як в кухні вправляєшся ти, мов жонглер. Хотіла б сміятись з тобою і плакати. Чесно! Від щастя, від радості, від…дивовижі подій. Та я серед вод, у човні, хтось втопив мої весла. А, може, й не весла, а плід моїх збуджених мрій.\nдата надходження: 30.07.2019 23:02:49\n© дата внесення змiн: 30.07.2019 23:08:01\nMaster-capt, Infantis, Володимир Кепич, Ярослав К., Амадей, СОЛНЕЧНАЯ, Leskiv, Оксана Р.-Г.\nLeskiv, 31.07.2019 - 12:41\nКрилата відповів на коментар Leskiv, 31.07.2019 - 13:23\nСОЛНЕЧНАЯ, 31.07.2019 - 11:54\nТакая естественная женская мечта.)\nТак приятно и откровенно написано.))Спасибо Вам,милая за простоту и искренность этого повествования.)\nПусть мечты Ваши все сбудутся!))\nЖелаю Вам - достойного воплотителя мечты для Вашей прекрасной совместной жизни!))) И пусть он Вас балует,как можно чаще!)))\nКрилата відповів на коментар СОЛНЕЧНАЯ, 31.07.2019 - 13:23\nДякую вам за візит і слова!\nАмадей, 30.07.2019 - 23:46\nКрилата відповів на коментар Амадей, 31.07.2019 - 08:04\nЯрослав К., 30.07.2019 - 23:41\n"Вправляюся в кухні???" о ні, так не чесно!\nКиваю п'ятами й сушу свої весла\nКрилата відповів на коментар Ярослав К., 31.07.2019 - 08:03\nНу, можна хоч раз жінці зробити свято?\nВолодимир Кепич, 30.07.2019 - 23:11\nдуже майстерно і цікаво\nКрилата відповів на коментар Володимир Кепич, 31.07.2019 - 08:02


Матраци 80х190 недорого - купити в Києві, фото | RedLight\nМатраци 80х190 – подаруйте собі здоровий сон\nЦінуєте комфорт і здоровий сон? Віддаєте перевагу сучасним якісним рішенням для повноцінного відпочинку? Пропонуємо ортопедичні матраци українських та зарубіжних виробників, різноманіття та різні цінові категорії яких зроблять вибір Вашого ідеального матрацу легким. Завдяки різним наповнювачам та особливостям конструкції матраців Ви зможете обрати модель, що ідеально підійде Вам за рівнем жорсткості та ступенем комфорту. Пропонуємо фото та характеристики матраців, що класифіковані за розмірами для максимально швидкого та зручного пошуку ідеального виробу для Вас.\nМатраци 80х190 – чудовий вибір для людини худорлявої статури зростом до 175 см. Такі матраци з ортопедичним ефектом дозволяють знизити навантаження на хребет, покращити кровообіг під час сну і забезпечують правильне положення тіла.\nСеред моделей матраців 80х190 присутні як пружинні, так і без пружинні варіанти з різними видами наповнювачів. Пружинні матраци коштують недорого, проте ортопедичний ефект в них виражений слабко, та й з часом пружини починають скрипіти. У безпружинних матрацах замість пружинного блоку використовуються спеціальні наповнювачі: один (моноблок) або декілька (багатошарова структура). Такі моделі безшумні, міцні, надзвичайно зручні, проте і коштують відповідно.\nНайдорожчі матраци в якості наповнювача містять натуральний латекс. Цей унікальний матеріал дуже еластичний, ідеально розподіляє навантаження і підтримує хребет, не викликає алергічних реакцій та характеризується високою зносостійкістю. Він може використовуватися в поєднанні з іншими наповнювачами: кокосовим волокном, бавовною, повстю та іншими матеріалами.\nЦікавим видом матраців 80х190 є матраци «зима-літо» - двосторонні вироби, з одного боку яких знаходиться бавовняний наповнювач (для спекотної пори), а з іншого – шерсть та інші утеплювачі (для холодної пори року). Такі моделі можуть бути як пружинного, так і безпружинного типу.\nМатраци 80х190 від української меблевої фабрики RedLight – максимум вигоди\nШукаєте якісний матрац за найнижчою ціною? Українська меблева фабрика RedLight вже 15 років забезпечує вітчизняних покупців найкращими матрацами українського та закордонного виробництва. Запрошуємо до меблевих салонів RedLight, де Ви зможете отримати корисну консультацію щодо вибору матрацу, а також полежати на різноманітних матрацах, щоб остаточно визначитися з вибором. Івано-Франківськ, Львів, Рівне – місце Вашого проживання неважливе, коли йдеться про наше бажання забезпечити Вас найкращими матрацами за найнижчими цінами. Ми з радістю доставимо Вам матрац з допомогою найзручнішою для Вас транспортної компанії.\nВибрані фільтри: 80х190 скинути Підібрано 16 товарів.\nМатрац Релакс Премиум 80x190\nМатрац Лайт + 800х1900\nМатрац Лайт односторонній 800х1900\nМатрац Магнум Кокос 800х1900\nМатрац Контур 800х1900\nМатрац Магнум 800х1900\nМатрац Практик Софт 800х1900\nМатрац Ланкастер Роял 800х1900\nМатрац Ротшильд Роял 800х1900\nМатрас Баланс COCOS 800х1900\nМатрас Баланс SOFT 800х1900\nМатрас Баланс MIX 800х1900


З 9 березня на Львівщині розпочинається місячник озеленення та благоустрою\n5 березня 2015р, Новини. Департамент екології та природних ресурсів, Прес-служба ОДА\nЦьогоріч на Львівщині традиційна весняна толока відбуватиметься з 9 березня по 9 квітня. Також 9 квітня в області відзначатимуть День Довкілля.\nВ рамках місячника довкілля заплановано провести низку заходів. Зокрема, впорядкувати парки, сквери та посадити нові дерева, кущі та квіти. Також уже традиційно до Великодня наведуть лад на територіях кладовищ.\nВодночас впродовж місяця благоустрою заплановано привести до належного стану сміттєзвалища та ліквідувати несанкціоновані сміттєзвалища на територіях населених пунктів.\nОкрім цього, вздовж смуг відчуження доріг загального користування посадять нові дерева.\nРазом з тим, Львівському обласному управлінню водних ресурсів спільно з райдержадміністраціями доручено впорядкувати береги річок, каналів, джерел, водойм, а також розчистити від сміття придорожні кювети, гідротехнічні споруди.\nДиректор департаменту екології та природних ресурсів ЛОДА Олексій Балицький розповів, що заходи, які відбуваються впродовж місяця сприяють поліпшенню стану довкілля, оздоровленню екологічної та санітарної ситуації, приведенню в належний стан населених пунктів.\nЗа його словами, щороку місячник озеленення, прибирання та благоустрою і День довкілля підтримується громадськими організаціями та небайдужими мешканцями Львівщини.\n“Активно долучаються до заходів із озеленення та очищення території наших міст і сіл організації, установи і підприємства області. Це вкотре доводить те, що українське суспільство виявляє зацікавленість до розв’язання екологічних проблем та дбає про забезпечення права громадян на безпечне довкілля ”,- сказав Олексій Балицький.


Міжнародний день захисту дітей – разом зі службою зайнятості | Мангушська РДА\nМангушська РДА » Новини » Міжнародний день захисту дітей – разом зі службою зайнятості\nДата: 01.06.2020 14:39\nСучасне середовище вимагає сучасного підходу у відносинах з молодшими поколіннями. Діти – це не майбутнє, а сучасне нашої країни! Тож і спілкування з ними має бути сучасним.\n1 червня, в рамках проведення профорієнтаційних заходів до Міжнародного дня захисту дітей, фахівці Мангушського районного центру зайнятості запустили інформаційно-мотиваційний челендж «Рушничок». Метою челенджу було виявити рівень обізнаності школярів щодо переліку професій, їх змісту та шляхів оволодіння ними, підтримати розвиток творчості серед учнівської молоді. Челендж — виклик самому собі, це можливість покращити самооцінку та перевірити свої здібності. Рушник – елемент ідентифікації, унікальний український оберіг, символ шляху та самого життя. Відтак, поєднавши минуле та сучасне, співробітники центру зайнятості запропонували дітям проявити свою індивідуальність та розповісти про бажану професію у майбутньому.\nУмовами челенджу є зробити світлину з використанням української символіки (вишиванка, рушник, віночок, прапор тощо) та предметом, який описує, розкриває суть омріяної професії. Фотокартки надсилати на електронну пошту Мангушського РЦЗ (pershotravcz@donocz.gov.ua).\nУ челенджі уже взяли участь креативні та активні учні початкових та середніх класів загальноосвітніх навчальних закладів с.м.т.Мангуш, проте флешмоб ще триває! Усі надіслані фото будуть оформленні у коллаж та висвітлені на сторінці фейсбук Мангушського РЦЗ та у газеті «Сельская новь».\nПриєднуйтесь до нашого челенджу!!!\nзайнятості Олена Брага


Олександр Турчинов: Наше завдання – просуватися на схід | Інтерв'ю з України\n← Володимир Бебешко: В Україні треба померти, щоб тебе визнали\nГендиректор Смарт-Холдингу Олексій Пертін: Люди, які йдуть у владу, повинні зашити собі кишені →\nПро той час нинішній секретар Ради національної безпеки і оборони розповідає у похмурих тонах. Росія щойно оголосила про не визнане світовою спільнотою приєднання Криму, на сході України тривали виступи сепаратистів, у Донецьку, Луганську та Харкові проголошували створення “народних республік”. Натомість владна вертикаль після перемоги Євромайдану була, м’яко кажучи, розбалансованою, а боєздатними були у кращому разі 20% підрозділів Збройних сил України.\nХтось вважає, що це було вольове рішення, завдяки якому Україна зберегла незалежність. Хтось – без жодної іронії називає його “Кривавим пастором”, звинувачуючи у розпалюванні “громадянської війни”.\nУтім, сам він на це прізвисько не ображається, а розкладена снайперська гвинтівка на підлозі його кабінету немов підкреслює, що секретар Радбезу не цурається свого “жорсткого” іміджу.\nОлександр Турчинов: Ті події почалися раніше. Паралельно з окупацією Криму російські спецслужби розпочали проект “Русская весна”, який передбачав, що сепаратистським полум’ям мали бути охоплені всі області півдня і сходу України.\nДіяли вони за однаковим сценарієм: захоплення адміністративних приміщень, мітинги з російською символікою, заклики до створення “народних республік” тощо.\nДо східних регіонів приїжджало багато молодиків і чоловіків – цілими автобусами їхали якісь козачі сотні і спортивні організації, які насправді були неприхованою агентурою російських силових структур. (Офіційна Москва заперечує звинувачення Києва та західних столиць у причетності до конфлікту на Донбасі. – Ред.)\n6 квітня ці “цивільні” синхронно напали на будівлі ОДА у Харкові й Донецьку і захопили приміщення СБУ в Луганській області. Причому луганська СБУ фактично передала їм без бою весь свій арсенал – не тільки зброю штатних працівників, а й озброєння, що зберігалось там на випадок особливих дій: вибухівку, важку автоматичну зброю, гранатомети.\nБойовики так званої “народної самооборони” у Слов’янську, 13 квітня 2014 року\nЯ відправив туди найкраще, що у мене було, – спецпідрозділ СБУ “Альфа”. Однак люди, які туди поїхали, не розуміли, що вже фактично почалася війна. Вони потрапили під шквальний вогонь, не будучи ні морально, ні професійно до цього готовими. Був один убитий, кілька поранених, і вони розбіглися – скажімо так, “організовано відступили”.\nВВС: У ті часи популярною була теза про те, що великий бізнес Донбасу намагається шантажувати київську владу: мовляв, якщо “донецькі” отримають певні преференції, отримають гарантії, що житимуть за “старими правилами”, то вони на повну включаться у боротьбу проти сепаратизму…\nВзагалі ж, інформація, яку ми отримували по мірі відновлення роботи розвідки й СБУ, свідчила, що це – не місцевий сепаратизм. Що всі ці Губарєви, Пушиліни, Болотови – це прикриття для військової операції.\nМи розуміли, що маємо справу з російською агресією. Якби хтось з місцевих хотів зіграти на тому, що він, мовляв, може вирішувати якісь питання з Кремлем – це був би блеф.\n“Збройні сили боялися стріляти”\nО.Т.: Це було свідоме рішення: з 25 лютого в Україні розпочалася президентська кампанія (згідно з законодавством України під час дії воєнного стану у всій країні або в її частині проведення виборів неможливе. – Ред.).\nБуло очевидно, що поки у Росії перебував так званий “легітимний президент” Янукович, який підписав заклик щодо введення (російських – Ред.) військ, а на кордоні України зосередилося близько 80 тисяч штурмових підрозділів Збройних сил Росії, готових перейти кордон у будь-який момент, це – реальна небезпека.\nЗагроза реалізації звернення Януковича щодо введення (російських – Ред.) військ залишалася до обрання нового президента у травні 2014 року.\nМені треба було робити що завгодно, але провести чесні вибори, які визнає все суспільство. І тільки так я вибивав (у Росії – Ред.) їхній “козир” нелегітимності української влади. Саме тому до завершення виборчого процесу не можна було вводити воєнний стан.\nКремль не встиг використати “козир Януковича” навесні 2014 року, переконаний Олександр Турчинов\n17 березня я оголосив мобілізацію, але не міг одразу взяти стільки людей, скільки потрібно, тому що у нас банально не було, у що їх одягнути. Генштаб тоді говорив мені: армія – це ж не жарти, мобілізованих потрібно підготувати, навчити, провести злагодження, а для цього потрібно щонайменше два місяці.\nУ цій ситуації я не мав іншого шляху, окрім як звернутися до патріотів з закликом формувати добровольчі батальйони. Для них не було жодних обмежень: вмієш – не вмієш, взяв автомат і йди воювати. Саме патріоти тоді врятували ситуацію.\nПам’ятаю одну фронтову нараду з добровольцями. Це нагадувало 1918 рік: хтось у спортивних штанях з портупеєю поверх, хтось у якомусь американському камуфляжі – до речі, саме через це ходили чутки, що на нашому боці воюють іноземні найманці, – хтось у кедах, хтось у чоботах (сміється).\nАле саме так ми перекривали ситуацію, поки армія вчилася воювати. Я вважаю, що добровольчі батальйони виконали свою історичну місію, – своєю самопожертвою вони дали нам час на відновлення армії.\nБійці добровольчого батальйону “Донбас” ведуть вогонь зі станкового протитанкового гранатомета, літо 2014 року\nВВС: З іншого боку, можна зустріти думки про те, що добровольці, будучи одними з найбільш мотивованих частин влітку 2014 року, отримували зброю без будь-якого контролю, і це в результаті негативно вплинуло і впливає на криміногенну ситуацію в державі, – згадати бодай результати судового процесу щодо колишніх бійців батальйону “Торнадо”.\nО.Т.: Я пам’ятаю той час: у мене не було вибору, і я б знову пішов таким шляхом – мені треба було захистити країну.\nПам’ятаю одну зустріч з батальйонами на фронті з добровольчими підрозділами, на якій один з присутніх, весь у наколках, спитав: “Начальник, а амністія буде чи ні? Там у нас хлопці цікавляться”.\nЗапитую, а що за хлопці? “Ну, там таке… вбивства, розбої”.\nМене питали: “Олександре Валентиновичу, а хто буде за це відповідати?”\nТак, багато хто хвилювався, що там може бути, що станеться, якщо вони зі зброєю не будуть виконувати накази… Дійсно, ми тоді нікого не перевіряли. Будь-хто, – судимий чи несудимий, – хто казав, що готовий захищати країну, записувався, отримував зброю і йшов на схід.\nДобровольчі батальйони виконали свою історичну місію\nЗбройні сили боялися стріляти. Багато командирів того часу думало: а раптом повернеться стара влада, а ми тут “засвітились”…\nВибудувавши оборону вздовж неї, ми зачистили всіх сепаратистів, які залишилися в нашому тилу, а після цього – почали стискати кільце. І ось тут вже в квітні ця лінія почала перетворюватись на справжню лінію фронту. Почалася серйозна війна – я маю на увазі бої під Слов’янськом, в районі Сєверодонецька, Рубіжного, бій за Маріуполь.\nБез прямого російського втручання ми б уже до кінця травня звільнили всю територію Донецької та Луганської областей. Спочатку проти нас використовували ПЗРК та міномети, а потім весь арсенал російської зброї: “Буки”, “Гради”, “Смерчі”, танки, важку артилерію тощо. Практично в середині травня у нас вже йшла повноцінна війна.\nІ от одного дня наприкінці травня мені доповідають з Генштабу: “Товаришу головнокомандуючий, якісь чеченці захопили донецький аеропорт”. Я відповідаю: “Це виключено, ми його не можемо здати”. Кажуть, у нас не вистачає сил і засобів.\nУ тій ситуації я віддаю команду завдати авіаудар по донецькому аеропорту. Мені дзвонять: “Але, Олександре Валентиновичу, річ у тому, що термінали аеропорту – це приватна власність, Ахметов нам виставить рахунки, по судах затягає”.\nКажу: “Нехай вас це не турбує. Це моя особиста відповідальність. Ще раз підтверджую команду – хоч письмово, хоч запишіть мої слова на диктофон, – завдати удар по аеропорту!”.\n“Перші бронежилети ми завозили фактично контрабандою”\nОлександр Турчинов: Зараз, вже заднім числом, з’являється багато “героїв”, а на початку військового протистояння у нас не було жодного бронежилета\nО.Т.: Останніми моїми переговорами з представниками російського керівництва була розмова з Сергієм Наришкіним, тодішнім головою Держдуми, а зараз – керівником Служби зовнішньої розвідки РФ, 1 березня 2014 року, ще до початку загострення на Донбасі.\nЯ попросив передати Путіну: “Ми будемо захищати свої позиції, а ви будете відповідати за всю кров”. Тоді вони не почали штурм наших позицій, а ми отримали життєво важливий для нас час.\nЗараз, вже заднім числом, з’являється багато “героїв”, а на початку військового протистояння у нас не було жодного бронежилета, тобто були якісь залишки від афганської кампанії – величезна вага і ніякого захисту. Тому перші бронежилети ми завозили фактично контрабандою: я звелів митникам пропускати бронежилети, які ввозилися волонтерами, без будь-якого обліку.\nУ нас не було польових кухонь, на харчування одного солдата виділялося 16 гривень на день. І в цих умовах – без відремонтованої техніки, без сучасної зброї, без харчів, без грошей – треба було утримати країну. І ми це зробили. Може, хтось би зробив більше. Але історія не має зворотного шляху.\nО.Т.: Тут все просто: активна фаза операції по Криму почалася, коли ще на Майдані лилася кров. Підготовча фаза – набагато раніше.\nМене і раніше “пастором” називали, але росіяни додали “Кривавий”, мабуть, вважаючи, що я їхньою кров’ю снідаю, а інколи і вечеряю. Якось спокійно я до цього ставлюсь, навіть звик. Я думаю, це прізвисько значно краще, ніж те, що українці дали Путіну\nКримську операцію вони провели, скориставшись тим, що в Україні не було влади та силових структур, здатних чинити опір. І все одно – замість запланованого триденного бліцкригу вони загрузли там на місяць. А без завершення кримської операції вони не могли розвивати військову агресію на материковій частині України. Це дало нам можливість виграти час, і за цей час підготувати бодай якусь армію, Нацгвардію, добровольчі батальйони, підготуватися до протистояння.\nВВС: В Росії вас називають “Кривавим пастором”. Для вас це образа чи визнання вашої активної позиції у 2014 році?\nО.Т.: Ви знаєте, мене і раніше “пастором” називали, але росіяни додали “Кривавий”, мабуть, вважаючи, що я їхньою кров’ю снідаю, а інколи і вечеряю. Якось спокійно я до цього ставлюсь, навіть звик. Я думаю, це прізвисько значно краще, ніж те, що українці дали Путіну.\nТому я вважаю, що наше завдання – метр за метром, кілометр за кілометром, мінімізуючи втрати, просуватися на схід. Головне – не проскочити кордон. (сміється)\nРозмовляли Святослав Хоменко, В’ячеслав Шрамович


Як навісити двері - як правильно навісити двері на петлі\nЯк правильно навісити двері\nСтикаючись з такою проблемою, як правильно навісити двері, люди часто губляться, оскільки не знають, з чого почати. І звертаються в дорогі спеціалізовані фірми, що обертається не лише зайвою тратою часу, а й грошей. А адже маючи більш-менш вправні руки і голову на плечах, таку роботу цілком можна виконати самостійно. В результаті - не тільки економія вищезазначених часу і грошей, але і можливість пишатися собою, адже ніщо так не радує, як результати власної праці.\nПеред тим, як купити петлі, необхідно визначитися з їхньою кількістю і напрямком. Для двостулкової двері - все зрозуміло: одна стулка встановлюється на праві петлі, інша - на ліві. Трохи важче з одностулкової дверима. Визначити напрямок петель можна таким чином: потрібно встати з тієї сторони, у яку двері відчиняються, і якщо петлі виявляться праворуч, то вони, як і сама двері, - правосторонні, а якщо ліворуч - то лівосторонні.\nЩо стосується вибору кількості петель, то слід виходити з ваги дверей. Для звичайної двостулкової міжкімнатних дверей цілком достатньо по дві петлі на кожну стулку. Для одностулкової, оскільки вона виявиться ширше, ніж кожне з полотен двостулкової, а значить, і важче. Краще зупинитися на трьох петлях. Вхідні двері також кріпиться на трьох, а то й чотирьох петлях.\nЗверніть увагу! Купуючи петлі, обов'язково спробуйте їх розкрити: дефект у вигляді викривленого стрижня - не така вже й рідкість.\nПри виборі постарайтеся, щоб петлі за кольором відповідали решті фурнітурі - ручкам, замку і т. д. То ж відноситься і до шурупах - тоді вони на навісі будуть менш помітними. Шурупи краще купити саморізи, тоді не буде необхідності свердлити під них отвори.\nДля того щоб навісити двері на завіси, потрібні інструменти: схил, а ще краще - рівень, дриль з регулятором швидкості або шуруповерт, стамеска, молоток, рулетка і столярний олівець.\nУстановка петель проводиться на відстані 20 см від верхнього краю і 20 або 30 см від нижнього краю дверей. Якщо є і третя петля, то її кріплять строго посередині між верхньою і нижньою. Як навісити двері на чотири петлі? Немає нічого простіше - вся висота дверей ділиться на 5, і в місцях розмітки кріпляться петлі.\nНа дверні полотна встановлюються тільки верхні частини петель. Нижні частини, що мають стрижні, кріпляться на дверну коробку.\nПетля прикладається до торця дверного полотна на необхідну відстань від його краю, вивіряється рівнем і обводиться олівцем. Стамескою знімається верхній шар обведеного ділянки. Його глибина повинна бути рівною товщині навісу петлі.\nПотім дрилем на малій швидкості або шуруповертом навіс прикріплюється саморізами до дверного полотна. Якщо використовуються звичайні шурупи, то спочатку під них просверліваются отвори.\nЗверніть увагу! Діаметр свердла повинен бути на 0,5 мм тонше діаметра шурупа, тоді шуруп увійде в отвір щільно, і кріплення буде надійним.\nДвері встановлюються в коробку, потім відкривається, в один з навісів вставляється його нижня частина так, щоб вона виявилася впритул до коробки двері, а потім обводиться олівцем. Це проробляється з усіма петлями. Після цього двері можна прибрати.\nУ обведених місцях знімається верхній шар дерева так само, як це було зроблено з дверним полотном і в ці поглиблення кріпляться нижні навіси петель. При цьому потрібно стежити, щоб стрижні петель розташовувалися суворо горизонтально, інакше двері буде відкриватися риками і трохи важко.\nПорядок роботи можна трохи змінити і зміцнити спочатку нижні навіси петлі на коробці, а потім вже верхні - на дверному полотні.\nПомістивши стулку дверей перпендикулярно (під кутом 90°) до коробці і трохи вище неї, можна з'єднати частини петлі, одягнувши верхні навіси на стрижні нижніх навісів, і з'єднавши петлі на дверному полотні і на коробці.\nЯкщо двері при русі скрипить, то петлі необхідно змастити машинним маслом, технічним вазеліном або солідолом. У разі, коли петлі виявилися занадто глибоко врізаними, ситуацію можна виправити, помістивши під петлю прокладку з гуми, оргалита або цупкого картону.\nЧасто трапляється так, що дверне полотно знаходиться дуже низько і при закриванні або відкриванні дряпає підлогу. Його можна трохи підняти, помістивши між навісами петлі шайбу.\nІноді в місцях, намічених для врізання петель, є дефекти деревини типу сучків. У подібних випадках петлю варто трохи перемістити, що слід врахувати при розташуванні інших петель.\nЩо робити, якщо шуруп застряг і його неможливо витягнути? Такий шуруп висвердлюється дрилем і в отвір вставляється дерев'яний нагель, змащений клеєм ПВА. Після того, як клей висохне, інший можна вкрутити шуруп безпосередньо в нагель.\nОсь і вся робота, спочатку здавалася такою складною...\nПодивившись цей ролик, ви гарантовано впораєтеся із завданням навішування дверей.\nУстановка дверних петель своїми руками


Молитви на Стрітення Господнє 2020 | Факти ICTV\nЛютий, 14 в 22:00\n15 лютого відзначається велике свято – Стрітення Господнє. Це одне з найрадісніших свят для православних.\nСтрітення Господнє – зустріч з Господом. Саме в цей день Пресвята Богородиця принесла немовля Ісуса до єрусалимського храму.\nПід час церковного богослужіння на Стрітення Господнє 2020 необхідно освячувати свічки. Молитви на Стрітення вважаються одними з найсильніших.\nДо слова, Факти ICTV публікували прикмети та заборони на Стрітення Господнє.\n07:54 Гороскоп для всіх знаків зодіаку на 2020 рік\n07:40 Як поширюється коронавірус nCoV світом – карта і хронологія