17 ПРОДУКТІВ, ПРО ЯКІ ВИ, МОЖЛИВО, НЕ ЗНАЄТЕ, МОЖНА ЗАМОРОЗИТИ\nУ кожного є морозильна камера вдома, але її використання все ще викликає багато сумнівів. Він використовується не тільки для наповнення замороженою їжею та зберігання морозива, він також може позбавити нас від багатьох неприємностей і запобігти втраті більше їжі, ніж потрібно. Це не означає, що ми можемо заморозити все, але, безумовно, ми всі могли б отримати від цього більше.\nМи вже переглянули кілька ключових концепцій про заморожування, включаючи поради щодо заморожування рослинних вершків, коли заморожувати розморожені продукти або як лікувати кістку. Сьогодні ми хочемо переглянути деякі продукти, які можна заморозити без проблем і які, мабуть, знали не всі. Чи не могли б Ви додати ще до списку?\n1. Свіжий імбир\nЯ пам’ятаю, коли мені вдалося знайти свіжий імбир лише у великому супермаркеті, який продавав його у великих лотках із занадто великою кількістю штук, щоб вчасно витратити вдома. Зазвичай для приготування їжі використовують невеликі кількості, тому заморожування імбиру до того, як він зіпсується, допоможе нам тримати його довше. І ніколи не завадить мати його під рукою.\nЙого можна консервувати у невеликих шматочках, вже очищених, щоб натерти його прямо замороженим, коли нам це потрібно. Інший варіант - подрібнити, натерти або розім’яти імбир частинами, наприклад, заморозивши макарони у відрах з льодом. Це практичний формат - заливати необхідну порцію безпосередньо у рагу або соус, не розморожуючи його.\n2. Приготовлений рис, лобода або кус-кус\nВи витратили на приготування рису для гарніру чи салату? Існує тисяча способів його повторного використання, але ми завжди можемо заморозити його, якщо не знаємо, для чого його використовувати в короткостроковій перспективі. Звичайно, краще, якщо зерно добре розпушене і зварене до мети, і завжди правильно охолоджене.\nНайкраще розкладати крупу на одному або декількох піддонах, які помістяться горизонтально в морозильній камері. Коли воно заморожене - це займе небагато часу - ми вже можемо зберігати зерна в герметично закритих пакетах або відповідних контейнерах.\nКорисний трюк також заморозити кус-кус або лободу, хоча останні можуть мати дещо більш гумову консистенцію, якщо ми погано контролюємо точку приготування. Щоб використовувати їх повторно, просто протушкуйте їх на сковороді з невеликою кількістю олії або скористайтеся мікрохвильовкою.\n3. Сире тісто для печива\nЗаморожування тіста для печива стало моїм великим відкриттям кілька років тому, коли я вперше спробував його біля Різдва - найвищого сезону печива. Дійсно нічого не коштує подвоїти чи потроїти будь-який рецепт, щоб розділити порції та зберігати у морозильній камері.\nВи можете заморозити тісто як є, розтягнуте та розплющене або у формі циліндра, щоб вирізати печиво безпосередньо - чекаючи, поки воно трохи нагріється, перш ніж ви зможете його нарізати. Таким чином, вони також набагато краще збережуть форму під час випікання.\nУ нас також є можливість формувати печиво та зберігати їх перед випіканням. У цьому випадку їх зручно розміщувати на підносі, щоб заморозити їх безпосередньо так на одну-дві години. Тоді ми можемо зберігати їх у герметичних контейнерах і запікати безпосередньо, не розморожуючи. Потрібно просто трохи продовжити час приготування.\n4. Домашня заздалегідь запечена піца\nКомерційна глибоко заморожена піца спокушає зручністю та швидкістю приготування, але ми маємо можливість зробити власну домашню версію. Вам потрібно витратити лише один день, готуючи кілька піц і заморожуючи їх належним чином, як навчила нас Естер у цьому вичерпному посібнику.\nПо суті, мова йде про виготовлення нашого улюбленого тіста, швидке випікання його білим кольором 10 хвилин, покриття інгредієнтами та заморожування протягом двох годин.Тоді нам доведеться дуже добре обернути його поліетиленовою плівкою та алюмінієвою фольгою перед тим, як повернутися до морозильної камери. Отже, у нас буде домашня піца, готова до випікання, коли нам найбільше до душі.\n5. Млинці та вафлі\nХоча їх легко приготувати, оладки та вафлі часто ледачі, тим більше, що вони нам подобаються під час сніданку, і перше, що вранці нам не хочеться брати участь у кулінарії. Тож хороший ресурс - подвоїти суми та заморозити залишки поштучно.\nМи отримаємо кращі результати, якщо заморозити їх свіжо, але охолодженими, дуже добре загорнутими. Переважно застосовувати контактне заморожування, даючи їм заморозитися протягом однієї-двох годин без покриття, перш ніж захищати поліетиленовою плівкою. Після гарного загортання ми можемо скласти їх у контейнер або мішок, не боячись злипатися.\nТож ми можемо насолоджуватися смакотою на сніданок будь-який день, не більше ускладнень, ніж розігрівання їх на грилі, тостері або в мікрохвильовій печі. Кажуть, що французький тост теж хороший, хоча я не знаю нікого, хто його пробував. Французький тост справді має репутацію заморожування без проблем.\nВ принципі, ніхто не купує стільки шоколаду, щоб змусити його заморозити, але я повертаюся зі своєї Швейцарії з хорошим вантажем, коли відвідую - ми мусимо цим скористатися - і я хочу, щоб він зберігався свіжим і не втрачав смаку та аромату. Це також хороший ресурс для кондитерського шоколаду, який іноді зберігається в коморі занадто довго і може втратити якість.\nДобре загорнутий або у герметичну тару, шоколад таким, яким він є, продовжить своє життя, не бачачи його властивостей зміненими. Це також хороший метод збереження влітку, коли йому загрожує візит комах або дія екстремальних температур.\n7. Молоко та рідкі вершки\nКоли нас мало вдома або якщо нам доводиться їхати у відпустку, ми можемо знайти відкриті коробки з молоком, які ризикують зіпсуватися. У такому випадку ми можемо заморозити його без особливих труднощів, якщо воно все ще перебуває у хорошому споживчому стані.\nРідкі вершки, за розширенням, також підходять, якщо ми не хочемо використовувати їх для збивання. Легкі вершки для приготування їжі або жирніші вершки для приготування та змішування також можна заморожувати, в чистих герметичних контейнерах і з мінімальним контактом з повітрям, але залишаючи при цьому невеликий простір для збільшення.\nВажливо розморозити їх у холодильнику і добре перемішати після цього, щоб реінтегрувати тверді компоненти, які будуть відокремлюватися в процесі. Пахту також можна заморозити таким способом. Зовнішній вигляд може бути не таким однорідним, але ми можемо без проблем використовувати ці молочні продукти в різних рецептах.\nНіколи не слід заморожувати цілі свіжі яйця з їх шкаралупою, але ми можемо заморозити їх за умови належної попередньої підготовки. Ми могли б просто відкрити їх і помістити в морозильну камеру, хоча є ще два ефективніших способи.\nОдин із варіантів - відокремити жовтки від білків. Ми можемо розлити яєчні білки в силіконові контейнери, заморозити їх, а потім розліпити і зберігати разом у герметичному мішку - вони залишаться у вигляді блоків, легко відокремлюваних. Жовтки краще заморожувати, якщо ми злегка їх збиваємо, перед застосуванням того самого методу.\nЯкщо ми хочемо заморозити цілі яйця, одиницями або поєднавши кілька одночасно, також переважно трохи збити їх, щоб інтегрувати жовтки та білки. Бажано розморозити їх у холодильнику, скористатися якомога швидше і повністю приготувати.\n9. Вершкове масло\nБільш вдячний, що стосується заморожування, ніж рідкі молочні продукти, завдяки великій частці жиру та найменшій кількості рідини. В даний час комерційні вершкові масла служать набагато довше, ніж ремісничі, але це все ще продукт, здатний поглинати сторонні запахи, і він легко вкорінюється.\nІдеал - заморожувати масло частинами, залежно від того, як ми його будемо використовувати - наприклад, блоками по 100 г або 125 г, загальноприйнятими в рецептах кондитерських виробів, добре упакованих окремо. Ми можемо розморозити його при кімнатній температурі або на водяній бані, якщо нам потрібно, щоб він розплавився. Є рецепти, які вимагають дуже холодного вершкового масла, в цьому випадку ми можемо натерти його безпосередньо замороженим за допомогою грубої терки.\n10. Сира борошно та злаки\nЯкщо, як я, ви накопичуєте велику кількість різного борошна, ви будете знати, що літо - поганий час для зберігання їх у коморі. Отже, заморожування борошна є дійсним способом продовжити його свіжість та захистити від комах та інших мікроорганізмів, як це має місце з сирими злаками.\nНайкраще - відокремити відповідні кількості для використання, які ми будемо надавати кожному сорту, упаковуючи його в герметичні пакети та зазначаючи вміст та дату. Хоча в принципі термін дії борошна не закінчується, тобто він не повинен псуватися, якщо не наповнений відвідувачами, але вони з часом втрачають органолептичні властивості.\nВи бачили національну пропозицію авокадо і почали наповнювати кошик? Не страждайте, якщо ви думаєте, що вони дозрівають швидше, ніж ви можете їх спожити, авокадо можна заморозити для різних цілей.\nХоча розморожування змінить текстуру, це ідеальний метод, якщо ми хочемо приготувати гуакамоле, сальморехо з авокадо, солодке або смузі. Ми можемо заморозити м’ясо, подрібнене або очищене і розрізане навпіл без кістки, у герметичному мішку. Надавши йому лимонну ванну, ми трохи уникнемо типового окислення.\n12. Бутерброди та закуски\nХіба так лінько приготувати свіжий бутерброд? Ну, це правда, що заморозити дві скибочки нарізаного хліба з шинкою та сиром може бути перебільшенням, але якщо ми потрудимося приготувати бутерброд або бутерброд категорії, ми оцінимо в майбутньому підготовку подвійної порції, щоб взяти одну або більше в морозилку .\nГоловне - використовувати хороший справжній хліб - проданий, коровай або домашній або кустарний коровай, бажано закваска, а ще краще, якщо це з цільнозерновим борошном, свіжими та іншими якісними інгредієнтами. Логічно, що салат і помідор не дуже добре заморожують, але сир, сирі або смажені овочі та м’ясо витримують без проблем.\nХороший фокус - намазати дві внутрішні сторони хліба трохи крему або соусу, щоб захистити крихту. Ми отримаємо кращі результати, якщо приготуємо заморожений бутерброд на грилі, у духовці, у виробництві сендвічів або навіть у тостері без необхідності його розморожування.\n13. Картопляне пюре\nЦе дуже корисний гарнір, який, як правило, дуже подобається дітям, і варто зробити домашній. Якщо ви любите найбільш тверде і щільне картопляне пюре, вітаємо, бо воно чудово морозить. Беручи порції так, ніби це кульки з морозивом, можна заморозити їх у підносі, а потім зберігати у герметичному мішку.\nІснує хитрість у використанні залишків картопляного пюре з іншого корисного використання: заморозьте невеликі порції, щоб використовувати їх як загусник у рагу та супах. Просто додайте їх безпосередньо з морозильної камери в казан, і це збагатить будь-яку страву з ложки, яка вимагає трохи більше тіла.\n14. Картопляні чіпси та інші солоні закуски\nУ мене зазвичай немає картоплі фрі чіпси ні так звані солоні закуски вдома, щоб не зловживати ними. Якщо ми купуємо для прийому гостей, завжди є залишки їжі, і я ненавиджу, що вони так швидко черствіють. На щастя, їх також можна заморозити.\nЗнову ж таки, найкращим методом є контактне заморожування в піддоні, а потім у герметичному мішку або контейнері, щоб запобігти злипанню. Деякі навіть стверджують, що картопля фрі багатша, якщо її заморозили, і її можна їсти безпосередньо, не чекаючи, поки вона повернеться до кімнатної температури. Звичайно, вони будуть більш чіткими.\n15. Крем для глазурі або глазурі для тортів\nМи називаємо обмерзання до начинок тортів та кексів, типових для англосаксонської випічки. Вершкове масло або масляний крем, з шоколадом, збитими вершками або вершковим сиром або без нього, дуже можливо, що ми маємо залишки, готуючи рецепт.\nЩоб не витратити даремно, ми можемо також заморозити. Коли він повернеться до кімнатної температури, він втратить текстуру, але нам потрібно лише трохи збити його, щоб нормально використовувати. Найкраще згадати напередодні ввечері і дати йому розморозитися в холодильнику.\nСир починає псуватися, коли його ріжуть або відкривають, і це проблема, якщо вдома нас не так багато, і ми купили цілу велику одиницю. Заморожування його в добре загорнутій порції є рішенням для запобігання псуванню, хоча при розморожуванні воно втратить текстуру. Не ідеально служити кришкою, але ми уникатимемо його викидання в смітник.\nНе всі сири заморожуються однаково добре - чим жирніше, тим краще - але вони будуть ідеально їстівними. Хороший ресурс - заморозити порції свіжотертих сирів; тож у нас буде готовий справжній сир, який можна подати до наших макаронних виробів або тарілок для піци в будь-який час.\nЩоб насолодитись справжньою якісною кавою, важливо інвестувати в хороші свіжообсмажені натуральні кавові зерна. Щойно їх смажать, вони починають втрачати аромат та смак - і ми навіть не говоримо про мелену каву - тому дуже важливо спожити її протягом декількох днів. Що робити, якщо ми купили відмінну каву і не зможемо її скоро витратити? Заморожування може бути надзвичайним рішенням.\nВажливо розділити зерна на порції споживання, розморозити лише ту точну кількість, яку нам потрібно буде використати в той самий момент. Тільки дуже свіжі якісні кавові зерна варті заморожування, і бажано в герметичних пакетах з мінімальним обсягом повітря всередині. Якщо ми зможемо упакувати його пилососом, набагато краще.\nНарешті, ви повинні пам’ятати, що заморожена їжа не зберігається вічно, оскільки заморожування не зупиняє повністю розкладання, воно лише уповільнює його. Крім того, ми завжди матимемо кращі результати при розморожуванні, якщо ми використовували продукти в їх оптимальній точці, не збираючись перевищувати термін їх корисного використання. Що ви зазвичай заморожуєте вдома?\nФотографії | Pixabay - Unsplash - iStock\nБезпосередньо до Паладару Чи можна заморожувати розморожену їжу?\nБезпосередньо до Паладару Чи знаєте ви, скільки часу заморожена їжа псується? Термін дії заморожених продуктів також закінчується\nПоділіться 17 продуктами, про які ви не знаєте, що їх можна заморозити\n© Johnny team 2021 17 продуктів, про які ви, можливо, не знаєте, можна заморозити - https://foodrecipesite.com


Пластифікатор для бетону Coral MasterSilk (10 л) купити в Тернополі за низькою ціною\nБудівельний магазин м. Тернопіль > Будівельна хімія > Пластифікатори > Пластифікатор для бетону Coral MasterSilk (10 л)\nХочете купити за 219.24 грн.\nСума: 230.98 грн. Знайшли дешевше?\nПластифікатор для бетону Coral MasterSilk (10 л) Тернопіль - Будівельна база КУБ\nПластифікатор для бетону "Coral" MasterSilk (10 л) - комплексна добавка, за допомогою якої забезпечується зручний та ефективний процес формування стяжок і бетонних підлог. Здатна поліпшити експлуатаційні та технічні характеристики покриття. З такою добавкою цементна суміш набуває плинність і пластичність. Завдяки цим особливостям з нею зручніше працювати, і простіше виводити повітря із залитих покриттів або виробів. Добавка дозволяє обійтися без додавання зайвої води в бетонну суміш, що значно покращує міцність готової стяжки, знижує ризик її розтріскування при експлуатації в майбутньому.\nСприяє збільшенню марочної міцності бетону, забезпечує збереження рухливості бетонної суміші при транспортуванні на далекі відстані. Пластифікатор для бетону дозволяє зменшити водопотреба бетонної або розчинної суміші на 10 - 20%. Дозволить підвищити живучість бетонної суміші до 1,5 годин. Все буде залежати від якості використовуваних матеріалів, умов приготування і транспортування бетонної суміші.\nПризначення: цементні розчини.\nПластифікатор Coral MasterSilk дозволяє:\nпідвищити легкоукладальність бетонних і розчинних сумішей з П1 до П4;\nзбільшити ранню (на 10-25%) і марочну (на 10-20%) міцність бетону (при незмінній легкоукладальності);\nзнизити водопотребу бетонної/розчинової суміші на 10 – 20%;\nотримати рухливі суміші, що укладаються без вібрації;\nпідвищити живучість бетонної суміші до 1,5 годин залежно від якості застосовуваних матеріалів, умов виготовлення і транспортування бетонної суміші;\nотримати високорухомі бетонні суміші без розшарування та уповільнення затвердіння бетону в ранні терміни;\nпідвищити активність в'яжучого та повноту гідратації внаслідок пептизуючої дії добавки.\nПластифікатор для бетону Coral MasterSilk (10 л), а також супутні матеріали з категорії Пластифікатори в Тернополі , ви зможете придбати на Базі будівельних матеріалів КУБ. На сайті у наявності великий асортимент групи товарів Пластифікатори купити які ви зможете як у роздріб, так і оптом. За детальною інформацією звертайтеся за телефонами, вказаними у вкладці "Контакти" або в чат нашого сайту.\nВ асортиментній лінійці будівельного магазина КУБ ви знайдете сертифіковані товари розділу Пластифікатори ціна на які встановлюється виробником, що дозволяє нам бути впевненими у винятковій якості продукції. Якщо у вас виникли питання щодо переваг і недоліків різних виробників, продукцію яких можна замовити в нашому інтернет-магазині, зв'яжіться з нашими менеджерами - і ми надамо вам детальну інформацію, що допоможе зробити вам правильний вибір потрібного вам будматеріалу.\nДодатково Інтернет-магазин КУБ надає послуги вантажників та транспортування по Тернополю та Тернопільській області! Детальна інформація про вартість та умови вказана у вкладці "Доставка". Пластифікатор для бетону Coral MasterSilk (10 л) і його аналоги ви також зможете вибрати і в інших розділах нашого сайту: Будівельна хімія.\nОновлено: 2020-06-03 10:22:14


Янукович вийшов від Ющенка насупленим | Новини на Gazeta.ua\nЯнукович вийшов від Ющенка насупленим\nПонеділок, 19 березня 2007 16:45\nЗа круглим столом на вчорашній зустрічі лідерів країни у Секретаріаті президента голова ради блоку ”Наша Україна” Віктор Балога та лідерка БЮТу Юлія Тимошенко сиділи по праву руку від Віктора Ющенка. Голови парламенту та уряду — Олександр Мороз та Віктор\nУчора в Секретаріаті президента відбулися політичні консультації щодо подолання політичної кризи в Україні. Зустріч відбувалася за участі прем"єр-міністра Віктора Януковича, голови Верховної Ради Олександра Мороза та лідерів парламентських фракцій: соціаліста Івана Бокого, "нашоукраїнця" В"ячеслава Кириленка, "регіоналки" Раїси Богатирьової та Юлії Тимошенко. Очільника комуністів Петра Симоненка не було — прийшов заступник голови фракції Валентин Матвєєв.\nЗа півгодини до початку консультації на Банковій з"являється Раїса Богатирьова й Іван Бокий. Ідуть разом, щось жваво обговорюють. Богатирьова усміхається і каже, що чекає від зустрічі лише позитиву.\nРівно о десятій ворота секретаріату відкриваються. Заїжджають два "мерседеси" прем"єра Януковича. Вийшовши з машини, він швидко йде до центрального входу.\nЗ бокового входу секретаріату виходить 67-річна Параска Королюк, яка прославилася під час помаранчевої революції. Махає журналістам. Підходить до камер.\n— Я приїхала, бо скучила за Україною, за владою, — дивиться на всі боки й запитує:\n— А де Юля? Ще не приїхала? Мені треба з нею поговорити.\nПотім баба Параска довго спілкується з "нашоукраїнцем" Миколою Жулинським.\nДо бокового входу секретаріату прямує в.о. міністра закордонних справ Володимир Огризко, 50 років. Говорити нічого не хоче. За годину виходить, зупиняється біля преси. Каже, що цієї середи супроводжуватиме президента Ющенка під час його візиту до Москви.\n— Ми з колегами обговорювали останні деталі візиту. Йде нормальна робота. Все добре. Я працюю і виконую обов"язки, — усміхається задоволено.\nА де Юля? Мені треба з нею поговорити\nОгризко каже, що не був присутній на консультаціях лідерів країни й не знає, чи обговорювали голосування щодо його кандидатури.\n— Це входить у компетенцію президента, прем"єр-міністра і коаліції, — каже він.\nДо Огризка підходить баба Параска, бере його за руку й каже:\n— Вірю, що "Наша Україна" і БЮТ переможуть. І у вас буде все добре. Дай вам Боже здоров"я.\nОгризко кілька хвилин говорить із нею, потім іде.\nЗустріч у секретаріаті триває три години. На початку президент каже:\n— Протиріччя, які існують між політичними силами, легко зняти через політичний діалог, якщо не піднімати питання, як забрати повноваження.\nЮщенко пропонує шукати порозуміння на основі трьох документів — вимог опозиції, Універсалу національної єдності та 12 вимог Партії регіонів часів її опозиційності.\nПід час консультацій політики домовляються про створення робочої групи. До неї мають увійти представники всіх фракцій парламенту, які вноситимуть пропозиції щодо вирівняння балансу влади в країні.\nПо закінченні політичних консультацій першим секретаріат на Банковій покидає Янукович. Виходить насуплений. Його "мерседеси" під"їжджають до входу. Прем"єр сідає в авто й швидко від"їжджає.\nЗа ним виходить нардеп Іван Бокий. Він теж у поганому настрої. Тимошенко й Кириленко виходять разом. Кажуть, що ввечері буде перша зустріч спільної робочої групи парламентської більшості та опозиції. Розглядатимуть вимоги опозиціонерів. Якщо "антикризовики" їх не підтримають, БЮТ і "Наша Україна" до парламенту не повернуться.\nЗараз ви читаєте новину «Янукович вийшов від Ющенка насупленим». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Братня країна? Росіяни показали справжнє ставлення до українців - ЗНАЙ ЮА\nБратня країна? Росіяни показали справжнє ставлення до українців\nРезультати опитування шокують\nУ Росії старанно ліплять для громадян образ зовнішнього ворога, який винен у всіх їхніх бідах. Протягом 2017 року рівень негативного ставлення до України значно зріс.\nПро це свідчать дані опитування "Левада-центр". До України негативно ставляться 56% росіян, тоді як в січні 2017 року цей показник був на рівні 54%.\nКількість позитивних настроїв серед громадян РФ до українців падає. Цей показник знизився з 33% до 27%. 17% опитаних не змогли відповісти на питання соціологів.\nБайдужі росіяни і до питання санкцій. Лише 29% населення стурбовані міжнародною ізоляцією Росії через агресію проти України. 66% опитаних даний факт взагалі не турбує.\nЗа минулий рік зросла кількість росіян, які негативно ставляться до західних країн. США негативно сприймають 60% опитаних. З початку року цей показник був на рівні 49%. Не набагато краще громадяни Росії ставляться і до Євросоюзу. Негатив настрій відчувають 54% жителів. Раніше показник становив 47%.\nУ той же час, згідно з опитуванням, 75% жителів РФ вважають за необхідне налагоджувати відносини з західними країнами, тоді як у вересні 2016 року цей показник становив 62%.\nЗ Москви: хотіли б росіяни відвідати Україну?\nНагадаємо, раніше портал "Знай.ua" повідомляв, в Росії провели дослідження, яке показало, що в інтимній сфері громадяни РФ мають серйозні проблеми. Так, згідно з опитуванням, кожен восьмий росіянин не займався сексом в 2017 році.


ПЕРСПЕКТИВИ УКРАЇНСЬКОЇ НАЦІОНАЛЬНО-ВИЗВОЛЬНОЇ РЕВОЛЮЦІЇ: РОЗВИТОК І ЧИННИКИ РЕВОЛЮЦІЙНОГО ПРОЦЕСУ\nАвтор: Центр ім. Д.Донцова. 11 Чер 2016 в 0:01\nОснови і головний зміст революційної визвольної концепції були з’ясовані в 6. розділі. Там ми прийшли до висновку, що національна революція має пригожий природний ґрунт для розвитку, але головною її проблемою є створення активної революційної сили з сирого потенціялу протибольшевицько настроєних народніх мас. Отже велика частина рушійної революційної енергії йде на те, щоб мобілізувати, організувати і повести до боротьби дрімаючий в народі потенціял.\nДіючі сили революції, що є підметом цілого революційного процесу, можна поділити на дві групи. Перша група — це первісні, рушійні сили революції. До другої групи належать ті сили, які є урухомлювані й організовані до революційної боротьби первісними, рушійними силами. Є три основні, первісні рушії революційного процесу: революційна ідея, революційна організація і революційна акція.\nІдеї українського націоналізму, як продукт духовости і світогляду українського народу, як вислів його життєвих прагнень та дороговказ його прямувань на історичному шляху, є одночасно різким запереченням теорії і практики большевизму, запереченням тієї дійсности, яку насильно створює і накидає українському народові московсько-большевицьке поневолення України. Цим засадничим протиставленням до большевизму та своїми внутрішніми якостями, своєю динамікою — ідеї українського націоналізму є основним, найзагальнішим, найбільше і найтриваліше діючим рушієм української національно-визвольної, протибольшевицької революції.\nРеволюційна організація, яка ставить собі за мету здійснити постуляти революційної ідеї своєю діяльністю і боротьбою, стає основним і керівним, свідомо діючим підметом революційного процесу. Поскільки революція не є якимсь автоматичним процесом, тільки в першій мірі боротьбою проти організованої і пляново діючої ворожої сили, то й передумовою її успіху є пляновість й організованість. В національно-визвольній боротьбі мусить брати активну участь ввесь народ. Тим більше для цього потрібна міцна провідна сила, яка б унапрямлювала й організувала змагання цілого народу. В новочасних визвольних змаганнях України зфор-мувалася і виросла така провідна революційна сила — ОУН, яка ініціятивно охоплює всі основні ділянки і форми революційної боротьби. Втримання, дальше скріплення і розбудова ОУН має підставове значення для послідовного й успішного розгортання національної революції.\nРеволюційна дія – боротьба — це третій основний рушій революційного процесу. Без неї ідеї втрачають свою живучість і революційну динамічність. Революційна організація без відповідної дії не сповняє свого призначення і завмирає. Боротьба — це вияв живучости революційної ідеї і життєздатності революційної організації. Революційна діяльність може мати різні форми і різну напругу, що міняється відповідно до обставин. Найважливішим е те, щоб революційна організація послідовно продовжувала свою діяльність як непохитне змагання за здійснення незмінних ідей, що її оживляють.\nМіж трьома рушійними силами визвольної революції існує нерозривний зв’язок так, що відсутність однієї з них засадничо зменшує діяння інших. Тільки при повновартному діянні всіх трьох рушіїв революційний процес послідовно розвивається всупереч усім намаганням ворога спинити його, розбити, чи розкласти.\nРозвиток визвольної революції виповнюється двома головними процесами: революційною боротьбою з ворогом, з його силами і діями та мобілізуванням до революційної боротьби нових і щораз більших сил народу. Обидва ці процеси зливаються в одну дію й один одного посилює. Кожний акт і кожна акція безпосередньої боротьби з ворогом здобуває для справи революції все нові симпатії, нових визнавців і нових борців. Так само мобілізування щораз більших сил по боці революції спричинює поширення і загострення безпосередньої революційної боротьби з ворогом.\nСхематичний плян розвитку визвольної революції полягає на ступневому, послідовному загострюванні та розширюванні проти-большевицької революційної боротьби, з залученням до активної участи в ній щораз ширших мас, так що вона охоплює увесь народ, цілу країну і всі ділянки життя, досягає найвищої напруги і переходить у загальне, всенародне збройне повстання. Але в практиці революція не розвивається по прямій лінії за таким схематичним пляном, який розрахований на сприятливий уклад усіх важливіших факторів, що мають вплив на її розвиток. Реальний розвиток революції йде звичайно хвилястою лінією, зі спадами, повільними і бистрішими піднесеннями, як всякі інші складні процеси. Вирішне значення мають, одначе, не ці змінні хвилювання в розвитковій лінії, тільки найвищі точки, що їх досягає революція в окремих етапах свого розвитку, які повинні виявляти щораз більші досягнення в сенсі схематичного пляну.\nБеручи до уваги реальні умови розвитку протибольшевицької, національно-визвольної революції, розрізняємо в ньому дві головні фази. Перша фаза затяжної або перманентної революції, яка охоплює всі її етапи-періоди в ситуації несприятливій для загально збройного повстання. Другу вирішну фазу визвольної революції творить всенародній збройний зрив — повстання. Збройна повстанча боротьба, яку веде ввесь народ у найширших розмірах для остаточного знищення всіх московсько-большевицьких експозитур та всіх форм большевицького поневолення в Україні, має бути завершенням цілого дотогочасного революційного змагання. Загальний повстанчий зрив вимагає максимального зосередження і напруги всіх самостійницьких сил народу та звичайно потягне великі жертви. На такі великі зусилля народ не може здобутися кількакратно на протязі короткого часу. З уваги на це перехід до загального збройного повстання повинен бути вислідом визріння революції, зокрема щодо готовости цілого народу, при корисному укладі інших факторів, які мають вплив на розвиток визвольних змагань і зумовлюють їх успішність.\nПро фактори, що мають вплив на розвиток революційного процесу, на чергування різних його етапів, була вже попередньо принагідна мова. Розглядаючи їх в такому укладі, що починаємо від дальших і переходимо до ближчих для революційної дії, можна поділити їх на три головні групи. До першої групи належать усі ці фактори, які складаються на загальну міжнародню ситуацію, в дальшому і ближчому засязі. Другу групу становлять ті чинники, які формують внутрішнє становище в СССР і в цілому підбольшевицькому таборі. До третьої групи зараховуємо все те, що складається на силу й активність революційного фронту, на стан революційної боротьби в якомусь періоді.\nРозглядаючи кожночасну міжнародню ситуацію під кутом інтересів визвольної боротьби, маємо на увазі два головні моменти. Поперше, наскільки взаємовідношення між СССР й іншими державами зв’язують большевикам руки, примушують їх концентрувати свої сили в розграх з іншими державами, приховувати свої нелюдські методи перед світовою опінією й у зв’язку з цим стримувати свою нищівну безоглядність у поборюванні народніх змагань за волю. Другим головним питанням є те, чи і наскільки наша протибольшевицька визвольна боротьба може знайти допомогу і підтримку чужих держав.\nПостава революційних сил до міжнародньої ситуації не може бути тільки пасивно вичікувальною. Вони мусять кожночасно розвивати активну політичну діяльність, щоб приєднати приятелів і помічників для своєї справи й одночасно активізувати в світі ворогів московського імперіялізму і комунізму. Крім спеціяльної зовнішньо-політичної роботи в тому ж напрямі діють теж усі акції безпосередньої протибольшевицької боротьби, якщо вони доходять до відома зовнішнього світу завдяки відповідній пропаґандивній діяльності. Розуміючи, яке поважне значення для визвольної боротьби можуть мати пригожі зовнішні обставини та намагаючись мати вплив на їхній корисний розвиток, одночасно мусимо здавати собі справу з наших дуже обмежених можливостей в тому відношенні. Загальні межі цих можливостей можна так окреслити.\nРеволюційні дії можуть прискорювати і загострювати розвиток протибольшевицьких тенденцій у міжнародній ситуації, по скільки ці вже існують і доходять до голосу з приводу зудару інтересів між СССР і іншими великодержавами. Але навіть великого маштабу революційні дії не в силі зрушити, змінити засад-ничого курсу в міжнародній політиці такою мірою, щоб під їхнім впливом великодержави зміняли своє відношення до СССР. Можливості загострювання міжнароднього напруження протибольше-вицькими революційними акціями є теж досить обмежені. Напр., було б трудно викликати такими акціями воєнний конфлікт західніх держав з СССР, чи їхнє збройне встрявання у змагання між визвольною революцією і больщевицькою Москвою, якщо ці держави, не зважаючи на свої політичні конфлікти і різнородні ривалізації з СССР, не зважуться на війну з власних мотивів.\nУ цьому переконує нас історичний досвід, а зокрема цілий досьогочасний розвиток після другої світової війни. В перші повоєнні роки революційний потенціял України й інших поневолених Москвою народів, зокрема новопоневолених, досягав максимальної мілітарної мобілізації, одначе було ясним, що втримати його довший час діючим у такій формі і на такому рівні буде важко, якщо не буде поважніших змін в міжнародній ситуації, корисних для протибольшевицької революції. Отже, якщо б західні держави були повалено узгляднювали цей фактор світового протибольшевицького фронту, не тільки користі з його існування, але й передумови його втримання, тоді їхнє відношення до протибольшевицьких, національно-визвольних рухів та їхня політика супроти СССР мусіла б інакше виглядати. Поскільки невідповідне ставлення західніх держав в перші повоєнні роки можна ще зараховувати на карб їхньої недостатньої орієнтації в цих справах та їхньої неготовости до поважнішої розгри з недавнім воєнним союзником, то дальший розвиток, а зокрема їхнє становище під час мадярського повстання — вказують на інші причини.\nЗ цього досвіду треба зробити два висновки. Перший — що західні держави можуть використовувати ситуацію, створювану революційно-визвольними рухами в тактичних розграх з большевиками, але не намагаються поважнішою мірою допомогти цим рухам до перемоги. Другий висновок, про який вже була мова, такий, що революційні протиболь-шевицькі рухи при сучасному міжнародньому укладі не можуть розраховувати на те, що їхні більші акції змінять міжнародню ситуацію в тому напрямі, щоб спонукати великодержави до рішучих протибольшевицьких виступів. Ці висновки треба мати на увазі, щоб у розгортанні визвольної боротьби і самостійної зовнішньо-політичної акції не плекати неоправданих ілюзій, не розраховувати на такі ефекти та на таку підтримку, на які нема серйозних виглядів.\nІнакше стоятиме справа в такій ситуації, коли у вільних народів, зокрема у західніх великодержав на підставі їхнього власного досвіду з большевиками, дозріє переконання про неминучість і необхідність тотальної розправи з большевицьким імперіялізмом у світовому маштабі. Коли вслід за цим наступить їхня морально-політична і мілітарна підготова, тоді значно збільшиться вплив революційних протибольшевицьких дій на розвиток міжнародньої ситуації.\nМіж внутрішньою ситуацією в СССР та революційно-визвольною боротьбою існує постійна взаємодія. З одного боку, загальна внутрішня ситуація на цілому підбольшевицькому обширі створює зовнішні умови для розвитку революційного процесу. З другого — революційні дії є одним із важливіших факторів, які впливають на цю ситуацію. Елементи революції — революційні ідеї, революційні сили й акції — впливають на розвиток внутрішньої ситуації в підбольшевицьких країнах різним способом. Основною формою цього впливу є безпосереднє впливання на народ, на його поставу супроти ворога і його дій. Також большевицьке реагування на революційні дії мас не тільки пляновані большевиками протиреволюційні наслідки, але теж причиняється до дальшого поширення революційних ідей. Поскільки внутрішня ситуація в підбольшевицьких країнах творить властивий ґрунт для революційних процесів, а революційні дії відповідно його формують, то революційні сили мусять на це спрямовувати свою увагу і свою діяльність в першій мірі. Національно-визвольний рух діє в цьому напрямі двома головними шляхами. Перший — це його власна, підметка діяльність: плекання і поширювання ідей і кличів націоналістичного визвольного руху, протирежимні революційні акції підпілля, ініціювання й унапрямлювання масового саботування большевицьких дій і плянів загалом населення. Другий шлях — це використовування революційною пропаґандою різних явищ і процесів підбольшевицького життя, большевицької системи і політики, внутрішніх відносин у большевицькому таборі та большевицької реакції на різні, незалежні від режиму, події.\nДо важливішої тематики цієї галузі революційної пропаганди належать, м. ін.: большевицька імперіялістична експансія — політична економічна і мілітарна — коштом крайнього визиску й злиднів власного населення; фальшивість большевицької внутрішньої і зовнішньої пропаґанди, суперечної з дійсними большевицькими цілями, з істотою московського імперіялізму і комунізму та з внутрішнім становищем у СССР; конфлікти большевицького режиму з іншими державами, створювані большевиками воєнні загрози, величезні зброєння й тотальна мілітаризація підбольшевицького життя, всупереч брехливій пропаганді миру; прояви протикомуністичної і протимосковської боротьби в різних підкомуністичних країнах, вияви протибольшевицьких настроїв і дій в цілому світі; панівноклясовий, антинародній характер компартії і большевицької бюрократії, їхній розклад і внутрішні конфлікти; забріханість большевицької системи, суперечність між її теорією і практикою, нездібність системи і режиму правильно розв’язувати проблеми життя народу і піднести його на належний рівень; прориви різних большевицьких плянів; наявність загальних протибольшевицьких настроїв, тихого спротиву і саботування комуністичної системи; большевицькі голоси про існування і дію ворогів режиму, не зважаючи на всі большевицькі нищівні заходи; вимушені поступки режиму в напрямі національно-політичних, економічних, релігійних і культурних потреб народу, як здобутки організованої і спонтанної протибольшевицької боротьби, зображувані большевиками фальшиво як наслідки соціялістичного розвитку; чистки в компартії і в режимному апараті, реорганізації совєтської системи в різних ділянках, афішовані як великі зміни курсу, а в дійсності тактичні маневри для обманення народу і для зменшення проти-режимного тиску.\nВказуючи на конкретні факти вище згаданого і подібного змісту, протибольшевицька революційна пропаганда розбиває фальшиві большевицькі інтепретації, розкриває їхнє правдиве значення, їх причини і наслідки. Метою цієї роботи, веденої різними формами і засобами, є розвіяти большевицькі сугестії, мовляв, большевицька система є правильна і незахитана, а внутрішнє і зовнішнє становище СССР непорушне, натомість виявити, а заразом поглибити і розширити всі тріщини і суперечності в структурі большевицької імперії.\nОсновним фактором, від якого найбільше залежить розвиток революційного процесу, є діючі сили революції. Попередньо ми вже вирізнили серед них первісні рушійні сили і другі мобілізовані ними. Там же була теж мова про перші з них. Мобілізування потенціялу, який дрімає в народніх масах, відбувається в різних формах і в різних розмірах, залежно від даного етапу революційної боротьби і стосованої в ньому тактики. Основним і найзагаль-нішим способом революційної мобілізації народу є мобілізація ідейно-політична, її переводиться в кожному періоді революційної боротьби. Вона полягає на поширюванні позитивних ідей, програми і кличів національного визвольного руху та на широкій протибольшевицькій пропаганді, як це попередньо з’ясовано. В ідейно-політичній мобілізації народу особливе значення має моральна сторінка — плекання ідеалістично-вольового наставлення, готовости до боротьби, до жертвування власної безпеки, добра і життя в історичному змаганні нації. Найважливішим чинником в революційному вихованні є боротьба революційної організації, яка найсильніше діє живим прикладом героїчних чинів.\nДругою формою революційної мобілізації є мобілізація дійова — приєднування і залучування поодиноких людей, гуртів і загалу населення до активної участи в револю-ційних діях, у боротьбі. В цій категорії можна вирізняти ще різні ступені дійової мобілізації, залежно від того, до якого роду революційних дій когось втягається і в якому характері, чи пак в якій чинності. Напр., акції активного спротиву, наявні демонстрації, страйки, чи збройні революційні дії вимагають зовсім іншої революційної готовости, ніж дрібне, невловиме саботування большевицьких плянів. Також безпосередня участь у бойових акціях й інших прямих зударах з ворогом є значно вищим ступенем революційної активности від принагідного сповнювання допоміжних революційних завдань.\nШирина дійового революційного мобілізування мусить бути достроєна до плянового розгортання активної боротьби в даному періоді. Вона не може бути самоціллю в тому розумінні, що переводиться якісь революційні акції головно для втягнення і заправи ширших народніх кіл у боротьбі. Такий підхід потягає за собою розчарування і втрату довір’я до відповідальної керівної революційної сили. Справжня потреба і доцільність якоїсь революційної акції, зокрема масового характеру, мусить лежати в основі її пля-нування, підготови і переведення. Третій, найвищий рід революційної мобілізації — це мобілізація організаційно-кадрова. Вона вміщає в собі обидва попередні роди в найкращому ступені і накладає на мобілізованих людей максимальні зобов’язання. Під цією мобілізацією розуміємо індивідуальне залучення кожної мобілізованої людини в членські ряди революційної формації.\nПоскільки революційно-визвольна боротьба належить до найвищих змагань нації та вміщає в собі всі форми боротьби — від світоглядово-ідеологічної, політичної, до мілітарної включно, а революційна організація мусить сполучувати в своїй системі елементи ідеологічної, політичної, мілітарної і при тому конспіративної формації, то активне членство в такій організації є найповнішою і найважчою службою своїй нації. Бути членом революційно-визвольної організації, значить повністю поставити себе, своє життя і все своє на службу визвольній справі, віддати себе повністю до диспозиції організації та бути кожночасно готовим виконати кожний наказ, кожне завдання, без уваги на труднощі і небезпеки. До кожного члена-революціонера ставиться максимальні вимоги, передусім щодо його характеру, ідейности, особистої відваги і бойової активности. Тому організаційно-кадрова мобілізація відбувається за принципами добровільности, перевірки-випробування і добору найкращих, найвідповідніших кандидатів.\nОрганізаційно-кадрова мобілізація має теж різні відміни. Поперше, розрізняємо повну, або завершену мобілізацію, тобто втягнення в членські ряди і частинну мобілізацію у формі приєднування прихильників, симпатиків, юнацтва і членських кандидатів. Далі є членство в основній революційній організації, якою в нашому випадку є ОУН, і членство у спеціяльних, нею творених і кермованих революційних формаціях з обмеженішими щодо терену, часу, чи родів дії.\nОрганізаційно-кадрова мобілізація відбувається за ввесь час існування і діяльности революційної організації, як поповнювання і збільшування її членського складу. Велике і швидке збільшування організованих революційних кадрів звичайно є пов’язане з бистрим розширюванням і посиленням революційних дій. При цьому треба мати на увазі пляновість на дальшу мету. Демобілізація раз зорганізованих і введених в дію кадрів є надзвичайно складною і малодоцільною в умовах підпільної боротьби. Тому її треба уникати в розпляновуванні революційних дій. Організаційно-кадрову мобілізацію у широких маштабах доцільно переводити тільки тоді, як мається обоснований відповідними, передумовами плян, розгортати щораз ширші форми революційної боротьби на довшу мету, з перспективою переходу до партизанських і повстанських дій. Для короткотривалих, пробних і тактичних розширень, чи навіть умасовлень революційної боротьби не можна застосовувати масової організаційно-кадрової мобілізації. В таких випадках треба послуговуватися методами дійової революційної мобілізації, зглядно спеціяльними її комбінаціями з признаками організова-ности в обмежених, чи тимчасових формах.\nЩодо питання, серед яких прошарків населення належить рекрутувати активних борців визвольної революції, то український націоналізм не має під цим оглядом однобічних наставлень. Наш. засадничий підхід, визначений ідеологічними принципами і попередньо з’ясованими напрямними в справі мобілізації сил народу, каже звертати головну увагу не на походження, тільки на особисті притаманності і вартості кожної людини. Як ідеологічно-політична і пропаґандивна, так само й мобілізаційна діяльність націоналістичного визвольного руху звертається до цілого народу, до всіх його частин і прошарків і намагається всюди знайти позитивний відгук. Отже завваги, які тут подаємо в цьому питанні, не мають на меті спрямовувати в мобілізаційній діяльності нашої уваги спеціяльно в одному напрямі, чи відвертати її від інших відтинків. Йде про підкреслення окремих важливіших, або в дотеперішньому розвитку замало наголошуваних проблем.\nВ історії українських визвольних змагань, і то не тільки останньої доби, але й попередніх періодів, позначується характеристичний факт, що головною діючою силою цих змагань було українське селянство. Поскільки в давніших часах це могло мати менше значення то в сучасній добі ця однобічність пов’язана з поважними неґативними наслідками. Місто є не тільки осідком головної ворожої сили, але в ньому концентруються осередки майже всіх ділянок життя. Тому опанування якоїсь країни не може обмежуватися опануванням її села, але необхідно вимагає повного опанування міст. Для української національної революції це є засадниче питання. Як його розв’язувати? Метода здобувати місто наступом з-зовні, з села не відповідає нашим потребам, ні умовам. Вона може мати місце в таких випадках, коли місто є чужим і ворожим для справи революції, з уваги на її характер, чи через склад і наставлення населення. Напр., революційні рухи з однобічним соціяльним цілеспрямуванням можуть спиратися виключно на одну суспільну верству, на селянство, чи робітництво. Натомість національно-визвольна революція мусить охоплювати цілий народ, всі його прошарки. Для цього є дані головні передумови. З одного боку міста в Україні мають достаточний склад українського патріотичного населення. Правда, у наслідок спеціяльної ворожої політики його відсоток не відповідає природньому розвиткові і рації українського народу, але він не є аж такий поганий, щоб національно-визвольні змагання не знаходили в місті природнього ґрунту й опертя. З другого ж боку, мета, ідеологія і програма українського націоналізму відповідають наставленню і прагненням українського міського елементу в неменшій мірі, ніж селянству і мають всі дані пірвати його до активної революційної боротьби. Тому стратегія націоналістичного революційного руху мусить бути наставлена на здобуття й опанування українського міста зсередини. Це відповідає нашій ідеологічно-політичній концепції і значно улегшує перемогу визвольної справи. Метода здобування міста ззовні, сказати б — облогою, значно утруднює боротьбу, залишає місто на довший час як виключну домену панування й оперування ворога та залишає майже цілком нечинним поважний потенціял українського міського населення, що може відограти важливу підметну ролю.\nОпанування національною революцією українського міста зсередини вимагає упертої послідовної революційної діяльности серед українського міського населення в усіх періодах революційного процесу. Ця діяльність є значно важчою, ніж серед монолітного патріотичного селянства. Поперше, через концентрацію ворожої большевицької сили і активности у місті. Подруге, через велику кількість чужого і ворожого населення, яке впливає деморалізуючо і депримуючо на українське населення. І потрете, тому, що в наслідок дії двох попередніх факторів пересічний моральний і патріотичний рівень міського елементу є значно нижчий, ніж на селі. Та, не зважаючи на це, чи якраз через це саме треба з найбільшою наполегливістю над ним працювати, не зважаючи на жодні труднощі і жертви. Особливі якості і високі кваліфікації приєднаного міського революційного елементу та його важлива роля в цілому розвитку революційної боротьби, а зокрема в її вирішній стадії, варта поважних трудів і жертв.\nІде про розгорнення в місті ідеологічно- політичної і пропаґан-дивної роботи, про ведення революційних акцій та про організаційно-кадрову працю. Метою цієї діяльности є опанування українського населення міст ідеями українського революційного націоналізму, зформування з нього пробойового активу визвольної революції так, щоб він становив на місці поважну протиставну силу до концентрації ворожих, московсько-комуністичних сил. У розгортанні революційного змагання, зокрема у вирішньому етапі загального збройного повстання, стратегія остаточного опанування міст, ліквідації в них ворожих баз та перетворення їх на осередки революційних дій і державного будівництва полягатиме на пля-новій співдії автохтонних міських революційних сил з тими силами, які мають мобілізаційні й оперативні бази на селі. До них приєднаються революційні військові формації підпільного походження, чи творені з вояків совєтської армії.\nВ мобілізуванні населення міст до визвольної революції головну увагу треба звернути на молодь і на робітництво. Молодь усіх прошарків, зокрема студентська і робітнича, є з природи схильна до ідейних поривів, до боротьби і революційних зрушень. Молодь завжди була, є і буде головним динамічним, бойовим елементом в національно-революційній боротьбі. Діяльність націоналістичного руху мусить відкликатися передусім до молоді, її активізувати, виховувати й організувати, на неї спирати своє майбутнє.\nУкраїнське робітництво становить головну масу українського міського населення й одночасно, поруч з молоддю, має природні завдатки на те, щоб бути головним резервуаром революційного активу в місті. Воно не має неґативних прикмет того пролетаріяту, який був податливим ґрунтом для большевизму, а теж не обросло “міщанськими” навиками, які роблять людей непридатними до революційного змагання. Важливим чинником є живий зв’язок, виміна і побутова близькість великої частини теперішнього робітництва з селянством. Це сприяє розвиткові серед робітництва тих національних елементів, які сильніше втримуються в селянській масі, улегшує поширення націоналістичних рево-люційних ідей з міста на село і навпаки, та допомагає скоординувати розвиток революцій-ного процесу на селі і в місті в одноцілий, пляномірний національно-визвольний рух.\nНаше підкреслення потреби звертати більшу увагу на активізацію революційної діяльности серед міського населення ніяк не має на меті послаблення доцьогочасної інтенсивности такої ж праці на селі. Йде про дальше її втримання на високому рівні, тільки щоб вона не була єдиною, щоб посилити і підтягнути на такий самий рівень вплив і дію націоналістичного руху в місті. Це підсилення і доповнення має виявлятися в різних формах. Передусім при дальшому формуванні ідеологічно-програмових позицій руху, його ідейно-політичного обличчя, мусить бути належно віддзеркалений той натиск, який кладемо на проблему міста, зокрема українського робітництва. Подруге, акція безпосередньої революційної боротьби з ворогом мусить бути перенесена більшою мірою на терен міста. Всякі революційні акти, переводжувані в місті, набувають більшого політичного значення, сильніше вдаряють у ворожу систему і найбільше причиняються до революціонізування загалу населення.\nВ питанні елементів мобілізованих до активної революційної боротьби окреме важливе місце займає справа вояків совєтської армії. Серед цього вояцтва так само, як серед всього населення СССР, зокрема неросійських країн, є дуже багато свідомих ворогів большевизму. Це великий революційний потенціял, який має тим більше значення, що в певній ситуації війни, чи загального повстання, від постави вояцтва в армії залежатиме доля большевицької імперії і режиму, і вояцтво може повернути свою зброю проти большевиків, ставши на бік визвольної революції.\nАле відповідне урухомлення цього потенціялу в пляні визвольної революції є незвичайно важке. Вже сама військова система дуже утруднює будь-яку плянову дію вояцтва всупереч плянам і наказам командування. До того долучуються спеціяльні большевицькі методи — вимішування національного складу, дії партійної організації, система політруків, сексотсва, забезпечування спеціяльними вірними большевикам військовими частинами і т. п. Тому не можна розраховувати на те, що в совєтській армії виникнуть ініціятивні революційні зрушення, або що до них прийде в т. зв. нормальних, мирних обставинах. Вояцтво цієї армії може виступити більшими, чи меншими групами проти режиму тільки під час війни, і то в незвичайних умовах, або серед загального заколоту, створеного поважними протибольше-вицькими революційними зрушеннями.\nВ плянуванні залучення вояцтва совєтської армії до протибольшевицької боротьби на першому місці треба ставити як найреальнішу таку можливість, що це вояцтво переходить зі зброєю поодинці і більшими групами, евентуальне цілими відділами до діючих революційно-повстанських сил, або на другий бік воєнного фронту і там переформовується на відділи протибольшевицького, визвольного війська. Революційний переворот у самій армії, в пляні опанування її революцією в цілості, чи бодай більших її з’єднань, відтинків фронту, цілих Гарнізонів і т. п. може бути реальним вже в стадії далеко заавансованого розкладу большевицької системи в наслідок переможного розвитку революції, або у висліді воєнних подій.\nЗасадничою методою мобілізації вояцтва совєтської армії до протибольшевицької революційної боротьби є ініціятивна дія ззовні, тобто відповідна акція організованих революційних сил, діючих поза цією армією, але спрямованих до неї. Основне значення має існування революційних військових відділів, що про їх боротьбу і терени дії доходять відомості до вояцтва совєтської армії. Коли ці вояки стрічаються з конкретними закликами і вказівками повстанських відділів, що вони повинні робити і куди переходити, тоді це викликає багато живішу реакцію, ніж загальні заклики до революційних акцій, які вояцтво мало б само ініціювати й організувати.\nНавіть у пригожій ситуації та при відповідній революційній акції ззовні є необхідною ініціятива й організаційно-керівна робота рішучих одиниць з революційним наставленням в самій армії, щоб повести більшу кількість вояцтва до протибольшевицьких виступів. Для того важливою справою є те, щоб у совєтській армії, в різних її формаціях і частинах, на різних теренах було якнайбільше таких людей із свідомим революційним наставленням і відповідною підготовою, які будуть здібні виступити у відповідній ситуації з ініціятивою, стати організаторами і керівниками революційно-визвольних дій серед вояцтва, у фронтових, чи запільних частинах совєтської армії. Іде передусім про політичних організаторів, які зуміють захопити і приєднати на бік революції не тільки рядових вояків, але теж кваліфікованих старшин. З поширюванням революційних ідей і революційної діяльности, в тому числі й організаційно-кадрові, серед цілого народу зростає, можна сказати автоматично, теж кількість революційного елементу в совєтській армії.\nВ питанні спеціяльної революційної пропаґандивної і організаційної роботи всередині совєтської армії треба бути дуже стриманим. В нормальних часах, під час миру доцільно облишити всяку підпільну, зокрема організаційну діяльність в самій армії, щоб не викликати настороження ворога і не причинятися до ліквідації активного революційного елементу. Щоправда большевики знищують не тільки активний, але й потенційно небезпечний для них елемент. Але будь-які прояви існування й дії протибольшевицької організації всередині якоїсь військової частини викликають незвичайне загострення большевицьких протизаходів. В нормальних часах свідомі й організовані революціонери, що відбувають військову службу, чи є професійними вояками в совєтській армії, не повинні провадити в самій армії безпосередньої революційної діяльности, тільки вивчати своє оточення й умови та приготовлятися до майбутніх завдань. Пряму революційну акцію, політично-пропаґандивну, організаційну і бойово-оперативну треба розгортати у частинах совєтської армії в той час, як настане відповідна пора для підіймання загального революційного зриву, зглядно для протибольшевицьких виступів окремих військових частин у зв’язку з льокальною ситуацією, (напр., на фронті, революційні заколоти в окупованій країні і т. п.). Натомість у всіх періодах революційної акції треба докладати найбільших зусиль, щоб відповідною роботою поза рамками совєтської армії поширювати серед її активних і майбутніх вояків протибольше-вицьку революційну свідомість і підготову.\nПри розгляді елементів, які мають дані ввійти в склад дійових сил визвольної революції, ще треба згадати великі маси політичних в’язнів, засланців й інших політичне репресованих людей. Це великий, в більшості підготований революційний потенціял, щодо якого нема проблеми морально-політичної, чи організаційної мобілізації, тільки стоїть трудне питання його визволення й уможливлення йому активної участи в боротьбі. У цьому питанні обмежимось на двох загальних напрямних.\nПоперше, при розгортанні більших бойових, зокрема повстанських дій на якомусь терені, до перших операцій належать акції рятування і звільнення всіх політичне ув’язнених з тюрем, концтаборів, таборів примусової праці, таборів полонених і т. п. По-друге, в загальному плануванні революційної боротьби, не тільки на Українських Землях, але й поза їхніми кордонами, зокрема у співдії з іншими поневоленими народами та з прихильними чужими державами, треба формувати спеціяльні відділи і переводити спеціяльні операції з метою зв’язку, визволення, допомоги і постачання для ув’язнених і запроторених у далеких концтаборах і теренах примусового поселення. У певній ситуації там можуть постати великі огнища революційних дій, а тоді наладнання з ними зв’язку, постачання, допомога у.з’єднуванні відокремлених огнищ в більші комплекси, творення шляхів переходу на відповідніші терени і т. п. — буде велике і трудне завдання, яке вимагатиме зосередженої дії з усіх боків.\nДо питань тактики і форм революційної боротьби. На протязі діяльности українського національного визвольного руху розвинулися три засадничі тактики боротьби, які стосувалися в різних її етапах і знайшли своє виразне оформлення ирк кінці минулої світової війни і в перші повоєнні роки. Вони є наступні: тактика підпільна, партизанська і повстанська. Побіч цих трьох основних типів існують ще їхні комбінації: підпільно-партизанська і підпільно-повстанська тактика. З’ясуємо коротко характеристичні риси цих відмін.\nПри підпільній тактиці ціла революційна організація і вся її внутрішня діяльність є глибоко законспіровані. Назовні виявляються тільки акти її безпосередньої боротьби з ворогом і деякі форми її ідеологічної, політичної і пропаґандивної роботи масового засягу. До таких наявних форм революційної діяльности підпілля належать зокрема різні бойові акції, як саботажні, протитерористичні й інші; засоби масової політично-пропаґандивної дії, як підпільні видання, листівки, поширювання революційних гасел написами, плякатами, тощо; масові акції, ініціовані й організовані підпільною організацією, демострації, страйки.\nПри партизанській тактиці головною формою революційної діяльности і боротьби є акція партизанських відділів. Партизанські акції мають звичайно характер бойовий, але в їхньому цілеспрямуванні може переважати момент політично-пропаґандивний, або мілітарний. Характеристичною рисою партизанської форми боротьби є те, що військові партизанські відділи не мають сталої бази на терені своїх бойових дій, діють рейдами, або мають підтримку з зовнішніх баз.\nПартизансько-підпільна тактика полягає на комбінації цих двох родів на одному терені, або на застосовуванні на одних теренах однієї тактики, а на других — іншої. Отже, поруч підпільної організації, яка веде свою діяльність як звичайно, рівночасно оперують військові партизанські відділи, формовані, втримувані і керовані матірною підпільною організацією, або принаймні в щільній співдії з нею, якщо це будуть відділи іншого походження (наприклад, рейдуючі партизанські загони з інших теренів, відділи союзних народів в перемарші через даний терен, парашутні відділи під час війни і т. п.). Партизанську і підпільно-партизанську тактику й форму боротьби стосується звичайно у воєнний час в переходових стадіях, перед повстанським періодом, або при його звужуванні. Ця форма боротьби відзначається тим, що вона може завдати ворогові поважні удари й ударемнювати його пляни, зокрема мілітарні, малими, відносно, засобами. Але у визвольній революції вона не дає остаточного вирішення — усунення ворожої окупації й опанування країни революційними силами. Для цього треба перейти до повстанських форм боротьби.\nПовстанська тактика і форма революційної дії відзначається двома головними прикметами. Поперше — формуванням і введенням у дію більших військових з’єднань, які формами своєї організації, узброєнням і методами дії більше зближені до регулярної армії, ніж партизанські відділи. Другою прикметою є те, що повстанська боротьба змагає до повного опанування, очищення від ворога і втримання якогось терену, як не цілої країни відразу, то бодай її частини. Повстанська боротьба, якщо вона розгортається на повну широчінь, охоплює цілу країну і має переможний розвиток, становить завершуючий етап визвольної революції. Вона межує безпосередньо з періодом державного будівництва, яке розпочинається вже під час боротьби, скоро тільки поважна частина національної території знаходиться в руках революційно-повстанських сил. Швидкий перехід від повстанських до державних форм дії і до державно-визвольної війни має важливе значення в сенсі міжнароднього права.\nПовстанська тактика може бути застосована теж у менших маштабах і може мати характер тільки спроби переходу до загального повстання. В таких випадках найдоцільніше вживати комбінованих форм і тактики — підпільно-повстанської, або підпільно-партизансько-повстанської. Це значить, що побіч повстанських відділів і їхньої боротьби втримується в повній дії підпільну систему, організацію і підпільну тактику, зглядно теж і партизанські дії на деяких теренах.\nВ цілому розвитку революційного процесу ми розрізнили два основні його фази-періоди. Перший період затяжної революційної боротьби охоплює всі доцьогочасні етапи і триває далі до часу вирішнього повстання цілого народу. В доцьогочасному розвитку були етапи чисто підпільних, підпільно-партизанських і підпільно-повстанських форм дії, від яких треба було знову повернутись до чисто підпільної боротьби- з уваги на несприятливу міжнародню ситуацію і на таке ж саме внутрішнє становище в СССР.\nРеволюційна боротьба в цій фазі має такі головні цілі:\n1) Підготування цілого народу і його організованих революційних сил до вирішного бою — всенароднього повстання та приєднання союзників наших протибольшевицьких визвольних змагань. Для того ведеться: поширювання ідей і визвольної концепції українського націоналістичного руху, протибольшевицьких настроїв і революційних акцій на всіх Українських Землях, серед усіх частин і прошарків українського народу; поширювання серед інших народів концепції спільного фронту національно-визвольних революцій і розбудова політичних та дійовоорганізаційних основ Антибольшевицького Бльоку Народів, як фактора цього спільного фронту; зовнішньо-політична робота для пропаґування українських національно-визвольних змагань і приєднування приятелів і союзників в чужинному світі.\n2) Оборона українських національних цінностей і стану національного посідання на всіх ділянках життя перед большевицьким нищівним наступом і деправуванням.\n3) Виборювання поступок ворога і кращих умов для життя і розвитку народу в різних ділянках.\nДіючими силами в цій фазі революційної боротьби є:\n1) Основна революційна сила — Організація Українських Націоналістів, яка несе головний тягар визвольної боротьби, є надхненником і керівником цілого революційно-визвольного процесу. Українська Повстанська Армія — збройне рам’я визвольної революції, створена Організацією Українських Націоналістів в процесі широкої розбудови її військового сектора, діючого в усіх періодах існування ОУН, як зав’язок збройної сили національної революції. Під час найбільшого розгорнення збройної боротьби в партизанських і повстанських формах, в 1943-48 рр., УПА охоплювала своїми кадрами і діями основну частину членства ОУН і ново-мобілізовані кадри. При повороті до чисто підпільної тактики кадри і дії УПА були ступнево звужувані і введені в матірні рамки ОУН. В цих рамках УПА далі існує як військовий сектор і основний кадр-кістяк для розбудови збройної сили революції в майбутньому.\n2) Співдіючі з підпіллям активні прихильники і симпатики ОУН творять другий, дуже важливий перстень в укладі сил національно-визвольної революції.\n3) Третьою силою, згрупованою широким перснем довкола революційного ядра, є ця частина українського населення, яка не має безпосереднього технічного зв’язку з підпільною ОУН, але діє під її ідейно-політичним впливом та намагається здійснити її напрямні в різних ділянках життя і в різних формах.\n4) Четвертою групою, а третім перснем у концентричному укладі революційних сил, є перейняті революційними, націоналістичними настроями маси, які покищо обмежуються на тихому, невловимому, але через масовість потужному спротиві-саботуванні большевицької системи і плянів. Вони становлять великий революційний потенціял, який чекає відповідного часу і широкого розгорнення революційно-повстанських дій, щоб активно в них включитися.\nПідсумовування вислідів доцьогочасної революційної боротьби націоналістичної епохи не входять в тематику цих викладів. Тут згадаємо коротко тільки два основні моменти. Поперше, сьогодні ідеї й визвольна концепція українського революційного націоналізму поширені і закорінені не тільки на всіх землях України, але й по цілому СССР, де живуть українці й інші народи, що борються за своє визволення від московського поневолення. ОУН стала не тільки загально відомою, але визнаною, впливовою і передовою силою проти-большевицької визвольної революції, на яку орієнтуються народні маси. Поскільки доцьогочасна боротьба, окуплена дуже великими жертвами організованих і добре підготованих кадрів ОУН та її прихильників, то у висліді цієї боротьби розширилася далеко поза попередні межі база національного визвольного руху і зріс придатний до мобілізації революційний потенціял. Завданням дальшої революційної діяльности цього періоду буде належно використати й урухомити для визвольної справи ці позитивні наслідки.\nДругим успіхом засадничого і тривалого значення є зламання паралізуючого впливу большевицької терористичної системи. Можливість і успішність революційно-визвольної боротьби теж у підсовєтській дійсності, доведена вдруге після повстансько-партизанської боротьби в двадцяті роки на Наддніпрянщині і остаточно закріплена боротьбою ОУН-УПА, глибоко ввійшла в свідомість народу і перетворила його наставлення. Безстрашна революційна постава в обличчі найжахливішого большевицького терору стала масовим явищем, а не тільки відокремленими чинами виїмкових героїв. Історичною заслугою під тим оглядом залишиться постава загалу населення ЗУЗ під час большевицьких погром-ницько-виселенчих репресій проти визвольного руху. І другим безприкладним, масовим і остаточним проламом у системі большевицького терору є одчайдушно-героїчні акції ув’язнених в концтаборах українських націоналісток і націоналістів.\nПорядком доповнення до доцьогочасних методів революційної акції доцільно відмітити декілька актуальних засобів, достосованих до сучасної підсовєтської ситуації. В політично-пропаґандивній роботі треба максимально використовувати різні большевицькі акції і потягнення, що мають характер зміни курсу і методів в окремих ділянках життя. При цьому слід розкривати справжні большевицькі цілі, мотиви та причини тих потягнень і виявляти те, що приховане за большевицьким маскуванням. В одних випадках це будуть намагання обманути народ і під покришкою нових досягнень, чи полегш накласти нові й більші обтяження, погіршити заробітки, життєві умови тощо. В інших випадках мається до діла з недобровільними, вимушеними загальним народнім спро-тивом поступками; ще іншим разом є нагода розкривати катастрофальні прориви і ганебні невдачі большевицьких плянів, які большевики маскують як успішне виповнення завдань і перехід до нових етапів.\nТак само належить використовувати різні большевицькі кампанії, що їх вони проводять під час різних внутрішніх криз, чисток, змін методів тощо. Звичайні в таких большевицьких кампаніях звинувачування, критика і засуджування раніше відповідальних, а тепер усуваних чільних осіб, чи змінюваних методів, дають добру нагоду, щоб у наявний спосіб компромітувати большевицький режим, компартію і їхню систему в цілому. При тому належить послуговуватися методою зумисного, ніби наївного, чи надто ревного перегинання кампаній і директив компартії.\nЗагальна тенденція в сучасній політично-пропаґандивній роботі повинна змагати до того, щоб поруч доцьогочасних методів і засобів прямої революційної пропаґанди, максимально використовувати всі можливості для півявної розкладово підривної роботи, підшиваної під большевицькі пляни й акції. Так само треба використовувати різні зміни в большевицьких методах комуністичної й антинаціоналістичної пропаґандивної акції. Такі зміни звичайно є наслідком абсолютного зужиття й неділання дотогочасних способів наочної брехні заперечування промовчування і перекручування фактів. Нові методи легкого заторкування небезпечних для большевиків проблем, яких вони досі не наважувалися навіть згадувати, а тепер пробують дати їм своє насвітлення і пропаґандивно з ними розправлятися, виразно свідчать про те, що дотеперішні методи виключно терору і зав’язування уст втратили силу діяння. Ці нові методи в большевицькій пропаганді в національній і культурній політиці відкривають стільки слабих місць большевицької системи, що це дає дуже добру нагоду для поширювання протибольшевицьких поглядів і настроїв вмілим явним діянням в рамках совєтської системи. Не раз вистачить відповідне зіставлення, чи наголошення різних вісток, коментарів і проблем із совєтської преси, публіцистики літератури, з різних промов, критик і т. п., щоб у слухачів зродилися виразні протире-жимні висновки, рефлексії і настрої. Генеральною напрямною всієї революційної роботи а першою мірою в ділянці політично-пропаґандивній, є засада тримати руку на живчику актуального життя і так пристосовувати свої методи й засоби, щоб вповні використати все, що підходить для наших плянів, зокрема все те, що в тому напрямі робить сам ворог, згл., що в нього діється.\nЩе до питань загального революційного зриву-повстання. Попередньо вже була мова про ті чинники, які створюють відповідні передумови для такого повстання. Конкретизуючи попередні міркування на цю тему, можемо передбачити чотири типи ситуації, коли може бути реальною й успішною загальна революційна боротьба в найширших і відкритих — повстанчих формах. Поперше — війна між СССР й іншими державами і створене воєнними подіями кризове становище для большевиків. Подруге — умасовлення революційних дій, організованих підпіллям, і піднесення революційних настроїв серед цілого народу до точки кипіння, при одночасному загальному напруженню внутрішньої ситуації в СССР і підірваному становищу режиму. Потрете — вибух протибольшевицької революції широкого маштабу в інших підсовєтських країнах, зокрема в сателітних, яка переходить у визвольну війну з Москвою. Почетверте — велика криза і розклад в самому большевицькому режимі, одверта боротьба між: ривалізуючими групами, яка поширюється на цілу державну структуру СССР. Можуть ще заіснувати комбінації згаданих тут типів ситуації, які взаємно себе посилюють.\nТакі передбачення мають тепер чисто теоретичний характер. Але деякі елементи кожної з цих можливостей існують реально вже тепер, так що в дальшому розвитку кожна з них може стати дійсністю. Маючи на увазі всі можливості, приймаємо за реальну основу перспек-тивного планування і розгортання визвольної революції другий тип ситуації. Це для нас найреальніша можливість тому, що ми маємо найбільшу змогу впливати на її розвиток нашою діяльністю і боротьбою.\nЗ уваги на Генетичний розвиток і на ситуаційні обставини виникнення загального революційного зриву є можливі два схематичні пляни його розгортання. Перша схема достосована до воєнної ситуації. В ній відразу переважає мілітарний фактор революції — всі революційні сили творять по змозі більші військові частини, а головною формою революційних дій є збройна боротьба. Друга схема відповідає іншим, невоєнним ситуаціям. Тоді період загального зриву не розпочинається відразу збройною боротьбою на велику скалю, тільки на першому місці є суспільно-політичні форми революційної дії, масові демонстрації, страйки і т. п. акції, достосовані своїми формами і змістом до актуальної внутрішньої ситуації. Така метода доцільна з тих мотивів, що під час миру, хоч і в неспокійній ситуації, трудніше підняти народні маси відразу до збройної боротьби. Щойно після масового поширення революційних акцій незбройного характеру і щораз більшого загострювання їхнього тону, переходиться до збройної боротьби, яку розпочинають боївки і військові відділи підпілля, та яку швидко розширюється на всі зреволюціонізовані маси.\nНайважливішим чинником у загальному революційному зриві є створення високого психологічного піднесення народніх мас, яке досягає експльозійної точки. Загальний революційний зрив мусить мати такий експльозійний характер, бо інакше трудно пірвати маси до боротьби. Коли створиться вибуховий психологічний стан в масі, він поширюється нагло і пориває такі елементи, яких в інших обставинах неможливо зрушити до боротьби. В тому моменті революційна організація мусить спрямувати динамічну енерґію мас до цілеспрямованої, плянової боротьби, дати до неї почин, напрям, провід, відповідні форми і методи боротьби. Без відповідної організуючої й керівної дії організації, вся революційна динаміка мас може скоро розгубитися й зужитися у хаотичних вибухах і погаснути під ударами плянових протизаходів ворога.\nЩодо питання на яких теренах і в яких середовищах можуть поставати огнища широкого революційного зриву — треба узгляднювати кілька варіянтів. Перший, основний варіянт — революція на корінних Українських Землях. Схематичний плян при цьому: повне опанування й очищення від ворога того терену, де є огнище революції; швидка революційно-мілітарна мобілізація всіх національних сил на опанованому терені; зформування революційно-державної влади на місцях; урухомлення найважливіших ділянок збірного життя, зокрема необхідних для боротьби; перекинення революційних дій на інші, якнайбільші простори, поширення опанованого повністю терену; створення оборонного і наступального фронту на межі з теренами, опанованими ворожими силами; дальше розгортання боротьби комбінацією фронтових дій з революційними.\nДругий варіянт — огнища революційного зриву у великих скупченнях в’язнів, засланців чи серед совєтських частин з більшістю українського вояцтва на українській території. При загально обов’язуючих для всіх ситуацій перших завданнях революції — знищення влади і сил ворога та формування власної революційної сили — дальші пляни мусять бути достосовані до територіяльних і ситуаційних обставин. Коли є для цього можливості, то на першому місці стоїть плян переходу зформованих на чужому терені українських революційних сил на Українські Землі для участи у визвольній боротьбі. Коли таких можливостей нема, тоді залишаються дві інші. Перша — продовжувати на місці дії в пляні загальної протибольшевицької революції та з метою втримати і скріпити зформовану національну революційну силу. Друга можливість — перейти, чи пробиватися на інший терен, відповідніший для втримання і дії.\nКрім того революційна діяльність на чужонаціональному терені мусить бути достосована до його характеру. Коли це є національна територія іншого народу, що бореться проти Москви за визволення і є в тій боротьбі союзниками України, тоді наші сили беруть участь у їхніх визвольних змаганнях, зберігаючи свою внутрішню автономність і маючи на далі плян переходу на Україну На теренах з мішаним, чи неозначеним національно-політичним характером, зокрема на Сибірі, українці спільно з іншими національними силами ведуть ініціятивну діяльність і боротьбу в напрямі державного відокремлення даної країни від Росії. На Сибірі заступаємо і намагаємося зреалізувати концепцію створення самостійної федерації автономних країн, в роді З’єднаних Держав Сибіру.\nРеволюційні дії всередині частин совєтської армії з мішаним національним складом та з поважною кількістю москалів мусять відбуватися найперше під загальними протиболь-шевицькими гаслами, без спеціяльного акценту проти московського імперіялізму. Там, де є більша кількість українців й інших неросійських національних груп, від самого початку треба ставити на першому місці постулят формування національних революційних військових частин з повною внутрішньою автономією. Коли цього вимагає льокальна ситуація, вони ведуть спільні революційні дії (напр., на Далекому Сході, у фронтових смугах на чужому терені), творячи для цього відповідні спільні органи. Основним пляном для цих всіх національних військових формацій є перехід до рідного краю для участи в його визвольних змаганнях.\nЦей самий принцип повинні застосовувати місцеві революційні сили й органи у відношенні до частин совєтської армії, які знаходяться в Україні під час революційного зриву. Тобто — усунення революційним порядком большевицького командування і больше-вицьких елементів, розв’язання совєтської військової системи, виділення, роззброєння і відсепа-рування, як полонених, усіх ворожих, чи небезпечних для визвольної революції елементів, а з решти формувати національні військові частини, чи цивільні групи. Одні з них можуть бути залучені до революційних дій на місцях, інші відразу спрямовуються в напрямі їх країн, залежно від обставин. Вся зброя і воєнні припаси належать насамперед українській революційній армії та співдіючим в її рамках відділам союзників. Військові формації союзних народів, які відходять до своїх країн для визвольної боротьби, належить в міру можливостей озброїти й забезпечити в потрібний виряд.\nЗасади взаємовідношення з революційно-визвольними силами інших народів у конкретній дії мусять відповідати генеральним політичним напрямним, які були з’ясовані в інших розділах. У цих взаємовідношеннях можна відмітити три ситуаційні категорії. Перша категорія — це сусідські взаємини між народами, які межують із собою. Справа визвольної протибольше-вицької боротьби сусідніх із собою народів, взаємної підтримки, а принаймні взаємного неутруднювання — повинна стояти під час революції на першому місці, а відсувати на другий плян всі інші, в тому і всі спірні справи між даними народами.\nДруга категорія — це взаємовідношення між визвольними силами різних народів під час революційних дій на чужому для них терені. Ці взаємини повинні нормуватися засадами рівноправносте, незалежносте, внутрішньої автономії кожної сторони та щільної їхньої співпраці у розпляновуванні й переведенні спільних протибольшевицьких, визвольних операцій.\nТретя категорія — це взаємовідношення між визвольними силами, діючими у власній країні, та аналогічними силами іншого народу, що в наслідок розвитку подій опинилися й діють на цій самій, чужій для них території. Норми таких взаємовідношень є диктовані наступними трьома головними моментами: вимогами спільного визвольного фронту проти спільного ворога; правами господаря даної країни; засадами взаємодопомоги і гостинности в політичному і мілітарно-дійовому відношенні. У питаннях плянування і переведення мілітарно-революційних операцій та у всіх побутових питаннях — стаціонування, заосмотрення, порушування чужосторонніх, союзницьких сил і т. п., перший голос мають визвольні сили даної країни, як її господар. У справах внутрішнього порядку союзницькі сили мають повну автономію і незалежність. Так само вони самі вирішують питання своїх дальших цілей і плянів поза територією дотичної країни а з її господарями узгіднюють тільки те, що до цієї чужої країни стосується: справи свого перебування, дій на місцях, часу і напряму перемаршів і т. п. Чужонаціональні сили приймають участь у визвольних змаганнях даної країни-господаря на засадах добровільности договорів і союзництва.\nВідношення до москалів під час визвольної революції має теж відповідати засадам нашої визвольної політики, які вже були загально з’ясовані. Конкретніше треба буде розрізняти і в цьому питанні три основні категорії. Перша — це справа тих мешканців України російської національности, які заслуговують на те, щоб їх трактувати як громадян України, на підставі не тільки самого їхнього замешкання, але й того, коли, як і чому вони прибули в Україну, як ставилися до українського народу й до прав України в минулому та що найважливіше, як вони в даному моменті ставляться до українських визвольних змагань і до української держави. Вимога повної льояльности супроти України і її визвольної боротьби стоїть на першому місці. Тим москалям, які відповідають цим вимогам, треба запевнити і забезпечити повну і всебічну рівноправність у всіх громадянських правах та повну свободу їхнього національного розвитку, відповідно до міжнародніх засад щодо національних меншин. Це саме стосується інших національних груп в Україні. Участь цієї категорії москалів у визвольних змаганнях на засаді добровільности, чи обов’язкової мобілізації, має мати характер індивідуальний за принципом територіяльним, а не в окремих московських формаціях.\nДруга категорія — це москалі з-поза України, головно вояки совєтської армії, які не воюють проти українських визвольних сил. Під час необхідного їх перебування на українській території сприяємо творенню з них протибольшевицьких формацій, більших чи менших, які повинні чим скоріше покинути українські землі і перейти на російські терени для активної протикомуністичної боротьби. При цьому треба дбати про забезпечення, щоб вони не виступили до боротьби проти самостійности України.\nДо третьої категорії зараховуємо всіх москалів активних чи потенційних ворогів української державности. Діючі ворожі сили треба знищувати й унешкідливлювати доступними в даній ситу-акції засобами й методами, згідно з міжнародніми правилами поступування під час війни. Генеральною напрямною є намагатися усунути поза межі України по змозі якнай-більшу кількість ворожо наставлених москалів, щоб не обтяжувати себе втримуванням і забезпечуванням великої маси ворожого елементу як полонених, чи інтернованих в трудних умовинах боротьби.\nЗавершенням національно-визвольної революції має бути відбудова і закріплення Самостійної Соборної Української держави. Передумовою для відновлення самостійного державного життя є знищення на Українських Землях совєтської влади, її органів і силових інструментів, знищення комуністичної партії і системи, усунення з України всіх сил, які захищають російський імперіялізм і протиставляться самостійницьким змаганням. Ці передумови має створити всенародній збройно-революційний зрив — повстання. Переможне повстання відразу переходить у будування і закріплювання самостійного життя, як одностайний, послідовний процес.\nПроголошення віднови УССД і творення української державної влади, хоча б тимчасового характеру, мусить бути переведене вже тоді, коли національно-визвольна революція здобуває перемогу на частині Українських Земель, коли вона опанує й звільнить від ворога частину української території з виглядами на дальший переможний розвиток.\nІніціятива і керівництво в державно-творчих діях належить тим самим революційно-визвольним силам, які підіймають, організують і ведуть народ до переможної боротьби. Основою і вирішним фактором у державнотворчих актах є загальне виявлення волі народу, проведене у найвідповіднішій в даних умовах формі. Коли в перших державно-творчих актах бере участь тільки частина народу, на звільненій території, то з дальшим її розширенням переводиться доповнюючі народні вирішення.\nНе можна розраховувати на те, що перемога української національної революції над московськими імперіялістичними силами на всіх Українських Землях відразу запевнить мирні умови для дальшого державного будівництва. Треба враховувати передусім таку можливість, що проти молодої Української Держави буде зразу підготовлювана поза кордонами України і звідти ведена нова загарбницька війна московського імперіялізму. Безпосередньо після революційно-визвольного періоду може прийти період національно-оборонної війни.\nТому ціла відбудова самостійного державного життя мусить бути ведена передусім під кутом визвольних і оборонних вимог.\nПрограмові засади українського націоналізму визначують напрямні, до яких зміряє революційна перебудова усіх ділянок життя. Але необхідні переходові етапи і форми цієї перебудови у визвольно-воєнному періоді мусять бути максимально достосовані до тих вимог, що їх кожночасно диктує визвольна й оборонна стратегія в широкому розумінні — мілітарному, політичному, економічному й ідеологічно-духовому.\nЗаторкнені тут питання далеко не вичерпують дуже широкої проблематики національно-визвольної протибольшевицької революції. Метою цієї праці було поставити і з’ясувати бодай частину тих питань, на які треба дати відповіді, чи їх проекцію у теперішній вишкільній праці. Ці матеріяли мають одночасно дати основу для дальшого систематизування і розпрацьовування цієї проблематики.


Навчання профактиву 26.10.2016 – Профспілка працівників державних установ м. Києва\n26 жовтня Київським міським комітетом профспілки працівників державних установ проведено семінар-нараду профспілкового активу.\nДля участі у заході було запрошено заступників начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Світлану Глущенко та Ольгу Захарій, які проінформували голів профспілкових комітетів про зміни у пенсійному законодавстві, діяльність органів Пенсійного фонду щодо детінізації заробітних плат та надали роз’яснення з питань нарахування та розмірів пенсій державних службовців та інших категорій працівників.\nДо плану семінару також були внесення питання підготовки до святкування Новорічних та Різдвяних свят, придбання подарунків для дітей членів профспілки та організації дозвілля дітей під час зимових канікул.\nОкремим питанням семінару наради стало інформування горів профкомів щодо алгоритму дій при внесенні профспілкових організацій до нового Реєстру неприбуткових організацій. Керівництвом міськкому, зокрема, було наголошено на нагальній необхідності оперативності дій профкомів у даному напрямку, оскільки здійснити передбачені заходи необхідно до 31.12.2016 року. В іншому випадку профспілкові організацій, що не пройшли процедуру перереєстрації в органах Державної фіскальної служби України (як неприбуткові) втратять таку ознаку, та в подальшому будь-яка діяльність профорганізації буде оподатковуватись на загальних підставах.


Золото рекорд зростає третій день поспіль - Korrespondent.net\nЗолото рекорд зростає третій день поспіль\n8 жовтня 2009, 14:38\nСьогодні, 8 жовтня, ціна на золото на Лондонському ринку дорогоцінних металів, встановлена для ранкового фіксингу (AM Fixing), склала $1054,75 за тройську унцію.\nСьогодні на світових ринках ціна на дорогоцінний метал досягла нового історичного максимуму. Варто також зазначити, що ціни на золото ставлять рекорди вже третій день поспіль.\nТак, ціна на золото на Сінгапурській біржі зросла до $1052,51 за тройську унцію за станом на 12:52 за місцевим часом (6:52 за Києвом), тоді як котирування грудневих ф'ючерсів на золото на нью-йоркській біржі NYMEХ досягли рівня в $1055,10 за тройську унцію, поставивши, тим самим, новий рекорд.\nЦікаво, що вартість цінного металу додала 16% за рік.\nПри цьому аналітики вважають, що ціни на золото ще порадують інвесторів новими рекордами - на думку багатьох з них, котирування на золоті ф'ючерси можуть досягти психологічно важливої позначки в 2 тисячі доларів.\n"Люди друкують гроші - золото зростає. Є тисячі причин на те, щоб купити золото, коли наступає відповідний час", - коментує ситуацію на ринку інвестор Джим Роджерс.\nСлабкий долар перемістив увагу інвесторів не тільки на золото, але й на інші сировинні товари, що неухильно додають у ціні останніми днями.\nДолар почав стрімко падати в понеділок під впливом негативних настроїв інвесторів, які побоюються, що ФРС США не зможе підняти процентну ставку так само швидко, як центральні банки інших країн при виході економіки країни з рецесії.\nПриводом для внутрішнього песимізму щодо американської валюти стала звістка про те, що Центральний банк Австралії підвищив ключову процентну ставку - першим серед країн-членів Організації економічної співпраці та розвитку (ОЕСР).\nНагадаємо, що опублікована наступного дня стаття в британській газеті Independent, що повідомляла про ймовірну відмову країн Перської затоки, Росії, Китаю, Франції і Японії від долара США як міжнародний платіжний засіб при купівлі та продажу нафті, зміцнила масове бажання гравців ринку позбавитися від американської валюти. У зв'язку з цим, курс долара до ключових валют - японської ієни і євро - у вівторок, 6 жовтня, досяг мінімальних значень.


Якісно вишити логотип на одязі може наша компанія! - Статті - УкрБізнес, UB.UA\nСьогодні, 21 травня, 22:39\n29 березня 2019 в 17:05 Мода і стиль\nСьогодні, завітавши до будь-якої мережі магазинів чи кав'ярень, Ви можете побачити персонал у фірмовому одязі. Власники цих закладів вже давно зрозуміли, що такий одяг робить їх бренд більш впізнаваним, додає естетичності інтер’єру та мотивує робітників до командної роботи.\nВишивка на спецодязі як спосіб нанесення логотипу завоювала свою популярність завдяки невеликим термінам виконання та порівняно дешевій вартості (особливо при виготовленні великих тиражів). Адже для того, аби отримати логотип на спецодязі, потрібно лише створити дизайн, що можна зробити за декілька годин, та нанести його на тканину.\nОдяг з нанесеним логотипом сьогодні є ще одним маркетинговим ходом та практично безкоштовною рекламою, що дає можливість виділитись серед інших компаній та підкреслити корпоративний стиль. Ба більше, вишитий логотип є досить міцним порівняно з іншими методами нанесення та може довго зберігати яскравість фарб та презентабельний вигляд.\nПеред тим як замовити вишитий логотип, варто визначитись з його місцеположенням на одязі. Від того, наскільки вдало він буде розташований, буде залежати те, яке враження він буде справляти та чи не буде заважати при цьому експлуатації одягу. Саме тому символіку намагаються вишити на найбільш видимих ділянках одягу. Часто її вишивають на спині, грудях, верхній частині рукава, на бейсболці, кишені комбінезона тощо.\nЯк ми вже згадували раніше, вишитий логотип на одязі має ряд переваг, а саме:\n• охайний зовнішній вигляд працівників;\n• логотип на одязі говорить про елітність закладу;\n• мотивація працівників до командної роботи та відчуття однієї команди;\n• порівняно недорога вартість вишивки;\n• додаткова реклама Вашого закладу.\nНаше ательє пропонує багато послуг, одна з них – вишити логотип на одязі. Завдяки використанню сучасного обладнання ми маємо змогу виконувати роботу не лише швидко, а й якісно. Обладнання дозволяє створювати оригінальні малюнки будь-якої якості за досить короткий час. Машинна вишивка стане чудовою окрасою не лише одягу для працівників, а й звичайних блуз. Для замовлення послуг Ви можете звернутись за номером телефону, вказаним на сайті, або ж залишити заявку. Співпраця з нами – легкий та приємний досвід, результатами якого Ви гарантовано будете задоволені!\nНа українському ринку ми працюємо вже понад 18 років. Весь цей час ми виготовляємо креативні замовлення за доступними цінами. У роботі враховуємо всі побажання клієнта. Репутація для нас дуже важлива, тому ми уважно ставимось до бажань замовників. Будемо раді бачити Вас серед наших клієнтів!\n, Україна, Київська, Буча, Енергетиків, будинок 6


розробка допоможе сформувати в учнів поняття шаблон та структура публікації; навчити створювати публікацію на основі шаблону; розвивати логічне мислення, уміння самоорганізації навчальної діяльності; виховувати інформаційну культуру та сприяти розширенню кругозору учнів.\nУрок 34. Алгоритм створення комп’ютерної публікації. Створення, збереження та відкривання публікацій.\nнавчальна: сформувати поняття шаблон та структура публікації; навчитись створювати публікацію на основі шаблону;\nрозвивальна: розвивати логічне мислення, уміння самоорганізації навчальної діяльності;\nФронтальне обговорення понять: програми для роботи з текстом, елементи оформлення документів.\nСлово вчителя. Видавничі системи, на відміну від текстових редакторів і процесорів, мають суттєву перевагу: вони дозволяють значно скоротити час на оформлення складних документів. Важливу роль у цьому відіграє застосування стилів (замість форматування текстових об’єктів з клавіатури). Сьогодні на уроці ви дізнаєтеся, як швидко налаштувати документ, що матиме естетичний вигляд, зберегти та/або надрукувати підготовлену публікацію тощо.\nПроцес створення комп'ютерної публікації, як і будь-якого іншого інформаційного продукту (наприклад, мультимедійної презентації) починається з формування концепції та структури публікації відповідно до її призначення та особливостей цільової аудиторії.\nВідповідно до обраного типу публікації створюється відповідний шаблон чи добирається з набору стандартних шаблонів: листівка, бюлетень, оголошення, каталог, буклет.\nШаблон публікації визначає її структуру, наявність і розміщення об'єктів: текстових написів, зображень, таблиць, діаграм, фігурного тексту тощо, що, у свою чергу, мають параметри, значення яких можна змінювати.\nСтандартні колірні схеми створювалися професійними дизайнерами, тому при внесенні змін намагайтеся приймати виважені рішення — перегляньте матеріали, що стосуються колористики, поліграфічного дизайну тощо, або проконсультуйтеся з фахівцями в цій галузі, зокрема, за допомогою тематичних форумів.\nІнформаційне наповнення публікації передбачає добір і підготовку матеріалу: текстового, ілюстративного.\nДля створення публікації відповідно до розробленого шаблону. Процес підготовки інформаційного наповнення буде більш ефективним за умови створення сценарію чи схеми публікації на папері.\nНаприклад, при створенні сценарію інформаційного бюлетеня потрібно визначити:\nПо завершенню створення комп'ютерної публікації потрібно перевірити макет, роздрукувати сигнальний примірник та, за потреби, внести редакційні правки:\nКомп'ютерні публікації розраховані, як правило, на перегляд однією особою, що впливає, у першу чергу, на:\nРазом з тим, незалежно від типу публікації існують загальні критерії вдалої публікації:\nMicrosoft Publisher — це програма з пакету Microsoft Office, за допомогою якої можна створювати, оформлювати та публікувати документи різного типу.\nготувати інформаційний бюлетень чи буклет для друку;\nформи для розсилання електронною поштою або публікації в Інтернеті.\nЗавантажити програму можна тими ж способами, що й інші програми з пакету Microsoft Office.\nСтандартним форматом файлів для збереження комп'ютерних публікацій, підготовлених з використанням Publisher, є формат: PUB.\nПрограма надає користувачеві можливість зберігати файли і в інших форматах, наприклад: pdf, doc, jpg.\nПрограма містить набір шаблонів публікацій, які згруповано за категоріями:\nкаталогів та ін.\nЗмінити колірні та шрифтові схеми, параметри сторінки й навіть обраний шаблон можна за допомогою інструментів на вкладці Оформлення сторінки.\nУсі об'єкти публікації, яка розробляється за допомогою програми Microsoft Publisher, включаючи блоки тексту, не залежать один від іншого.\nБудь-який об'єкт можна розміщувати точно в потрібному місці, і є можливість управління розміром, формою й зовнішнім виглядом кожного об'єкта.\nПісля створення публікації на основі шаблону слід у відповідних об'єктах, які визначають її структуру, замінити: текст, малюнки.\nТакими, що відповідають задуму публікації. У тексті автозаповнювача шаблону публікації зазначається, скільки орієнтовно слів має бути в кожній статті, щоб вона помістилася в бюлетень відповідно до обраного шаблону.\nЯкщо текст статті підготовлено заздалегідь та збережено в текстовому файлі, можна автоматично замінити текст автозаповнювача.\nДля цього потрібно виділити текст, що заміщується, у контекстному меню обрати вказівку Змінити текст  Текстовий файл. І вказати файл, що містить необхідний текст.\nЗалежно від типу, створена на основі шаблону публікація може містити різну кількість сторінок, наприклад:\nПереміщуватися до потрібної сторінки публікації зручно за допомогою панелі Сторінки у лівій частині вікна програми.\nЗа потреби можна додавати нові сторінки до публікації або видаляти наявні.\nДля цього використовують відповідні вказівки контекстного меню, яке з'являється, якщо клацнути правою кнопкою миші на одній із сторінок в області Сторінки.\nЯкщо слід видалити деякі сторінки з внутрішніх двосторонніх сторінок, з'являється вікно Видалення сторінки, у якому вказують, які саме сторінки слід видалити.\nПідручник ст. 153-154\nПідручник § 20 ст. 143-146


Генпрокурора США допитають у Конгресі по "російській справі" – новини на УНН | 7 листопада 2017, 07:59\nПонеділок, 24 вересня 2018 01:16\nВівторок, 7 листопада 2017, 07:59 • Ілля Жижиян • 15660\nГенпрокурора США допитають у Конгресі по "російській справі"\nКИЇВ. 7 листопада. УНН. Генеральний прокурор і міністр юстиції США Джефф Сешнс повинен виступити перед членами Юридичного комітету Палати представників Конгресу США. Мова на них повинна піти про передбачувані контактах виборчого штабу нинішнього президента США Дональда Трампа з Росією, передає УНН з посиланням на Deutsche Welle.\nПовідомляється, що Сешнс попередньо виступить 14 листопада. Відзначається, що таким чином, у демократів буде можливість розпитати Сешнс про його минулі заяви, щодо зв'язків співробітників виборчого штабу Дональда Трампа з російськими представниками.\nКрім того, за інформацією агентства, Сешнс повинен в той же день постати на закритому засіданні Комітету з розвідки Палати представників.\nНагадаємо, Міністерство юстиції США зібрало докази щодо злому комп'ютерних систем Національного комітету Демократичної партії напередодні виборів 2016 згідно з якими до цієї хакерської атаки мали відношення шість представників збройних сил і розвідки РФ.\nТеги: США, допит\nУ Нью-Йорку визначились з мером\nТрамп розповів про мрії США\nВлада Саудівської Аравії вилучить активи у підозрюваних в корупції на 800 млрд доларів\nТрамп закликав всі країни об'єднатися для блокади КНДР