У Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Багратіонівська.\n«Багратіонівська» (рос. Багратионовская) — станція Філівської лінії Московського метрополітену. Розташована на лінії між станціями «Філі» і «Філівський парк», під вулицею Барклая-де-Толлі.\nБула відкрита 13 жовтня 1961 у складі ділянки «Філі» — «Піонерська».\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Багратіонівська_(станція_метро)&oldid=24600880\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 16:31, 2 березня 2019.


5 помилок у євангелізації | CREDO\n10 Січня 2018, 12:59 3510 Олександр Бучковський\nЩо зробити, аби Добра Новина про Спасіння та прощення гріхів досягала якомога більше людей?\nПапа Франциск постійно нагадує, що Церква має пройти душпастирське навернення, аби стати місійною спільнотою. А в Україні, на мою думку, що стоїть на заваді цьому?\nДосить поширений стереотип, особливо серед старшого покоління, що євангелізація — це справа виключно священиків, богопосвячених осіб і душпастирських співпрацівників, а не мирян, які мають турбуватися про світські, а не духовні справи. І питання не тільки у незнанні церковного вчення, особливо ІІ Ватиканського Собору, який закликає всіх охрещених свідчити про свою віру та служити церковній спільноті кожний своїм даром чи покликанням. Вагому роль тут відіграли й українські реалії. Священики після розпаду СРСР приїжджали майже у релігійну пустелю. Треба було «з нуля» будувати храми, організовувати парафії чи відновлювати релігійне життя. І зазвичай всі матеріальні і духовні обов’язки лягали на плечі священнослужителів, які мали досвід і богословську освіту.\nПроте якщо батьки не дозволяють дітям допомагати їм у щоденній праці, то діти виростають або ліниві, або пасивні. І так само з релігійним життям, адже все одно «ксьондз зробить» чи це «його парафія». І виходить замкнуте коло клерикалізму, коли священики не мають часу на євангелізацію, бо зайняті всіма побутовими справами, а миряни не вміють або не хочуть заходити на територію пресвітера. Виходить, що священики нарікають, що парафіяни пасивні, а віряни бояться брати на себе відповідальність. І одним оголошенням з амвону чи закликом до навернення тут не зарадити.\nТреба змінювати світогляд і підхід до християнства й Церкви, яку творимо ми всі, а не тільки священики і монахи з монахинями та єпископи. А отже, всі й відповідальні за неї та за проповідування Доброї Новини також. Що євангелізація — це не лише церковна акція, а стиль життя і покликання християнина, який має свідчити про свою віру і досвід любові Бога. Це також вимагає і від духовних осіб навчитися довіряти парафіянам і ділитися з ними своїми несвященицькими обов’язками, навіть коли ті нароблять помилок чи не дадуть бажаного «ідеального результату». А також, особливо бабцям, треба бути більш покірними і менш клерикальними, аби не створювати враження, ніби вони краще за священиків знають, як бути священиком.\nСвященик, який служить вірним у Таїнствах, проповідуванні Слова чи Євангелізації, відвідуванні хворих чи розмові з пересічними людьми, буде кращим знаком Воскреслого Христа, ніж різноробочий, архітектор і менеджер церковної організації. А вірянин, який бере участь у житті спільноти, поглиблює свою віру, служить своїм братам, досягає святості як сім’янин, працівник чи волонтер, — буде не меншим знаком Живого Бога, не замкненого у храмі й доступного лише в неділю і по святах. Аби Церква насправді стала Тілом Христа, де є різноманітні члени і кожен служить Спільноті своїми дарами задля спільного блага та проголошення Доброї Новини.\nМожна красти, вбивати, ґвалтувати і взагалі не вірити в Бога, але вважати себе католиком чи православним. Адже для багатьох християнство — це не ідентичність, а статус. Ярлик, який дається при народженні. І не подумайте, що я проти хрещення дітей. Абсолютно ні. Проте чому ми хрестимо дітей католиків, а не, наприклад, мусульман чи юдеїв? Тому що ми впевнені, що батьки передадуть їм віру і в майбутньому вони стануть добрими християнами. А насправді виходить, що у багатьох випадках наше хрещення, за словами святого Йоана Павла ІІ, залишається мертвим і не приносить плоду освячення і святості. І навкруги повно охрещених людей, які живуть мов язичники, без Бога і всупереч Богові.\nДумаю, час зрозуміти, що бути християнином — це вірити і чинити волю Отця нашого, перебувати на шляху віри і навернення; але для багатьох він починається хрещенням у храмі і закінчується і похороном. Чому в первісній Церкві той, хто переставав жити згідно з вимогами віри, вважався апостатом (відступником) і до нього ставилися як до поганина, а сьогодні — як до непрактикуючого парафіянина? Або є спасіння, або немає; або рай, або пекло. Третього не дано. То чому ми йдемо на компроміси? Адже Господь ставить вибір явно: будь або холодним або гарячим, християнином або язичником, але аж ніяк не літеплим віруючим. Бог цього не терпить. Ісус у Святому Причасті дає нам цілого себе, а не частину. І цього прагне від нас.\nНа жаль, трапляється, що коли людина заходить до храму, то, замість почути про Бога, стає об’єктом повчань, як треба хреститися, де ставити свічку чи як клякати. І в повсякденному житті ми починаємо з моралізації, що не так живеш, потім вчимо, як треба правильно, як бути віруючим, і, можливо, (якщо пощастить) час від часу згадуємо, що Бог тебе любить і прагне твого щастя. А це ж фундамент євангелізації, що Бог так полюбив кожного з нас, що послав свого Єдинородного Сина, аби Він помер за наші гріхи і воскрес для нашого оправдання. І неважливо, яке ти мав життя до цього.\nЦя Новина, що тебе люблять незалежно від твоїх учинків і твого становища, змінює життя. Принаймні, моє вона точно змінила. Єпископ Ґжеґож Рись написав, що справедливість не дає шансу на зміну, лише констатує факт і виносить вирок. А милосердя дозволяє все розпочати заново. Тому, коли ми вказуємо на неморальний стиль життя, не згадуючи про спасіння і Божу Любов, то просто нагадуємо маршрут людини у пекло.\nМісіонери, коли приходили в язичницькі країни, не говорили відразу, як варто жити. Це робили колонізатори. Місіонери свідчили про Воскреслого Христа, передусім своїм власним життям. Потім навчали про Ісуса, а вже з цього випливав стиль життя нової людини. А ми живемо у гіршому середовищі, ніж Африка. Бо набагато важче навернути «віруючого» за свідоцтвом про хрещення, ніж язичника.\nНаївно думати, ніби всі, хто каже, що вірує, справді вірить. А ще наївніше — що можна «вірити в душі». Бо світло не дається, щоб його ховати під ліжком. Віра є світлом, що освітлює життя твоє і ближніх, тим маяком, що вказує на пристань посеред бурі. А любов — це шлях, де кожний вчинок — це крок до мети. І вони йдуть у парі, як Йоан і Петро на шляху до пустого гробу. Прибіг першим Йоан (любов), але увійшов і доторкнувся до Таємниці Воскресіння Петро (віра). Бо єдине, що людей зворушує, — це любов у вимірі хреста, коли ти думаєш інакше, ніж цей світ, коли живеш як у раю і раєм, а не на землі і як порох. Це вона приводить інших до віри, а вже віра дає пізнати Любов і самому любити. І це найкраща євангелізація, коли твоє життя стає Доброю Новиною для інших, яку ти сам колись почув для себе.


Є НОВИНА! Варшава ініціює скликання позачергового саміту ЄС через події в Білорусі\nПро це представництво Польщі в ЄС повідомляє у Твіттері.\n“ Прем'єр-міністр Матеуш Моравецький закликає голову Європейської ради Шарля Мішеля та голову Європейської комісії Урсулу фон дер Ляєн скликати позачерговий саміт Європейської ради через події у Білорусі», - заявили в представництві.\nНагадаємо, 9 серпня в Білорусі відбулися президентські вибори.\nНагадаємо, під час протестів у Білорусі затримали понад 140 осіб – правозахисники.\nУ Білорусі затриманих найманців «Вагнера» підозрюють у підготовці теракту


На Луганщині виявили майже 100 порушень, допущених пасажироперевізниками\n28.07.2018 / 13:49 ПАРАЛЛЕЛЬ - МЕДИА\nЦе результати проведення цільових профілактичних заходів «Перевізник» на території області. Виявлено одного пасажироперевізника, який керував транспортним засобом на підпитку.\nЯк повідомили Паралель-медіа у відділі комунікації Головного управління Національної поліції в Луганській області, профілактичні заходи проводяться з метою попередження ДТП та зниження рівня дорожньо-транспортного травматизму.\nВ період проведення операції створені спільні мобільні групи з числа поліцейських та співробітників Укртрансбезпеки, які проводять рейдові перевірки перевізників пасажирів.\nЗ початку проведення заходів поліцейські Луганщини перевірили більше 200 транспортних засобів, які здійснюють перевезення пасажирів.\nВиявили 96 порушень законодавства допущених водіями транспортних засобів, по яким співробітники поліції склали адміністративні матеріали, правопорушників притягнуто до адміністративної відповідальності.\nСеред поширених порушень, які допускають перевізники: перевезення пасажирів понад встановлену кількість (17), відхилення від визначеного маршруту руху, не заїзд на автостанцію (29).\nКрім того, поліцейські націлені на виявлення та припинення діяльності нелегальних перевізників пасажирів.\nПеребіг операції знаходиться на постійному контролі у начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області Сергія Колесника.


Чоловік, який знайшов закономірності • Азарт від М.С.Л.\nДжеррі Селбі завжди любив головоломки. Для нього побачити щось таке, що було поза увагою інших, було найкращою нагородою. Якось він почав скуповувати дрібні монети, які люди здавали в банки в обмін на купюри: йому спало на думку, що серед звичайних монет випадково можуть попастися і цінні колекційні зразки — у підсумку, перебираючи монетки разом із сином, він заробив $ 6000.\nВ якості власника невеликого магазину в містечку Еварт, штат Мічиган, Джеррі придумав, як збільшити прибуток, торгуючи лотерейними білетами. До в’язки білетів він прикріплював блискучий пенні і казав своїм відвідувачам, що монетка приносить удачу, — так у крихітному містечку, де немає і 2000 жителів, він продавав білетів на $ 300 тисяч на рік, отримуючи $ 20 тисяч прибутку. Ці гроші, однак, були дріб’язком у порівнянні з головною головоломкою, яку розгадав Джеррі: він придумав, як «зламати» лотерею штату і вигравати мільйони доларів, не порушуючи закон.\nТУТ УДАЧА НІ ДО ЧОГО\nУ США є статистика по частим виграшам у лотерею, яку складно пояснити однією лише удачею. Згідно з розслідуванням журналу Columbia Journalism Review близько 1700 американців переводили в готівку виграшні білети на суму від $ 600 за 50 і більше разів за останні сім років. Найбільше це робив Клеренс Джонс зі штату Массачусетс, якому за шість років дісталися понад 10 тисяч виграшних білетів на загальну суму понад $ 18 млн. Можливо, ці люди просто переводили в готівку білети тих, кому не хотілося привертати увагу або додавати рядок про лотереї в декларацію про доходи. Не виключено, що частина з них шахраї. Але ймовірно, що хоча б кілька — люди зі здібностями до математики і аналізу, які виявили вади в механіці лотерей. Такі, як Джеррі Селбі.\nОдного разу 64‑річний Джеррі, який нещодавно вийшов на пенсію і продав свій магазинчик, побачив брошуру з рекламою нової лотереї під назвою Winfall. За $1 можна було купити білет, де було 49 клітинок із числами. Наприкінці тижня організатор, компанія Michigan Lottery оголошувала шість виграшних чисел, і якщо учасник закреслював усі 6 правильно, він отримував джекпот — $ 2 млн. або більше. Вгадавши 2, 3, 4 або 5 із шести, можна було виграти скромніші суми. Важливою особливістю лотереї був roll-down: якщо ніхто не вигравав джекпот, він поступово зростав, і коли сума перевалювала за $ 5 млн., він розподілявся між гравцями, котрі вгадали від 2 до 5 чисел. Завдяки цьому «обвалу» раз на кілька тижнів дрібні виграші різко збільшувалися.\nДжеррі підрахував, що шанс учасника отримати $ 5 за правильні 3 числа — 54 до 1, а виграти $ 100 за 4 числа — 1500 до 1. Але в тиждень «обвалу» джекпоту суми виграшів були вже іншими: замість $ 5 можна було отримати $ 50, а замість $ 100 — вже $ 1000… Щоб не втратити на лотереї гроші, — треба купити достатню кількість білетів, і щоб ніхто не вгадав усі 6 чисел і не привласнив джекпот. Удача була тут взагалі ні при чому.\nСпочатку Селбі не був упевнений в точності розрахунків. Щоб перевірити свою теорію, він зачекав, коли джекпот перевалить за $ 5 млн., витратив на 2200 лотерейних квитків $ 2200, дочекався оголошення виграшних номерів і виграв $ 2150. Селбі зробив висновок: він викупив недостатню кількість білетів, потрібно було купити їх більше.\nТому за кілька тижнів перед черговим «обвалом» Джеррі витратив на лотерею вже $ 3400. Після оголошення виграшної комбінації він підрахував свій прибуток: він складав $ 6300. Натхнений пенсіонер зробив ще одну ставку — на 8000 квитках по $ 1 він заробив вже $ 15 700. Система працювала. Тільки після цього Джеррі наважився розповісти все дружині. Вона завжди була проти ризику, але розсудила, що $ 15 700 — сильний аргумент.\nЩоб купувати достатню кількість лотерейних білетів, Селбі довелося домовитися з власниками магазинів, де вони продавалися. Справа в тому, що квитки для Winfall роздруковувалися безпосередньо в точках продажу на спеціальному терміналі, максимум по 100 штук за раз. Щоб надрукувати 10 тисяч, продавцю необхідно було стояти біля терміналу 4 години. Ніхто з торговців не погодився б цілими днями простоювати біля принтера, але вони дозволяли займатися цим Джеррі й Мардж — у маленькому містечку пару знали всі. Роздрукувавши десятки тисяч білетів, подружжя привозило їх додому, а після оголошення переможних чисел розсортовували у стопочку — від 0 до 5 вгаданих номерів (шість із шести у них не випало жодного разу).\nЯк і в інших штатах, Мічиганська лотерея вітала великих корпоративних покупців білетів — чим більше куплять, тим більше грошей отримає скарбниця штату і компанія-організатор. Щоб стратегія працювала, потрібні були великі вкладення, і Джеррі спочатку залучив своїх шістьох дітей, які придбали лотерейні білети на власні гроші, а в червні 2003‑го, приблизно за півроку після початку всієї затії, створив власну корпорацію: GS Investment Strategies. Вона існувала тільки на папері, нічого не мала, нічого не виробляла, нікого не наймала — її єдиним видом діяльності була гра в лотерею. Джеррі, його родина і знайомі, всього 25 осіб, мали в GS Investment Strategies частки, придбані за $ 500. До весни 2005 року, менш ніж за два роки існування, корпорація зіграла в Winfall 12 разів, кожного разу збільшуючи число білетів і виграш. Перша спроба принесла $ 40 тисяч прибутку, друга $ 80 тисяч, третя — $ 160 тисяч.\nВесь цей час у Джеррі не виникало і тіні сумніву в правильності своїх дій. Чоловік був повністю впевнений, що грає в лотерею рівно так, як вона була задумана, і якщо вона допускає спосіб різко збільшити суми виграшу, значить, це було сплановано організатором, щоб спокусити гравців. Крім того, витрачені ним гроші йшли на благо всього суспільства, бо близько 35 центів із кожного лотерейного білета забирав собі штат.\nУ травні 2005 року лотерея Winfall несподівано припинила своє існування, і замість неї з’явилася нова, з іншого механікою. Джеррі зажурився ненадовго: скоро він дізнався, що майже повна копія мічиганської лотереї під назвою Cash WinFall проводиться в штаті Массачусетс. Відмінності були тільки в тому, що білет коштував $ 2, а не $ 1, потрібно було вгадати 6 із 46, а не з 49 чисел, і джекпот «обвалюється» після позначки $ 2 млн., а не $ 5 млн. Розрахунки Джеррі показали, що шанси вигравати і в Массачусетсі були непоганими. Щоправда, аби купити білети, доведеться проїхати 1200 км.\nЧерез знайомих Джеррі домовився з двома власниками точок, що продають лотерейні білети, про те, що в тижні, коли має статися «обвал» джекпоту, він і Мардж будуть приїжджати і роздруковувати білети на місцевих терміналах. Формально це виглядало так, що власники магазинчиків вступили в GS Investment Strategies і найняли двох пенсіонерів для друку білетів. Працюючи по 10 годин на день без перерви, в свій перший приїзд Селбі надрукували 60 тисяч білетів вартістю $ 120 тисяч, перевірили їх, щоб знайти виграшні, й відвезли додому $ 58 тисяч чистого прибутку (весь виграш склав $ 178 тисяч). Шість років по тому число білетів, куплених «корпорацією» в Массачусетсі, перевалило за 350 тисяч, витрати на них перевищили $ 700 тисяч, а виграш досяг $ 998 тисяч.\nПРИБУТОК — 5 МІЛЬЙОНІВ ДОЛАРІВ\nКомпанія-організатор массачусетської лотереї мала можливість відстежувати кількість проданих білетів і виявляти незвичайну поведінку їх продавців, але її не зацікавила діяльність двох точок, де працювали Селбі. Як Джеррі з’ясував пізніше, не він перший здогадався, як заробляти на лотереї, — в штаті були й інші гравці, які індивідуально або в групах використовували схожі стратегії. За п’ять років Джеррі і Мардж навідувалися в Массачусетс по 6–9 разів на рік, завжди дотримуючись первісної стратегії: друкували білети, перевіряли їх, переводили в готівку виграш і забирали із собою додому гроші.\nДо 2009 року Селбі виграли в лотерею $ 20 млн., отримавши $ 5 млн. чистого прибутку (після вирахування податків і вартості лотерейних білетів). Їх спосіб життя змінився мало — вони могли літати у відпустку на приватному літаку, проте Мардж навіть не спало на думку купити посудомийну машину, — замість цього сім’я відкладала гроші на чорний день (глобальна фінансова криза була в розпалі) й оплатила освіту онукам. За весь час участі в лотереї «корпорація» програла тричі — один раз у 2007 році, коли комусь пощастило вгадати всі 6 номерів, група втратила $ 360 тисяч.\nФінал настав несподівано. Одного разу в червні 2011 року журналістці газети Boston Globe Андреа Естес подзвонив якийсь держслужбовець, який порадив їй придивитися до звітів про переможців массачусетській лотереї, які виграли понад 20 разів і понад $ 20 тисяч за останній рік. Такі звіти організатор лотереї розсилав різним державним агентствам, щоб ті могли знайти людей, що ухилялися від сплати податків або аліментів. Дуже швидко Естес відшукала в списку GS Investment Strategies й інші групи, які регулярно вигравали великі гроші, в тому числі кілька об’єднань студентів із Массачусетського інституту технологій.\nСтаття Естес із розслідуванням про лотереї вийшла в Boston Globe 31 липня 2011 року. З неї випливало, що хто завгодно, хто міг дозволити собі витратити більше $ 100 тисяч на лотерейні білети в тиждень «обвалу» джекпоту, «практично гарантовано» отримував прибуток, і відбувалося це, зрозуміло, за рахунок пересічних гравців, чиї шанси виграти були куди менше. За підрахунками журналістки, всього три організовані групи гравців могли поділити між собою 2/3 всіх виграшних квитків.\nІсторія стала сенсацією. Тему підхопили великі національні видання, політики взялися критикувати механіку лотереї, в газету писали люди зі скаргами, що хтось наживається на них. Через 2 дні казначейство штату Массачусетс заявило, що Cash WinFall буде закрита протягом року, а поки це не сталося, магазинам заборонять продавати лотерейні білети більше ніж на $ 5000 у день.\nЕварт Джеррі Селбі був у шоці від новин. Публікація виставляла його якимось злочинцем, який живе за рахунок інших, але ж він грав строго за правилам. Так, він купував багато білетів, але це не було заборонено, а його гроші йшли в бюджет штату. Якщо кого і можна в чомусь звинувачувати, це організаторів лотереї, які клали в кишеню 40 центів із кожного витраченого простою людиною долара. Щоб порозумітися, Джеррі дав інтерв’ю Естес, в якому розповів про те, як одна з конкуруючих із ним груп учасників дійсно маніпулювала лотереєю. Журналістка опублікувала ще дві статті, які викликали в штаті нову хвилю суспільного невдоволення і змусили владу провести розслідування про можливі зловживання.\nВ останнє Джеррі й Мардж брали участь у лотереї в січні 2012 року. Підрахунки, проведені після цього, показали, що за 9 років гри в двох штатах вони перевели в готівку виграшних білетів приблизно на $ 27 млн., отримавши $ 7,75 млн. прибутку (до сплати податків), розподіленого між вкладниками GS Investment Strategies. Шість місяців потому, в липні 2012‑го звіт інспектора від штату Массачусетс постановив, що Джеррі порушив правила участі в лотереї, роздруковуючи білети самостійно (а іноді й поза офіційними годинами роботи точок продажу). Однак у звіті підкреслювалося, що завдяки масштабній скупці лотерейних білетів виграли всі — за 7 із половиною років роботи Cash WinFall бюджет штату отримав близько $ 120 млн., з яких $ 40 млн. надійшли від великих гравців, які, в свою чергу, ніяк не заважали всім іншим купувати стільки білетів, скільки вони хотіли і могли, і не впливали на шанси кожного окремого квитка. «Я шукаю закономірності, — казав Джері. — Ось і все, ніяких гарантій».\nПредыдущая статьяВиграш залежить від вас!\nСледующая статьяАзартный гороскоп на 4 – 10 октября


Zombie Farm Для iPhone cкачати безкоштовно гру Зомбі ферма.\nГра Zombie Farm. Скачати безкоштовно гру Зомбі ферма на iPhone, iPad або iPod всього за кілька кліків!\nZombie Farm (Зомбі ферма)\nДля того, щоб скачати Zombie Farm для iPhone або iPad безкоштовно, ми рекомендуємо вибрати вашу модель мобільного пристрою, і наша система підбере для вас найбільш підходящі файли гри Зомбі ферма для iPhone, iPad або iPod. Cкачати Zombie Farm на телефон або планшет дуже просто: виберіть необхідний файл та натисніть "Скачати" після чого виберіть один із способів скачування!\nZombie Farm - це весела мультяшна гра. Виростите величезну армію зомбі на своєму городі, і покажіть їм, хто справжній король зомбі. Вирощуйте зомбі-овочі та інших зомбі-мутантів. Заробляйте мізки і монетки, щоб годувати своїх зомбі і озброювати їх.\nСкачати гру Zombie Farm (Зомбі ферма) безкоштовно\nCкачати гру Zombie Farm для iPad безкоштовно. Зомбі ферма повна версія.\nВи можете Zombie Farm скачати на телефон або планшет абсолютно безкоштовно прямо на цьому сайті. Завдяки цій грі ви більше не будете нудьгувати в транспорті, на навчанні або роботі. У Зомбі ферма грати одне задоволення! Красива графіка і захоплюючий ігровий процес зможе зайняти вас на довгі години. Без сумніву це одна з кращих ігор на iPad.


Що потрібно знати про фіди і банер з динамічними даними? - VenWeb - Замовити сайт. створення та підтримка веб сайтів будь-якої складності.\nЩо потрібно знати про фіди і банер з динамічними даними?\nPosted on Вересень 27, 2018 by venweb\nБанери, що використовують інформаційні фіди, це досить нова розробка. Компанії-першопрохідці стали впроваджувати цю технологію ще в 2010 році. З самого початку ця технологія припала до смаку беттінговим компаніям, які активно впровадили її в свою мобільну рекламу.\nЦе дозволило користувачам бачити актуальні коефіцієнти ставок на спортивні ігри в реальному часі. Однак, з тих пір багато чого змінилося і тепер фіди використовуються компаніями з абсолютно різноманітних сфер діяльності.\nЩо ж таке “фідів банери”?\nПід фідів розуміється банер, який показує актуальні дані в режимі реального часу, які поставляються джерелом цих даних. Фид дає можливість оновлювати дані в уже опублікованому банері. Інформаційні фіди дають рекламу абсолютно новий рівень персоналізації і контексту.\nФіди використовують автоматизовані прикладні програмні інтерфейси (API), які дають масштабованість і швидкість для керування динамічною частиною банера. API використовують для уточнення частоти, з якою фид збирається і оновлюється. У вас є вибір між завантаженням форматів CSV, JSON і XML, що робить роботу з фідамі особливо гнучкою і зручною.\nРозробники із студії Clickable.Design говорять про те, що використання фідів дозволяє відображати різні змінні, наприклад, актуальні ціни, котирування акцій, а також інші фактори, наприклад погоду.\nФіди допомагають спростити продакшн\nОднак, фіди можуть бути корисні не тільки збільшенням показника конверсії. Вони також спрощують саме виробництво промо та рекламних кампаній в цілому. Наприклад, не потрібно буде створювати сотні банерів, які будуть дещо відрізнятися, наприклад рядком тексту або картинкою товару. Вся ця інформація буде підтягуватися з фида і автоматично змінюватися в банері, без необхідності міняти це все в креативі.\nІнший важливий аспект, крім ціни, це людський фактор. В ході виробництва великого обсягу банерів, виникає чимала кількість помилок, багато з яких є критичними. Такі галузі, як банківська справа та фінанси, не може собі дозволити подібні помилки.\nЇм потрібен безпечний фид без огріхів. Так, ви можете вручну перевіряти банери на етапі продакшена рекламної кампанії, але це займе цілу вічність і ніяк не гарантує, що помилки все одно не будуть допущені в більшій чи меншій мірі. У випадку з фідом, ви створюєте таблицю один раз, перевіряєте її, сполучаєте її зі своїми банерами і все готово.\nУ чому ж відмінність динамічних банерів від\nВідмінність в тому, що суть фида полягає в захопленні даних, наприклад товарів або акцій. Динамічні банери досить схожі. Однак, крім надання товарного фида, вони відображають динамічно змінюється текст, картинки або посилання переходу. Динамічні банери, які використовують фид, дозволяють відображати кілька текстовок, а також проводити A / B тестування.\nЧим вище релевантність відображуваного оголошення для користувача, тим більша ймовірність, що він буде взаємодіяти з ним. Це, в свою чергу, так чи інакше збільшує конверсію. І саме класне в усьому цьому те, що вам не потрібно створювати безліч однотипних баннерів. Все що вам потрібно, це шаблон банера, таблиця з переліком товарів / послуг і сам фид в форматі .xml.\nВикористовуючи один шаблон банера можна докорінно змінити вигляд банера, починаючи з кольору кнопки, картинок до призову до дії (CTA). Також з’являється можливість випробувати безліч варіацій тексту банера, щоб зрозуміти, яка з них краще працює. Крім того, використовуючи інструмент планування, ви можете враховувати різні текстівки і оголошення для свят, наприклад під Новий Рік або Чорну п’ятницю.\nTagged банер, фід


Брати Шемети - патріоти і видавці першої україномовної газети "Хлібороб" на Лівобережній Україні\nУ реєстрі славетних українських родин, які у свій час вірою і правдою служили рідному краєві, почесне місце належить братам Шеметам з Лубен. У реєстрі славетних українських родин, які у свій час вірою і правдою служили рідному краєві, почесне місце належить братам Шеметам з Лубен. Володимир, Микола… — 16.11.20 08:22\nУ Полтаві у вогні загинув чоловік\nБратів Шеметів в Київському районі Полтави. Під час пожежі виявили тіло загиблого чоловіка. 20 липня о 15:36 до Служби порятунку надійшло повідомлення про пожежу на 3-му поверсі багатоповерхівки у пров. Братів Шеметів в Київському районі Полтави. Під час пожежі виявили тіло загиблого чоловіка.\nВісті з Полтави - Під час пожежі у провулку Братів Шеметів загинув чоловік\nРятувальники виявили тіло чоловіка під час пожежі у багатоповерхівці у пров. Рятувальники виявили тіло чоловіка під час пожежі у багатоповерхівці у пров. Братів Шеметів — 21.07.20 11:49\nЧерез сильне задимлення рятувальники працювали в апаратах захисту органів дихання. На місці пожежі виявили тіло загиблого чоловіка. 20 липня о 15:36 до Служби порятунку 101 надійшло повідомлення про пожежу, що виникла у квартирі 3-му поверсі 5-поверхового житлового будинку у пров. Братів Шеметів в…\nЦю посаду отримав колишній мер Варшави, член польського парламенту Марцін Свєнціцький . Кабінет міністрів затвердив нового бізнесмен-обмудсмена. Цю посаду отримав колишній мер Варшави, член польського парламенту Марцін Свєнціцький . Про це йдеться в розпорядженні уряду №652. Свєнціцький…\nНаглядова рада бізнес-омбудсмена України схвалила кандидатуру Свенціцького . Польський депутат обраний у міжнародному конкурсі серед понад 100 кандидатів на посаду бізнес-омбудсмена України. Депутат Сейму Польщі Марцін Свенціцький , який змінить на посаді бізнес-омбудсмена Альгірдаса Шемета,…\nЗазначимо, що посаду бізнес-омбудсмена в Україні запровадили у 2014 році. Нинішній член польського парламенту Марчін Свенчицький обійме посаду бізнес-омбудсмена в Україні восени поточного року. Про це сказав діючий бізнес-омбудсмен Альгірдас Шемета на прес-конференції в Києві 31 липня, повідомляє…\nФОТОФАКТ: вул. Гожулівська 18, 20, 20а, пров.\nБратів Шеметів впервые появилась Трибуна. Ремонт міждворових проїздів триває. Кілька прикладів зробленого, вже традиційно у форматі «до» і «після»: Тротуар на вул. Гожулівська, 18 ДО ПІСЛЯ Вхідна група на вул. Гожулівська, 20а ДО ПІСЛЯ Міждворові проїзди на вул. Гожулівській, 20 ДО ПІСЛЯ ДО ПІСЛЯ… — 11.07.19 21:33\nФОТОФАКТ: вул. Грушевського, вул. Братів Шеметів\nБратів Шеметів, 21 ДО ПІСЛЯ Працюємо далі. Запись ФОТОФАКТ: вул. Грушевського, вул. Братів Шеметів впервые появилась Трибуна. Будні комунальних служб, як завжди, насичені. Кілька прикладів того, що робота не припиняється ні на день – «до» і «після»: Дах на вул. Грушевського, 21 ДО ПІСЛЯ Дворовий… — 25.06.19 21:06\nУправління ЖКГ Полтавського міськвиконкому уклало угоди на капремонти двох внутрішньоквартальних проїзних доріг. Управління ЖКГ Полтавського міськвиконкому уклало угоди на капремонти двох внутрішньоквартальних проїзних доріг. Загалом роботи обійдуться в понад два з половиною мільйона гривень. — 21.05.19 13:00


1-й съезд Всеукраинской Ассоциации Медицины Сна | УкрТелеМед\n1-й съезд Всеукраинской Ассоциации Медицины Сна\n«Порушення сну як міждисциплінарна проблема. Сучасні методи діагностики та лікування порушень сну».\nм. Київ, Україна, 12 жовтня 2011 р.\nЗАПРОШУЄМО ВАС взяти участь у «I з’їзді Всеукраїнської Асоціації Медицини Сну» з міжнародною участю, який відбудеться 12 жовтня 2011 року в м. Києві на базі ННЦ “Інституту кардіології імені академіка М.Д. Стражеска” АМН України (адреса: м.Київ, вул. Народного Ополчення, 5) за підтримки ТОВ «УкрТелеМед».\nТема з’їзду: «Порушення сну як міждисциплінарна проблема. Сучасні методи діагностики та лікування порушень сну».\nВ програмі з’їзду заплановані доповіді ведучих фахівців України, Німеччини та Росії з кардіології, сомнології, неврології, ендокринології, пульмонології та інших спеціальностей.\nОфіційне відкриття відбудеться 12 жовтня 2011 р. о 9.00\nРеєстрація делегатів та гостей буде проводитися у холі ННЦ “Інституту кардіології імені академіка М.Д. Стражеско”\n12 жовтня 2011 р. з 800.\nПогорецький Юрій Несторович – президент Всеукраїнської громадської організації «УКРАЇНСЬКА АСОЦІАЦІЯ МЕДИЦИНИ СНУ», головний лікар НПМЦ «УкрТелеМед»,к.м.н., м. Київ\nСіренко Юрій Миколайович – керівник відділу симптоматичних гіпертензій ННЦ “Інститут кардіології імені академіка М.Д.Стражеска””, доктор медичних наук, професор, м.Київ\nСичов Олег Сергійович – науковий керівник відділу аритмій серця ННЦ “Інститут кардіології імені академіка М.Д.Стражеска”, професор, м.Київ\nАртеменко Валерій Юрійович – завідувач відділенням анестезіології та інтенсивної терапії ЛШМД «Інто – Сана», м. Одеса\nБородіна Надія Євгегніївна – представник Weinmann (Німеччина) в Росії, м. Москва\n9.00-9.30 – відкриття З’їзду\n– від президента асоціації Погорецький Ю.Н (м.Київ)\n– від головного кардіолога України Сіренко Ю.М. (м.Київ)\n– від представника Weinmann (Німеччина) в Росії Бородіна Н. (м.Москва)\n9.30- 10.00 – «Комбінація медикаментозної та СРАР – терапії у пацієнтів з ГХ 2-3 ст. важкості та високої степені кардіоваскулярного ризику», Сіренко Ю.М., Павлюк Є.А., Погорецький Ю.Н,, Рековець О.Л., м. Київ\n10.00-10.30\t– «Нічні порушення ритму серця в якості одного з клінічних маркерів обструктивного апное сну» Сичов О.С., м. Київ\n10.30-11.00 – «Рекомендації по організації обстеження та лікування пацієнтів з храпом та синдромом обструктивного апное сну», Погорецький Ю.Н. , м. Київ\n11.00-11.30\t– «Діагностичні та лікувальні прилади Weinmann синдрому обструктивного апное сну», Бородіна Н.Є.\n11.30-12.00 – «Неінвазивна вентиляція легенів. Як метод респіраторної підтримки в умовах відділення анестезіології та інтенсивнох терапії ЛШМД «Інто- Сана», Артеменко В.Ю.\n12.00-12.30 – ПРИЙНЯТТЯ РЕЗОЛЮЦІЇ.\nЗАКРИТТЯ З’ЇЗДУ ЗАКРИТТЯ КОНФЕРЕНЦІЇ.\nТелефон для довідок: (044) 537 36 86\n← Неинвазивная вентиляция легких – УкрТелеМед – Ventilogic ч.2 Эра ТВ избавиться от бессонницы →


Бакота – один з найбільш недооцінених туристичних об’єктів України — Україна туристична\nБакота – один з найбільш недооцінених туристичних об’єктів України. Попри те, що вона входить до більшості туристичних рейтингів України, про неї знають одиниці, ще менше її бачило на власні очі. А подивитися там справді є на що.\nБакота – колись легендарне місто з тисячолітньою історією, велич якого підірвав розвиток Камянця-Подільського. Однак сьогодні від минулої слави лишилися лише залишки печерного монастиря, а туристів туди приваблює неймовірна затока, що утворилася внаслідок штучного затоплення кількох сіл водами Дністра у 1981 році.\nНеймовірні кам’яні кручі в поєднанні з чистим водяним плесом (а глибина в окремих місцях сягає 50 метрів) становлять справді неймовірне видовище.\nВідвідавши Бакоту, я отримав задоволення не менше, від самого Камянця.\nХочу поділитися тим, як краще добратися до Бакоти.\nЯк добратися до Бакоти:\nОтже, для більшості туристів маршрут до Бакоти починається з Камянця-Подільського. Якщо ви маєте власне авто, то звичайно, що для вас проблеми доїзду не існує, тому цей пост для тих, що подорожує громадським транспортом.\nСама відстань від Камянця до Бакоти становить 50 кілометрів чудового асфальтованого бездоріжжя.\nДістатися до неї можна двома найпопулярнішими способами – автобусом та таксі. Автобус стартує з Автовокзалу і ходить за дуже незручним графіком. Вам треба виїхати у напрямку Нової Ушиці попередивши водія, що вам потрібно до Бакоти, за годину-півтори він вас висадить у полі – треба буде пройти пішки ще три кілометри і ви побачите Бакоту.\nІнший спосіб зручніший, але дорожчий. Приблизна вартість послуг таксі туди й назад становить 350-400 грн. Чим більше у вас попутників, тим дешевше на душу прийдеться сума.\nЗвернутися можна до будь-якого таксиста. Особисто мене підвозив Віктор Станіславович (0677469114), якщо хтось збереться – то рекомендую. Заодно проведе і екскурсію.\nТаксі, за сприятливої погоди – довезе до самісінького спуску – 140 метрів над рівне води… Однак. Якщо пройшов дощ, то доведеться пройти полем (800 метрів).\nСпускаючись до води варто оглянути залишки перчерного монастиря. В самому кінці маршруту, знаходиться кам’яний пляж, на якому можна скупатися. Вода атм чиста та приємна. За виступом каменів праворуч від пляжу, знаходиться ще один пляж, дістатися до нього не просто, але там ніколи нікого не буває, тож якщо ви плануєте затриматися у Бакоті на кілька днів – варто на нього пробратися.


Кокосове борошно органічне 400г. Кокосова продукцiя. Бакалiя. Купити Кокосове борошно органічне 400г, доставка Київ, продаж. FreshMart (ФрешМарт) - iнтернет-ринок продуктiв.\nКокосове борошно органічне 400г\nтемпература від +5 до +27; вологість до 75%\nОсобливості. Кокосове борошно отримують шляхом висушування макухи кокоса при високій температурі, після чого її подрібнюють. Продукт органічний. Борошно однорідної консистенції, порошкоподібне, світлого кольору. Смак ніжно-солодкий, кокосовий аромат не надто яскраво виражений. Міститься в герметично закритій упаковці. Вага становить 400 грам.\nЗастосування. Кокосове борошно є альтернативою пшеничному. Воно гігроскопічне, вбирає багато рідини. Поєднують борошно з медом або сиропом. Воно слугує компонентом тортів, кексів, мафінів, млинців. Застосовують у вигляді загущувача в соусах, підливах і супах. Зберігати кокосове борошно необхідно в сухому, темному місці в герметично закритій тарі.\nКористь. Кокосове борошно - безглютеновий продукт. Містить лауринову кислоту, яка має противірусну дію. Клітковина нормалізує роботу травної системи. Цей органічний продукт підвищує імунітет. У складі присутній йод, корисний для ендокринної системи.\nВітаміни: А, С, Е, D, група ВМакро- та мікроелементи: калій, кальцій, магній, залізо, йод\nКокосова стружка дрібна\nБорошно Екород пшеничне органічне 1кг\nБорошно Екород пшеничне грубого помелу органічне 1кг\nБорошно Екород зі спельти органічне 1кг\nЦукати кокосу кубики 100г


Як виграти тендер - Гарант-Строй\nPosted on 31.10.2020 17.11.2020 by garant-stroy\nСьогодні значення слова «тендер» знайоме кожному, хто хоч якось пов’язаний з підприємництвом. Але в більшості випадків люди не готові сприймати тендер як щось, що може допомогти втілити задумане саме ними. Це пов’язано з тим, що існує думка про те, що всі такі проекти віддаються за домовленістю і простим підприємцям просто не дістанеться такий шанс.\nЯк отримати бажаний тендер\nЛюди, які потрапили на сторінку Прозорро і стали його користувачами, залишаються на довго. Таке відбувається завдяки тому, що користувачі реально починають вигравати тендери абсолютно в різних напрямках не тільки з просування товарів, а й різних послуг. Якщо виконати всі необхідні умови, то такі державні замовлення на території України можуть принести підприємцю гарний прибуток і стати постійним способом доходу.\nЩо необхідно для перемоги\nЩо б отримати тендер рекомендується не хапатися відразу за найбільші напруження всіх зусиль, так як такі варіанти більш підходить для досвідчених підприємців, а з сильними конкурентами новачкам важко впорається. Саме з цієї причини краще всього починати з невеликих проектів.\nТим більше що за статистикою дрібні тендери не цікавлять корупціонерів, то є більше шансів отримати таке держзамовлення. Також це пов’язано з гарною роботою антикорупційної програми, яка активно працює в напрямку держзакупівель. Це призвело також до того, що тендерні комітети змінюють стандартні відкатні варіанти, якими користувалися тривалий час. Особливо це стосується невеликих тендерів.\nЗниження маржі запорука успіху\nПрозорро www.uub.com.ua/rus/prozorro/sale/derevina/ говорить про те, що співпраця на пряму з компаніями. Які представляють державу не тільки спрощує безліч нюансів, але і набагато дешевше, ніж працювати з корпоративними клієнтами. Державні компанії, як правило, не потребують рекламуванні, а значить можна викреслити цей пункт з кошторису витрат, як і зазвичай така співпраця виключає витрати на просування з боку маркетингу і оренду приміщення, що орендується під фізичні магазини. Таким чином собівартість виходить значно нижче, якщо порівнювати з простою торгівлею. Такий стан речей дозволяє зменшити ціну під час проведення торгів, а це тягне за собою оформлення вигідного замовлення.\nОдним з головних плюсів тендера, який дається державою, є стабільність протягом багатьох років. Канал продажів можна спрогнозувати, що також великий плюс, це відбувається за рахунок того то щорічно на державну закупівлю виділяється приблизно двісті п’ятдесят мільярдів гривень.\nЯк стежити за електронними аукціонами\nЕлектронні аукціони з продажу деревної сировини в Прозорро


Конституція і права людиниЗвернення до Президента учасників правозахис-ного руху в Україні 60-х – 80-х років\nПолітика і права людиниЗаколот\nКатування та жорстоке поводженняПрокуратурою Донецької області порушено кримінальну справу по ст. 127 ч. 3 КК України за фактом застосування катувань до засу-дженогоМихайло Коваль: «Хай це розуміють ті, хто мене катував. Відступати не збираюсь!»Начальник чернігівської міліції подав в суд на пенсіонера та телекомпанію НТНГромадяни України проти УкраїниМинюст не будет обжаловать решение по делу "Мирослава Гонгадзе против Украины"\nДоступ до інформаціїО доступе к информации в некоторых европейских странах"Секретні укази»: боротьба триває\nУ недержавних організаціяхЗахисти себе – візьми це за правило!\nПоглядВолодимир Чемерис: 7 листопада для мене не свято, і ніколи ним не булоПерші гримаси відновленої депутатської «недоторканності» : у притягненні Голови Тернопільської облради до кримінальної відповідальності відмовленоВажко знайти чорну кішку в темній кімнаті? - Ввімкни світло!\nМи закликаємо Вас це вчинити лише у відповідності до Ваших повноважень Президента, згідно з обов’язком свідомого українського громадянина, вчинити для захисту нашої демократії і конституційної законності.\nНа нашу думку, необхідним і юридично коректним вирішенням цієї проблеми мало б стати подання відповідних суб’єктів (Президента, 45 народних депутатів України тощо) про офіційне тлумачення Конституційним Судом України статей 154-159 Конституції: чи відповідає процедурним нормам Розділу ХІІІ Конституції голосування змін до Основного Закону „в пакеті”, тобто разом з ординарними законопроектами. Якщо Конституційний Суд визнає голосування „в пакеті” неконституційним, тоді невідворотним стане ще одне голосування стосовно „політичної реформи” у Верховній Раді України.\n01.11.2005 | Олександр Северин\nПраво і обов’язок написати все те, що я напишу, мені дає одна проста обставина – я громадянин України.\nЗброю готують не якісь підлі міжнародні терористи, не шахіди. Вітчизняні диверсанти навряд чи (за рідкісними виїмками) мають якесь ідеологічне підґрунтя до свого нешляхетного задуму і вже абсолютно точно не збираються, подібно шахідам, загинути. Застосувавши свою бомбу, вони збираються і надалі процвітати і, більш того, керувати країною, накинувши нації свої вбогі "понятія" та своє розуміння доцільності, котре нічого не має схожого ні з правом, ні з інтересами України.\nЯ навмисно не називаю цей закон "конституційною реформою", бо конституційного у ньому так саме мало, як і реформаторського. Радше йдеться про деформацію. Конституційну деформацію і конституційну диверсію. Слово ж "політична" якнайкраще пасує до ніцого за правовим та ідейним потенціялом документу, породженого підкилимним злиттям примітивної політичної доцільності (у розумінні певних персонажів та з поправкою на те, що будь-яка політична доцільність є примітивною, на відміну від доцільності державної та суспільної) та політичних же можливостей, наданих народом украй безвідповідальним людям, котрі на таку честь у абсолютній більшости і близько не заслуговують.\nДруге. "Виконроби реформи" пропихують її під час революційних подій, у ганебному "пакеті" з виборчим законом, анітрохи не переймаючись тими "дріб’язковими" обставинами, що з Помаранчевого Майдану (рівно як і з площ на канонічній території табору опонентів) жодним чином не чутно скандування "Реформа! Реформа!", та (увага!) що вони де-факто "обумовлюють", ставлять під умову створення народові права для реалізації священного права вибору.\nТретє. Ті достойники, котрі раніше ганьбили "реформу" останніми (принаймні – передостанніми) словами, писали, збирали, накопичували у сейфах подання до Конституційного суду, тишком-нишком, городами, повз левади по багнюці навпростець потюпцем наразі почимчикували до колективу її ("реформи") прибічників. О, це солодке слово "влада!". Що ж, це врешті "людське, надто людське". Справді. Тільке це не виправдовує наявності депутатського мандата і уповноваженості на здійснення законодавчих функцій.\nПерше. Імперативний мандат і можливість позбавлення депутатських повноважень у разі невходження до відповідної фракції чи виключення з фракції не залишають простору для можливості усвідомленого і самостійного прийняття рішень, не дуже корелює з волею виборців і абсолютизує адмінресурс керівників фракцій (відповідно, піднимаючи їхню особисту "ціну" в очах потенційних "спонсорів").\n– Неспроможність Верховної Ради сформувати "коаліцію депутатських фракцій" (читай - більшість. Здрастуй, більшість, манія Леоніда Данилича, ти знов до нас повернулася).\nа) Приймалася "у пакеті", гамузом, у якості гарніру до виборчого закону. При цьому навіть згадку про "пакетне голосування" годі знайти і в Конституції і в Регламенті Верховної Ради України і де інде, тоді як відповідно до ст.19 Конституції України "органи державної влади,...їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України". Як відомо кожному студенту юридичного факультету, ВРУ якраз і є органом законодавчої влади (ст.75 Конституції), а пан Литвин, особисто причетний до пропихування "реформи" –його посадовою особою.\nНа рівні відповідності принципу верховенства Права і народному суверенітету – це брутальне заперечення і першого і другого.\nЗгідно зі ст.103 Конституції Президент України обирається громадянами строком на 5 років, при цьому повноваження Президента зафіксовані у ст.106 Основного закону. Слід зазначити, що у п.2 ст.1 Закону України "Про вибори Президента України" також зазначено, що Президент обирається на строк, визначений у Конституції. Єдино можливий висновок з цього є однозначним як юридично так і політично: фактом обрання Президента України народ надає йому на 5 років обсяг повноважень, зафіксований у чинній Конституції на момент волевиявлення народу (котре почалося з першим туром. Хоча взагалі-то початком "сезону неможливості" змін повноважень Президента слід вважати навіть початок виборчої кампанії, коли починається формування вибору громадян). Інше розуміння, навіть абстрагуючись від формальної юриспруденції, просто не має нічого спільного з демократичними принципами.\nТут хотілося б звернутися до опонентів з колишнього "біло-блакитного" табору із закликом не вбачати у моєму категоричному запереченні реформи банальне намагання зафіксувати статус-кво для "помаранчевих". Навпаки. Уявіть, співгромадяни, що на наступних президентських виборах чесно перемагає Ваш кандидат. Ви, природно, радієте, а вранці дізнаєтеся, що посеред ночі відбулося засідання парламенту, котрий затвердив зміни до Конституції (півгодиною раніше розглянуті Конституційним судом), за якими повноваження вашого обранця перетворюється на фікцію і відтепер єдине його право (воно ж обов’язок) – відкривати двері при виході з машини "нашого" спікера Верховної Ради. Вам подобається? Мені – ні. Категорично. Готовий на Майдан і барикади. Чесно.\nДля прихильників "політреформи" маю погану звістку – неконституційність потворної улюблениці вже підтверджено Конституційним судом. Подивовані? Дарма. Прошу – старе вже рішення Конституційного суду України №3-рп/2000 від 27.03.2000: "чинна Конституція не передбачає інституту висловлення недовіри на всеукраїнському референдумі....Верховній Раді України чи будь-яким іншим конституційним органам державної влади як можливої підстави дострокового припинення їх повноважень. Тому винесення на всеукраїнський референдум питання щодо недовіри Верховної Ради України за відсутності названого інституту в Основному Законі України було б порушенням такого конституційного принципу, як здійснення органами державної влади своїх повноважень у межах, встановлених Конституцією України, та принципів правової держави, якою проголошено Україну". Тим, хто не побачив зв’язку, пояснюю: повноваження парламенту не можуть бути достроково припинені (на думку КС - навіть референдумом!) бо такого інституту нема в Конституції. Бачите аналогію? Повноваження Президента не можуть бути достроково частково припинені, бо такого інституту в Конституції теж нема. Тому, якщо КС захоче бути таки судом на сторожі Конституції, а не флюгером, то біле чорним стати не зможе. Нокаут.\nТо я не здивуюся очікуваному затягуванню стурбованими "політреформою" нардепами формуванню повного складу Конституційного суду. Але хай і вони не дивуються деяким речам. Перша – це можливість подання до КС будь-коли, і після немовби формального набрання чинності змінами до Конституції. А про інше – згодом. Щоби не розслаблялися.\nІ реверс медалі "За взяття Конституції": я стверджую, що прийняття нардепами "політреформи" є нічим іншим, як узурпацією державної влади. Хто давав ЦЬОМУ складу Верховної Ради, ЦИМ нардепам, частина з яких, до речі, більше скидаються за поведінкою на постійних пацієнтів принаймні невропатологів, розширені повноваження? Народ? Аж ніяк! Народ дав їм ті повноваження, з якими він їх, на жаль, обирав. Знов-таки, Конституція не містить інституту розширення повноважень законодавчого органу за рахунок повноважень Президента, щодо якого народ вже розпочав елекційний процес. Для наступного складу Парламенту і для наступного Президента – нема питань. Собі – ні. Інакше порушується принцип представницької демократії – делегування влади і ми де-факто визнаємо право будь-якого державного органу "саморегулюватися". Що це може означати на практиці – зрозуміло.\nДля довідки, зі свіжого рішення Конституційного суду України №6-рп/2005 від 05.10.05: "Положення частини четвертої статті 5 Конституції України "ніхто не може узурпувати державну владу" треба розуміти як заборону захоплення державної влади шляхом насилля або в інший неконституційний чи незаконний спосіб органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об’єднаннями".\nПідкреслюю - в будь-який "неконституційний чи незаконний спосіб". І якщо комусь наведені аргументи видаватимуться дещо теоретичними, то я повертаю до практики – згадаймо "пакет". Радше – його відсутність у Конституції і законах. Прошу знайомитися, з того ж рішення КС: "Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19)".\nПо-друге, перепрошую за різкість, але навіть сам депутатський фінт картками для голосування, коли виконання імперативного обов’язку держави щодо надання народу можливості реалізації священного права вибору обумовлювалась прийняттям "політреформи" був, м’яко кажучи, настільки позаправовим явищем, що народ має всі підстави більше не підпускати тих горе-голосувальників до законотворчості на гарматний постріл. А вже спроба заперечення народного вибору даватиме громадянам всі підстави "встати і вийти", нагадавши авторам такої ідеї їхнє місце, а державі – те, що вона таки "відповідає" (ст.3 Конституції).\nІ ще. Я – громадянин. Виборець. Платник податків. І хай мені не кажуть про "політичні угоди", "домовленості" і "компроміси політичних сил". Я нічого цього не хочу знати. Я не підписував жодних угод і не укладав жодних домовленостей. Я просто маю права, котрі без бою не віддаю. Моя барикада – це Конституція. Кожного разу, коли хтось намагатиметься ті права відняти, їм доведеться брати барикаду штурмом. І ми ще подивимося, хто кого, адже нас таких багато.\nЗвертаюся до народних депутатів, котрі проголосували за "політреформу", котрі не внесли відповідного подання до Конституційного суду: якщо завтра "реформа" набере чинності, то післязавтра не дивуйтеся, якщо податкова "розірве на шмаття" ваш бізнес без найменших на те законних підстав. Не дивуйтеся, якщо вас самих міліціонери хапатимуть просто у сесійній залі. Не дивуйтеся, врешті, коли вас битимуть на вулиці. Бо це ви вбили Право і законність в Україні.\nЗвертаюся до нормальних, себто не зіпсованих мандатом, читачів: уявіть собі, що купивши Букварик для своєї дитини, ви з’ясовуєте, що книжку написано добірним матом. Так саме замість Конституції, основи основ у здоровій правовій системі, вам підсовують псевдоправовий непотріб, котрий до Права має такий самий стосунок, як лайка п’яного люмпена до навчання дітей рідної мови. То запам’ятайте прізвища тих політиків, хто виступає за "політреформу", запам’ятайте назви партій і блоків, котрі пітримують цю нешляхетну справу – і (моя суб’єктивна порада) не обирайте їх більше, як писав Стівен Кінг у "Мертвій зоні", навіть до бригади з відлову скажених псів. Бо навіть та робота потребує відповідальности і дотримання правил, на що вони геть нездатні.\nЗвертаюся до колег-юристів. Не будьмо гаманцевоцентричними ремісниками, панове. Ви не відчуваєте морального дискомфорту, займаючись нібито правознавством у країні, де намагаються винищити перші паростки Права? У вас не з’являється хоча б легкого відчуття ошуканости, коли вам розповідають про законодавство, законотворчість, практику правозастосування ті, хто до права має той стосунок, котрий кат має до страченця? І вам, до речі, не набридло заробляти не власне інтелектуальним трудом, вишуканістю і гостротою думки і слова, а натомість, дипломатично висловлюючись, посередництвом у перерозподілі? Не соромно? Перед дітьми, перед собою? Так і буде завжди, якщо дозволити у підмурок правової системи замість міцного і якісного конституційного фундаменту закласти ніций за формою і сутністю продукт банального "дерибану". Про яку правосвідомість, про який правопорядок, хоча би на середню перспективу, в Україні тоді йтиметься? То може поборемося?\nПрокуратурою Донецької області порушено кримінальну справу по ст. 127 ч. 3 КК Україна по факті застосування катувань до засудженого на території Маріупольської виховної колонії для неповнолітніх.\nЯк повідомляє прес-служба прокуратури Донецької області, установлено, що вихователь відділення № 3 колонії навмисне заподіяв тілесні ушкодження 17- літньому підліткові, засудженому на 3 роки за здійснення крадіжки.\nКримінальна справа перебуває в провадженні відділу Донецької прокуратури по нагляду за дотриманням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах.\n27 вересня 2005 року в м.Києві міжнародна неурядова організація «Міжнародна амністія» презентувала свій звіт "Україна. Час діяти: Катування та жорстоке поводження із затриманими в міліції", в якій констатується тривожна ситуація із дотриманням прав людини щодо затриманих українською міліцією, оприлюднюються випадки катувань та застосування тортур в Україні. Серед оприлюднених матеріалів - справа жителя м.Чернігова Михайла Коваля.\nСвідчення М.Коваля з матеріалів справи: «14 серпня 2001 року близько 10.00 годин, до мене приїхали два незнайомих на той час чоловіка, і почали вимагати у мене перфоратор, який належав моєму сину Брику Д.М.\nТак як сина не було вдома і перфоратором він володів законно, про що свідчать матеріали справи (протокол допиту Омельяненко Максима Євгеновича від 19 червня 2003 року, який показав, що відбійний молоток-перфоратор марки “Бош-Хаммер” та кутова шліфувальна машина “Бош” були придбані на зароблені гроші мої, Дмитра Брика (Коваль) та Юрія Омельяненка.), я відмовив останнім, а коли вони увійшли до мене до квартири з наміром забрати перфоратор, я взявши свій газовий пістолет, який знаходився у мене на підставі відповідного дозволу в сейфі, став погрожувати його застосуванням, якщо останні не покинуть мого помешкання, що, відповідно було законно і відповідало небезпечності ситуації (фактично останні вимагали особисту річ мого сина в моєї же квартирі).\nЯк було в подальшому встановлено із матеріалів кримінальної справи, останні (Омельяненко Ю.Ю. та Ребенок М.П.) в той же день написали заяву в Чернігівський відділ міліції, про те, що в квартирі Коваля М.П. їм погрожували застосуванням вогнепальної зброї.\nНе проводячи ніякої перевірки вказаної заяви (встановлення підстав, за яких заявники потрапили в квартиру, не зробивши запитів про особу, підстав на яких вона зберігає зброю, опитування сусідів та ін.), не зважаючи на пояснення заявників, які вони надали при написанні заяви про погрозу зброєю (згідно заяви Ребенка останній вказував що 14.08.01 року біля 11.00 годин за адресою м.Чернігів, вул.Партизанська 53 кв.48 невідомий йому мужчина погрожував йому зброєю та фізичною расправою), тобто не зважаючи на той факт, що погроза застосування будь-яких засобів захисту для перешкоджанню проникненню в приватне житло є преюдиційно законним, працівниками міліції одразу ж була зібрана група для виїзду на вказану адресу, про що свідчать матеріали кримінальної справи, рапортів працівників міліції.\nБлизько 18.00 год. до мене прийшло декілька незнайомих чоловіків (як з’ясувалось в подальшому це були тіж самі працівники міліції Гончар, Данілов, Фещенко). Коли я відчинив двері і побачив незнайомих мені людей, які не представились, не пред’явили службових посвідчень та не пояснили ціль свого візиту, я спробував зачинити двері, але мене схватили за руку, збили з ніг та почали заштовхувати в квартиру.\nПобоюючись за своє життя та здоров’я, я вирвався на ліснічну площадку та почав звати на допомогу. Мене знову збили з ніг та почали тягнути в квартиру. Один із цих чоловіків, як потім було встановлено – працівник міліції Гончар М.О. сів на мене, коліном надавлював на шию та, витягнувши пістолет, погрожував його застосуванням, при цьому кілька разів вдарив руків’ям по голові.\nКоли почувши шум із квартири вийшов мій син Брик Д.М., і, побачивши що мене б’ють, хотів відтягнути невідомих чоловіків, працівники міліції також застосували до нього методи фізичного впливу та заковали в наручники.\nПісля чого, скованого наручниками, на патрульній машині, яка була викликана сусідами, мене та мого сина Брика Д.М. привезли до Чернігівського міського відділу міліції де розвели по різним кабінетам. Там працівники міліції, застосовуючи до мене і мого сина фізичну силу та тортури, примушували писати пояснення.\nФізичне катування супроводжувалось катуванням моральним і психічними погрозами».\nУкраїна підписала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод, стаття 3 якої наголошує: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню». Нажаль про дотримання цієї норми в Україні говорити ще зарано.\nМи розміщуємо інтерв’ю з жертвою катувань паном Ковалем, підготовлене Чернігівським громадським комітетом захисту прав людини.\nМихайле Петровичу, яким чином про Ваш випадок дізналася «Міжнародна амністія»?\nКоли я побачив, що розслідування моєї справи свідомо гальмується, і міліціонери, які мене катували, залишаться безкарними, я звернувся до правозахисних організацій – Чернігівського громадського комітету захисту прав людини та Харківської правозахисної групи. Адвокат ХПГ спитав мого дозволу на розміщення інформації про мій випадок в Інтернеті. Через кілька днів до мене зателефонувала пані Хеза МакГілл з «Міжнародної амністії». Через певний час ми зустрілися в офісі Чернігівського громадського комітету захисту прав людини і з того часу почали спывпрацювати.\nЯк Ви використовували механізм захисту вашого порушеного права, передбачений діючим українським законодавство?\nЯ з самого початку був переконаний в тому, що по відношенню до мене та моїх рідних працівниками відділу МВС було скоєно кримінальний злочин. Розслідування таких злочинів – компетенція прокуратури. Тому звернувся до прокуратури і вже п’ятий рік намагаюся добитися неупередженого розслідування цієї справи.\nТе, що трапилося зі мною і моїм сином – жахливо. Нам обом суттєво підірвали здоров’я, ми вимушені були тривалий час лікуватися. У мене і мого сина досі не все гаразд зі здоров’ям. Син зараз не чує на одне вухо – внаслідок тортур він втратив слух, погіршився зір. Але найстрашнішим для мене є те, що кати підірвали його віру в справедливість та людську доброту. Зараз він рідко посміхається. В той день я пообіцяв сину і задався ціллю відновити наші порушені права. Хай це прочитають і розуміють ті, хто нас катував. Відступати не збираюсь.\nХто, на Вашу думку, причетний до скоєння злочину проти Вас, їх прізвища?\nДата 14 серпня 2001 року відбилася на всьому моєму житті. В переддень свята Дня Незалежності міліція відправила мене «святкувати» в лікарню. В цей день до мене ввірвалися без будь-яких санкцій та пояснень і катували спочатку вдома співробітники міліції Гончар, Данілов та Фещенко. Гончар бив мене по голові кулаками та табельною зброєю. Дія записана у свідченнях сусідів, які збіглися на крики: «Він з силою приложив пістолет до голови». Після виклику міліції сусідами, мої кати посадили мене і сина в міліцейську машину і привезли у Чернігівський міський відділ міліції по вул. Шевченка 13. А самі сіли в ту саму іномарку, на якій до мене і приїхали. У міськвідділі до катувань приєдналися капітан Тищенко, Альохін, Сливко та інші. З особливою жорстокістю над нами з сином знущалися Гончар, Тищенко та Сливко. Останні катували нас протягом 4 годин – з 19.00 до 23.00 вечора, що здалося нам вічністю.\nЩо вимагали від Вас означені працівники міліції?\nВимагали письмово підтвердити, що я добровільно віддав газовий пістолет (на нього в мене був дозвіл) і перфоратор, і вибили такий підпис.\nКоли нас привезли назад додому і викликали понятих, я віддав пістолет. Але за перфоратор я наголосив, що це є моє приватне майно і вони не мають право його вилучати. В присутності понятих, Тищенко і Сливко почали погрожувати, що зроблять обшук, і, якщо не знайдуть перфоратор, винесуть всі цінні речі, а нас заберуть в камеру в посадять до зеків. Я тоді відчув, що вони дійсно можуть зробити що завгодно, і ми віддали перфоратор. Я попросив, щоб мені було надано розписку про те, що вони забрали перфоратор. Я не додивився, що натомість підписав протокол добровільної видачі.\nЯк Ви особисто вважаєте, що стало мотивом таких дій міліції?\nРазом з міліціонерами, коли вони ввірвалися до квартири, було двоє цивільних – М.Ребенок та Ю.Омельяненко, які чомусь супроводжували міліціонерів і підвозили їх на власній іномарці. Можливо мотиви треба шукати в присутності цих людей – то справа слідства.\n(Адвокат потерпілого О.Трофімов ставить питання про наявність корупційних діянь з боку працівників міліції.\nТак, як вбачається із матеріалів справи, працівниками карного розшуку був незаконно вилучений вказаний перфоратор, який є приватною власністю Брики Д.М. і відповідно до заяви заява Омельяненко Ю.Ю. та Омельяненко І.Ю. перфоратор був виданий заявникам під охоронну розписку і на даний час власнику не був повернутий.\nВідповідно до пояснень Ребенка від 11.09.01 року:\n“...17 августа я пришел к начальнику уголовного розыска Гончар М.А. чтобы узнать как мне можно забрать перфоратор для работы. Мне объяснили, что это надо делать через суд.\nТак как мне нужен был перфоратор для работы нам сказали, что нужно написать заявление от большинства членов бригады.\nПосле того, как мне отдали перфоратор под расписку, ко мне обратился с просьбой Гончар М.А. выделить по возможности, если это мне не будет накладно финансовую помощь.\nНа следующий день я пришел в милицию, написал заявление о выделении на покупку ГСМ денег в сумме 300 грн. И передал его вместе с заявлением Гончару М.А. в его кабинет…»\nЯк було вказано вище, ці факти були встановлені та визнані незаконними матеріалами службового розслідування, які знаходяться в матеріалах справи, відповідно до висновку матеріалів службової перевірки від 17 вересня 01 року.)\nЯкими були Ваші дії після того, як кати покинули Вашу оселю?\nЯ звернувся із заявою до прокуратури. Також звернувся до Чернігівської обласної організації Народного Руху України. Відбулася публікація в газеті «Сіверщина». Голова обласного осередку НРУ В.Ступак (зараз народний депутат, член фракції УНП у Верховній Раді - ЧГКЗПЛ) надіслав запит на тодішнього начальника УМВС в Чернігівській області Михайла Маніна. Було проведено службове розслідування і мене письмово було повідомлено з міської прокуратури про те, що наказом УМВС генерала Маніна працівники ВКР Чернігівського міськвідділу МВС Гончар, Данилов і Фещенко звільнені з органів. Наказ був виданий у вересні 2001 року. Мені про це повідомили 20 вересня 2001 року. Але ці люди й досі працюють в міліції.\nМихайло Петровичу, що Ви порадите тим людям, які пройшли пекло міліцейського «бєспрєдєла» - боятися чи захищатися?\nКоли катують – погоджуватися з вимогами, щоб припинилися знущання. Але потім використати всі можливості, аби довести злочин. Якщо є тілесні ушкодження – негайно зробити експертизу, на крайній випадок – нехай хоч родичі зроблять знімки. Треба негайно подати відповідні заяви в прокуратуру. І не втрачати надії – звертатися до правозахисних організацій, добиватися публікацій в пресі – проливати світло на чорні справи катів. Тоді є надія на перемогу справедливості. Я щиро вдячний за допомогу народним депутатам Володимиру Ступаку та Юлії Тимошенко, виконавчому директору Української Гельсінкської спілки Олексію Тарасову, співголові Харківської правозахисної групи Євгену Захарову та адвокату ХПГ Аркадію Бущенку, представнику «Міжнародної амністії» Хезі МакГілл, членам Чернігівського громадського комітету захисту прав людини Валентині Бадирі, Наталії Романовій та адвокату ЧГКЗПЛ Олександру Трофімову, які відгукнулися на мою біду. Завдяки їх зусиллям в мене є надія що справа зрушиться з місця і дійде до суду.\nP.S. На сьогодні ця резонансна справа з розряду «мертвої» перейшла у стан «напівживої». Її розслідування триває з 2001 року. За цей час прокуратура декілька разів намагалася «поховати» цю справу. Але завдяки втручанню народних депутатів та адвокатів, постанови про закриття кримінальної справи кожен раз скасовувались. За повідомленням адовакату потерпілого О.Трофімова, зараз по справі відбуваються слідчі дії і в найближчий час буде проведено слідчий експеримент з відтворенням обставин події. Темпи розслідування «справи Коваля» продемонструють наскільки змінилася ситуація в Україні за часи нової влади. Сподіваємося, що ця резонансна справа не залишиться поза уваги Президента України В.Ющенка, на стіл якого поклала свій звіт «Міжнародна амністія». Віра в справедливість рушиться миттєво, а поновлюється довго. Попереду важкий шлях. Сьогодні пан Коваль звернувся до Європейського суду, його справа має перспективу. Її вирішення у відповідності до закону очікується українським суспільством та тими його громадянами, чию гідність і честь було жорстоко понівечено міліцейськими сапогами.\nЗа інформацією Чернігівського громадського комітету захисту прав людини, четверо з шести міліціонерів, прізвища яких згадані в цьому інтерв’ю та яких пан Коваль звинувачує в катуванні, продовжують працювати в органах внутрішніх справ, і навіть за ці чотири роки отримали підвищення по службі та чергові звання: капітан Фещенко та майор Данілов працюють в карному розшуку Чернігівського міськвідділу (до речі, Данілов є родичем Олександра Бугайова, сумнозвісного чернігівського кримінального авторитета середини 90-х), майор Гончар перейшов в обласний карний розшук, а Едуард Альохін вже за нової влади отримав звання підполковника та був призначений…. начальником Чернігівського міського відділу міліції (за збігом обставин, а може й не дуже, Едуард Альохін був одногрупником по навчанню в Чернігівському педагогічному університеті народного депутата України, соціаліста Миколи Рудьковського, який прославився на всю Україну організацією штурму Чернігівської міської ради 26 листопада 2004 року під час «помаранчевої» революції).\nНачальник чернігівської міліції подав в суд на пенсіонера та телекомпанію НТН\n27 вересня 2005 року житель Чернігова, пенсіонер Михайло Коваль став героєм програми «Свідок», яка транслюється телекомпанією НТН. В інтерв’ю Михайло Петрович відверто, на всю країну заявив, про жахливі події, які декілька років потому мали місце в житті родини пана Коваля. А саме, про катування його і його близьких працівниками правоохоронних органів. В промові звучало декілька імен Чернігівських посадовців та високопоставлених осіб, серед яких фігурувало ім’я Альохіна Едуарда Володимировича, нового начальника Чернігівського міського відділу УМВС в Чернігівській області.\nЯк наслідок цього виступу стала позовна заява пана Альохіна до Коваля Михайла Петровича та до телекомпанії НТН, про захист честі, гідності та ділової репутації. Пан Альохін відкидає всі звинувачення на свою адресу та просить спростувати відомості, що порочать його особу. Позов подано до Деснянського районного суду м.Чернігова.\nДуже цікавим стає той факт, що позов пан начальник заявив тільки через три тижні після виходу в ефір вищезгаданої передачі: чи то образу накопичував, чи просто добрі люди порадили – не відомо.\nНе хочеться відбирати хліб у нашого чесного, об’єктивного і непідкупного суду, ставати на той чи інший бік, і казати, хто в цьому прав, хто винен. Єдине, що хочеться підкреслити, так це багаторічні страждання людини, якій довелося пройти через постійну несправедливість і біль. Біль вже не фізичного катування, якого завдали люди в погонах, а те психологічне страждання, яке зіяє відкритою раною сорому і безпорадності. Коли ти не можеш відстояти своє право на життя і поважне ставлення до своєї особи. Коли немає жодної двері, в яку можна постукати про допомогу. Коли люди, які тебе кривдять, самі подають на тебе позов до суду. І пан Коваль – це один з небагатьох людей, які не бояться чесно і відверто виступити проти цього свавілля, яке набирає обертів з кожним роком в нашій державі.\nГромадяни України проти України\nЄвропейський суд із прав людини прийняв рішення ще у 13-ти справах на користь громадян України.\nЗокрема, він визнав порушення прав мешканця Сімферополя Віктора Горшкова, якого виписали з психіатричної лікарні на два роки пізніше, ніж належало за станом здоров’я. В іншій справі Європейський суд зобов’язав Україну виплатити 2,2 тис. євро мешканцю Дніпропетровська Олександрові Стрижаку, який не отримав повістки в суд, і 1,7 тис. євро – донеччанину Олександрові Кечку. Про це повідомила інформаційна агенція «Українські новини» з посиланням на прес-службу суду.\n17 українців мають отримати виплати за затягування розгляду їхніх справ у судах. Загальна сума цих виплат становить 29,9 тисячі євро. Європейський суд ухвалив такі рішення з дев’яти справ проти України. Серед позивачів п’ятеро – мешканці Донецька та Донецької області, шестеро – мешканці Чернігова, мешканець Луганської області, мешканці Хмельницька та Києва, сім’я з Євпаторії.\nЗ початку 2005 року Європейський суд із прав людини ухвалив 66 рішень проти України, з них 23 вже набули чинності. Для порівняння: 2001 року винесено лише одне рішення проти України, 2002 року також лише одне рішення проти України, 2003-го – сім, 2004-го – тринадцять.\nМинистерство юстиции не будет обжаловать решение Европейского суда по правам человека по делу "Мирослава Гонгадзе против Украины". Об этом заявил Министр юстиции Сергей Головатый.\nМинистр подчеркнул, что его политика будет отличаться от политики, которую ранее проводило Национальное бюро по делам соблюдения Конвенции о защите прав и основных свобод человека. Как сообщили ЛІГАБізнесІнформ в пресс-службе Минюста, С.Головатый уже обсуждал это с Уполномоченным по делам соблюдения Конвенции о защите прав и основных свобод человека Валерией Лутковской.\n"На Бюро возлагается задача по защите прав человека и соблюдению Конвенции, а не, как это было раньше, подавать на каждое выигранное гражданином Украины дело апелляцию в высшую палату. Подобная политика занимала время и отстаивала неизвестно чьи интересы - то ли бюджета, то ли государственного чиновника-бюрократа, то ли судьи в Украине, принимавшего несправедливое решение", - подчеркнул С.Головатый.\n"Политика и действия Уполномоченного Нацбюро должны быть другими: человек добился правды, добился справедливой сатисфакции, добился восстановления в праве - государство, Министерство юстиции должны быть на стороне человека", - считает Министр.\nКоментар «ПЛ.»: На мой взгляд, Головатый прав только частично. Действительно в таких делах, как дело Гонгадзе или подобных подавать апелляцию в Большую палату, наверное, не стоит. Но бывает ведь и так, что заявитель требует непомерную компенсацию вреда, как в деле Совтрансавто против Украины. Уполномоченный подала апелляцию в Большую палату, и последняя существенно снизила сумму, которую нужно было выплатить.\nВ суде есть две стороны - заявитель и государство. Агент государства должен все-таки защищать интересы государства, а не процесуального противника, и отказывать в праве на апелляцию, по-моему, неверно. Другой вопрос, как понимать "интересы государства". Действительно, во многих случаях интересы государства состоят в том, чтобы признать, что нарушение Конвенции имело место. Между прочим, Нацбюро в этом случае ведет себя как раз разумно, чему свидетельство дело Афанасьева.\nАпеляційний суд м. Києва прийняв до розгляду апеляційну скаргу правового радника Альянсу «Майдан» на постанову Печерського суду м. Києва, котрою було відмовлено у визнанні протиправними бездіяльності Президента України В.Ющенка.\nБездіяльність «помаранчевого» Президента полягає у ненаданні відповіді на інформаційний запит з вимогами надати назви та реквізити указів та розпоряджень глави держави, виданих під грифом «опублікуванню не підлягає».\n12.09.05 Печерський районний суд столиці виніс постанову про відмову у задоволенні позову, де-факто повіривши представникові відповідача на слово – у судовому засіданні був продемонстрований нібито надісланий лист Секретаріату Президента (а не адресата запиту, звичайно), з відмовою у наданні інформації. В якості «доказу» надсилання відповіді суд першої інстанції прийняв аркуш з нібито внутрішнього реєстру вихідних документів Секретаріату, без підписів і печаток.\nТаким чином, боротьба триває і у разі неприпинення практики видання і неоприлюднення раніше виданих «секретних матеріалів» на Президента чекають нові судові неприємності. Найближчими днями кількість позовів має збільшитися...\nВ житті практично кожної людини виникають обставини, питання, коли необхідність отримати кваліфіковану консультацію юриста стає не просто потрібною, але і до деякої міри вирішальною. Особливо актуально і проблематично такі питання постають перед незахищеними категоріями населення. У зв’язку з незадовільною соціально-економічною ситуацією, перш за все – низьким рівнем доходів, більшість громадян цієї категорії не мають можливості звернутися до платних юридичних консультацій, що фактично позбавляє їх можливості позасудового і судового вирішення спорів, захисту своїх прав і законних інтересів.\nАле ж Конституція України гарантує кожному громадянину право на правову допомогу. Куди звернутися, як вирішити проблемні питання, як отримати консультацію, якщо заплатити за неї нема чим? З цих принципів і виходили в громадській організації Центр «Доброчин», започатковуючи півтора роки тому напрямок діяльності по наданню безкоштовних юридичних консультацій для незахищених верств населення.\nВже півроку вулицями міста Чернігова курсують два тролейбуси, які містять зовнішню соціальну інформацію стосовно отримання безкоштовної правової допомоги.\nНадання таких консультацій спрямоване на реалізацію принципу рівності громадян при захисті ними своїх прав (юристами Центру «Доброчин» надано більше 1300 консультацій з різних галузей права). Адже чим більше громадяни знають про свої права, тим більш впевнено вони себе почувають, перестають дозволяти будь-кому їх порушувати, а це, в свою чергу, сприяє позитивним соціальним змінам у суспільстві загалом.\nЮридичні консультації надаються в рамках проекту «Захисти себе – візьми це за правило!» за фінансової підтримки Європейсько Союзу. Цей проект має на меті покращення ситуації по дотриманню прав людини в Чернігівському регіоні шляхом реалізації трьох комплексних програм «Прямий юридичний захист», «Просвітницький напрямок» та «Посилення життєздатності НДО».\nЯ не хочу бути пророком в поганому розумінні цього слова, але думаю, що сутички цілком можуть бути. Після неофіційних розмов з представниками різних таборів протистояння у мене з’явилося передчуття, що вони готуються до силових дій. Як показали події 15 жовтня цього року або 1 травня 2004 року, міліція не може виконати свої функції захисту прав людей. Моніторинг, який проводить інститут «Республіка», показав, що в цьому році порушень права на мирні зібрання було набагато більше, ніж за відповідний період попереднього року.\nВони діють неправильно, порушуючи як 39 статтю Конституції, так і європейську практику, зокрема рішення Європейського суду і статтю 11 Європейської конвенції з прав людини, з якої випливає позитивне зобов’язання держави захищати мирні зібрання. Є відоме рішення Європейського суду від 1988 року «Платформа «За життя» проти Австрії», де суд встановив, що забезпечити реалізацію права на зібрання обом сторонам, а не забороняти, є обов’язок держави. Інститут «Республіка» звернувся до КМДА з вимогою припинити цю практику подачі в суд, але вони все-таки подали в суд на заборону всіх демонстрацій в центрі міста 7 листопада. Раніше Шевченківський суд просто відхиляв такі подання, але його останнє рішення дуже розчаровує. КПУ заборонили проводити свої святкові акції по вулиці Хрещатик та на Майдані Незалежності. Це рішення суду досить сумнівне з точки зору права. Але я розумію, що Шевченківський суд після 15 жовтня враховував і те, що міліція неспроможна забезпечити порядок – можливо, з точки зору суду, це був єдиний спосіб не допустити зіткнення.\nЮ.Ш.: В святкуванні 7 листопада, з одного боку, і антикомуністичних акціях – з іншого боку, висловили бажання взяти участь багато різних організацій. Чи не пов’язані безлади на таких акціях поганою координацією між учасниками?\nНаскільки я знаю, і у правих, і у лівих організована координація між всіма учасниками. Між правими і лівими не здійснюється координація. Мене найбільш цікавить те, що свого часу на слуханнях у Верховній Раді міністр внутрішніх справ закликав встановити відповідальність організаторів мітингів. В цьому «нова влада» буквально повторює те, що казала «стара влада», до того ж пан Луценко показав свою повну юридичну безграмотність, оскільки відповідальність в Україні, як і всюди, є індивідуальною. Якщо відбуваються сутички, міліція повинна їх розслідувати: бійка, сутички – це злочин. Якщо цей злочин був організований, повинні бути покарані організатори і виконавці. Організаторами сутички можуть бути не організатори мітингу. Таке, наприклад, було 9 березня 2001 року. Бо ті ж самі «правоохоронці» можуть послати своїх людей, які почнуть сутички. І влада хоче, щоб за все це відповідали організатори мітингів! Організатори можуть лише закликати до порядку на мітингу, вони не можуть забезпечувати порядок на мітингу, бо вони цивільні особи і не мають такого права. Це право і обов’язок міліції. Тому замість того, щоб шукати, на кого перекласти відповідальність, міліція повинна просто виконувати свою роботу – те, що їй належить робити по закону «Про міліцію» і по Конституції. Але я не виключаю, що сутички 15 жовтня, як і 7 листопада, можуть бути в інтересах влади. Владі зараз може бути вигідним загострення.\nПраво на зібрання – один з найсуттєвіших елементів здійснення статті 5 Конституції, згідно якій, Україна є республікою, єдиним джерелом влади в Україні є народ, і ніхто не може узурпувати державну владу. Перед виборами 2006 року хтось може бути зацікавленим у обмеженні свободи зібрань. Зараз у Верховній Раді знаходиться наш проект закону «Про свободу зібрань», він офіційно внесений в порядок денний. Я бачив, що після сутичок 15 жовтня і у Верховній Раді, і у Київській міській раді з подачі міністрів та інших впливових осіб з’явився намір обмежити право людей на мітинги, взагалі заборонити мітинги в центрі Києва, на Хрещатику, поблизу державних установ, наприклад, Кабміна, Секретаріату Президента – на цю тему вже є проект рішення Київради, слава Богу, поки не прийнятий. Всі ці сутички, як мінімум, сприятимуть створенню громадської думки і думки депутатів Верховної Ради та Київської міської ради на підтримку заборонних нормативних актів. Якщо загострення буде надалі продовжуватись, то стануть можливими різні сценарії, деякі з яких зараз здаються фантастичними – як, наприклад, розпуск Верховної Ради. Таке попередження вже прозвучало у запитаннях до Литвина. І, звичайно, безлади призведуть до погіршення міжнародного іміджу України в переддень парламентських виборів.\nОхороняти права тих, хто прийшов з наміром взяти участь у мирному зібранні, та підтримувати порядок, не зважаючи на те, хто його може порушувати: українські, російські, молдавські громадяни. Я думаю, що нинішнє протистояння можна порівняти з поведінкою болільників перед футбольним матчем. «Наші» і «приїжджі» болільники настроєні агресивно, але міліція повинна відвернути сутички між ними, при тому дозволяючи їм спільно вболівати за свої команди. Як правило, люди, які приїжджають на футбольні матчі, влаштовують сутички, але обмежувати в’їзд цих людей в Україну було б дуже недемократичним кроком – цей дипломатичний засіб призначено лише для виключних ситуацій. Інша справа, що за надто агресивне поводження своїх болільників футбольні команди можуть бути покарані, а в політиці це навряд чи можливо. Ми знаємо, що українські правоохоронці неодноразово втихомирювали уболівальників «Спартака» чи ЦСК, які приїжджали з Москви. Хотілося б, щоб і зараз правоохоронці виконували свої функції. Для міліції не повинно мати значення, чи люди збираються 7 листопада на мітинг або на футбольний матч. Державні органи створюються не для того, щоб затримувати людей і розганяти мітинги, а для захисту прав громадян. Заради цього люди і платять податки.\n11.11.2005 | Олександр Степаненко\n14.11.2005 | Олена Шостко\nСвітовий досвід зародження і розквіту організованої злочинності свідчить, що вона виникала і чудово розвивалась не тільки як система надання заборонених законом послуг (наркотики, проституція, азартні ігри тощо), але й і у легальних сферах, наприклад, у сфері будівельного бізнесу.\nЯк приклад можна навести Нью Йорк, де на початку і в середині 20 століття будівельні компанії належали або були підкорені мафіозним структурам. Будівництво – вельми прибутковий і в той же час конкурентний бізнес. Саме організована злочинність грає вирішальну роль в обмеженні конкуренції шляхом підтримки системи змови щодо ціни. Наприклад, 20 найбільших фірм-підрядчиків у Нью-Йорку вирішували, кому надавати будувати той чи інший проект. Емісари організованої злочинності або їх представники у профспілках радили, у кого і за яку ціну купляти матеріали, хто буде субпідрядчиком. Те ж саме стосувалось і вивезення сміття. Всі фірми, що працювали в даній сфері, були підкорені злочинному картелю (який офіційно називався асоціацією). Ті, хто не належав до цієї асоціації по вивозу сміття, зазнавали економічного і фізичного залякування.\nДо викриття і арешту головних діючих осіб злочинного картелю привела трирічна робота агента під «прикриттям», який діяв безпосередньо у злочинній організації. Після того, як організатори опинились на лаві підсудних, суттєво зменшились ціни на послуги, а муніципалітет перестав видавати ліцензії фірмам, якщо вони хоча б частково мали контакти з представниками організованої злочинності.\nТакож слід враховувати, що і в Італії представництво мафіозних структур у будівельному бізнесі в 50–90 рр. двадцятого століття було суттєвим. Вони не тільки зайняли нішу на заключному етапі публічного (громадського) інвестування шляхом субпідрядів і вимагань, але й на початку процеса – на етапі прийняття спільних рішень з представниками державних установ і великими будівельними компаніями, що отримали вигідні контракти на проведення суспільних робіт. Крім того, мафіозні групи, наприклад, південної Італії, контролювали виробництво таких будівельних матеріалів як добича піску і виробництво бетону. В 90 рр. злочинні групи інфільтруються в бізнес, пов’язаний із утилізацією відходів і сміттям. Наприклад, згідно даним префекта Неаполя, 90% всіх компаній, пов’язаних з вивезенням сміття, мають зв’язки з організованою злочинністю.\nЕтап, на якому сьогодні знаходиться Україна, проходили в свій час інші держави розвинутої демократії. Тому їх досвід необхідно враховувати і вивчати, щоб заздалегідь передбачити можливі проблеми, пов’язані зі діяльністю організованих груп і злочинних організацій.\nНагадаю, що у США у доповіді Президентської комісії з правозастосування й управління юстицією в 1967 році було визнано, що організована злочинність являє собою спільноту, що має на меті діяти поза контролем американського народу та його уряду. Вона охоплює тисячі злочинців, які належать до структур, подібних за складністю до будь-якої великої корпорації. Офіційно було визнано, що організована злочинність контролює легальний бізнес. Здається, ключовими словами тут є наступне: діяльність поза контролем народу. Безумовно, прозорість в роботі установ влади – один із головних запобіжних чинників проникнення кримінальних кіл у владні органи. Тому влада, якщо дійсно бажає реальних змін, повинна розробити систему звітування перед громадянами, а також конкретними справами реагувати на критичні зауваження. Інакше одного дня організована злочинність як паралельний спосіб організації життя частини населення тієї чи іншої країни, що існує, спираючись на інститути держави і суспільства, почне диктувати свої умови.\nНа жаль, в українському Кримінальному кодексі відсутня вказівка на основну мету організованої злочинної діяльності – отримання прибутків і надприбутків. Це дозволяє враховувати як організовані ті об’єднання злочинців, які вчиняють так звані загальнокримінальні злочини (крадіжки, розбійні напади, грабежі), що, на наш погляд не відповідає сучасному розумінню сутності явища «організована злочинність».\nУ США 35 років тому назад було прийнято Закон про організації, що діють під впливом рекету й корупції (РІКО). Він був розроблений з метою переслідування не окремих осіб, а організацій, якими можуть виступати як юридичні особи (у тому числі приватні, громадські, державні), так і будь - яка група фактично об’єднаних осіб. Покарання, передбачені цим законом, є набагато суворішими, ніж за окремі предикатні злочини, що допомагає прокурорам застосовувати судовий компроміс, метою якого є засудження винного за менш серйозні злочини в обмін на співробітництво і свідчення проти керівників злочинних організацій. Результатом застосування закону РІКО було ув’язнення керівників Коза Ностри, ліквідація діяльності цілих «сімей» злочинців, що належали до італійської мафії. Наприклад, до 1990 р. тисячі основних діючих осіб організованих злочинних угрупувань та їх помічників були засуджені на довгі строки ув’язнення, у тому числі 5 найбільш впливових « сімей» Нью- Йорка, а також члени Коза Ностри в Бостоні, Клівленді, Канзас–Сіті, Пітсбурзі та інших містах.\nТаким чином, підрив економічної і фінансової діяльності організованих злочинців є одним із найефективніших методів зменшення їх кримінального впливу. Слід зауважити, що в останні роки в нашій країні майже не застосовується такий вид покарання як конфіскація майна. А у законодавстві Італії, США, міжнародних документах саме йому відведена центральна роль як чинника, що зупиняє «розростання» кримінальної власності.\nСерйозним каталізатором продукування організованої злочинності і її невід’ємним атрибутом є корупція. Корупція як системне явище потребує такого ж системного підходу у зменшенні її рівня. З огляду на те, що вона стала елементом політичної системи, являє собою власну систему соціальних відносин (успішного вирішення справ), зусилля необхідно спрямувати на подолання «великої корупції» – корупції можновладців. В державі, тотально хворій на корупцію, здоровими є тільки деякі сегменти системи, окремі гвинтики. Вони і повинні взяти на себе тягар налагодження або створення системи, яка б сама по собі мінімізувала можливості зловживання своїми повноваженнями.\nСаме тепер, коли Майдани всіх міст і сіл України привели до влади українських політиків з політичною волею до подолання корупції і зменшення впливу організованої злочинності, нам всім громадянам – очікувати і спостерігати відсторонено, або постійно критикувати Президента – значить забувати витоки цього явища – радянську систему блата і комуністичну партію на чолі з номенклатурою як злочинну організацію, що контролювала і диктувала народам СРСР, як їм жити, а також 14 років українського перехідного етапу, який тільки погіршив ситуацію з корупцією. Крім того, це означає згоду продовжувати життя у старій системі координат. У цьому випадку ми не маємо морального права скаржитись на своє життя.\nНеобхідно якнайшвидше створювати Національне бюро розслідувань, основним завданням якого має бути « протидія злочинам, що вчиняються службовими особами органів державної влади», в першу чергу першої – третьої категорії, оскільки, як влучно відмітив професор О. Костенко, «державна влада і службове становище в Україні стали найпривабливішим інструментом кримінальних зловживань». Найважливішим підрозділом НБР повинен стати аналітичний відділ, експерти якого в тому числі будуть відслідковувати і аналізувати повідомлення в ЗМІ щодо того чи іншого посадовця, беручи до уваги систематичність повідомлень, джерела інформації (надійність і незаангажованість), наявність постійних «сигналів» від громадян. Безумовно, така аналітика повинна поєднуватись зі специфічними можливостями оперативно–розшукової діяльності.\nСимбіоз білокомірцевої злочинності і організованої – біла пляма для української кримінології, яка, нажаль, в кучмівську епоху старалась робити вигляд, що всі проблеми зі злочинністю(в тому числі з корупцією) є породженням якихось міфічних злочинців, які знаходяться поза вищими ешелонами влади, або є плодом уяви закордонних “злопихателів”, які всілякими рейтингами поплюжать Україну. Як аргумент наводились цифри, які засвідчували “нормальну” ситуацію в державі.\nМене, як і багатьох співвітчизників, непокоїть ситуація, коли високопосадовці минулого режиму, проти яких порушені кримінальні справи, переховуються у сусідніх державах і волають про політичні репресії. Тільки доведення їх справ до суду може «оздоровити» правосвідомість громадян у тій площині, що за стільки років порожніх розмов про невідворотність покарання вони відчують, що cистема кримінальної юстиції спрямована не тільки, за словами російського кримінолога В. Лунеєва на бідні, слабоадаптовані, алкоголізовані, деградовані й маргінальні прошарки населення, які вчиняють традиційні кримінальні діяння, а і на протиправну поведінку будь-якого посадовця. Було б дуже добре проінформувати українське суспільство про результати майже річного розслідування злочинів, вчинених в період виборів Президента України.\nВажливим у нашому випадку є об’єктивне знання про стан справ. Тому необхідно кардинально переглянути систему звітування правоохоронних органів і критерії оцінки роботи різних підрозділів. Гонитва тільки за кількісними показниками призводила і до цього часу призводить до їх фальсифікації і процентоманії. У цьому зв’язку згадується один випадок. 1999 рік, місто Сиракузи, штат Нью–Йорк. Делегація науковців України і Росії після наукової конференції відвідує офіс прокурора штата. Високоповажний доктор наук запитує посадовця: яка злочинність у Вас, скільки вбивств, крадіжок, розбійних нападів, дайте цифри. Прокурор не зразу розуміє, що від нього хочуть, а потім облегшенню позіхає: а, статистика, я дам розпорядження, моя секретарка зараз подивиться в комп’ютері всі дані. Професор шепоче: у нас такий прокурор на наступний день вже не працював би. Зрозуміло, у нас головне – зробити статистику і прозвітувати керівництву. А там прокурора вибирають громадяни, які на собі відчувають всі примхи злочинності і небезпеки. І ще. Громада знає, як він живе, які у нього «стосунки» з муніципалітетом, бізнесменами (для цього існують журналісти і спеціальні журналістські розслідування, які, наприклад, поки на теренах Харківської області не були помічені) Ці приклади були наведені тільки для одного висновку: необхідно кардинально змінювати систему оцінки роботи правоохоронних органів. Приєднуюсь до думок, висловлених С. Бовбаланом у статті «Поради несторонньої людини» http:/www.zn.kiev.ua/ie/print/49826 .\nВартим уваги вважаю Декларацію антикорупційних дій громадської організації «Народ України» http://maidan.org.ua/static/mai/1129828346.html , в якій запропоновані конкретні заходи мінімізації корупційних ризиків. Виходячи з того, що корупційні правопорушення вчиняються в інтересах підприємств, організацій різних форм власності, необхідно ратифікувати європейську Конвенцію про корупцію у контексті кримінального права, яка передбачає відповідальність юридичних осіб за дачу хабара, посередництво та відмивання грошей. Новий український антикорупційний закон (концепція протидії корупції) повинні бути узгодженими з міжнародно-правовими актами. Вбачаю доцільним криміналізувати таке діяння як незаконне збагачення, що передбачено ст. 20 Конвенції ООН проти транснаціональної організованої злочинності, яка вже ратифікована Україною.\nІсторія свідчить, що навіть в Палермо (після 100-річного майже тотального владарювання сицілійської мафії), з 1992 року розпочався новий етап, що був названий «Відродження Палермо». Поштовхом до активних дій і закінчення етапу відстороненого спостереження за подіями з боку мешканців стали вбивства суддів Фальконе і Барселіно, які вперше провели успішні процеси проти мафії. Масові демонстрації протесту громадян змусили уряд ввести у дію нові адекватні закони протидії мафіозним організаціям, а правоохоронні органи почали активно впроваджувати їх у життя. Побачивши таку згуртованість у діях держави і громадянського суспільства, збільшилась кількість тих членів мафії, які були схильні до співробітництва з правоохоронцями. Завдяки їх свідченням ватажки злочинних організацій були засуджені. Палермці перейшли до активної колективної участі у житті міста. Новий муніципалітет на чолі з новим мером Л. Орландо почали діяти у тих сферах, що оздоровлюють соціальне середовище: формуванні громадянської самосвідомості, пов’язаної з повагою законів, перетвореннях у сфері шкільної освіти, градобудівництві і у сфері культури.\nНа мій погляд, в Україні слід негайно розпочати реальні перетворення у сфері правоохоронної діяльності, протидії організованій злочинності, корупції із урахуванням позитивного і негативного досвіду зарубіжних країн, із залученням до роботи як фахівців, так і представників громадських організацій, які мають досягнення і чіткі плани дій щодо діяльності у сфері запобігання різним проявам злочинності.\nБюлетень "Права Людини", 2005, №31