Новини медичного коледжу ЗДМУ. Викладачі Медичного фахового коледжу прийняли участь у тренінгу в рамках Школи становлення викладача\nВикладачі Медичного фахового коледжу прийняли участь у тренінгу в рамках Школи становлення викладача\nЗ позиції студента-орієнтованого навчання, у процесі отримання фахових знань здобувачів одним з першочергових пріоритетів є особистість студента. Здобувач-автор свого майбутнього, а викладач має честь допомагати йому. Саме тому безпосередніми учасниками педагогічної взаємодії є викладач і студент. Між ними встановлюються як ділові, так і міжособистісні взаємини. Саме в педагогічній взаємодії кожен із них знаходить умови для власного особистісного зростання.\nФормою педагогічної взаємодії є спілкування – вербальний або невербальний контакт – «розкіш людського спілкування» (Антуан де Сент-Екзюпері). Спілкування – процес обміну між людьми певними результатами їх психічної та духовної діяльності: засвоєною інформацією, думками, судженнями, оцінками, почуттями й настановами. Педагогічне спілкування – є способом реалізації змісту, методів і прийомів педагогічних впливів, спрямованих на формування особистості студента. Воно є одним із найголовніших аспектів професіоналізму і педагогічної майстерності викладача.\nСаме тому 10 листопада 2021р. в Медичному фаховому коледжі ЗДМУ на тренінгу з володіння голосом під час комунікативній взаємодії викладача зі здобувачами освіти були опрацьовані актуальні питання комунікативних навичок та вмінь, засоби активації комунікативної взаємодії та рекомендації щодо володіння голосом під час викладання. Тренінг, організований методичним кабінетом, проводився на платформі Microsoft Teams в рамках засідання школи становлення викладача. Доповідач заходу к.пед.н., методист коледжу Тетяна Четвертак, надала деталізовані рекомендації щодо встановлення та підтримання зворотного зв’язку у спілкуванні зі здобувачами освіти, окреслила план спілкування, методики завоювання ініціативи та самопрезентації.


Тема 4. Психологія діяльності та особистості викладача вищої школи - Курс лекцій з дисципліни «Психологія І педагогіка...\n2. Педагогічна культура викладача вищого навчального закладу\n1. Викладач вищого навчального закладу як організатор навчально-виховного\nНаша праця - формування людини, і це покладає на нас особливу, ні з чим не зрівняну відповідальність. (В.О.Сухомлинський). Професія викладача вищого навчального закладу - одна із найбільш творчих і складних професій, в яких поєднано науку та мистецтво. Ця професія споріднена з працею письменника (творчість у підготовці матеріалу), режисера і постановника (створення замислу і його реалізація), актора (в педагогічній діяльності інструментом є особистість викладача), педагога, психолога та науковця.\nДіяльність викладача вищої школи має високу соціальну значущість і займає одне з центральних місць у державотворенні, формуванні національної свідомості і духовної культури українського суспільства. Професійна педагогічна діяльність викладача може розглядатися як цілісна динамічна система. Н.В.Кузьміна виділяє структурні складники і функціональні компоненти педагогічної діяльності. Ця модель містить п'ять структурних елементів: суб'єкт педагогічного впливу, об'єкт педагогічного впливу, предмет їх спільної діяльності, цілі навчання, засоби педагогічної комунікації. Ці компоненти складають систему, бо ні один з них не може бути замінений іншим або їх сукупністю. Всі вони знаходяться у прямій та зворотній взаємозалежності .\nОтже, праця викладача вищого навчального закладу являє собою свідому, доцільну діяльність щодо навчання, виховання і розвитку студентів. Вона є двобічною - спевдальною та соціально-виховною, найважливішими передумовами ефективності педагогічної праці. Обидві вказані передумови потрібно розглядати у органічній єдності.\nСпеціальна характеристика викладацької діяльності відображає зв'язок із суспільним розподілом праці. Соціально-виховний аспект викладацької праці пов'язаний з\nідеологічними принципами суспільства. Професійна діяльність має свою специфіку, яка полягає, головним чином, у наступному:\n1.У сукупності певних фізичних та інтелектуальних сил і здібностей педагога, завдяки яким він успішно здійснює доцільну діяльність щодо виховання і навчання студента. Серед них найважливішими є організаторські здібності.\n3. У своєрідності засобів праці викладача, значна частина яких -духовні.\nТаким чином, праця викладача вищого навчального закладу-це висококваліфікована розумова праця щодо підготовки й виховання кадрів спеціалістів вищої кваліфікації з усіх галузей народного господарства, інтелектуальної еліти суспільства, української\nінтелігенції. В ній органічно поєднані знання та ерудиція вченого і мистецтво педагога, висока культура та інтелектуальна, моральна зрілість, усвідомлення обов'язку і почуття відповідальності.\n• трансформаційну (перетворення суспільне значущого змісту знань в акт\n• мобілізуючу (переведення об'єкту виховання у суб'єкт, самовиховання, саморуху, самоутвердження).\n• вільний вибір форм, методів, засобів навчання чи наукової діяльності, виявлення педагогічної і наукової ініціативи;\n• індивідуальну педагогічну і наукову діяльність;\n• одержання всіх інформаційних, навчально-методичних та інших матеріалів, що розробляються в університеті (інституті), а також інформацію про рішення президента,\nВченої ради, ректора університету (інституту) та заходи, що плануються;\n• участь у громадському самоврядуванні, виборах керівних органів університету\n(інституту) та їх структурних підрозділів;\n• користування всіма видами послуг, що їх може надавати університет (інститут) своїм працівникам, а також усіма іншими можливостями університету (інституту) стосовно отримання матеріальної допомоги; сприяння у розширенні та удосконаленні своєї діяльності, оперативного та ефективного вирішення навчально-методичних, науково-дослідних та виробничих проблем;\n• участь в обговоренні і розв'язанні найважливіших питань навчальної, наукової та виробничої діяльності університету (інституту) і його підрозділів, подання пропозицій стосовно поліпшення їх роботи;\n• пільгове забезпечення житлом у порядку, встановленому законодавством;\n• виконання роботи на умовах штатного сумісництва, або погодинної оплати, на одержання заробітної плати за заміну тимчасово відсутніх співробітників, на оплату праці за госпрозрахункову діяльність, роботу в спільних підприємствах, фірмах, кооперативних органах тощо;\n• підвищення кваліфікації, перепідготовку, вільний вибір змісту, програм, форм навчання і наукової діяльності, організації та установ, які здійснюють підвищення кваліфікації і перепідготовку;\n• обирання засобів і методів навчання, наукової діяльності. Співробітники університету (інституту) зобов'язані:\n• дотримуватися Статуту університету (інституту), чинного законодавства України і міжнародних угод;\n• забезпечувати умови для засвоєння студентами, слухачами, стажистами, аспірантами, докторантами навчальних програм на рівні обов'язкових вимог державних стандартів, сприяти розвитку здібностей у останніх;\n• брати активну участь у вирішенні завдань, що стоять перед університетом\n(інститутом), забезпечувати високий рівень підготовки спеціалістів і проведення науково- дослідних робіт;\n• наставництвом і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі;\n• регулярно, не рідше одного разу на п'ять років проходити різні форми підвищення кваліфікації із збереженням середньої заробітної плати і виплатою витрат на підвищення кваліфікації за рахунок вищого навчального закладу;\n• виховувати повагу до людей, національно-культурних, духовних та історичних цінностей України, країни походження, державного і соціального устрою, цивілізації,\nвідмінних від власних, дбайливе ставлення до навколишнього середовища;\n• виховувати молодь у дусі взаєморозуміння, миру, злагоди між усіма народами, етнічними, національними, релігійними групами;\n• дотримуватися педагогічної і наукової етики, моралі, поважати гідність студентів і співробітників університету (інституту), захищати їх від будь-яких форм фізичного або психічного насильства, запобігати вживанню наркотиків, іншим шкідливим звичкам.\nВизначальним і найбільшим за об'ємом компонентом праці викладача є навчально- педагогічна діяльність. За своїм змістом навчальна робота у вищому навчальному закладі\n— це частина цілеспрямованої трудової діяльності щодо підготовки спеціалістів вищої кваліфікації, що включає види конкретних робіт, визначених структурою навчального плану спеціальності. Таких видів робіт налічується більше сорока.\nНавчально-педагогічна діяльність спрямована на організацію процесу навчання у вищій школі у відповідності з вимогами суспільства. Для навчального процесу у вищій школі характерним є органічне поєднання навчального і науково-дослідного аспектів, підвищення активності і самостійної роботи студента (навчаючись, студент вчиться сам).\nУ педагогічній діяльності поєднується теоретична складова, пов'язана з розкриттям нових закономірностей, сутності науки, а також практична, спрямована на перетворення конкретних ситуацій, на розв'язання системи педагогічних задач. Викладач визначає мету та задачі навчання з конкретного предмету у взаємозв'язку з іншими навчальними предметами; обмірковує зміст навчання, сучасні форми і методи, що сприяють активізації навчально-пізнавальної діяльності студента, форми контролю; формує творчі колективи навчальних груп; здійснює виховання студента і виховує потребу в самовихованні.\nОсновними видами цієї діяльності є читання лекцій, проведення лабораторних, практичних, семінарських, розрахунково-графічних робіт, консультацій, заліків, екзаменів, рецензування і прийом захисту курсових робіт і проектів, керівництво практикою та навчально-дослідною роботою студентів, керівництво дипломними роботами та інше.\nЗ навчальною роботою тісно пов'язана навчально-методична діяльність щодо підготовки навчального процесу, його забезпечення та удосконалення. У педагогічному університеті передбачається 29 конкретних видів навчально-методичної діяльності. В їх числі: підготовка до лекційних, практичних, семінарських занять, навчальної практики; розробка, переробка і підготовка до видання конспектів лекцій, збірників вправ і задач, лабораторних практикумів та інших навчально-методичних матеріалів, методичних матеріалів з курсових і дипломних робіт; поточна робота стосовно підвищення педагогічної кваліфікації (читання методичної і навчальної, науково-методичної літератури); вивчення передового досвіду з представленням звітності і рецензування конспектів лекцій, збірників задач і лабораторних практикумів; складання методичних розробок, завдань, екзаменаційних білетів, тематики курсових робіт; розробка графіків самостійної роботи студентів; вдаємо відвідування тощо.\nРобочий день викладача поділяється на дві частини: проведення усіх вищеназваних видів робіт і підготовка до їх проведення. таким чином, зміст навчально-методичної роботи знаходиться у безпосередньому зв'язку з навчальною роботою, її об'ємом і структурою. Введення комп'ютерів допомагає у розробці методики використання програмованого навчання, створення карток для програмованого контролю, розробки методики використання ТЗН та інше.\nПраця викладача вищого навчального закладу обов'язково передбачає організаційно- методичну роботу, основними видами якої є робота у підготовчому відділенні, робота стосовно профорієнтації, організація педагогічних практик, робота у приймальній комісії, підготовка матеріалів на засідання кафедри, ради факультету, ради вузу, методична робота на допомогу вчителям, робота по підготовці науково методичних семінарів і т.д.\nОрганічною частиною викладацької діяльності є робота щодо виховання студентів.\nВона вміщує такі види робіт: контроль за самостійною роботою студентів щодо вивчення\nпершоджерел, перевірку конспектів, колоквіуми, співбесіди, роботу куратора, керівника клубів, виховну роботу в гуртожитках, проведення вечорів, екскурсій тощо. За всі види роботи викладач звітується на засіданні кафедри, ректораті.\nОбов'язковим елементом у роботі викладача вузу є науково-дослідна робота.\nЗрозуміло, що елементи такої роботи є і в школі. У вузі викладають не основи наук, як у школі, а власне науку. Тому це органічний компонент навчально-виховного процесу, фактор, що визначає ефективність праці викладача. Наукова робота включає такі види: виконання планових держбюджетних науково-дослідних робіт, колективних договорів; написання і видання підручників, посібників, монографій, наукових статей і тез, доповідей на конференціях; редагування підручників, їх рецензування, написання відзивів на дисертації; робота в редколегіях наукових журналів; керівництво науково-дослідною роботою студентів; участь у наукових радах тощо.\nСучасна тенденція у розвитку вищої школи полягає в розширенні науково- дослідницької діяльності, наукового співробітництва.\nБлизько 78 вищих навчальних закладів України співробітничають з 415 іноземними університетами та 19 фірмами 43 країн світу на основі двобічних міжнародних угод. Вони працюють над новими технологіями і вносять свою частку у розвиток світової науки.\nОдночасно посилюється вплив вузівської науки і на процес підготовки спеціалістів, його зміст і характер, оскільки розвиток науково-дослідної роботи спрямований на вдосконалення навчально-виховного процесу та залучення студентів до дослідницької діяльності, що сприяє залученню талановитої молоді у науку.\nРозробляючи певну наукову проблему, вчений оволодіває методологією, методикою наукового дослідження, розкриває нові зв'язки та закономірності. Дослідницька робота розкриває певні якості теоретичного мислення і системи умінь: уміння спостерігати явища\nі збирати факти, проникати в сутність процесу, що вивчається, будувати наукові гіпотези; проводити експерименти, робити висновки і узагальнення, встановлювати між предметні зв'язки; здійснювати системно-комплексний підхід до проблем досліджень.\nЗахопленість вченого науковою ідеєю в обраній галузі завжди приваблює студентів, викликає бажання брати участь у наукових дослідженнях. У науковій діяльності переважає теоретичний аспект. Дослідження З.Ф.Есарової показали, що взаємодія наукової і педагогічної діяльності у різних викладачів різна.\nВзаємодія наукової та педагогічної роботи характеризується такими типами:\n1. Сприятливий вплив наукової роботи на педагогічну.\n2. Сприятливий вплив педагогічної роботи на наукову.\n3. Несприятливий вплив педагогічної роботи на наукову.\n4. Несприятливий вплив наукової роботи на педагогічну. Науковий багаж дозволяє педагогу оволодіти педагогічною майстерністю. Взаємодія може бути ефективною тільки тоді, коли викладач має рівні здібності як до педагогічної, так і до наукової роботи.\nВчений відкриває наукову істину, а педагог з допомогою інших засобів педагогічного впливу, прилучає до неї студентів. Викладач вищого закладу освіти зобов'язаний вести дослідницьку роботу, поєднуючи її з педагогічною.\nВзаємодія наукової і педагогічної роботи суттєво підвищує рівень тієї чи іншої лише в тому випадку, коли основою виступає наукова творчість викладача та інтерес до методологічних проблем науки і мистецтва навчання. На початковому етапі педагогічної діяльності на перший план виступає завдання оволодіти педагогічною майстерністю; пізніше, якщо у фахівця є необхідні здібності - до наукової діяльності.\nПрофесійна діяльність викладача вищого навчального закладу — це особливий різновид творчої інтелектуальної праці. Творчість викладача полягає, насамперед, у доборі методів і розробці технологій реалізації мети і завдань, поставлених державою перед вищою школою: забезпечення ефективності навчально-виховного процесу; озброєння майбутніх спеціалістів фундаментальними знаннями; привчання студентів до самостійного отримання максимальної інформації за короткий час і розвитку творчого\nмислення; озброєння уміннями наукового дослідження; виховання різнобічної, досвідченої і культурної людини.\nСутність і структура педагогічної діяльності, а також пов'язана з ними продуктивність - одне з найактуальніших питань педагогічної науки і практики. Особливо перспективним прийнято вважати напрям, пов'язаний з застосуванням системного підходу до аналізу і побудови моделей педагогічної діяльності. У психолого-педагогічних дослідженнях цей метод застосовується не так давно. Розробка П.К.Анохіним теорії функціональних систем дозволила використовувати системний підхід і в педагогіці.\nСистема - це сукупність багатьох взаємопов'язаних елементів, що утворюють одне ціле, котре передбачає обов'язкову взаємодію цих елементів. Розробляючи проблему педагогічної діяльності, Н.В.Кузьміна визначила психологічну структуру діяльності педагога.\nПсихологічна структура діяльності педагога є своєрідним відображенням діяльності педагогічних систем. Психологічна структура діяльності - це взаємозв'язок, система і послідовність дій педагога, спрямованих на досягнення поставлених цілей через розв'язання педагогічних задач. У ній Н.В.Кузьміна виділяє конструктивний, організаторський, комунікативний і гностичний функціональні компоненти.\nГностичний компонент є своєрідним стрижнем усіх вищеназваних компонентів. Він включає в себе вивчення: 1) змісту і способів впливу на студентів; 2) вікових та\nіндивідуальних особливостей студентів; 3)особливостей навчально-виховного процесу і результатів власної діяльності, її переваг і недоліків.\nКонструктивний компонент включає в себе: 1) добір і композицію змісту інформації, яка стає надбанням студентів; 2) проектування діяльності студентів, в якій необхідна\nінформація може бути засвоєна; 3) проектування власної майбутньої діяльності і поведінки, якими вони мають бути в процесі взаємодії зі студентами. У навчальній діяльності конструктивні уміння виявляються у доборі і композиції навчальної інформації, проектуванні власної діяльності і діяльності студентів щодо засвоєння інформації. За нашими спостереженнями, у досвідчених викладачів, докторів наук найбільш розвинене вміння виділяти вузлові моменти, закономірності, тенденції, напрями, а також на високому рівні добирати і структурувати матеріал, але вони менш уваги звертають на методику викладання. Для конструктивної діяльності молодих педагогів характерним є планування власної діяльності, а не способів організації діяльності студентів. У них відсутні відчуття особливості сприймання інформації аудиторією. Молоді викладачі відчувають труднощі у конструюванні матеріалу, у виділенні головного, та в розподілі його за часом. Доценти звертають увагу на конструювання контактів з аудиторією. Під час викладання вони легко знаходять співвідношення між теоретичним і фактичним матеріалом. Педагоги-майстри відчувають аудиторію і творчо перебудовують\nПроективні — це інтелектуальні уміння, необхідні для мислен-ного моделювання наукового пошуку або навчально-виховного процесу.\nУ науковому пошуку - це вміння чітко сформулювати мету, проблему, гіпотезу, задачі дослідження, знаходити найбільш ефективні методи вивчення явищ та аналізу даних, добирати інформаційний матеріал для наукового пошуку, передбачати і попередньо оцінювати результати дослідження тощо.\nОрганізаційний компонент вміщує організацію: 1) інформації в процесі її повідомлення студентам; 2) різних видів діяльності студентів таким чином, щоб результати відповідали цілям системи; 3) власної діяльності і поведінки в процесі безпосередньої взаємодії з студентами.\nЛ.І.Уманський встановив, що організація людей, збільшення їх сили і можливостей відбувається в результаті подвійного психологічного ефекту: 1) об'єднання, інтеграції членів групи взаємодії; 2) впливу на групу організатора, що забезпечує цю інтеграцію. Та- ким чином, інтеграція є основною функцією організаторської діяльності, яка включає:\nоблік, контроль, перевірку виконання, установлення індивідуальної відповідальності.\nКомунікативний компонент вміщує: 1) встановлення педагогічно доцільних стосунків з тими, на кого спрямований вплив (на основі визнання моральної,\nінтелектуальної і політичної зверхності в ролі керівника і організатора - « взаємини по горизонталі »);\n2) установка правильних взаємин з тими, хто виступає в ролі керівників даної системи (дисциплінованість, принциповість, творчість - «взаємини по вертикалі») і партнерів по діяльності;\n3) співвіднесення своєї діяльності з державним завданням, що ставиться до керівника як громадянина своєї держави.\nЗа визначенням І.А.Зязюна, педагогічна майстерність — це комплекс якостей особистості, що забезпечує високий рівень самоорганізації професійної діяльності педагога, її складовими є гуманістичне спрямування, теоретичні знання, педагогічні здібності, педагогічна техніка.\nУ державній національній програмі «Освіта» в галузі вищої освіти передбачається - як стратегічне завдання - підготовка фахівців високого культурного і професійного рівня.\nНова концепція освіти і виховання у вищій школі вимагає удосконалення педагогічної діяльності викладачів вищого навчального закладу і досягнення ними професіоналізму. Поняття професіоналізму в психолого-педагогічній літературі розглядається, як майстерність (Іванова С.І.), певний рівень майстерності\n(Ю.К.Бабанський), ототожнюється з поняттям «самоосвіта» та самовиховання (К.Лівітан).\nПитання про продуктивність педагогічної діяльності в ряді досліджень розглядається в контексті акмеологічного підходу. У роботах Б.Г.Ананьєва закладені основи нового розділу вікової психології - акмеології - науки про найбільш продуктивний, творчий період життя людини. Розвиваючи ці ідеї стосовно педагогіки, Н.В.Кузьміна експериментально і теоретично обґрунтувала акмеологічний підхід до педагогічної діяльності. Оскільки в даному випадку йдеться про дослідження особливостей продуктивної діяльності педагога, то основним критерієм стає не вік, а професіоналізм педагога.\nРетроспективний теоретичний аналіз вітчизняної та зарубіжної літератури, результатів досліджень педагогічної практики дає можливість визначити професіоналізм як інтегровану якість, вважаючи, що це результат інтенсивної довготривалої педагогічної діяльності, і вона, як результат, передбачає високий рівень продуктивності праці. В структурі професійної педагогічної діяльності можна виділити три складових компонента: професіоналізм знань, професіоналізм спілкування, професіоналізм самовдосконалення1.\nПрофесіоналізм знань є основою, підґрунтям формування професіоналізму загалом.\nВажливими особливостями професіоналізму знань є:\n• особистісна забарвленість, тобто знання, «пропущені» через власну позицію;\nПрофесіоналізм спілкування - це готовність і уміння використовувати системні знання у взаємодії зі студентами. Йдеться про те, що виховують студентів не тільки знання, але й сама особистість викладача. Викладач повинен розуміти, пам'ятати, що ефективність спільної діяльності педагога і студента в будь-яких формах залежить від взаєморозуміння між ними. А «зрозуміти внутрішній світ іншої людини, — як справедливо зауважує Кулюткін Ю.М., — це значить зуміти поставити себе на місце іншої\nлюдини і бачити оточення немовби очима іншого. Проте взаєморозуміння - це не просто моє розуміння іншого, але й знання того, що інший розуміє мене... І ось що важливо: коли ми говоримо про взаєморозуміння, то передбачаємо, що партнери по спільній діяльності не просто відображають один одного, але й взаємно поділяють точку зору1. Іншими словами, взаєморозуміння передбачає єдність вихідних цілей учасників спільної діяльності. Обов'язковою нормою професійної поведінки викладача є дотримання педагогічної етики, прагнення формувати людські стосунки зі студентами і між ними. В основі моральної норми професійної поведінки викладача має бути повага до особистості студента і, водночас, максимальна вимогливість до нього. Професіоналізм спілкування передбачає його позитивну позицію стосовно студента. Відомо, що підвищення ефективності якості праці у всіх сферах виробництва залежить від мікроклімату в колективах, від настрою кожної людини. У сфері спілкування викладача зі студентами важливу роль відіграє психологічно активний стан або педагогічний оптимізм. Мажор викладача залежить від індивідуальних особливостей особистості, отже, набуває у кожному випадку своїх особистісних форм вираження. Ідея, однак, залишається незмінною: постійна бадьорість, готовність до дії, веселий добрий настрій.\nБезумовно, нормою професійної поведінки викладача є педагогічний такт. Це форма реалізації педагогічної моралі в діяльності педагога, в якій співпадають думка і дія. Такт - завжди творчість, завжди пошук і в чомусь неповторний вчинок; такт — це уміння орієнтуватися у будь-яких непередбачених ситуаціях. Водночас суттєву роль в організації педагогічного спілкування відіграє педагогічна техніка, її засобами є здатність до перевтілення (артистизм, голос, міміка, пантоміміка, культура мовлення). У структурі професіоналізму педагогічного спілкування важливе місце займає також зовнішня естетична виразність.\nЩодо професіоналізму самовдосконалення,то слід згадати слова К.Д.Ушинського про «дитячість душі» як основу продуктивної діяльності. «Вічно нестаріюча дитячість душі, - пише він, - є глибинною основою дійсного самовиховання людини»1. Цей компонент професіоналізму передбачає:\n• по-перше, професійне самовдосконалення через самоосвіту (самостійне оволодіння найновішими досягненнями психолого-педагогічної науки, накопичення передового педагогічного досвіду, аналіз власної діяльності та діяльності колег і на цій основі реконструювання навчально-виховної інформації і організації власних пошуків);\n• по-друге, через самовиховання - особистісне самовдосконалення (перебудова особистісних якостей, установок, цінностей, моральних орієнтацій, потреб, інтересів, мотивів поведінки).\nСамоосвіта — фундамент професіонального зростання викладача як спеціаліста, формування у нього соціальне цінних і професійно-значущих якостей.\nОтже, професіоналізм знань, професіоналізм спілкування, професіоналізм самовдосконалення забезпечують розвиток цілісної системи - професіоналізму діяльності педагога. В педагогічній діяльності ці структурні елементи взаємопов'язані і взаємозумовлені. Відсутність одного з них у діяльності викладача вищого навчального закладу свідчить про не сформованість педагогічного професіоналізму.\nПроблема культури є вічною і завжди актуальною. Проте останнім часом до цієї проблеми прикута увага філософів, політологів, соціологів, культурологів, психологів і педагогів. Причиною цього є побудова в Україні нового демократичного суспільства.\nДемократизація суспільства можлива і обов'язково передбачає високий рівень культури усього населення. На жаль, за останні сто років людство, яке збагатилося в науці, техніці, в усіх галузях просунулося набагато далі, ніж за всю тисячолітню історію, дуже мало змінило себе. Останні сто років - це вік полімерів, вік електроніки, генетики. Натомість\nтепер прийшов час педагогіки - час удосконалення самої людини.\nГлибокі соціальні й економічні зрушення, що відбуваються на межі третього тисячоліття в Україні, спонукають до реформування системи освіти, яка має сприяти утвердженню людини якнайвищої соціальної цінності. Лише компетентна, самостійна і відповідальна, з чіткими громадянськими позиціями індивідуальність, тобто вихована людина здатна до оновлення суспільства, забезпечення державності України, розвитку її економіки та культури. Виховання такої людини доручено армії освітян.\nУ цільовій комплексній програмі «Вчитель» зазначається, що «завдяки діяльності педагога має реалізуватися державна політика у створенні інтелектуального, духовного потенціалу нації, розвитку, збереженні і примноженні культурної спадщини й формуванні людини майбутнього»1. Це завдання може бути виконане тільки щоденною, сумлінною, чесною працею багатьох педагогів, які підтвердять слова Я.А.Коменського, що справа вчителя, скромна ззовні, є однією з величезних справ історії.\nНині, коли школа переорієнтовується на вимоги ринкової побудови всіх сфер соціального життя держави, найперше змінилася роль вчителя як центральної фігури в організації навчально-виховного процесу. Школі потрібен учитель, який би виконував свою роботу професійно. Є підстави говорити про тенденцію до розшарування вчителів середніх шкіл за рівнем майстерності. З'являється так званий елітний вчитель. Його характерні риси - професіоналізм, впевненість в собі, оптимістичне сприймання світу, заповзятість, творчість. За аналогією з економічним чуттям, такому вчителю притаманне чуття сучасності у педагогічній реальності. Такий учитель поєднує в собі вузьку спеціалізацію з широким світобаченням. Він готовий завжди оволодівати новими формами, методами, технологіями навчання і виховання, що дає йому впевненість у завтрашньому дні. Такий вчитель утверджує оптимістичний підхід до дійсності, є стійким у стресових ситуаціях, соціалізується в умовах кризи, залишається для учня важливим суб'єктом його соціалізації. Для нього характерною є висока загальна і професійна культура, але поряд з ним існує вчитель-ремісник, вчитель-заробітчанин. Проведені, за нашим проханням, студентами дослідження в школі, свідчать про те, що вчителі не завжди відповідають вимогам сучасності.\nНавчально-виховний процес у школі зберігає офіційно-авторитарний характер (68% вчителів здійснюють взаємодію зі школярами на основі формальних, дистанційних, авторитарних стосунків). Близько половини учнів не задоволені рівнем отриманих знань, кожний п'ятий не бажає відвідувати школу. В результаті обстеження випускників шкіл виявлено таке: 15% випускників ставляться до школи негативно, 48% - байдуже, 6% - ненавидять школу; позитивно характеризують школу лише 31%, а з любов'ю ставляться до неї лише 4 %. Отримані дані свідчать про те, що вчитель не завжди є взірцем, прикладом для учнів. Складна фінансово-економічна ситуація наклала свій відбиток на взаємини педагога з учнем. Близько 80% учителів школи несуть у класи смуток, роздратування, крик і повчання, поганий настрій і авторитаризм. Тому 90% учнів хочуть бачити вчителя життєрадісним, веселим, добрим, з гарним настроєм. В умовах нинішнього кризового соціуму учень особливо гостро реагує на дисгармонію у стосунках з вчителем та потребує з його боку особливого педагогічного уміння: тонко реагувати, обережно торкатись, ненав'язливе любити, бути чуйним і людяним, оптимально вибирати метод впливу.\nРезультати анкетування серед старшокласників, проведені нашими студентами, примушують замислитися над міркуваннями дітей, висловленими у анкетах, як, наприклад: «Як часто не вистачає підтримки і взаєморозуміння і як часто вчителі цього не бачать»; «Я хочу, щоб вчитель не принижував, а допомагав, як більш досвідчений, менш досвідченому». Зараз порушені взаємини у багатьох сім'ях. В Україні налічується 2 мільйони сімей, де діти виховуються однією матір'ю. Скрутні матеріальні умови дуже часто призводять до негуманних стосунків у таких сім'ях. За дослідженнями А.Бойко, 73% дітей підлягають фізичним покаранням, що породжує жорстокість у дітей. Відомий\nукраїнський хірург С.Я.Долецький запровадив спеціальний термін - «синдром небезпечного поводження з дітьми ». Останній дістав право на життя тому, що за словами лікаря, численні батьки і педагоги втратили «канони» совісті, толерантності, відповідальності, культури. І це в той час, коли на Заході створений «Міжнародний союз оновлення виховання», в основу якого покладено «Конвенцію прав дитини». Наведені приклади свідчать про нагальну потребу учнів мати вчителя, який би завжди виступав сучасним і надійним посередником між особистістю учня та позитивним соціальним досвідом.\nДержавна національна програма «Освіта. Україна XXI століття» одним із напрямів реформування освіти визначає підготовку нової генерації вчителів з високим загальним рівнем педагогічної культури, які б втілювали в життя основні принципи перебудови освіти, а саме: гуманізації, гуманітаризації, демократизації, етнізації, диференціації,\nіндивідуалізації. У філософському розумінні термін «гуманізм» тлумачиться як визнання цінності людини як особистості, її права на вільний розвиток і вияв своїх здібностей, на гідне життя. У психологічному плані сутність гуманізму полягає в обумовлені моральними цінностями установці на інших, здатності до переживання за них, співчуття, співучасті і співпраці. У педагогічному плані гуманізм означає людяність, рису характеру, яка найповніше виявляється у любові та повазі до людей і передбачає високий рівень вимогливості. Ще А.С.Макаренко запропонував основний принцип: чим більше поважаю, тим більше вимагаю, але вимогливість має бути стабільною і доброзичливою. Принципи гуманізації, демократизації, індивідуалізації реалізуються в новому демократичному напрямі педагогіки - педагогіки співробітництва (в деяких наукових джерелах вона називається педагогікою толерантності). У своїх останніх наукових працях академік І.А.\nЗязюн ввів термін «педагогіка добра». В основу педагогіки толерантності покладена нова парадигма виховання, сутність якої полягає у формуванні виховуючи суб'єкт-суб'єктних відносин, суб'єкт-суб'єктної взаємодії вихователя і вихованця. Основою виховання мають стати діяльність, спілкування, взаємини. Метою виховання є самовираження і повна самореалізація учня, студента як суб'єкта виховання. А.Бойко дає таке визначення:\n«виховуючи відносини в загальноосвітній школі — це спеціально організована під педагогічним керівництвом вчителя творча, морально-естетична взаємодія суб'єктів виховання, спрямована на досягнення мети виховання, зумовлена всією системою суспільних відносин, загальнолюдських і національних цінностей, відповідає певному стану розвитку суспільства»1. Тобто йдеться не про стихійні взаємини, а про відносини спеціально організовані, педагогічне доцільні, моральні й естетичні. Визначаються такі рівні виховуючих взаємин: найвищий - співтворчість, високий - співробітництво, елементарний -супідрядність.\nВ.О.Сухомлинський відзначав, що навчання - це не проста передача інформації, знань, а складні людські взаємини.\nУ філософсько-психологічній концепції відомого психолога С. Л.Рубінштейна доведено, що ставлення людини до людини опосередковане ставленням людини до буття.\nЦе дозволяє зробити висновок, що від характеру взаємин «учитель-учень», «педагог- учень», «викладач-студент» залежить окреслення ставлення молоді до оточуючої дійсності (стосунки в колективі, система само-відносин). Зрозуміло, що стосунки з розумним і добрим вчителем, вихователем, педагогом — це рятівне коло для дитини у перехідний період, період економічної та соціальної нестабільності. Педагогічно доцільні стосунки, взаємини складаються з тим педагогом, для якого основними цінностями є: вихованці і їх доля та інтереси; наука, яку він представляє, її методи, відкриття; професія, яку він обрав. Тому майбутнього вчителя слід уже зараз ретельно готувати до формування суб'єкт-суб'єктної взаємодії з дітьми. Педагогічні кадри нової генерації покликані\nпоєднувати високий професіоналізм із усвідомленням сучасних потреб.\nУ формуванні особистості вчителя є два головних аспекти - професійний і культурний. Отже, вищий навчальний заклад покликаний давати не тільки знання, а й формувати особистість педагога, виховувати такого педагога, який за словами\nТ.Г.Шевченка був би апостолом правди і науки та уособленням совісті нації, яка потребує культурного вчителя. Культурний педагог — це не взірець формально-етикетної шляхетності, а інтелігентна людина за своєю найвищою духовною сутністю із творчим і гуманним способом світобачення, світосприймання. Саме культура є підґрунтям формування особистості вчителя. Ще у Великій Хартії університетів у 1638 році в\nСорбонні з метою їх об'єднання було проголошено: вища школа є інститутом відтворення\nі передачі культури. Отже, особливої актуальності саме сьогодні набуває теза «Від людини освіченої - до людини культури», що означає відродження національної\nінтелігенції, створення внутрішніх передумов для розвитку творчої індивідуальності.\nТільки у культурному середовищі можуть формуватися спеціалісти, здатні вільно і широко мислити, створювати інтелектуальні цінності, яких завжди потребує суспільство і школа зокрема.\nТермін «культура» має латинське походження і означає «обробка», «опрацювання» людиною чогось природного. Спочатку цей термін застосовувався в значенні « обробка землі ». Але і в давні часи він мав друге значення — культивування духу. Оратор, філософ, політичний діяч Риму Цицерон використовує цей термін для характеристики внутрішнього світу людини, говорячи про культуру душі. У середньовіччі існувало поняття розумової, духовної культури. В Епоху Відродження до системи цінностей духовної культури долучаються ідеї гуманізму. Гуманісти привносять у духовну культуру свободу суджень, сміливий критичний дух. Якщо античні філософи дотримувалися заповіді »Пізнай самого себе», то філософи Ренесансу обрали іншу — «Твори самого себе», вважаючи, що людина сама творить свою долю, живе за власним розумом, тобто духовна культура є процесом удосконалення самої людини. Розвиток античної культури, періоду середньовіччя, а потім Ренесансу призвели до виникнення нової тріади — єдність духовних цінностей як Істина, Добро, Краса, котрі об'єднались у єдине ціле - гуманізм, де людина визнається критерієм розвитку суспільства, найвищою метою. Видатні діячі епохи\nВідродження поклали початок нової світської культури, не тільки зверненої до людини, але й похідної від неї. Культура відродження була орієнтована на індивідуальний тип духовної діяльності, який і сьогодні є своєрідним еталоном творчої особистості.\nПочинаючи з XVII століття, термін «культура» використовується вже більш широко: не лише для визначення окремих напрямів, способів, результатів діяльності людини, а й для того, що нею створене та існує поряд з природою. Вперше в такому тлумаченні цей термін застосував С.Пуфендорф, саме це твердження стало основою концепції І.Т.Гердера, який вважав, що культура є продуктом діяльності людей та одночасно стимулом їх подальшого розвитку. В його концепції розвитку людства культура виступає зразком «другого народження людини». Він стверджує: яка традиція виховання, такою стає людина, її образ.\nНа основі теоретичного аналізу наукової літератури встановлено, що феномен\n«культура» багатозначний, відрізняється складністю та варіативністю. Не зважаючи на велику кількість визначень поняття «культура», можна виділити такі основні положення: сутність культури - гуманістична, людино творча, яка полягає в конкретизації загальнолюдських цінностей стосовно кожної людини; продуктом і одночасно творцем культури є людина; головним джерелом культури є діяльність людини; культура включає в себе способи і результати діяльності людини; культура розглядається як механізм, що регламентує і регулює поведінку та діяльність людини, оскільки людина є її носієм і ретранслятором; культура — специфічно людський спосіб буття, котрий визначає весь спектр практичної і духовної активності людини, її можливої взаємодії з навколишнім світом і собою. Отже, людина культури - це гуманна особистість.\nГуманність - цариця моралі, в якій любов до людей передбачає милосердя, чуйність, доброту, симпатію, піклування, розуміння і їх захист. Людина культури - це духовно багата особистість, яка володіє творчими здібностями, віддана своїй справі, захоплена нею. Людина культури — творча особистість, яка постійно розмірковує, мислить альтернативно, незадоволена одержаними здобутками, наділена розвинутим прагненням до творіння. Людина культури - це незалежна особистість, здатна до самовизначення у світі культури. Самостійність суджень у поєднанні з повагою до поглядів інших людей, почуття самоповаги, здатність орієнтуватися у світі духовних цінностей в оточуючому середовищі, уміння приймати рішення і нести відповідальність за свої вчинки, здійснювати самостійний вибір змісту своєї життєдіяльності, стилю поведінки, способів розвитку. Духовна культура є епіцентром особистості. Духовність і духовна культура є підґрунтям професійної культури спеціаліста, яке знаходить своє відображення у професійній діяльності. Професійна культура розглядається як певний ступінь оволодіння професією, тобто способами і прийомами вирішення професійних завдань на основі сформованості духовної культури особистості. Отже, можна простежити такий ланцюжок: духовна—> професійна —»педагогічна культура. Виділення педагогічної культури, однієї з найважливіших складових суспільства, зумовлене специфікою педагогічної діяльності викладача, вчителя, спрямованої на формування особистості, здатної у майбутньому відтворювати й збагачувати культуру суспільства. Культура педагога пройшла певні етапи свого розвитку разом з розвитком культури суспільства. Вона, як феномен педагогічної практики, існувала завжди, але мала різне соціальне й професійне «забарвлення» залежно від впливу різних чинників: політики в сфері освіти; моральних відносин, що складалися в суспільстві; пануючої релігії; певного типу виховання, котрий був необхідний державі.\nУ навчально-виховному процесі вищого навчального закладу головним засобом передачі культури, духовних цінностей є неповторна індивідуальність викладача як носія культури з унікальною особистістю студента. Педагогічна культура є феноменом вияву викладачем власного «Я» у професійно-педагогічній діяльності. О.С.Газман вказує, що культура є гармонією культури творчих знань, творчої дії, почуттів і спілкування.\nОскільки об'єктом педагогічної діяльності є особистість, то вона будується за законами спілкування. Антуан де Сент Екзюпері називав спілкування найбільшою розкішшю на світі, але для педагога спілкування — це професійний обов'язок. М.С.Каган стверджує, що, з одного боку, культура неможлива без спілкування, з іншого ж — гуманістичний зміст спілкування, олюдненість стосунків є найбільш повним вираженням культури.\nСпілкування — один із компонентів педагогічної діяльності. Відомо, що педагогічна діяльність складається із змістового, методичного, соціально-психологічного компоненту.\nКоли викладач іде на заняття, він продумує змістовий і методичний компонент; соціально- психологічний же, тобто спілкування, часто лишається поза увагою педагога. А між\nіншим, якщо оволодіння першими двома компонентами відбувається у процесі навчання, то третьому, тобто спілкуванню, ніхто ніде цілеспрямовано не навчає, хоча спілкування відіграє велику роль у нашому житті. Нефахове спілкування дуже часто є причиною багатьох хвороб (нервових стресів). Між іншим, лікарі стверджують, що із 100 дітей, хворих на невроз, 80 набули такого захворювання з причини непрофесійного спілкування з педагогами, їх низької культури.\nВважаємо, що спілкування займає особливе місце в роботі вчителя, оскільки він має\n«комунікативну професію». Професійно-педагогічне спілкування - це система прийомів органічної соціально-психологічної взаємодії педагога і вихованців, змістом якої є обмін\nінформацією, пізнання один одного, організація діяльності і стимулювання діяльності вихованців, організація і корекція взаємин у колективі вихованців, обмін ролями, співпереживання і створення умов для самоствердження особистості вихованця.\nПедагогічне спілкування - особливий вид творчості.\n1. По-перше, це загальні принципи (основа) спілкування, що закладаються самим характером суспільного ладу, наслідуванням цінностей минулого, в яких реалізується педагогічна діяльність педагога, єдина мета і задачі навчання і виховання.\n2. По-друге, його індивідуальні принципи (основа) спілкування, громадянська позиція, стиль спілкування - сукупність конкретних прийомів і засобів, які викладач доцільно, залежно від конкретних умов і можливостей навчання і виховання реалізує у своїй діяльності на основі власних знань, професійного досвіду, здібностей і умінь.\nПедагогічне спілкування - це професійне спілкування викладача-педагога з вихованцями на занятті і після зайняття, що виконує певні педагогічні функції і спрямоване (якщо воно повноцінне і оптимальне) на створення сприятливого, здорового психологічного клімату, на оптимізацію навчальної діяльності і стосунків між педагогом і студентом та в студентському колективі.\nПедагогічне грамотне спілкування знімає у вихованців негативну емоційну напругу\n(страх, невпевненість); воно має викликати радість, бажання спільної діяльності.\nОптимальне педагогічне спілкування - це спілкування, яке створює найкращі умови для розвитку мотивації студента, творчого характеру діяльності, для формування його особистості, забезпечує сприятливий психологічний клімат, попереджує створення психологічних бар'єрів, дозволяє максимально використовувати у навчальному процесі особистісні та професійні якості викладача. Серед викладачів можна виділити притаманні\nїм рівні спілкування:\nПримітивний — в основу ставлення до студента покладено примітивні правила і реакції поведінки - амбіції, самовдоволення, зловтіха. Викладач демонструє свою зверхність. Студент для викладача виступає засобом досягнення мети.\nСтандартизований - домінує формальна структура спілкування. Спостерігається слабка орієнтація на особистість; викладач дотримується стандартів етикету, але така поведінка є поверховою і, не зачіпаючи особистісного рівня, реалізується на рівні масок.\nСтудент, самостійний об’єкт, відчуває байдужість викладача поза «маскою», і фактично залишається об'єктом маніпуляцій.\nДіловий — орієнтуючись на справу, викладач бере до уваги особистісні характеристики студента лише в контексті ефективності діяльності. Викладач дотримується стандартів етикету, визнає за студентом право на самостійність. Студент для викладача є значущим залежно від внеску у спільну діяльність. В особистісному житті студент залишається самостійним.\nОсобистісний - спілкування базується на глибокій зацікавленості до студента, визнанні самостійності його особистості. Викладач любить студентів, вся його діяльність спрямована на розвиток їхньої духовності, особистісне спілкування стає спілкуванням духовним. Студент довіряє викладачеві, викладач є авторитетом і найкращим посередником між ним і знаннями про навколишній світ, людей, себе.\nКультура педагогічного спілкування вміщує уміння слухати, ставити запитання, аналізувати відповідь, зрозуміти іншого, бути уважним, спостережливим, встановлювати контакт, бачити і зрозуміти реакцію аудиторії, передавати своє ставлення до того, про що йде мова, зацікавити, захопити поясненням, орієнтуватися в обстановці. Кожен з викладачів створює свій стиль спілкування. Сьогодні .відомі кілька класифікацій стилів діяльності педагогів. М.В.Сорока-Росинський виділяє «теоретиків», «реалістів», « утилітаристів », «інтуїтивістів »; в основу цієї класифікації покладено ставлення до виконання своїх обов'язків та особливості характеру педагога. Е.Г.Костяшкін за рівнем\nпрофесійної етики й особливостями діяльності визначає такі чотири типи:\n«інтелектуальний», «вольовий», «емоційний», «організаторський». В.О.Кан-Каликом абстраговані негативні моделі поведінки педагогів на заняттях: «Монблан» - учитель як гірська вершина над учнем; «Китайська стіна» - дистанція, обмежене спілкування;\n«Локатор» - будує взаємини вибірково, з тими, хто подобається; «Гамлет» -постійно вагається у власних діях; «Глухар» - чує тільки себе. А.Бойко, аналізуючи поведінку вчителя у поєднанні з його педагогічною діяльністю та її результатами, виділяє обґрунтовані моделі виховуючих взаємин педагогів і учнів. Образно вони названі так:\n«Оптиміст», «Об'єктивіст», «Ерудит», «Талант», «Умілець», «Душа», «Артист». Для педагогів будь-якої моделі взаємодії важлива емоційно-естетична виразність, уміння подати себе та створити обстановку власного самовираження і самоствердження. У досвідченого викладача, як правило, складається помітна тенденція до тієї чи іншої моделі, типу взаємин, які найповніше відповідають його індивідуально-психологічним особливостям. Для викладача з високою культурою спілкування характерними є: оптимальність вимог; педагогічний оптимізм; емоційний відгук; формування колективних форм стосунків, відносин у колективі у навчально-виховному процесі; створення атмосфери доброзичливості. Однак, якою б привабливою не була модель взаємин викладача і студента, вона завжди динамічна. З огляду на це хороцщй педагог завжди прагне до неперервності своєї освіти та професійної підготовки, він постійно аналізує свою діяльність, ідентифікує досягнутий рівень взаємодії зі студентами, добирає і використовує нові здобутки педагогічної науки і передового досвіду, переймає найкраще від своїх колег.\nНа основі аналізу проведених нами досліджень можна простежити три головних причини низької культури спілкування Викладачів.\nПо-перше, більшість викладачів не надають особливого знамення ролі спілкування у навчально-виховному процесі, тому не приділяють належної уваги організації спілкування.\nПо-третє, є достатньо викладачів, що мають низьку загальну культуру і не працюють над її підвищенням. На питання, чому вони не займаються своїм духовним збагаченням,\n70% викладачів вказали на такі причини: велике навантаження, недостатня матеріальна база.\nПедагогічний такт - це педагогічне грамотне спілкування в складних педагогічних ситуаціях, вміння знайти педагогічне доцільний і ефективний спосіб впливу, почуття міри, швидкість реакції, здатність швидко оцінювати ситуацію і знаходити оптимальне рішення, вміння керувати своїми почуттями, не втрачати самовладання, емоційна урівноваженість, у поєднанні з високою принциповістю та вимогливістю, з чуйним людяним ставленням до студента, критичності і самокритичності в оцінці своєї праці та своїх вихованців, у нетерпимості до шаблону, формалізму, застою думки і справи, до бюрократизму і пихи, повазі в студентах особистості, розвитку їх людської гідності. Педагогічний такт реалізується через мову. Педагогічна діяльність - це ланцюг ситуацій і задач, у розв'язанні яких можна простежити таку послідовність: педагогічна задача - комунікативна задача - мовна задача. Слово - це основний інструмент педагогічної діяльності.\nІ. П.Павлов називав слово людини «вищим регулятором людського пізнання». На думку В.О.Сухомлинського, слово має лікувати, а не бути батогом. Демокрит підкреслював, що цьому треба вчитися: «Ні мистецтво красномовства, ні мудрість не можуть бути досягнутими, якщо їм не вчитися». Перед викладачем вищого навчального закладу лежить нелегке завдання розвивати любов і повагу до рідної мови, формування уміння і навички правильного мовлення студентів і найкращим засобом у досягненні цього завдання є власний приклад. Викладач, незалежно від того, якого предмету він навчає студентів, має володіти усіма тонкощами мовленнєвої культури. Поняттям культури мовлення прийнято окреслювати передусім дотримання кожним мовцем правильної літературної вимови, правопису, лексичних і граматичних норм, усталеного в літературній мові наголошення слів. Проте якість усного і писемного мовлення залишає бажати кращого. Значною вадою, зокрема, монологічного мовлення, на яку досі рідко зважали, є недоречне використання у процесі усної розповіді чи пояснення навчального матеріалу елементів писемного мовлення, запозиченого із підручника та інших джерел книжних слів, виразів, синтаксичних конструкцій. Мимохіть складається враження, ніби викладач говорить, як «пописаному». Таке мовлення видається не зовсім природнім, штучним, є важким для сприймання. Не позбавлене певних недоліків і діалогічне мовлення. Найістотніші його недоліки - відсутність стрункості, логічної послідовності, чіткості, повноти у розкритті предмета розмови, уривчастість, зумовлена частими паузами, незакінченість фраз. Діалог являє собою прості запитання і відповіді. Серед помилок і недоліків у мовленні викладача, насамперед, слід виділити порушення орфоепічних і граматичних норм. Щодо синтаксичних помилок, то слід вказати на неправильну побудову дієслівних словосполучень, до чого спричинює хибна аналогія з відповідними конструкціями російської мови. Педагог при підготовці до занять має постійно користуватися словниками - орфоепічним, тлумачним, синонімічним, фразеологічним, перекладним, термінологічним. Мова є одним з елементів педагогічної техніки.\nПоняття «педагогічна техніка» містить дві групи складових. Перша група пов'язана з умінням педагога керувати своєю поведінкою - технікою володіння своїм організмом, друга - з умінням впливати на особистість і колектив: техніка організації контакту, управління педагогічним спілкуванням. Складові першої та другої груп педагогічної техніки допомагають відобразити власну особистість викладача, рівень його педагогічної культури.\nДля успішної взаємодії студента слід адекватно оцінювати свою особистість.\nОсобливої уваги вимагає уміння керувати емоційним станом. Завжди треба розуміти, що саме привноситься до конфліктної ситуації самим педагогом. Педагогічно доцільні стосунки ґрунтуються на взаємоповазі педагога і студента.


На Миколаївщині неповнолітні зґвалтували 15-річну дівчину та виклали відео в Інтернет – новини на УНН | 27 листопада 2015, 12:28\nСубота, 21 квітня 2018 01:41\nПʼятниця, 27 листопада 2015, 12:28 • Світлана Плавська • 41820\nНа Миколаївщині неповнолітні зґвалтували 15-річну дівчину та виклали відео в Інтернет\nКИЇВ. 27 листопада. УНН. На Миколаївщині троє неповнолітніх зґвалтували 15-річну дівчину та зняли це на відео, яке згодом розповсюдили в Інтернеті. Про це УНН повідомили в прес-службі прокуратури Миколаївської області.\nПрокуратура Центрального району міста Миколаєва розпочала кримінальне провадження за фактом зґвалтування 15-річної дівчини трьома підлітками, 14-ти, 15-ти та 16-ти років.\nІз заявою до прокуратури звернулася мати дівчинки. Вона розповіла, що в ніч з 21 на 22 листопада троє неповнолітніх, під час святкування дня народження одного із товаришів, зґвалтували її доньку та зняли це на відео за допомогою мобільного телефону.\nТакож підлітки зробили декілька фотознімків.\n“Зазначене відео та фото в подальшому розповсюдили у мережі Інтернет”, — сказано в повідомленні.\nЗа цим фактом відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст.152 (насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, яке спричинило особливо тяжкі наслідки) КК України.\nНині вирішується питання щодо внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301 (виготовлення та розповсюдження предметів порнографічного характеру) ККУ.\nДля належного розслідування злочину створено слідчо-оперативну групу.\nВживаються заходи до встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.\nТеги: зґвалтування, Інтернет, неповнолітні, відео, Миколаївська область\nТроє людей постраждали у ДТП на Львівщині\nДвоє бійців отримали поранення в зоні АТО\nНа материковій Україні жителі Криму запасаються свічками та генераторами - активіст\nКриму не вистачає 673 мегават електроенергії


► Лікування ігроманії в Івано-Франківську | Клініка ADOMED\nГоловна Лікування ігроманії в Івано-Франківську\nІгроманія – це досить широко поширена патологія, яка представляє собою нервово-психічний розлад, що проявляється підвищеним захопленням іграми – азартними, комп’ютерними, лотереями, розіграшами. Дане захворювання вражає і психіку, і фізіологію людини, перешкоджаючи його реалізації, руйнівно впливаючи на відносини з оточуючими людьми.\nНайчастіше ігроманія вражає інфантильних, психологічно незрілих особистостей, дітей, що ростуть в неповній сім’ї, осіб, родичі яких є залежними від алкоголю або наркотичних речовин.\nСвій вплив надає і середовище проживання. Наприклад, розмови про ігри, чужий приклад, фантазії о легких і великих виграшах – все це підвищує шанси формування та прогресування ігрової залежності.\nВ основі терапевтичного курсу, практикованого для боротьби з ігроманією, лежить відома в усьому світі програма «12 кроків», визнана офіційно найкращим способом подолання різних видів залежностей – як хімічних, так і нехімічних.\nЗа індивідуальними показаннями лікування може також включати в себе медикаментозну терапію, гіпнотичні сеанси. Невід’ємно від психологічної корекції і фізичне відновлення. Проживання в клініці, спостереження фахівців допомагає людині, яка страждає ігровою залежністю, налагодити режим дня, правильне харчування. Заняття спортом, прогулянки на свіжому повітрі, прийом вітамінів і імуномодуляторів позитивно позначаються на стані здоров’я реабілітантів.\nНадання безкоштовних консультацій – онлайн і в телефонному режимі.\nНадання допомоги членам сім’ї і ближньому оточенню реабілітанта, спрямованої на подолання співзалежності.


Житомир.info | Депутатка облради хоче, щоб у Житомирській області демонтували ще два пам’ятники Леніну\n16 грудня 2018, 21:40\nВідповідний проект рішення опублікували на сайті 20 лютого.\n«Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарного режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», враховуючи рекомендації постійної комісії обласної ради з питань регламенту, депутатської діяльності, місцевого самоврядування, законності, правопорядку та антикорупційної діяльності від ***, обласна рада\n*Рекомендувати керівникам Коростенської райдержадміністрації, Ушомирської сільської об’єднаної територіальної громади Коростенського району, Черняхівської райдержадміністрації, Видиборської сільської ради Черняхівського району вжити заходів з усунення публічного використання символіки комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів», – йдеться у проекті рішення.\nАвторка проекту рішення Олена Галагуза у коментарі Житомир.info пояснила, що мова йде про демонтаж двох пам’ятників Леніну у селах Коростенського та Черняхівського районів, які досі не демонтовані відповідно до закону про декомунізацію.\n«Мова йде про пам’ятники у селах Видибор Черняхівського району і Ковбащина Коростенського району. Це останні пам‘ятники Леніну в області, які дивним чином стоять на місцях і нікого не бентежать. У селі Ковбащина ніби кілька разів хотіли демонтувати, але не змогли, мовляв, дуже важко. Мені про це повідомили активісти, які моніторять ситуацію по всій Україні. Спершу я намагалася спілкуватися телефоном з керівництвом на місцях, але марно. Тому вирішила підготувати проект рішення на сесію», – розповіла депутатка облради Олена Галагуза.\nНагадаємо, Олена Галагуза хоче, щоб цей рік був у Житомирській області роком Миколи Сціборського.\nЯк повідомляв Житомир.info, рівно чотири роки тому, 21 лютого 2014 року, впродовж трьох годин активісти намагалися повалити пам’ятник Леніну на майдані Соборному у Житомирі. Наступного дня на місце, де стояв пам’ятник, юрбою сходилися люди, які хотіли на власні очі переконатися, що монумент дійсно знесли. Голову «вождя» встановили на барикадах перед облдержадміністрацією.\nПісля того, як вночі 21 лютого був повалений пам’ятник Леніну в Житомирі, подібна хвиля прокотилася й іншими райцентрами області.\nКартинка житомирського дизайнера Іллі Стронґовського\nТеги: ленінопад декомунізація галагуза Черняхів Коростень\nУ Житомирській області чоловік отримав опіки рук та обличчя, намагаючись загасити пожежу в будинку\nБК «Житомир» завершить 2018 рік іграми з «Вінницькими Зубрами»\nРятувальники у Житомирі відбуксирували зі снігового замету вантажівку, яка перекрила рух на дорозі


Коментар: Як профукати вибори у Франції | Обозреватель\n08 березня 2017, 08:31 725\nЕкс-прем'єр Ален Жюппе не бажає висуватися кандидатом на виборах президента, а кандидат Фійон не поспішає вибувати з перегонів. Республіканці у Франції можуть хіба що відвоювати голоси у Ле Пен, вважає Макс Гофманн.Як нашкодити самим собі? Французькі консерватори саме цим і зайняті. Коротке нагадування: їх офіційний кандидат Фійон десятиліттями винагороджував свою дружину Пенелопу за рахунок грошей платників податків. За які такі послуги невідомо - переконливих пояснень від неї так і не дочекались. Більшість інших партій, опинившись у такій ситуації, вже б давно замінили свого кандидата. Але тільки не французькі "Республіканці". Досі здавалося, що вони тільки й чекали на слушний момент. У Фійона ж і надалі "з вух дим валить, а з ніздрів полум'я пашить", він все ще говорить про уражену репутацію, змову та наклеп. Поки пацієнт так жваво пручається, партійні боси не поспішають, образно кажучи, відключати його від апаратів життєзабезпечення. Так думалося.\nА вже у понеділок стало очевидним, що у "Республіканців" немає ані плану, ані переконливої альтернативи. Екс-прем'єр Ален Жюппе як раз би міг стати такою альтернативою. Певну політичну легітимність він отримав тоді, коли фінішував другим на праймеріз. Крім того, політичні скандали залишились у цього 71-річного дідуся-політика позаду. Він заплатив за "гріхи" минулого і, здається, французи йому пробачили. Останні опитування, у будь-якому разі, пророчили йому високі шанси вийти у топ президентських перегонів. Та він сам не хоче.\nПастка для "Республіканців"\nЙого аргумент про неспроможність за поточних обставин об'єднати центристські та праві сили республіки, з огляду на опитування, виглядають вельми непереконливими.\nМожливо, він просто прикрашає ситуацію. А може після праймеріз збагнув, що й справді більше не бажає обіймати найвищу в державі посаду. І те, і інше, однак, компліменту йому не робить. Разом із зубастим Фійоном, колишня надія "Республіканців" стає пасткою цієї партії. Для консерваторів програти ці вибори є важчим, ніж їх виграти, адже французи вже втомилися від президента Франсуа Олланда та його соціалістів. Це наочно демонструють рейтинги підтримки Фійона. Попри все, за нього готові голосувати 17 відсотків французів. Забагато як для кандидата з такою позицією. Та, запитує себе консервативний виборець, за кого ж, на милість, мені ще голосувати?\nФійон як політичний нафталін\nТож Фійону, колишньому героєві католиків та добропорядних громадян, залишається тільки одне призначення - відбирати потенційні голоси у "Національного фронту". У них все одно інші моральні вимоги до своїх кандидатів (а саме - жодних), як вже показали численні скандали навколо Ле Пен. Тож функція Франсуа Фійона зараз у тому, щоби як політичний нафталін відлякувати легковажних виборців, що перебувають за крок від вибору "Національного фронту".\nУсім цим насолоджуватиметься фаворит перегонів Еммануель Макрон. Жюппе вкрав би у нього забагато виборців з політичного центру, а необтяжений скандалами Фійон був би, мабуть, занадто сильною фігурою для харизматичного юного політика Макрона.\nТепер же його шанси перемогти Ле Пен додатково зросли. Залишається лише сподіватись, що Макрон, як останній щит перед наступом правого популізму, не тримає якихось "скелетів у шафі". Бо ж тоді останньою сміятиметься інша: Марін Ле Пен.


Гарольд у Fallout 2\nГарольд (англ. Harold) — персонаж-мутант, з'являється в Fallout, Fallout 2, Fallout: Brotherhood of Steel та Fallout 3. Незважаючи на те, що Гарольд не грає великої ролі в сюжетах ігор серії, він є знаковим і дуже популярним персонажем.\nЗовні Він дуже схожий на гуля, але насправді таким не є: він — жертва вірусу ВРЕ, подіялого на нього дуже дивним чином.\n« — Скоро мій день народження. Що ти мені подаруєш?\n— Словник. Подивишся там слово «егоїзм». »\n— Розмова двох мешканців Сховища (Fallout Shelter)


ВАЖЛИВА ІНФОРМАЦІЯ !!! Новини Івано-Франківська\nПідрядною організацією розпочато роботи по перекриттю частини вулиці Надрічної в Івано-Франківську.\nОрієнтовно до ранку буде перекрито дві смуги руху на Надрічній – з боку дамби річки Бистриця Солотвинська, інші дві ж залишаться проїзними. Це вимушений крок задля проведення подальших будівельно-монтажних робіт та перенесення мереж, що є необхідним перед початком монтажу опор транспортної розв’язки для «Галицького мосту».\nСхема організації дорожнього руху погоджена з Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області. Згідно з нею на цій ділянці встановлюються близько півсотні дорожніх знаків та світлоповертальних конструкцій. Схему ОДР можна завантажити за посиланням:\nПросимо водіїв з розумінням поставитися до цих робіт і викликаних ними незручностей, звертати увагу на дорожні знаки та обмежувачі!\nДодамо, що паралельно триває робота на старій частині вулиці Надрічної. Сьогодні підрядна організація уклала другий шар асфальтобетону на ділянці від «нової» Надрічної до перехрестя Промислової. Згодом підрядник приступить до виконання робіт на перехресті вулиць Промислова-Надрічна, після їх завершення буде надано рух транспорту і старою частиною вулиці Надрічної.\nВІДКРИТИЙ МІСЬКИЙ ТУРНІР З НАСТІЛЬНОГО ТЕНІСУ Новини Івано-Франківська


«Укрнафта» і «Укргазвидобування» не допустили державну аудиторську службу до проведення ревізії | Mind.ua\nАудит мав відбутися за указом Зеленського\n19 квітня 2021, 12:43\nДержавна аудиторська служба протягом 2020 року не змогла розпочати ревізію публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та акціонерного товариства «Укргазвидобування». Про це повідомляє «Марлін» з посиланням на листування аудиторів з Кабміном.\nАудитори запланували ревізії на виконання Плану пріоритетних дій уряду Дениса Шмигаля на 2020 рік та Указу президента Володимира Зеленського від 2019 року «Про Рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо забезпечення енергетичної безпеки».\n«Проте компанії працівників Держаудитслужби до проведення ревізії не допустили з посиланням на їхню непідконтрольність органам державного фінансового контролю», – йдеться у листі.\nНатомість Держаудитслужба надала Кабміну інформацію про Постанову Верховного Суду, якою підтверджено, «Укрнафта» (у статутному капіталі 50%+1 акція належить НАК «Нафтогаз України») є суб’єктом господарювання державного сектору економіки, позаяк держава Україна в особі Кабінету міністрів опосередковано володіє контрольним пакетом акцій «Укрнафти».\nОкрім Кабміну про недопущення до ревізій Держаудитслужба проінформувала РНБО, Міністерство фінаснів та Міністерство внутрішніх справ. А також НАК «Нафтогаз» як акціонера зазначених компаній, і запропонувала негайно вжити відповідних заходів для проведення ревізій, а також розглянути питання щодо звільнення із займаних посад керівників ПАТ «Укрнафта» та АТ «Укргазвидобування».\nКрім цього, Держаудитслужба звернулася до МВС з вимогою припинити протидіію ревізії та притягнути винних осіб до встановленої законом відповідальності.\nТакож у листі аудитслужби йдеться, що підготовлені необхідні проєкти закону та постанови кабміну, які покликані забезпечити проведення ревізій на вказаних компаніях.\nНагадаємо, що остання ревізія ПАТ «Укрнафта», яку вдалося провести державним аудиторам, завершилася у 2010 році. Компанії «Нафтогаз України» належить 50%+1 акція «Укрнафти». Групі компаній, пов’язаних з колишніми акціонерами ПриватБанку, серед яких зокрема Ігор Коломойський, – близько 42% акцій.\nПостановою кабміну від 2015 року ПАТ «Укрнафта» та АТ «Укргазвидобування» включено до об’єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.\nУкрнафта Укргазвидобування Кабмін Нафтогаз України


Десерт - це обов'язкова складова будь-якого обіду, не тільки у зв'язку з тим, що це смачно, а ще й тому, що він допомагає організму краще засвоювати їжу. В українській національній кухні для приготування десертів використовуються фрукти і ягоди - з них готують смачні салати, напої, холодники, пінники. Крім того, десерти готують на основі молочних продуктів - з молока, вершків, сиру. За допомогою десерту ми доповнюємо організм корисними елементами - тими, які можуть бути відсутні в перших і других стравах.\nУ розділі Десерти на нашому сайті ви знайдете дуже багато рецептів десертів на фруктовій і ягідної основі. Вони неймовірно корисні тим, що містять багато цукру, органічні кислоти, дубильні й ароматичні речовини. Крім того, ягоди багаті вітамінами С, В і каротином. Фрукти і ягоди надають збудливу дію на органи травлення і поліпшують засвоєння продуктів. У нас ви побачите рецепти запечених фруктів - яблук, груш, рецепти пюре зі свіжих ягід, рецепти фруктів в тесті, вершках, сметані, сиропі, рецепти смачних фруктово-ягідних салатів.\nРазом з тим, в українській кухні великою популярністю користуються десерти , Приготовані з молока, вершків, сметани і сиру. Молоко - основа приготування желе, Пенник, киселів, вершки - основа для желе і кремів, а сметана - для Пенник. Ми пропонуємо вашій увазі рецепти смачних десертів з кремом, зі збитими вершками, морозива.\nОкремою статтею йдуть такі приголомшливі десерти, як торти, пироги, пиріжки, тістечка. У нас ви виявите сотні рецептів цих десертів.\nДесерти - Це чудовий спосіб поліпшення настрою. Якщо ви будете користуватися рецептами десертів нашого сайту, ви завжди будете мати засіб підвищення настрою собі і оточуючим.\nРецепти десертів на нашому сайті постійно оновлюються, тому ви завжди зможете знайти у нас що-небудь нове, відкривати для себе цікавий, перш незвіданий рецепт. А у ваших домочадців завжди буде привід висловити вам слова подяки за те, що ви невпинно забезпечуєте їх вітамінами, заряджаєте бадьорістю, надаєте сил за допомогою своїх смачних, корисних десертів. Наш кулінарний сайт подарує вам сотні найцікавіших, оригінальних і незрівнянно смачних рецептів десертів , Якими ви, до речі, можете поділитися зі своїми подругами! Вони також скажуть вам велике спасибі за надану послугу!\nМастика для тортів. Рецепт мастики для прикраси тортів. Як прикрасити торт мастикою?\nМастика для тортів. Рецепт мастики досить простий і елементарний, тому з ним зможете впоратися кожен кулінар, якщо буде строго дотримуватися всіх вказівок в нижче запропонованих рецептах. Також дана стаття допоможе вам красиво прикрасити свій торт мастикою!\nРецепти з горобини червоною. Що можна приготувати з плодів стиглої червоної горобини - відмінні рецепти.\nРецепти з горобини червоної дозволяють приготувати вкрай корисні страви, оскільки в стиглих плодах горобини міститься багато органічних кислот (як сорбінова, яблучна, лимонна, винна і бурштинова), пектинових і дубильних речовин, а також сорбіт, амінокислоти, сорбоза, вітамін С, ефірні олії, вітами РР, солі кальцію, калію, натрію і магнію.\nСир - п'ятсот грамів\nМалина - п'ятсот грамів\nПечиво бісквітне - двісті грамів\nЦукор в піску - сто сімдесят грамів\nЯйце куряче - три штуки\nЯйце (тільки жовток) - одна штука\nВершки (33%) - вісімдесят мілілітрів\nНіжне масло вершкове - сорок грам\nВаніль (тільки есенція) - одна чайна ложка\nОлія - ??одна чайна ложка\nМалина - половина склянки\nЦукор (тільки у вигляді пудри) - одна столова ложка\nБулочки з полуницею і річний тарт\nБулочки з полуницею:\nВода (шістдесят мілілітрів теплої води в тісто + дві чайних ложки в начинку) - сімдесят мілілітрів\nДріжджі (сухі; необхідні для приготування тіста) - одна чайна ложка\nЦукор ("Містраль", три столові ложки в тісто і три столові ложки в начинку) - шість столових ложок\nМолоко (в тісто) - шістдесят мілілітрів Яйце (в тісто) - одна штука\nБорошно (в тісто) - двісті шістдесят-триста грамів\nМасло вершкове (розм'якшене; одна столова ложка в тісто і дві столові ложки в помадку) - три столові ложки\nПолуниця (нарізана; в начинку) - сто тридцять грамів\nКрохмаль кукурудзяний (в начинку) - одна чайна ложка\nСир вершковий (cream-cheese; в помадку) - сто грамів\nЦукрова пудра (потрібно в помадку) - п'ятдесят грамів\nСіль (невелика щіпка необхідна в тісто)\nБорошно (для тесту) - двісті грамів\nМасло вершкове (для тесту) - сто грамів\nСіль (невелика щіпка) - для тесту\nВода (крижана) - п'ять столових ложки\nМасло вершкове (для приготування начинки) - сімдесят п'ять грамів\nЦукор (для начинки) - сто п'ятдесят грамів\nЯблуко (для начинки) - один кілограм\nТридцять мілілітрів мигдалевого лікеру\nЗа смаком кураги і чорносливу\nСто грамів гіркого шоколаду\nпо вісімнадцять штук мигдалю і волоських горіхів\nсто грамів молочного шоколаду\nдвісті грамів цукрової пудри\nпо дванадцять штук сушених фініків\nсто грамів меленого мигдалю\nДві столові ложки апельсинового або лимонного соку\nЗа смаком груша\nСто п'ятдесят грамів білого шоколаду\nвершки жирністю тридцять три відсотки\nдвісті грамів полуниці\nбанан невеликого розміру\nдвісті грамів великого винограду\nсто п'ятдесят грамів гіркого шоколаду з горіхами\nТістечко картопля і вівсяне печиво\nШістсот грамів солодких ніжних крекерів\nСто п'ятдесят грамів вершкового масла\nП'ятдесят грамів волоських горіхів\nОдна-дві столові ложки порошку какао\nДві столові ложки лікеру\nДві столові ложки вина\nДві столові ложки кокосової стружки\nСто грамів (один стакан) вівсяних пластівців\nСто п'ятдесят грамів цукру\nСто грамів м'якого вершкового масла\nОдна столова ложка (п'ятнадцять мілілітрів) молока\nОдин стакан (сто п'ятдесят грамів) борошна\nТретина чайної ложки соди (можна її погасити оцтом)\nДві третини чайної ложки розпушувача для тіста\nОдна друга склянки родзинок\nРецепт здобного пирога\nЩоб приготувати смачний здобний пиріг на форму, діаметром від 26 до 30 сантиметрів, вам будуть потрібні наступні продукти:\nДля тіста: два з половиною склянки борошна;\nчверть склянки олії (наприклад, підійде оливкова олія з ніжним смаком або масло з виноградних кісточок);\nполовина склянки кефіру (також можна взяти кисляк або сметану);\nПиріг. Як приготувати пиріг. Рецепти пирогів


Тероризм через сімейні проблеми - Чорнa хронікa - TCH.ua\nТероризм через сімейні проблеми\nЧорнa хронікa 18 вересня 2007, 09:17\nДев'ятеро осіб загинуло, 25 дістало поранення під час вибуху в одному з ресторанів у центральній китайській провінції Хунань.\nДев'ятеро осіб загинуло, 25 дістало поранення під час вибуху в одному з ресторанів у центральній китайській провінції Хунань, повідомляє у вівторок китайська газета China Daily.\nЯк пише видання, вибух, що прогримів під час прийому в ресторані містечка Веньцзяши (Wenjiashi), було сплановано заздалегідь, проте він мав побутовий характер.\nЗа повідомленням поліції, попереднє розслідування показало, що прийом організував місцевий мешканець, який запросив більше 30 чоловік на вечерю минулої неділі. Серед гостей були люди, з якими господар прийому мав "сімейні" проблеми.\nПоліція характеризує цю справу як кримінальну. Ведеться слідство.\nКитайські ЗМІ звернули особливу увагу на цей "акт побутового тероризму". З квітня в країні проходить загальнонаціональна компанія, організована міністерством суспільної безпеки КНР, з вилучення вибухових речовин, що знаходяться в нелегальному обігу.\nЗгідно з офіційними даними, внаслідок акцій із вилучення в населення вибухівки, кількість злочинів із застосуванням вибухових речовин цього року скоротилася на 27%.\nПроте в населення все ще є велика кількість небезпечних речовин. Тільки в серпні, за повідомленням представника міністерства громадської безпеки, китайська поліція одержала більше 12 тисяч повідомлень від громадян про незаконне зберігання вибухівки. За цими повідомленнями заарештовано 5 тисяч 719 чоловік.


Альфонс доде - бет 27\nжүктеу/скачать 5.97 Mb.\n– Добре, бачу, цього разу Белізер не помилився... Ви ж бо його знаєте, він таке теля Боже... Тут уже перебувало з півдюжини так званих компаньйонів, і найкращий з них не вартий мотузки, на якій їх треба було б повісити. Дурний та добрий – гірший від злодія. Якби я розказала вам про всі його поневіряння через родичів! Він там був за худобину, годував усю сім'ю, а замість дяки з нього тільки знущалися.\n– Не треба, пані Вебер!.. – запротестував добряга Белізер, він не любив, коли казали щось погане про його родичів.\n– Що – «пані Вебер»? Треба ж пояснити майбутньому компаньйону, чого я розлучила вас із усім тим кодлом. А то він ще подумає, ніби я за себе дбала, як трапляється – чого гріха таїти! – серед жінок. Самі подумайте, чи вам не ліпше стало відтоді, як ви відокремились і хоча б трохи заробляєте на себе?..\nІ, звертаючись до Джека, вона повела далі:\n– Тільки даремно я стараюся! Вони до нього посилають малечу, а її там ціла купа: усі з кучериками та з такими загребущими руками, як у старого юди - Белізера.\nПриходять сюди, коли мене нема вдома, і не було випадку, щоб чого-небудь не поцупили. Я вам кажу усе це, Джеку, аби ви мені допомогли хоч трохи захистити цього добросердого лобуря і від інших, і від самого себе.\n– Ви можете цілком покластися на мене, пані Вебер.\nПотім стали думати, як прилаштувати пожильця. Домовились, що хлопець житиме із Белізером і спатиме в ї першій кімнаті на розкладному ліжку. Столування буде і спільним, а за харчі й житло Джек платитиме в суботу. Після весілля треба буде пошукати більшу квартиру і, звичайно, ближче до заводу Ессендеків.\nПоки обмірковували ці важливі для всіх питання, син пані Вебер заснув у неї на руках, вона його поклала і стала готувати постіль для нового пожильця, прибирати на столі та мити посуд. Белізер узявся шити капелюхи, а Джек, не гаючи й хвилини, виклав лікареві книжки в куточку на грубо збитий буфет, щоб швидше призвичаїтися до свого помешкання і зразу взятися до діла так само, як і його працьовиті нові друзі.\nЩе декілька днів тому, будучи в Етьйолі, Джек не повірив би, коли б йому сказали, що він із запалом, не почуваючи приниження чи втоми, повернеться до робітничого життя, у заводське пекло. Але все трапилося саме так. Звичайно, він повинен був пройти ще раз через усі кола того пекла, зате в кінці дороги його терпляче ждала Еврідіка у весільному вбранні. Він про це знав, і осяйна мета, задля якої він тяжко працював, страждав, допомагала йому йти тернистим шляхом.\nЦех заводу на вулиці Оберкампфа нагадував Джеку Ендре, тільки далеко менших розмірів. Тут бракувало простору, і тому верстати та лещата було встановлено на трьох поверхах, а Джекові відвели місце аж нагорі, під заскленим дахом, куди разом із заводським гуркотом піднімалися упереміш усі випари, вся пилюка. Коли, спираючись на поруччя, що огороджувало галерею, де він працював, Джек дивився униз, перед його очима поставала страхітлива невпинна машина з людської плоті: ковалі натужно працювали біля горнил, механіки – біля верстатів, а внизу шліфували й обточували деталі для машин одягнені у блузи і тому схожі на заводських учнів робітниці. На відміну від Ендре, де морський вітер продував перегріті цехи, в приміщенні заводу стояла важка задуха: величезна будівля заводу була затиснена між іншими такими самими заводами, що простяглися уздовж вулиці, притиснувшись один до одного вікно до вікна, де так само тяжко працювали люди. Та байдуже! Тепер Джек почував себе міцнішим, спроможним витримати найтяжчу працю. Він почувався вищим за всі труднощі і муки так само, як у цеху стояв над натовпом робітників, під стелею, де гуркіт машин і металу лунали, наче під склепінням собору. Він вважав, що ця робота для нього не вічна, і хоч працював сумлінно, подумки витав далеко звідси. Робітники не могли не помітити цього. Вони бачили, що Джек тримається осторонь, не втручається ні в які чвари, не вступає у суперництво. Він не брав участі ні у виступах проти хазяїна чи горба, ні у бійках за ворітьми заводу, ні у випивках, що їх мусили влаштовувати новобранці; не тинявся по шинках та забігайлівках, не заглядав до корчми, ні в що не втручався і не поділяв ні радощів заводських робітників, ні їхніх незгод. Він ніби не чув приглушених скарг та обурених нарікань, що не змовкали у цьому великому робітничому передмісті, котре було, як гетто в розкішному місті, багатство якого ще дужче підкреслювалося жалюгідним лахміттям бідняків. Він не прислухався до соціалістичних учень, до яких такі сприйнятливі убогі та знедолені, котрі, спостерігаючи життя багатіїв, киплять бажанням такого соціального струсу, який цілком змінив би їхню безпросвітну долю. Розмови про історію й політику, що їх провадили поміж собою біля оцинкованих стойок Мічений, здоровило Луї або Франсуа Бутель, так само не хвилювали його: відомості про історію ці люди черпали з копійчаних брошур, із драм та романів Дюма, герої яких були такі самі ходульні, як і герої п'єс на сцені Амбігю. Не можна сказати, що заводські товариші Джека ставились до нього приязно, але його поважали. На перші грубуваті жарти він відповів таким рішучим, гострим і промовистим поглядом, що кепкуни відразу поприкушували язики. До того ж на заводі знали, що він був корабельним кочегаром, а робітники немало чули, як під час бійок кочегари пускають у хід ломи й залізні кочерги.\nДля чоловіків цього було достатньо, щоб ставитись до нього майже із симпатією, а жіночі очі не могли не зауважити його іншої переваги: того ореола, який оточує коханих і закоханих. Серед робітниць не було жодної дівчини, котра б не читала «Паризьких таємниць», і високий, витончений, завжди зосереджений, з рішуче випростаними плечима, охайно вдягнений Джек здавався їм новоявленим принцом Родольфом у пошуках своєї Флер-де-Марі. Проте марно усміхалися йому бідні дівчата із передчасно зблідлими й змарнілими обличчями, коли він проходив повз їхній закуток у цеху, де не стихала жіноча балаканина, де панувало збудження й нерідко виникали бурхливі драми, бо кожна робітниця мала на заводі коханого або коханця й між ними часто виникали ревнощі та галасливі сварки. Під час обідньої перерви, коли вони, розклавши на станинах заводських верстатів свою нехитру їжу, обідали, між ними раз у раз спалахували суперечки. Ці змучені створіння попри все не забували, що вони жінки; вирушаючи на завод, вони причісувалися так, немов ішли на бал, і, незважаючи на стальні ошурки й скрізь розбризкане мастило, прикрашували голову то стрічкою, то блискучою заколкою, – то було все, що ще лишалося від їхнього кокетства.\nІз заводу Джек завжди повертався сам. Йому хотілось якнайшвидше добратися до свого житла, скинути заводську блузу і взятися за іншу справу. Обклавшись книжками, школярськими підручниками, на берегах яких його дитячі закарлючки навівали Джеку безліч спогадів, він починав своє вечірнє навчання й щоразу дивувався, як легко йому все дається. Кожне слово відновлювало в Джековій пам'яті уроки, які він учив багато років тому. Виявляється, він знав далеко більше, ніж вважав. Та все ж таки траплялося, що перед ним виникали труднощі, і було зворушливо дивитися, як цей високий на зріст юнак, чиї руки що не день грубшали від роботи на важкому пресі, нервово стискав перо, розмахував ним у повітрі, а часом навіть кидав його, охоплений безсилим розпачем. Сидячи поблизу нього, Белізер пришивав дашки до картузів або зшивав соломку для брилів і поважливо мовчав, а на його обличчі відбивалась набожна шанобливість, немов у дикуна, присутнього при чаклунських заклинаннях. Бачачи Джекові зусилля, він умивався потом, висовував язика, нетерпеливився, а коли приятель долав нарешті трудне місце, він і сам переможно здіймав голову. Шурхіт циганської голки з ниткою та скрипіння по папері учнівського пера, великі словники, що їх ледь зрушиш з місця, – усе це створювало в мансарді атмосферу спокійної, що очищає душу, праці, і коли Джек підводив очі, то бачив, що у вікнах навпроти горять вогні: там також, не змикаючи очей, трудились люди, і тимчасом як осяяні бульвари повнилися ошатно вбраним натовпом, цей, трудовий, Париж не спав, не розважався.\nПізнього вечора, вклавши сина й дочекавшись, поки він засне, пані Вебер, аби зекономити вугілля й оливу, приєднувалася до друзів. Вона лагодила й церувала синів, Белізерів і Джеків одяг. Пані Вебер та Белізер домовилися справити весілля аж навесні, бо взимку в бідняків і так надміру клопотів та турбот. А поки що закохані терпляче працювали, сидячи поруч, що також було своєрідним залицянням. Вони і далі планували жити втрьох, та, судячи з усього, Белізерові чогось не вистачало, бо, сидячи пліч-о-пліч із рознощицею хліба, він знемагав від млості і зітхав так глухо й хрипко, як велетенські африканські черепахи – таке давно помітили природознавці – в любовну пору. Час від часу він несміливо брав руку пані Вебер і затримував її в своїх долонях, але вона вважала, ніби це заважає роботі, і обоє вдовольнилися тим, що їхні голки й далі рухалися в такт, а вони самі тихесенько перемовлялися з тим присвистом у шепоті, з яким говорять, стримуючись, люди з гучним голосом.\nДжек не обертався, боячись потурбувати їх, і, не перестаючи писати, думав: «Які ж вони щасливі!»\nСам він бував щасливим тільки у неділю, коли вирушав у Етьйоль.\nНіколи жодна юна коханка, збираючись на побачення, не приділяла собі стільки уваги, як Джек у ці виняткові для себе дні. Він займався своїм туалетом при світлі лампи, яку запалював о п'ятій ранку. Пані Вебер звечора готувала для нього свіжу білизну і, випрасувавши Джеків вихідний костюм, обережно розвішувала його на спинці стільця. Пускалися в хід і лимони, і пемза, аби вивести з рук сліди бруду, який в’їдався в тіло за тиждень роботи з металом. У вихідні Джеку хотілося нічим не бути схожим на поденного робітника, і якби робітниці із заводу Ессендеків побачили, яким він їде до Етьйоля, то Джек у ті дні й справді здався б їм принцом Родольфом.\nТак, то були чудові, щасливі дні, коли не помічаєш, як летить час. Весь дім чекав на нього, гостинно вітав його: у вітальні весело горів розпалений у каміні вогонь, на камінній поличці стояли букети зелених гілочок, лікар аж світився радістю, а Сесіль була така схвильована приїздом друга, що її щоки пашіли, мов обціловані. Як і колись, у дитинстві, вона була присутня на уроках, і розумний погляд її очей підтримував Джека, допомагав йому засвоювати матеріал. Пан Ріваль перевіряв вивчене за минулий тиждень, пояснював незрозуміле, давав завдання на наступні дні, і тут учитель виявляв не менше запалу, ніж учень: старий лікар, якщо його не кликали до хворих, усю другу половину дня в неділю займався з Джеком, – переглядав підручники, які вивчав ще в юності, позначав у них усе найважливіше, те, що зрозуміле й необхідне для початківця. Після занять, якщо стояла гарна погода, вони ішли гуляти в потемнілий від морозу безлистий, трепетний і хрусткий ліс, де бігали лякливі кролики й беззахисні косулі.\nТо були найкращі години дня.\nДобрий лікар навмисне уповільнював ходу і відставав від молодих людей, що йшли, узявшись за руки, щасливі й жваві, тільки трохи сковані у потаємних своїх зізнаннях присутністю їхнього простодушного наставника. І Ріваль навіть квапився лишити їх наодинці, адже вони іще переживали ті бентежні миттєвості, коли кохання вдовольняється чарівними здогадами і не потребує слів. Та все ж вони розповідали одне одному про те, що відбулося за минулий тиждень, і ті їхні розповіді перемежовувалися тривалою мовчанкою, яка була для них обох, як музика, як стриманий і пристрасний супровід їхньої арії у два голоси.\nАби дістатися до тієї частини лісу, що називається Великий Сенарський бір, треба було пройти повз уже відомий нам мисливський будиночок Вільшаник, куди час від часу навідувався Гірш для дослідів по лікуванню ароматичними речовинами. І тоді з димаря валив такий задушливий і густий дим, ніби там спалювали усі скошені на луках і в лісах запашні трави.\n– Тихіше, дідусю, ще почує...\n– Ет, хай чує!.. Я його боюся?.. Він тепер і носа з-за дверей не вистромить! Відтоді як той шахрай намагався не впустити мене до нашого друга Джека, він знає, що в Ріваля ще міцна рука.\nТа все ж таки, минаючи «Parva domus», молоді люди мимоволі стишували голос і наддавали ходи. Обоє відчували, що в тому домі добра вони не діждуться, і помічали, як нікчема Гірш, ховаючись за причиненими віконницями, люто блимає на них крізь скельця окулярів. Хоча, здавалося б, чого б то їм боятися підглядань того опудала? Хіба не припинились будь-які стосунки між д'Аржантоном і Шарлоттиним сином? Вони не бачилися вже три місяці, між ними розверзлася безодня ненависті, через яку обидва віддалялися один від одного все більше й більше, як віддаляються два береги ріки, що їх невпинно підмивають невгамовні хвилі. Джек надто любив матір, щоб на неї гніватись за її співжиття з коханцем. А відтоді як кохання до Сесіль відродило в нього почуття власної гідності, він зненавидів д'Аржантона, вважаючи, що саме він винний у всіх помилках безхарактерної жінки, закутої у ланцюги насилля й тиранії, всього того, що викликає відразу в гордих і незалежних особистостей.\nШарлотта, котра завжди боялася бурхливих сцен і з'ясовування стосунків, відмовилася від спроб як-небудь примирити близьких їй двох чоловіків. Вона ніколи більше не заводила при д'Аржантоні розмов про сина і лише зрідка потай зустрічалася із Джеком.\nДвічі або й тричі вона навіть приїздила – під вуаллю і в фіакрі – на вулицю Оберкампфа і викликала Джека до воріт заводу. Товариші бачили, як він розмовляв, стоячи біля дверцят карети, із елегантною, лише дещо крикливо вбраною, досить молодою ще жінкою. І по заводу пішла чутка, ніби Джек має збіса гарну полюбовницю. Його вітали, думаючи, що це один із тих дивних, але не рідкісних зв'язків, коли деякі шльондри, вийшовши із передмістя й домігшись з часом успіху та розбагатівши, знов тягнуться до рідних нетрищ. Такі знайомства відбуваються десь на приміському балу біля застави, куди такі особи заглядають, аби напустити диму в очі, чи на дорозі, яка веде через бідні міські квартали до іподрому. Робітники, що завели таких коханок, краще одягаються від інших, ходять гоноровито й поглядають на всіх зверхньо й неуважливо, немов вони обранці королеви.\nДля Джека такі чутки були вдвічі образливіші і, не переповідаючи їх матері, він просив її не приїздити до заводу, посилаючись на те, що заводські правила забороняють відлучатися в робочий час. Відтоді вони бачились іще рідше – іноді у парках, а здебільшого в церквах, бо, як і всі такі жінки, Шарлотта з віком перетворювалась на святенницю – почасти через надмірну сентиментальність, що не знаходила застосування, більше – через смак до почестей та урочистих церемоній. До того ж наостанок їй хотілося потішити своє дрібне жіноче марнославство, картинно стаючи навколішки на молитовну лавку неподалік від вівтаря у дні, коли священик виголошував казання. Під час отих коротких і рідких побачень Шарлотта, як і завжди, не змовкала, та вигляд мала сумний і стомлений. Проте весь час доводила, що живеться їй спокійно, що вона дуже щаслива й вірить у письменницьке майбутнє д'Аржантона. Проте якось, виходячи з церкви Пантеону після побачення з сином, вона, ледь знітившись, мовила:\n– Джеку, чи ти не міг би... Уявляєш, не знаю, як я рахувала гроші, але мені немає за що дожити до кінця місяця. Я не відважуюсь сказати йому про це, – у нього зовсім кепські справи! А на додачу він ще й захворів, бідолашний. Ти не позичив би мені на кілька днів?..\nДжек не дав їй договорити. Щойно одержавши платню, він уклав у материну руку всі гроші й зашарівся. Згодом при денному світлі, на вулиці, він помітив те, чого не міг бачити у напівтемній церкві, – сліди розпачу на усміхненому обличчі матері та й саме її бліде лице з червоними прожилками – свідчення того, що свіжості й краси вже не вернути: їх змивали потоки сліз. І Джек відчув до матері не просто співчуття, а глибокий жаль.\n– Знаєш, мамо, якщо тобі погано... Я тут... Приходь до мене... Я був би таким гордим, таким щасливим, якби ти жила зі мною!\n– Ні, ні, це неможливо, – тихо промовила вона. – У нього зараз стільки неприємностей. Це було б негарно з мого боку.\nІ вона квапливо пішла геть, ніби боялася, що не устоїть перед спокусою.\nДжек живе власною родиною\nЛітній ранок. Скромне житло на вулиці Пануайо в Мепільмонтані. Торговець капелюхами і його товариш уже прокинулись, хоча ще ледь світає. Один, накульгуючи, ходить туди-сюди і, намагаючись не здіймати шуму, прибирає, підмітає підлогу, чистить черевики. Можна дивуватись, як спритно й уміло займається хатніми справами цей клишоногий і незграбний на вигляд молодий чоловік, намагаючись при цьому не потривожити свого товариша, що прилаштувався біля відчиненого вікна, в якому видніється ранкове червневе небо із рожевими хмаринками, немов вирізьблене на рівні сотень димарів будівлі з великим квадратним двором у передмісті. Коли Джек відриває погляд від книжки, він бачить навпроти себе цинковий дах великого металургійного заводу. Незабаром, коли сонце підіб'ється вище, дах той перетвориться на величезне дзеркало, від якого з нестерпним блиском відбиватиметься сонячне проміння. Та поки що схід сонця виграє на ньому невиразними й лагідними відблисками, і висока труба, що здіймається серед заводських споруд, труба, укріплена тросами, що тягнуться до дахів сусідніх будинків, нагадує високу щоглу корабля, що плине по важких лискучих хвилях. Внизу, у курниках, що їх влаштовують торговці передмістя в закутках двору або в кінці саду, кукурікають півні. До п'ятої ранку жодні інші звуки не тривожать тиші. І раптом у дворі лунає:\n– Пані Жакоб, пані Матьє, свіжого хліба не треба?!\nТо у Джекової сусідки почався трудовий день. У її фартусі повно ще гарячих запашних хлібин, батонів, булочок; інша ходить коридорами, сходами і лишає хліб біля дверей, де висять бідончики для молока, гукаючи по імені своїх постійних покупців, служачи їм замість будильника, адже в передмісті вона прокидається найперша.\n– Хліб! Беріть хліб!\nТо красномовним непоборним покликом озивається саме життя. Ось вона, утіха нового дня, – хліб, який так тяжко заробити, хліб, який приносить радість у кожен дім і звеселяє кожен стіл. Його кладуть і в батькову торбину, і в дитячу сумку школяра, без нього не обійдеться ні ранкова кава, ні вечірній суп. Хліб! Свіжий хліб!..\nЛутки дверей поскрипують під довгим ножем рознощиці хліба. Іще одна зарубка, ще один борг, за яким – заздалегідь продані години праці. Та байдуже! За цілий день жодна хвилина не може дати того відчуття, яке дає цей вранішній обхід. Адже коли людина прокидається, разом із нею прокидається і її тваринне почуття голоду, і ледь розплющуються очі, як розкривається і рот. Ось чому на поклик пані Вебер, котра обходить усі поверхи, то піднімаючись, то спускаючись крутими сходами, прокидається увесь будинок: грюкають двері, на сходи радісно вискакують діти і з переможними вигуками розбігаються по домівках, несучи поперед себе хлібини, більші за них самих, несучи так обережно, як Гарпагон носив свою скриньку, а щоб мати уявлення, що таке для бідняків хліб, треба бачити, як вони несуть його, виходячи з пекарні.\nНезабаром усі мешканці будинку вже на ногах. Навпроти Джекової кімнати, в іншому будинку по той бік заводу, вікна також відчиняються, безліч вікон у всіх тих квартирах, де до пізньої ночі горить світло, і в цей ранковий час він бачить усе приховане життя убогого робочого люду. Біля одного з тих вікон щойно сіла якась сумна змарніла жінка. Вона крутить ручку швейної машинки, а її маленька донька допомагає їй, подаючи шматки тканини. У другому вікні уже причесана молода дівчина, мабуть, продавщиця, схилившись, нарізає хліба на свій скромний сніданок, нарізає обережно, щоб не накришити на підлогу, яку підмела ще вдосвіта. Трохи далі, у віконній рамі мансарди, поблискує підвішене маленьке дзеркальце, що сховається за червоною завісою, як тільки припече сонце, і його проміння, відбиваючись від цинкового даху, буде нестерпно сліпити очі. Усі вікна бідняцьких жител виходять на той бік величезної будівлі, де звиваються багатоярусні галереї, течуть стічні води, зміяться димоходи і тріщини у стінах. Тут усе закіптюжене до потворності. Але це не засмучує нашого самоука. Його серце ранить лише одне: щоранку, коли ще не чути вуличного гуркоту, аж до його мансарди долинає тужливий голос старої жінки, котра щоразу однаковим голосом промовляє ту саму фразу: «Щасливі, хто в таку погоду живе за містом!» Кому вона це каже, бідна стара? Нікому і всім, своїй канарці, прикрашену зеленню клітку якої підвішує до віконниці, а може, горщикам з квітами, виставленим на підвіконні. Джек поділяв її думку, він охоче приєднався б до її жалібних скарг, і та найперша його думка, що вдихала в мужнє юнакове серце ніжність, щоразу линула до спокійної сільської вулички, до невеликих зелених дверей з табличкою, на якій виведено слова: «Дзвінок до лікаря».\nТимчасом як він сидів, замріявшись, відірвавшись на хвилинку від напружених занять, у коридорі почувся шелест шовкової сукні, а згодом – цокання ключа в замку.\n– Праворуч! – гукає Белізер, зайнятий приготуванням кави.\nКлюч повертається ліворуч.\n– Кажу ж: праворуч!\nТа ключ уперто повертається ліворуч. Торговець капелюхами, не витримавши, із кавником у руці йде до дверей, і у кімнату влітає Шарлотта. Приголомшений цим вторгненням воланів, пір'я та мережив, Белізер починає розшаркуватись і шанобливо кланятись, розгублено тупцяючи клишавими ногами, а Джекова мати, не впізнавши кошлатого неголеного чолов'ягу, вибачається й задкує до дверей.\n– Пробачте, пане! Я, здається, помилилася.\nПочувши її голос, Джек підводить голову і кидається до матері:\n– Ні, мамочко!.. Ти не помилилася!\n– Ох, Джеку, любий Джеку!\nВона кидається синові на шию, шукає прихистку в його обіймах.\n– Джеку, захисти, врятуй мене!.. Отой нікчема, той негідник, якому я віддала усе на світі, задля якого всім пожертвувала – і своїм життям, і життям власної дитини, побив мене, так, щойно побив мене!.. Сьогодні вранці він прийшов, не ночувавши дві ночі вдома, і я запитала, де він був. По-моєму, я маю на це право... І тоді той негідник аж оскаженів і підняв руку на мене, на мене, на ме...\nШарлотта захлинається слізьми, і кінець фрази губиться у вибуху ридань.\nЯк тільки Белізер почув найперші слова скривдженої жінки, він непомітно вийшов і зачинив двері, аби не бачити цієї сімейної сцени. Сповнений жалю і водночас наляканий Джек мовчки дивиться на матір. Як вона змінилася, поблідла! Ранкове сонце заливає кімнатку, і тепер виразно видно сліди безжального часу на її обличчі та сивину, яку вона й не намагалася приховувати, хоча у неї й посріблились пасма кіс на скронях. Не утираючи рясних сліз, вона усе говорить і говорить, говорить навмання, розповідає перше, що спадає їй на думку, скаржиться на коханця, котрого щойно покинула, а тих скарг набралося стільки, що вона аж захлинається словами, аж заїкається.\n– Ох, дорогий мій Джеку, скільки я вистраждала за десять років! Як він мене мучив, як ображав!.. Повір, це нелюд!.. Він цілі дні тиняється по кав'ярнях та по пивницях, а там жінки. У тих вертепах він із приятелями готує чергові номери журналу. Можеш уявити, що з того виходить!.. В останньому номері читати нічого!.. Знаєш, коли він їздив до Ендре, гроші привозив, я також була там, чекала у селі по той бік річки... І мені так хотілося побачитися із тобою! Але пан не дозволили! Мерзотник безсердечний! А як він тебе ненавидить! Як лютує, що ти не звертаєшся до нього за допомогою! Цього він найбільше не може тобі пробачити. А колись же тільки й дорікав нам шматком хліба! Скупердяй нещасний!.. Сказати, як він тебе обікрав? Я думала ніколи й не згадувати про це, але сьогодні мені урвався терпець. Так от! У мене було твоїх десять тисяч франків, подарованих «добрим дядечком», коли сталася ота пригода в Ендре. А він уклав їх у свій журнал, так, дорогий мій, уклав їх у свій журнал!.. Я знаю, він надіявся розбагатіти, але твої гроші пропали так само, як і всі інші! А коли я запитала, чи має він намір нарешті повернути їх тобі, адже зрештою, ті гроші дуже знадобилися б тобі у твоєму теперішньому становищі, ти знаєш, що він зробив? Він склав довжелезний список того, що свого часу нібито потратив на твоє утримання, харчування й одяг у Етьйолі, у Рудиків. Він нарахував аж п'ятнадцять тисяч франків. Але, як він заявив, він не вимагатиме з тебе різниці. Бач, який щедрий! Я все терпіла: його безпідставні звинувачення, лиху вдачу, напади люті, коли лиш згадувалося саме твоє ім'я: те, як злорадно він розмовляв про тебе зі своїми приятелями, коли звалилося на тебе оте нещастя в Ендре, ніби твою невинність не було визнано й оголошено, – атож, навіть і це терпіла, бо хоч би що вони казали, це не заважало мені любити тебе, мій хлопчику, згадувати про тебе по сто разів на день. Але примусити мене дві ночі підряд каратися ревнощами і чеканням, віддати перевагу переді мною якійсь театральній дівці чи повії із Сен-Жерменського передмістя – вони, здається, показилися там через нього, усі оті графині, – зустрічати мої докори зневажливим поглядом, знизувати плечима, а потім, розлютившись, відважитись ударити мене, мене, Іду де Барансі! Такого моя гордість, моє самолюбство не могли вже стерпіти. Я одяглася, наділа свого капелюшка. Потім підійшла до нього і заявила: «Подивіться на мене уважно, пане д'Аржантон: ви бачите мене востаннє! Я покидаю вас. Я йду жити до сина. Бажаю вам знайти іншу ІІІарлотту. з мене досить!..» І пішла з дому. Ось так. Тепер я тут, у тебе.