На Волині техпрацівниця стала сільським головою\n10 Листопада 2015 21:09\nТехпрацівниця волинської школи Лілія Коцюбайло стала сільським головою. Про це повідомляє Газета День.\nПричому виграла вона у чоловіка, якого громада очільником обирала три скликання поспіль. Останнього разу їй для досягнення мети не вистачило всього 13 голосів. Нині ж розрив між кандидатами становив 35 голосів, що при вкрай низькій явці виборців означає досить переконливу перемогу.\nМешкає 46-річна Лілія Коцюбайло у невеликому селі Березолуки Рожищенського району. У сільську раду входять чотири села, а це понад 800 мешканців.\nТехпрацівницею (на Волині кажуть просто — прибиральницею) вона працює у місцевій школі вже два десятки років. За освітою — бухгалтер, але за фахом працювала лише шість років. Розпався місцевий колгосп, і влаштувалася у школу вожатою. Після декретної відпустки знову не було куди виходити: посади вожатих ліквідували. А що у селі нема надлишку робочих місць, то й пішла працювати техпрацівницею у школу. Вчитися, наприклад, у педінституті, щоб здобути професію вчителя, не могла через сімейні обставини: малі діти, господарка... У школі кочегаром працює і її чоловік, водій за професією. Розпад колгоспу так само залишив його без роботи за фахом.\nБалотуватися люди просили її завжди. У Березолуках кажуть, що Лілія Коцюбайло вміє добиватися і налагоджувати контакти. Завдяки їй вдалося газифікувати чотири села сільради: півроку працювала вона у кооперативі по газифікації.\nЧому ви, не маючи фактично ніякої освіти, балотувалися на посаду сільського голови?\n"Дуже хочу змінити життя у наших селах. Освіта, вважаю, бажана, але головне — вміти домовлятися з людьми, розуміти їх. Впевнена, що справлюся. Багато не обіцяю, тільки те, що має полегшити життя людям. Хоча проблем у наших селах вистачає, і я їх знаю. Найперше — це автобусне сполучення з Луцьком. До нас ходить такий старий автобус, в якому, був випадок, просто на ходу, з людьми у салоні, відвалилося колесо. Погані дороги... Взимку, коли заметілі, ми протягом двох-трьох тижнів просто відрізані від світу. Людям треба допомагати оформляти й субсидії, бо села газифікували, а тепер же й газ надто дорогий. Маю вирішити питання з дитячим садочком у Березолуках. У наших селах багато молоді, і дітки, дякувати Богу, народжуються. А маємо тільки підготовчу групу до школи з 11 дітей. Це одна кімната у приміщенні школи. Маємо і проблеми з пасовищами. Землі колись розпаювали, а про це не подумали. У двох наших селах хочуть забрати клуби у власність районного бюджету. А вони мають бути на балансі сільської ради", - розповідає жінка.\nМоже, то й краще, що клуби будуть на балансі району?..\n"Тоді їх з часом просто закриють, не знайшовши коштів на утримання. Наша сільська рада у змозі утримувати об’єкти соціальної і культурної сфери. Маємо кілька потужних фермерів, які сплачують податки, дають людям роботу. А село без клубу й дитсадка не житиме. Наперед людям нічого великого не обіцяла, тільки те, що реально зробити. Наразі підтримку маю", - каже новообраний сільський голова.\nДо слова, крім колишньої техпрацівниці у Рожищенському районі сільськими головами обрали кілька безробітних та 23-річного учасника АТО, студента університету.\n123 Показати IP 11 Листопада 2015 08:06\nА що та освіта дає, позакінчують ті вузи за гроші і дуб-дубом.У нас всі керовніки з освітою, а як ми живем, немає толку ні в одній галузі. Головне хотіти працювати.\nЯструб В.М. до 123 Показати IP 11 Листопада 2015 11:29\nЯкщо освіта не за гроші,а розумом здобута - вона дає прогрес розвитку і т.д. Це визнано у всьому цивілізованому світі ...!!!!! Пам'ятайте про це !\nдобродійка до 123 Показати IP 12 Листопада 2015 23:19\nУ нас в селищі-всі такі керуючі...Але...з оссссссвітою!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!


Генпрокуратура почала справу проти мера Запоріжжя | ГОЛОС ПРАВДИ (18+)\nГенеральна прокуратура відкрила кримінальну справу проти мера Запоріжжя Володимира Буряка, якого підозрюють в незаконному звільненні директора департаменту ЖКГ Валерія Безлепкіна.\nКрім того, Буряк може стати фігурантом та кримінального провадження проти посадових осіб запорізької міськради та металургійного комбінату Запоріжсталь.\n«Підприємство підозрюють у несплаті коштів пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Запоріжжя. Внаслідок цього бюджет міста не отримав 150 мільйонів гривень», — говорить представник Генпрокуратури Владислав Куценко.\nРазом з тим, за словами прокурора, хто саме із Запорізької міської ради — керівник, його заступники, інші особи — це будуть визначати в процесі слідства.\nПоки адвокати Валерія Безлєпкіна вимагають відсторонення Володимира Буряка від виконання посадових обов'язків на період слідства і суду.\nЧитайте також В Запоріжжі демонтували і перенесли пам'ятник Шевченка


Ауді Центр Львів\nЦіна: від 1.125.638,- грн\nЦіна: від 1.307.799,- грн\nЦіна: від 1.330.354,- грн\nЦіна: від 1.907.616,- грн\nЦіна: від 2.132.728,- грн\nЦіна: від 3.247.880,- грн\nЦіна: від 1.717.150,- грн\nЦіна: від 3.470.690,- грн\nЦіна: від 2.265.181,- грн\nЦіна: від 2.510.321,- грн\nЦіна: від 3.615.292,- грн\nЦіна: від 1.027.128,- грн\nЦіна: від 1.090.878,- грн\nЦіна: від 1.902.312,- грн\nЦіна: від 2.763.483,- грн\nЦіна: від 1.878.714,- грн\nЦіна: від 2.767.646,- грн\nЦіна: від 3.475.338,- грн\nЦіна: від 1.963.901,- грн\nЦіна: від 2.028.543,- грн\nШвидкий і комфортний. Audi S8.\nВаш приїзд може бути надзвичайно комфортним: саме таку можливість пропонує Audi S8 TFSI - розкішний седан з максимально розвиненими спортивними рисами. Девіз - «швидко і без зусиль до мети!» Цьому сприяють потужний V-подібний восьмициліндровий двигун TFSI з подвійним турбонаддувом, просторий і комфортний салон, інноваційна концепція управління, а також широкий перелік рішень у сфері мультимедіа та зв'язку.\nДинаміка в цифрах\nСпортивні якості в цифрах\nМаксимальний крутний момент у 800 Нм, 571 к. с. потужності та прискорення до 100 км/год за 3,8 с - з такими характеристиками чотирилітровий двигун TFSI V8 з подвійним турбонаддувом, яким оснащується Audi S8 TFSI, виглядає цілком переконливо. Водночас ефективності йому теж не бракує, що стало можливим завдяки передбаченим у стандартній комплектації системі середнього гібрида Mild Hybrid з напругою 48 В та інноваційній технології відключення циліндрів Audi cylinder on demand: у режимі часткового навантаження чотири з восьми циліндрів відключаються. Водночас двигун продовжує працювати плавно та потужно. До того ж - зі зниженою витратою пального й викидами CO₂.\nПостійний повний привод quattro та наявна в стандартній комплектації Audi S8 TFSI система динамічного рульового управління всіма колесами ефективно працюють на будь-якій швидкості: ви відчуєте це за оптимізованою динамікою руху в поєднанні з комфортом і чудовою маневреністю. Наявна в стандартній комплектації активна підвіска з функцією прогнозування керує параметрами кожного колеса окремо, адаптуючись до особливостей полотна дороги. Це сприяє відчутному зниженню поперечних зусиль у поворотах і дозволяє повніше насолоджуватися динамікою руху.\nДокладніше про асистенти\nУ вашому Audi S8 TFSI вас підтримують до 38 систем допомоги водієві, частина з яких належать до опційного оснащення. Під час далеких поїздок, а також у місцях звуження дороги й на ділянках дорожніх робіт на допомогу вам прийде адаптивний асистент водіння, що поєднує функцію регулювання дистанції до автомобіля попереду та асистента ведення смугою. У місті про підтримку під час паркування і виїзду з місця для паркування, у разі маневрування та обгонів потурбуються асистент контролю поперечного руху ззаду, асистент проїзду перехресть та інші численні системи допомоги водієві.\nСалон, що нагадує зону відпочинку\nКлючовим аспектом архітектури салону Audi S8 TFSI, у якій домінують горизонтальні лінії, є надзвичайність. Цьому сприяють ексклюзивні деталі, як-от верхня декоративна вставка та важіль селектора коробки передач, оздоблені карбоном Vektor з тривимірним ефектом, що викликає відчуття глибини, індивідуальні контурні сидіння «Komfort» у спортивному стилі, прикрашені емблемами «S» і контрастною строчкою в стилі «S», а також підкермові перемикачі передач з оздобленням під алюміній та накладки педалей з нержавної сталі.\nПасажири заднього сидіння Audi S8 TFSI також будуть вражені. Причина - значний простір для ніг і висота салону, комфортні підголівники з м'якої шкіри та матричні світлодіодні ліхтарі для читання. А ще - зручна панель управління клімат-контролем, положенням сидінь і функціями комфорту. Ну і, звісно ж, пропонована як опція розважальна система для пасажирів задніх сидінь (RSE), що складається з двох планшетів з доступом до потокового мультимедіа, інформації щодо параметрів автомобіля та функцій навігації. До того ж, планшетами можна користуватися і за межами автомобіля.\nВключена в стандартну комплектацію топова медіасистема MMI Navigation plus з технологією MMI touch response не лише з комфортом вказує шлях, але й пропонує доступ до інформації про всі функції автомобіля на двох дисплеях високої роздільної здатності з підтримкою технології touch response.\nХай буде світло\nНаявні в стандартній комплектації світлодіодні фари HD Matrix із динамічними покажчиками повороту покращують видимість у темряві завдяки системі керування освітленням, що адаптується до ситуації на дорозі. Крім того, можливості світлодіодного дальнього світла доповнюють лазерні модулі (опція), що активуються на швидкості від 70 км/код. Завдяки більшій дальності освітлення освітлюється широка ділянка перед автомобілем. Опційні задні OLED-ліхтарі з суцільною світловою стрічкою довершують перелік інноваційних систем освітлення Audi S8 TFSI.\nДинамічний характер Audi S8 TFSI додатково підкреслюють ексклюзивні деталі. Цьому сприяють спортивна решітка радіатора Singleframe і передній бампер з ефектними повітрозабірниками з оздобленням під алюміній. Додатковими акцентами слугують корпуси зовнішніх дзеркал заднього виду з оздобленням під алюміній, передбачені в стандартній комплектації 20-дюймові легкосплавні диски з пропонованими як опція гальмовими супортами червоного кольору, ефектні бокові накладки та вражаюча задня частина з дифузором і чотирма овальними патрубками випускної системи.


Найдешевший в обслуговувані автомобіль: як його впізнати - Автотема\nАле ж не всі мріють про Lanos, “дев’ятку” або Accent, тому потенційному покупцеві авто потрібно знати, яке авто може претендувати на звання найдешевшего в обслуговуванні, пише Auto24.\n• Вартість планового ТО кожної моделі легко дізнатися на сайтах дилерських центрів, але майте на увазі, що в неофіційному сервісі ціни нижче, а крім регламентних робіт, на вживаних машинах трапляються банальні поламки.\n• Екземпляр у зношеному стані в принципі не може бути дешевим в утриманні – навіть якщо це одна з легендарних за надійністю моделей. Постійні поламки вимагатимуть грошей на усунення, і зазвичай критичні цифри пробігу – понад 250 – 350 тис. км;\n• Надійне джерело інформації про вартість утримання певних моделей машин – майстри автосервісу та продавці запчастин. Але проконсультуйтеся з кількома такими спецами. І переконайтеся, що вони працюють з достатньо широким спектром марок і моделей, а не з двома-трьома брендами;\n• Можна спиратися на інформацію від клубів та форумів власників певної марки та моделі. Але не варто вірити всьому тому, що там пишуть – збирайте дані, аналізуйте і робіть висновки самі;\n• Врахуйте, що навіть у моделі – визнаного лідера з доступності утримання може бути версія чи модифікація, яка дуже здорожчує експлуатацію: ненажерливий або недовговічний двигун, проблемна коробка передач, гниючі двері, слабка пневматична підвіска тощо. Тому розглядайте конкретну модель з конкретною версією силового агрегату і кузову;\n• Зупинившись на тій чи іншій моделі, начебто дешевій в утриманні, спроектуйте її на свої умови експлуатації і ваш стиль їзди. Може бути, що певне слабке місце моделі – наприклад, вимогливий до якості палива двигун або недовговічна підвіска – не матимуть для вас значення, оскільки ви живете у великому місті з брендовими АЗС і рівним асфальтом;\n• З’ясувавши якісь слабкі місця тієї чи іншої моделі, конкретизуйте, коли саме вони починають проявлятися. Можливо, купивши нову (або майже нову) машину на три-чотири роки користування, ви просто не доїздите на ній до того віку і того пробігу, при яких вона стане проблемною.


У Львові голодні туристи влаштували різдвяну трапезу на фонтані (фото і відео) - Львів Vgorode.ua\nУ Львові голодні туристи влаштували різдвяну трапезу на фонтані (фото і відео)\nУ Львові голодні туристи влаштували різдвяну трапезу на фонтані Фото: Юрій Богун\n10 сiчня 17:06\nНа зимові свята у 2022 році до Львова з’їхалось чимало туристів. Тай львів’яни не просиджували різдвяні свята вдома. Тож біля головної новорічної ялинки буквально не було де яблуку впасти, не те щоб ще й людині проштовхнутись.\nА яке ж святкування без гарячого глінтвейну та смаколиків із різдвяного ярмарку? Однак столиків на усіх охочих не вистачило, тож туристам та містянам довелось шукати інші варіанти. Так і влаштували різдвяну трапезу на фонтані.\nА перед різдвяною трапезою відпочиваючих у Львові спіткала ще одна «перешкода» – довжелезна черга перед будиночком із скромною вивіскою «Трдло. Кюртош калач», де продавали випічку.


Фіскальна політика української держави (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nФіскальна політика української держави (реферат)\tadmin\nПолітологія, політика, реферат, курсова\tФіскальна політика української держави\nФіскальна політика – це використання державних податків і урядових\nвитрат для досягнення макроекономічної рівноваги.\nМета фіскальної політики – домогтися макроекономічної стабільності та\nнормального рівня безробіття на основі розвитку виробництва за\nЗменшення інфляції шляхом збільшення податків і зменшення інвестицій у\nВикористання тих чи інших методів фіскальної політики залежить від\nстану, в якому знаходиться економіка. Коли при економічному зростанні\nспостерігається високий сукупний попит, що загрожує\nвибухом інфляції, уряд підвищує ставки податків, водночас обмежуючи,\nдержавні витрати. І навпаки, за умов спаду або кризи економіки ставки\nподатків знижуються, а державні бюджетні видатки зростають.»\nВиділяють два види фіскальної політики: дискреційную недискреційну.\nДискреційна фіскальна політика проявляється тоді коли держава регулює\nподатки і державні витрати з метою зміни реального обсягу національного\nвиробництва й зайнятості, контролю над інфляцією і прискоренням\nекономічного зростання. Недискреційна фіскальна політика означає\nвикористання вмонтованих стабілізаторів (податків, допомоги за\nбезробіттям і малозабезпеченістю тощо). Автоматизм їх дії полягає в\nтому, що у випадку збільшення чистого національного продукту зростають\nподаткові платежі у бюджет і, навпаки, при зниженні чистого\nнаціонального продукту податкові надходження до бюджету зменшуються,\nотже, відповідно зменшуються й розміри допомоги за безробіттям,\nУ розвинутих країнах для характеристики фіскальної політики\nвикористовують мультиплікатор збалансованого бюджету, який дорівнює\nодиниці. Це означає, що збільшення податків і державних витрат на одну і\nту ж саму величину зумовлює приріст чистого національного продукту на\nвеличину, яка дорівнює приросту обсягу державних витрат і податків.\nУ нашій економіці мультиплікатор збалансованого бюджету за 1992-1994 рр.\nпрактично не можна обчислити. У ці роки державний бюджет України\nхарактеризувався дефіцитністю, тобто був незбалансованим. Підвищення\nподатків і державних витрат призводило не до збільшення валового\nнаціонального продукту України, а, навпаки, до його скорочення.\nПроведення фіскальної політики в Україні у перехідний період до ринку\nускладнюється потребою одночасного збільшення обсягів виробництва і\nзниження темпів інфляції. У країнах зі сталою ринковою економікою такої\nпроблеми, як правило, не існує. Там домагаються або зниження інфляції (у\nтому числі й внаслідок зниження обсягів виробництва шляхом збільшення\nподатків), або збільшення обсягів виробництва (серед іншого — через\nзниження податків на прибуток корпорацій). У 50-х середині 70-х років на\nЗаході підвищення податків на корпорації з метою забезпечення зростання\nдоходів малозабезпечених верств населення негативно відбилося на\nрозвитку виробництва. Тому з другої половини 70-х років майже повсюди\nставки податків на виробників були зменшені, що позитивно вплинуло на\nзростання обсягів виробництва та інші макроекономічні процеси.\nУ 1992-1994 рр. в Україні неодноразово робилася спроба використати\nдискреційну фіскальну політику для поліпшення економічної ситуації.\nОднак бажаного результату не вдалося досягнути.\nУ першій половині 1994 р. жорстка монетарна політика Національного банку\nУкраїни і високі податкові ставки сприяли зниженню темпів інфляції, але\nспровокували різкий спад виробництва, що досягнув критичної межі. Тому в\nдругій половині року був взятий курс на відносну лібералізацію\nподаткового законодавства і фіскальної політики. Внаслідок цього вдалося\nприпинити різкий спад виробництва.\nУ 1992-1994 рр. для фіскальної політики Української держави була\nхарактерна хаотичність у зміні системи оподаткування, відбувалося\nпочергово зменшення, або збільшення розміру податків. Наприклад, ставки\nакцизного збору і базова ставка податку з доходу (прибутку) змінювалися\nдекілька разів» а максимальна ставка прибуткового податку піднялась\nмайже до 90% у 1993 р. Нестабільністю податкової політики пояснюється,\nнасамперед, невизначеність напрямів переходу до ринку. В 1992 р. був\nвзятий курс на прискорене входження України у ринкову економіку, що\nвимагало проведення лібералізації податкової системи., Результатом\nтакого курсу стала нестача бюджетних коштів для задоволення соціальних\nпотреб. У другій половині 1992 р. податковий тиск на підприємства\nпосилився. На валовий доход підприємств була встановлена базова ставка у\nрозмірі 18%. У першому кварталі 1993 р., коли відбулося повернення до\nоподаткування прибутку, ставка податку визначалась на рівні 30%, що\nвідповідало бажанню уряду зменшити податковий тягар для підприємств і\nстворити умови для зміцнення їх фінансового становища. Однак\nоподаткування прибутку за вказаною ставкою значно зменшило надходження\nдо бюджету. Починаючи з другого кварталу 1993 р. уряд повернувся назад\nдо оподаткування валового доходу за ставкою 18%. Однак і це не змогло\nзабезпечити необхідні надходження до бюджету, тому ставку оподаткування\nбуло збільшено до 22%. Таким чином, збільшення ставки податків\nзумовлювалося потребами бюджету, кошти з якого були необхідні для\nреалізації програм соціального захисту малозабезпечених верств\nнаселення. Зменшення ж податків зумовлювалося спадом виробництва, що\nсягнув критичної межі.\nУ першій половині 90-х років низьку ефективність мала і така складова\nфіскальної політики в Україні, як державні видатки. Вони були значно\nвищими від запланованої суми. За даними Світового банку, у 1992 р.\nзагальні кошти на соціальний захист (пенсії, допомоги, субсидії та\nсоціальні послуги) виділялися у розмірі понад 40% валового національного\nпродукту (або становили 2/3 загальних витрат держави, соціальних фондів\nта обласних бюджетів). Це значно перевищувало заплановані 25% валового\nнаціонального продукту, що призначалися в 1989-1990 рр. на соціальні\nпотреби. Подібне повторилося й у 1993-1994 рр. Це багато в чому\nспричинило подальшу інфляцію і, відповідно, нове зростання соціальних\nвидатків. За результатами дослідження «Україна. Соціальна сфера у\nперехідний період», проведеного Світовим банком, жоден уряд у світі на\nпочатку 90-х років не мав такого тягара соціальних витрат, як\nОтже, навіть високо розвинуті країни світу не можуть дозволити собі\nтаку велику частку витрат з державного бюджету не соціальні видатки, як\nУкраїна 1992 р. У наступні роки ситуація не змінилася на краще.\nВсе більша частка національного доходу перерозподіляється в Україні\nчерез державний бюджет: якщо 1992 р. бюджетні витрати\nстановили 61,7% національного доходу, то 1993 р. цей показник зріс до\n73,2, а 1994 р. — 85%. Проте (як це не здається парадоксальним) коштів\nна фінансування соціального сектора економіки постійно не вистачає.\nНаприклад, за дев’ять місяців 1994 р. фінансування освіти з бюджету\nстановило 64,4%, медицини — 68,8, науки — 60, культури — лише 30%\nзапланованих видатків .\nНадзвичайно висока частка витрат на соціальні потреби 1992-1994 рр.\nзумовлена тим, що держава змушена була взяти на себе соціальні функції,\nякі раніше виконували соціалістичні підприємства. Ситуація погіршувалась\nу зв’язку зі спадом виробництва на державних підприємствах (скороченням\nвалового національного продукту, починаючи з 1989 р.) та індексацією\nдоходів малозабезпечених верств населення і працівників держсектора,\nрозміри якої вийшли за межі фінансових можливостей національної\nекономіки і державного бюджету. Внаслідок непродуманої фіскальної політики в Україні крім спаду\nвиробництва почалися гіперінфляційні процеси. Реальністю стала\nстагфляція, що негативно відбилося на обсязі та якості споживання\nпродуктів населенням. Близько 90% працюючих отримували зарплату нижчу\nвід середньої, а за жовтень 1994 р. — березень 1995 р. реальні доходи\nнаселення знизились ще на 40% .\nТаким чином, замість досягнення макроекономічної рівноваги фіскальна\nполітика в Україні 1992-1994 рр. призвела до поглиблення кризових явищ у\nекономіці, що засвідчує її необґрунтованість та потребу зміни\nОсобливості фіскальної політики у 1995 р. і наступних роках:\nУ 1995 р. заплановано кардинально реформувати бюджетну систему України і\nоновити всю фіскальну політику. Можна визначити такі основні ознаки\nнової фіскальної політики:\n— зменшення бюджетних видатків;\n— проведення децентралізації державних фінансів, внаслідок чого на рівні\nцентру будуть вдаватись лише до тих витрат, які матимуть\n— скасування податку на доход та запровадження оподаткування прибутку;\n— зниження ставки прибуткового податку з фізичних осіб;\n— зменшення ставки на ПДВ;\n— перегляд порядку нарахування ПДВ з метою уникнення багаторазового\nстягнення коштів за одну й ту саму величину чистої продукції;\n— підвищення податку на землю;\nДеякі з названих заходів реформування фіскальної політики вже проведено,\nнасамперед, зменшено основну ставку податку з прибутку підприємств (з\n45% 1994 р. до 30% 1995 р.). Це позитивно вплинуло на динаміку сукупної\nпропозиції. Якщо темпи зниження промислового виробництва у першому\nкварталі 1994 р. становили .38,4%, то у першому кварталі наступного року\n— лише 12,1%, тобто були втричі меншими. Валовий внутрішній продукт в\nУкраїні у першому кварталі 1995 р. скоротився трохи більше, ніж на 10%,\nа за відповідний період попереднього року — 34,8%.\nВстановлюючи ту чи іншу ставку оподаткування прибутку підприємств,\nдержава повинна брати до уваги те, що отримання прибутку можливе або\nвнаслідок підвищення ефективності виробництва, або внаслідок простого\nзбільшення цін на продукцію. Перший шлях потрібно оцінювати як\nефективний метод сприяння зростанню рентабельності виробництва,\nдосягнення якої є важливою заслугою трудового колективу і кожного\nпрацюючого. Це необхідно брати до уваги в процесі розподілу й\nвикористання прибутку. Щодо прибутку, отриманого\nпідприємствами-монополістами за допомогою підвищення цін на свою\nпродукцію (другий шлях), то він є надприбутком і повинен стати особливим\nСистемі розподілу прибутку підприємств і сплати платежів до бюджету\nнеобхідно, на наш погляд, брати до уваги вищеназвані процеси. Балансовий\nприбуток, що підлягає розподілу і використанню, треба поділити на\nзвичайний — одержаний ефективними методами господарювання — і\nмонопольний. Перший найкраще розподілити на загальних підставах, беручи\nдо уваги фактори зростання рентабельності виробництва. Для цього треба\nрозробити систему заохочувальних заходів, спрямованих на стимулювання\nзниження затрат і збільшення прибутку. Монопольний прибуток доцільно\nоподаткувати за значно вищими, прогресивними ставками. За основу їх\nвстановлення можна брати рівень рентабельності, досягнутий понад\nзвичайний прибуток. Визначити монопольний прибуток можна за допомогою\nдекількох методів, зокрема, різниці у цінах, беручи до уваги знову ж\nтаки інфляційні процеси. Податок на такий прибуток доцільно зараховувати\nдо місцевих бюджетів. У 1995 р. в Україні був введений податок на прибуток підприємств замість\nподатку на доход, що існував 1994 р. Актуальною проблемою фіскальної\nполітики стала проблема об’єкта оподаткування. В ньому фокусуються\nсуперечності фіскальної й регулюючої функцій податків взагалі. З одного\nбоку, держава зацікавлена в тому, щоб об’єкт оподаткування був значним\nза величиною і постійно зростав, а з іншого — кожен платник намагається\nсплачувати якомога менше податків, отже, зменшувати об’єкт\nоподаткування. Тому об’єкт оподаткування повинен бути таким, щоб звести\nці суперечності до мінімуму (повністю уникнути їх неможливо, оскільки\nрух вартості від одного суб’єкта до іншого, який опосередковується через\nфінансові відносини, об’єктивно має суперечливий характер).\nДосвід західних країн засвідчує, що основним об’єктом оподаткування\nповинен бути прибуток. Але ж у західній ринковій економіці прибуток є\nдійсним кінцевим результатом виробництва. В Україні ж на сучасному етапі\nрозвитку економічний зміст прибутку ще чітко не сформувався.\nВикористання у країнах з розвинутою ринковою економікою прибутку як\nосновного об’єкта оподаткування товаровиробників зумовлено тим, що там\nпідприємець і власник як суб’єкти відносин з приводу привласнення\nприбутку прямо зацікавлені у зниженні витрат на заробітну плату і\nвідповідно — у зростанні прибутку. В українській економіці подібне\nобмеження зростання оплати праці фактично відсутнє.\nЗагалом проблема полягає не в пошуку ідеального об’єкта оподаткування\nтоваровиробників, придатного для будь-якого випадку і на будь-якому\nетапі ринкових реформ. Очевидно, що такого об’єкта просто не існує.\nГоловне — гнучко видозмінювати об’єкт оподаткування при зміні\nоб’єктивних умов економічного розвитку (а не політичних уподобань вищого\nкерівництва), постійно шукати найоптимальнішу шкалу податкових ставок.\nАле при цьому об’єкт оподаткування повинен бути максимально стабільним,\nпіддаватися чіткому обліку, мати безпосереднє відношення до платника,\nвідображати саме його власний вплив на даний об’єкт. На нашу думку, в\nумовах перехідного періоду, коли неможливо різко розмежувати прибуток і\nзаробітну плату виробників, як тимчасовий варіант (до остаточного\nвстановлення прав власності) можна прийняти об’єктом оподаткування\nпідприємств, залежно від специфіки їх виробництва, і прибуток, і доход\nУ 1995 р. та в наступний період важливим чинником фіскальної політики\nбуде податок на добавлену вартість, розмір якого знижено 1995 р. з 28 до\n20%. Податок на добавлену вартість — один із різновидів універсальних\nакцизів історія яких почалася у XX ст. Поширення універсальних акцизів\nзумовлено багатьма причинами. По-перше, широка база оподаткування, що\nвикористовується при нарахуванні.\nУ першій половині 1995 р. податок на добавлену вартість виконував більш\nфіскальну, ніж стимулюючу і регулюючу роль. Це призвело до значного\nподорожчання продукції українських виробників (зокрема, у сільському\nгосподарстві та переробній промисловості) на внутрішньому і зовнішньому\nринках. За оцінками Промінвестбанку України, наприкінці квітня 1995 р.\nвартість незавершеного будівництва та накопичених товарно-матеріальних\nцінностей була еквівалентна 220-денному випуску продукції . Однією з\nпричин такого спаду попиту стали високі непрямі податки на багато видів\nпромислових товарів, у тому числі й високі ставки податку на добавлену\nДля зменшення негативного впливу податку на добавлену вартість на\nсукупний попит у 1995-1996 рр. доцільно було б відмінити його на всі\nвітчизняні продукти харчування, а також знизити цей податок на імпортні\nпродовольчі й непродовольчі товари. Загалом необхідно змінити методику\nобчислення податку на добавлену вартість, наблизивши її до західних\nстандартів оподаткування, і зменшити його розміри.\nЗ метою збільшення сукупного попиту потрібно разом з підвищенням\nмінімального рівня заробітної плати і збільшенням неоподаткованого\nмінімуму знизити непрямі податки. Важливе значення має зниження частки\nподатків і відрахувань до цільових позабюджетних фондів, що досягають у\nвідпускній ціні товару 60%.\nНа сучасному етапі розвитку економіки України, на нашу думку, недоцільно\nвводити у практику оподаткування майна підприємств і нерухомого майна\nгромадян (це призведе до зростання цін і зниження сукупного попиту).\nАналіз стану української економіки у першому півріччі 1995 р., на жаль,\nне підтвердив надій стосовно позитивного стимулюючого впливу змін у\nподатковій політиці на розвиток національної економіки. Діюча система\nподатків і зборів не виконує належним чином жодної зі своїх функцій. З\nметою удосконалення податкової системи в Україні в 1996 р. і наступних\nроках було б доцільно:\n— надати їй оптимального, гнучкого і рівнонапруженого характеру, не\nдопускати довільного трактування, зробити зрозумілою платникам податків;\n— при зміні системи оподаткування брати до уваги специфічні завдання\nкожного етапу переходу економіки України до ринку і здійснення реформ\n(етапу макроекономічної стабілізації та етапу економічного зростання);\nпри розробці системи оподаткування брати до уваги історичні та\nсоціально-культурні традиції українського народу щодо певних видів\nподатків; — провести перереєстрацію всіх законних та підзаконних актів, що\nрегулюють податкове законодавство стосовно їх взаємо-відповідності;\n— вважати необхідним елементом процесу розробки нових податків наукову\nекспертизу проектів законодавчих актів; розробити чіткий механізм, щоб\nзапобігти ігноруванню висновків експертизи щодо змін в оподаткуванні;\n— впорядкувати існуючі податки та скоротити їх кількість (1994 р.\nвідповідно до закону «Про систему оподаткування» в Україні налічувалося\n12 загальнодержавних податків, 9 обов’язкових відрахувань, а також 15\nвидів місцевих податків і зборів);\n— не вводити нові податки з метою ліквідації бюджетного дефіциту;\nсистема податків повинна мати мінімум пільг і бути тісно пов’язаною із\nзагальною політикою ціноутворення і заробітної плати;\n— створити єдину комп’ютерну мережу в Україні з метою збору даних про\nсукупний доход фізичних осіб (банку даних про сукупний доход фізичних\n— знизити, як мінімум на чверть, у 1996-1997 рр. податкові ставки у такі\nфонди: чорнобильський, пенсійний, соціального страхування;\n— встановити, що платежі підприємств у позабюджетні фонди з часом\nповинні стати добровільними; замість багатьох позабюджетних фондів\nстворити єдиний фонд соціального захисту населення;\n— поетапно зменшувати ставки акцизного збору;\n— вважати за необхідне у законодавчих актах передбачити розробку\nмеханізму надання строкових податкових пільг підприємствам, чітко\nвизначивши порядок їх надання та ліквідації;\nдля сільськогосподарських підприємств термін надання податкових пільг\nповинен бути не менше 5 років.\nДо закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» можна було б,\nна наш погляд, внести такі зміни і доповнення:\n— ввести окрему статтю, що забороняла б змінювати ставки податків\nупродовж бюджетного року;\n— відмінити з 1996 р. пункт Т.14.2 «Комерційний кредит» закону України\n«Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки його дія значмо\nгальмує розрахунки між підприємствами;\n— точно визначити у цьому ж законі в статті 1.3 «Реалізація продукції»\nтермін «дата реалізації»;\n— у статтю 5 закону «Про оподаткування прибутку підприємств» внести\nпоправку: «Банківські та інвестиційні структури мають такі ж податкові\nпільги, як і інші організації, що обслуговують сільське господарство та\nобслуговуючі його організації», така поправка сприятиме надходженню\nінвестицій у сільське господарство та підприємства АПК, де практично\nзупинено оновлення основних фондів через нестачу фінансових ресурсів.\nОсобливості фіскальної політики у 1995 р. і наступних роках: обмеження\nВидатки бюджету можна скоротити внаслідок реформ військово-промислового\nкомплексу, системи державного управління, аграрного сектора і соціальної\nсфери, на утримання і дотування яких витрачається переважна частина\nЗараз соціальними субвенціями держави, що реалізуються через численні\nдотації, на житло, комунальні та транспортні послуги, видатки на медичне\nобслуговування, освіту, розвиток аграрного комплексу і т.д.,\nкористується за принципом рівного доступу все населення — і бідні, і\nбагаті верстви. Причому рівень споживання соціальних благ і послуг\nзаможними верствами населення України значно вищий від тих, на кого ці\nсубвенції мали б бути спрямовані безпосередньо.\nДержавні дотації, наприклад, компенсують 80% витрат на утримання житла.\nДля зменшення видатків з державного бюджету за даною статтею потрібно,\nна нашу думку, поетапно підвищувати квартплату з урахуванням рівня\nПевну економію видатків бюджету може дати удосконалення системи\nсоціального захисту населення, якщо її основу становитимуть не\nіндивідуальні доходи, а середній доход на члена сім’ї. Цей показник\nповинен стати основою призначення соціальної допомоги. Такий порядок вже\nвпроваджується з 1 червня 1995 р. Цільова грошова допомога на прожиття\nпризначається непрацездатним громадянам, які отримують пенсію, у сім’ях,\nде середньомісячний сукупний доход члена сім’ї за три попередні місяці\nне перевищував 2100 тис. крб. Із зазначеного періоду доходи\nмалозабезпечених людей матимуть таку структуру: 2100 тис. крб. —\nмінімальна пенсія з різними доплатами плюс (за обстеженням для самотніх\nнепрацездатних) 750 тис. крб. і плюс субсидії (на квартплату, телефон\nтощо), які реально не надаються, але зменшують вартість оплати\nкомунальних послуг. Такий підхід до соціального захисту забезпечує\nцільову допомогу і раціональніше використання бюджетних видатків на\nУ 1995 р. і наступних роках невідкладним завданням є реформування\nсистеми пенсійного забезпечення у напрямі ліквідації зрівнялівки, яка\nсклалася, коли практично не брався до уваги стаж роботи г рівень\nзарплати до виходу на пенсію. Звичайно, це реформування не дасть\nшвидкого ефекту, позитивні моменти проявляться тільки у майбутньому.\nНайближчим часом належить започаткувати глибоку перебудову системи\nсоціального страхування. Розробляється механізм створення трирівневої\nстрахової системи, яка дасть змогу частково перенести видатки за цією\nстаттею з державного бюджету на місцевий рівень, а також на доходи\nпідприємств і громадян. Проте треба мати на увазі, що сьогодні в Україні\nзаробітна плата більшої частини зайнятих у народному господарстві не\nвиконує навіть відтворювальної функції, тому її не можна розглядати як\nзначне джерело для соціального страхування. Необхідне значне збільшення\nзарплати працюючих за наймом з одночасним перенесенням на\nнеї-фінансування частини витрат із соціального страхування і переважної\nчастини раніше безплатних пільг, що надавалися за рахунок бюджетних\nУдосконалення механізму державного управління, в тому числі й соціальним\nзахистом, можна також розглядати як важливий напрямок економії державних\nвидатків. Системою соціального захисту займаються в Україні Міністерство\nпраці, Міністерство соціального захисту. Пенсійний фонд, Фонд\nсоціального страхування. Фонд зайнятості, відповідні підрозділи\nміністерств економіки та фінансів. Така розгалужена і водночас\nвузькоспеціалізована система дається державі надзвичайно дорого. Крім\nцього, вона затрудняє проведення узгодженої соціальної політики. Тому\nпланується утворити єдину Державну комісію з питань соціальної політики,\nяка виконуватиме функції координаційної роботи та реформування системи\nсоціального забезпечення і соціального страхування.\nСуттєву економію державних видатків може дати посилення контролю за\nвикористанням коштів позабюджетних фондів (пенсійного, чорнобильського,\nмісцевих тощо). Ці фонди фактично доповнюють державний бюджет. Для\nбагатьох із позабюджетних фондів характерне нецільове використання\nфінансових ресурсів, що засвідчують дані перевірок Головним\nНеобхідно посилити економічні санкції та кримінальну відповідальність за\nнецільове використання державних коштів, це сприятиме економному\nвикористанню не тільки позабюджетних фондів, а й державних видатків\nПотребує змін і механізм надання позик з державного бюджету. Тільки за\nчотири місяці 1995 р. ця позиція бюджету виконана на 103%. За\nпопередніми підрахунками, на цілі, не передбачені бюджетом, за цей\nперіод використано близько 400 трлн. крб. Якщо на цю проблему не\nзвертати уваги, то може повторитися ситуація 1993 р., коли бюджетні\nпозики були заплановані у розмірі 2% річних витрат бюджету, а фактично\nдо кінця цього року вони становили 23% , що значною мірою вплинуло на\nрозгортання інфляції в Україні.\nСуттєво зменшити державні видатки можна шляхом раціонального\nвикористання фінансових ресурсів державного бюджету на утримання армії\nта воєнізованих формувань. Верховна Рада готує законопроекти, які мають\nна меті посилення адміністративної та кримінальної відповідальності за\nнецільове використання коштів, виділених на фінансування армії та\nОсобливості фіскальної політики у 1995 р. і наступних роках: збільшення\nнадходжень до держбюджету\nВажливе значення має розширення можливостей збільшення доходів\nдержбюджету. Вони формуються за рахунок податків, державних позичок та\nемісії паперових грошей. В умовах перехідного до ринку періоду\nвимагається обмежити податкові платежі з доходів підприємств. Інакше\nпідприємства просто не зможуть вийти з кризи і фінансової скрути.\nОдночасно потрібно вводити й нові податки, які б не суперечили цілям та\nінтересам демократичного суспільства. Наприклад, таким новим податком\nдля населення міг би стати так званий військовий податок. Його повинні\nсплачувати фізичні особи, котрі звільняються від проходження військової\nстрокової служби (за винятком непрацездатних та інвалідів, які отримують\nдержавну пенсію). Пропонується, щоб він мав диференційований характер (з\nурахуванням річного прибутку призовника та його сім’ї, наявності\nнерухомого майна тощо).\nЗбільшення податкових надходжень до бюджету можна домогтися шляхом\nзменшення податків на малий та середній бізнес, це дасть змогу\nлегалізувати так званий кримінальний капітал і розширити тим самим коло\nплатників податків. У цьому плані показовий досвід післявоєнної\nНімеччини (уряд Л. Ерхарда), де внаслідок зниження податків стимулювався\nрозвиток малих і середніх підприємств. Це сприяло, виходу країни з\nекономічної кризи і одночасно розширенню доходної частини бюджету.\nВ Україні зберігається високий рівень оподаткування. За деякими даними,\nподатки та інші обов’язкові платежі, що використовують фонд оплати праці\nяк основу для підрахунків, у 1994 р. вилучали до бюджету понад 90 крб. з\nкожних 100 крб. заробітної плати. У 1995 р. у зв’язку з введенням\nподатку на прибуток та нових нижчих ставок податку на добавлену вартість\nцей показник зменшився і становив 83 крб. , але це суттєво не змінило\nситуацію з рівнем оподаткування фізичних та юридичних осіб.\nСвітовий досвід переконливо засвідчує, що високими темпами економіка\nрозвивається тоді, коли прибуток оподатковується на рівні 10-12%. При\nставці податку нижче від 10% нагромадження капіталу відбувається швидше,\nніж створюються умови для його ефективного використання. Тому податкові\nпільги у вільних економічних зонах для малих підприємств повинні тривати\nне більше 2-5 років. Оптимальні податки з прибутку дорівнюють 20-30%,\nтоді досягається економічне зростання на 3-6% на рік. Воно може\nпідтримуватися тривалий час. Коли оподаткування підвищується до 30-55%,\nвідбувається «згортання» розвитку економіки, оскільки послаблюється\nекономічний інтерес виробників і база для оновлення капіталу та\nвдосконалення виробництва. З метою отримання додаткових податкових\nнадходжень у державний бюджет 1995 р. та наступних років було б\n— на першому етапі (1996-1997 рр.) мінімізувати ставки оподаткування\nвсіх виробників товарів і послуг;\n— на другому етапі (з 1998 р.) стимулювати розвиток конкурентноздатних\nвиробництв на основі введення податкових «канікул» у пріоритетних\nгалузях національної економіки і створення в окремих регіонах вільних і\nТакі б заходи сприяли також поверненню на легальний ринок капіталів, які\nсьогодні приховуються від оподаткування, і розширили б коло платників\nподатків, зокрема у майбутньому, та сприяли б виходу держави з кризового\nВажливим джерелом поповнення коштів державного бюджету в перехідний\nперіод можуть стати іноземні позички, але за умови їх раціонального й\nефективного використання, оскільки вони можуть перетворитися у гальмо\nекономічного розвитку країни. Що така загроза існує реально, засвідчують\nфакти. Так, сьогодні переважна частина іноземної допомоги Україні\nпоступає у сфери виробництва сировини і напівфабрикатів та на оплату\nенергоносіїв. Західний капітал уникає інвестицій у високотехнологічні та\nПідхід до отримання й використання іноземних кредитів повинен бути дуже\nвиваженим і вирізнятися поміркованістю. Інакше може повторитися\nситуація, з якою зіткнулись країни Східної Європи. Наприклад, Угорщина\nсвого часу взяла кредит у розмірі 4 млрд. доларів. У 1995 р. сума боргу\nзросла з 4 до 12 млрд. доларів. Значно збільшилися витрати на\nобслуговування боргу, загострилися труднощі перехідного періоду.\nЩоправда, деякі країни зуміли ефективно використати отримані іноземні\nінвестиції. Так, бюджетний дефіцит в Ізраїлі 1985 р. становив 15%\nвалового внутрішнього продукту (ВВП) (темпи інфляції — 400%). Різке\nзбільшення американської фінансової допомоги дало змогу в 1987 році\nпрактично ліквідувати бюджетний дефіцит, а темпи інфляції впали до\nконтрольованого рівня. Інша справа, що фінансова допомога США Ізраїлю\nнадавалася на дуже пільгових умовах, немислимих для України. Якщо\nприпустити, що народне господарство нашої країни почне розвиватися\nнормально не раніше, ніж через десять років (а це реалістичний прогноз),\nто виплата взятих кредитів і відсотків за ними стане надзвичайно\nскладною проблемою. Дехто з вітчизняних економістів вважає, що Україна\nніколи не зможе повернути кредитів. У 1995 р. тільки на обслуговування\nзовнішнього боргу в бюджеті передбачено 213 трлн. крб. (1230 млн.\nдоларів), тобто, майже 15% реально очікуваних надходжень до бюджету .\nІноземні інвестиції виконають позитивну роль у розвитку економіки\nУкраїни, якщо вони будуть вкладатися у високотехнологічні галузі, а не\nвикористовуватися як засіб покриття дефіциту державного бюджету і\nвід’ємного сальдо платіжного балансу в торгівлі з країнами (насамперед,\nз Росією і Туркменистаном), що постачають нам нафту і газ.\nДефіцит державного бюджету і розмір державного боргу — це важливі\nпоказники фіскальної політики, за якими можна оцінити її ефективність.\nДефіцит державного бюджету означає перевищення державних витрат над\nдоходами, що надходять у державний бюджет.\nУ сучасному світі всі країни у певний період розвитку стикалися з\nбюджетним дефіцитом, але якісна оцінка самого дефіциту різна. По-перше,\nвін може бути пов’язаний з необхідністю здійснення великих державних\nінвестицій у народне господарство; у цьому випадку зростання державних\nвитрат над доходами потрібно визнати обґрунтованим. По-друге, дефіцит\nдержавного бюджету виникає внаслідок дії надзвичайних обставин (війна,\nстихійне лихо), що вимагає значного збільшення бюджетних видатків.\nПо-третє, бюджетний дефіцит може відображати кризові явища в економіці\nкраїни. У цьому випадку для його ліквідації вимагаються серйозні\nекономічні і політичні заходи. Саме така проблема постає перед Україною,\nоскільки за умов системної економічної кризи дефіцит державного бюджету\nставі хронічним і малокерованим. Дефіцит державного бюджету в Україні 1992-1995 рр. зумовлений\nпричинами, серед яких можна виділити:\n— низьку ефективність суспільного виробництва; — нераціональну структуру бюджетних витрат (значна частинні коштів\nвикористовується для субсидування нерентабельних виробництв); — недосконалий бюджетний механізм, непридатний для стимулювання розвитку\nекономіки і соціальної сфери; — слабку результативність зовнішньоекономічних зв’язків.\nСвітовий досвід засвідчує, що рівень бюджетного дефіцитні не повинен\nперевищувати 2-3% валового національного продукту. Для подолання\nбюджетного дефіциту необхідно забезпечити, насамперед, динамічний\nрозвиток економіки країни, інакше не можна досягнути фінансової\nстабілізації. Ключ до стабілізації у фінансовій сфері знаходиться у\nпроцесі виробництва. Більшість країн для покриття державного дефіциту\nпередусім використовує різноманітні форми державного кредиту, а не\nДо програми конкретних дій, спрямованих на скорочення бюджетного\nдефіциту, входять такі заходи: зміна напрямів інвестування державних\nкоштів у галузі народного господарства з метою підвищення фінансової\nвіддачі від кожного бюджетного карбованця; ширше використання фінансових\nпільг та санкцій, які;\nдають змогу повніше враховувати специфічні умови господарювання, і\nстимулювати зростання суспільного виробництва; звуження сфери державної\nекономіки і державного фінансування; скорочення військових витрат;\nзбереження фінансування тільки найважливіших соціальних програм;\nвведення заборони на прийняття нових соціальних програм, що вимагають\nзначного бюджетного фінансування; заборона Національному банкові\nнадавати кредити урядовим структурам без належного оформлення\nзаборгованості державними цінними паперами тощо.\nВ Україні 1992-1994 рр. бюджетний дефіцит кожного року перевищував\nвизначені урядом орієнтири. Подібне трапилося 1995 р. Запланований на\nцей рік дефіцит державного бюджету (на рівні 7,3% валового внутрішнього\nпродукту) може бути збільшений до 10% (як 1994 р.). Тільки в першому\nпівріччі 1995 р. бюджетний дефіцит становив 4,3% валового внутрішнього\nНеправильне прогнозування темпів розвитку України, коли замість\nзапланованої стабілізації спостерігається протилежне — дестабілізація,\nсприяє дефіциту державного бюджету. Проте головною причиною зростання\nбюджетного дефіциту є порушення висхідних;\nпринципів бюджетної політики, яких необхідно обов’язково дотримуватися у\nкризові періоди. Подібне може повторитися 1996 р. — дефіцит державного\nбюджету передбачається менший, ніж 1995 р. (6%), якщо не вдасться\nпригальмувати падіння обсягів виробництва.\nУ 1995 р. планувалося, що дефіцит державного бюджету повинен бути\nпрофінансований на 3,3% за рахунок зовнішніх джерел, на 3,3% — грошової\nемісії та на 0,7% — випуску державних облігацій, всього — 7,3%.\nСкладність використання першого джерела покриття дефіциту державного\nбюджету полягає в обов’язковому дотриманні вимог Міжнародного валютного\nфонду щодо темпів інфляції в Україні. На думку багатьох економістів, ці\nвимоги нереальні. За прогнозами фахівців з неурядових кіл, 1995 р.\nемісія грошей залишається основним засобом покриття державного бюджету,\nнаслідком чого може стати подальше зростання державного боргу.\nДержавний борг — це сума нагромаджених за певний період бюджетних\nВідрізняють зовнішній і внутрішній державний борг. Зовнішній державний\nборг — це борг іноземним державним організаціям і окремим особам. Він\nпокривається цінними товарами (нафтою, газом, золотом), послугами і\nдержавним майном. На 1 січня 1995 р. зовнішній борг України становив 7,5\nмлрд. американських доларів (переважно Росії й Туркменистану за\nенергоносії), а за оцінкою Міністерства економіки, до початку 2000 р.\nвін може досягти 32-34 млрд. доларів (33% валового внутрішнього\nВнутрішній борг — це борг держави своєму населенню. Боргові зобов’язання\nдержави мають такі форми: кредити, отримані урядом;\nінші боргові зобов’язання, гарантовані урядом. Зростання внутрішнього\nборгу менш негативно впливає на економіку країни порівняно зі зовнішнім\nборгом, оскільки тут не відбувається відпливу вітчизняних товарів і\nпослуг за кордон у рахунок сплати боргу.\nВід зростання внутрішнього боргу особливо потерпають люди з фіксованими\nгрошовими доходами. Одночасно виплата відсотків за державним боргом\nзбільшує доходи високозабезпечених верств населення, тому що вони\nволодіють переважною кількістю державних зобов’язань. Однак існує\nнегативний момент — підвищення ставок податків (як засіб сплати\nдержавного боргу) підриває дію економічних стимулів виробництва. Ці та\nінші причини зумовлюють потребу у зменшенні внутрішнього боргу держави\nНа жаль, в Україні поки що відсутня договірна статистична інформація\nстосовно величини внутрішнього боргу. Але, як засвідчують дані, він\nстановить сотні трильйонів карбованців. Достатньо згадати лише борг\nдержави перед населенням за вклади В.Ощадбанку, не компенсовані до цього\nчасу. В розвинутих країнах державний борг становить від 20 до 70%\nвалового внутрішнього продукту. В Україні він значно більший. Для\nборотьби зі зростанням державного боргу використовуються заходи, що\nпозитивно впливають на зменшення дефіциту державного бюджету і на\nдосягнення загальної фінансової стабілізації.\n1. Фіскальна політика побудована на використанні державних податків і\nурядових витрат з метою досягнення макроекономічної рівноваги.\nПроведення фіскальної та бюджетної політики в Україні у перехідний до\nринкових відносин період ускладнюється потребами одночасного збільшення\nобсягів виробництва і зниження темпів інфляції.\n2. У 1992-1994 рр. для фіскальної політики Української держави\nхарактерне почергове зменшення або збільшення податків, що негативно\nпозначилося на динаміці виробництва валового внутрішнього продукту. У\nпершій половині 90-х років недостатню ефективність мала і така складова\nфіскальної політики в Україні, як державні видатки, значна частина яких\nвикористовувалася на підтримку низькорентабельних виробництв. Рівень\nсоціальних витрат значно перевищував можливості державного бюджету, що\nбуло постійним каталізатором інфляції.\nЗ.У другій половині 90-х років передбачається кардинально реформувати\nбюджетну систему України, яка повинна стати основою, нової фіскальної\nполітики, спрямованої на стимулювання виробництва товарів та послуг. В\nУкраїні 1995 р. був введений податок на прибуток підприємств замість\nподатку на доход, базова ставка якого дорівнювала 30%. Суттєво зменшено\nі ставку податку на добавлену вартість: з 28 до 20%. Безсумнівно,\nподаток на добавлену вартість — необхідний елемент сучасної податкової\nсистеми, хоча механізм його нарахування і відшкодування містить чимало\nнерозв’язаних проблем. Для зменшення негативного впливу податку на\nдобавлену вартість на сукупний попит у 1995-1996 рр. доцільно було б\nвідмінити цей податок на всі продукти харчування, знизити податок на\nдобавлену вартість на імпортні продовольчі та непродовольчі товари.\n4. З метою отримання додаткових податкових надходжень було б доцільно:\nна першому етапі (1996-1997рр.) мінімізувати ставки оподаткування всіх\nвиробників товарів та послуг; на другому етапі (з 1998 р.)\nстимулювати розвиток конкурентноздатних виробництв на\nоснові введення податкових «канікул» у пріоритетних галузях національної\nекономіки і створення в окремих регіонах вільних та офшорних зон.\n5. Актуальна проблема — вибір об’єкта оподаткування. Досвід західних\nкраїн засвідчує, що основним об’єктом оподаткування повинен бути\nприбуток. В Україні економічний зміст прибутку ще чітко не сформувався.\nетапі ринкових реформ. Головне — гнучко видозмінювати об’єкт\nоподаткування при змінах об’єктивних умов економічного розвитку.\n6. Економію видатків бюджету може дати удосконалення системи соціального\nзахисту населення, якщо використовувати для цього не індивідуальні\nдоходи, а середній доход на члена сім’ї. Видатки бюджету можна скоротити\nвнаслідок реформ військово-промислового комплексу, системи державного\nуправління, аграрного сектора і соціальної сфери, на утримання і\nдотування яких витрачається переважна частина державного бюджету\n7. До скорочення бюджетного дефіциту в Україні повинні входити,\nнасамперед, такі заходи: зміна напрямів інвестування державних коштів у\nгалузі народного господарства з метою підвищення фінансової віддачі від\nкожного бюджетного карбованця;\nзначного бюджетного фінансування; заборона Національному банку України\nнадавати кредити урядовим структурам без оформлення заборгованості\nдержавними цінними паперами.\n8. Державний борг — це сума нагромаджених за певний час бюджетних\nдефіцитів. Розрізняють зовнішній і внутрішній державний борг. Зовнішній\nдержавний борг — це борг іноземним державним організаціям і окремим\nособам. Внутрішній борг — це борг держави перед своїм населенням. Для\nпозитивно впливають на зменшення дефіциту державного бюджету і\nдосягнення загальної фінансової стабілізації фактично до кінця цього\nроку вони становили 23% , що значною мірою вплинуло на розгортання\nВідповіді на питання до державного іспиту “Бухоблік” (реферат)\nВплив секреції групових аглютиногенів системи АВ0 (секреторства) на перебіг та лікування інфекцій сечостатевих шляхів у чоловіків (автореферат)


В бібліотеку, грати в футбол!\nДніпропетровська центральна міська бібліотека почала свою історію в голодному і важкому післявоєнному 1946 році і відразу стала найважливішим культурним і освітнім закладом міста.\nДовгі роки бібліотека займала місце в самому центрі Дніпропетровська - на розі проспекту Карла Маркса і вулиці Московської.\nІз вересня 2003 року бібліотека розміщується в спеціально відведеному приміщенні на вулиці Леніна, 23.\nЗ кожним роком бібліотека завойовує все нових читачів та відвідувачів. Стали звичними цікаві масові заходи, зустрічі з письменниками, поетами, акторами.\nДніпропетровська центральна міська бібліотека йде в ногу з часом, і, крім традиційних книг, стала вмістилищем і пропагандистом електронних носіїв знань і інформації.\nЗ 2002 року в Дніпропетровській Центральній міській бібліотеці працює безкоштовний інтернет-центр, метою якого стало безкоштовне надання читачам бібліотеки доступу до неосяжного інформаційного багатства мережі Інтернет та можливість отримати інформацію, якої немає у фондах бібліотеки.\nУ 2010 році був створений безкоштовний і доступний для всіх електронний читальний зал, що дозволило впровадити ще більш нові інформаційні технології в традиційну роботу бібліотеки.\nВ електронному читальному залі користувач має безкоштовний доступ до електронних видань (електронні книги, аудіо-книги) та електронних баз даних не тільки Дніпропетровської Центральної бібліотеки, але й інших бібліотек світу. У залі працює безкоштовна зона Wi-Fi для користувачів зі своїми комп'ютерами.\nБібліотека постійно впроваджує нові технології - створюється електронна база, тобто книги переводяться в електронний вигляд, впроваджуються нові гаджети. У планах - перевести бібліотечні читацькі квитки в електронний вигляд. Це буде дуже зручно і сучасно.\nЕлектронні книги можна почитати в бібліотеці за комп'ютерами, якщо книга не підпадає під право захисту, можна взяти її додому на флешці чи диску.\nЕлектронний читальний зал став дуже популярним в Дніпропетровську - за статистикою сюди в місяць приходить більше 3 тисяч відвідувачів, причому не тільки дніпропетровців.\nУ працівників бібліотеки з'явилася ідея зробити щось незвичайне, сучасне і подарувати жителям Дніпропетровська можливість використовувати новітні технології в навчанні і розвагах, щоб бібліотека стала ще й центром дозвілля.\nНещодавно Дніпропетровська центральна міська бібліотека виграла конкурс на отримання гранта Фонду Білла і Мелінди Гейтс, який проводила організація Бібліоміст.\nЗ ідеєю отримання гранту виступив завідувач електронним читальним залом Артем Земляний, його підтримали співробітники бібліотеки. Грант так і називався "Ігри-2012 в бібліотеці". З отриманням гранту співробітники бібліотеки створили клуб "Biblioplay: рухливі ігри на платформі Xbox 360 + Kinect" (від "Бібліоплей": книга - грати), що стало подією в культурному житті Дніпропетровська.\nКрім того, Дніпропетровська центральна міська бібліотека отримала перемогу в 7-му раунді конкурсу співпраці бібліотек з місцевими громадами, оголошеного програмою "Бібліоміст в Україні".\nНе кожен мешканець Дніпропетровська може собі дозволити придбати Xbox 360 - це на сьогоднішній час одна з кращих ігрових приставок, і коштує вона недешево. Але охочі різного віку можуть прийти в бібліотеку і руками помацати приставку, пограти.\nЯк відомо, Дніпропетровськ позбувся права приймати ігри футбольного Чемпіонату-2012, а в клубі "Biblioplay" у дніпропетровців з'явилася можливість стати віртуальними учасниками Євро-2012.\nПро це інтернет-порталу розповів Артем Земляний: "Всі ми знаємо, що в Дніпропетровську не проводяться ігри Чемпіонату Євро-2012, ми вирішили цей момент згладити і подарувати дніпропетровцям - читачам бібліотеки частинку Євро. Ми організували невелику гру, яка складається з трьох етапів. Перший етап - це квест. Читачі отримують завдання, знаходять певні книги, літературу про футбол, фотографії футболістів. Так ми визначаємо 12 фіналістів. Потім відібрані фіналісти грають між собою на наших комп'ютерах по бібліотечної мережі в онлайн-гру "ФІФА-10". Серед них визначаються два переможці - два супер-фіналіста, які зможуть зіграти з футболістами Футбольного Клубу Дніпро на платформі "Xbox 360 + Kinect "" - сказав Артем Земляний.\nЩоб взяти участь у змаганні, бажаючі надсилали заявки на електронну пошту бібліотеки. В результаті учасників стало понад 50 осіб.\nПісля квесту визначилися двоє переможців, з якими зіграли Денис Кулаков і Сергій Кравченко в режимі реального часу. Після гри футболіст Сергій Кравченко поділився враженнями: "Нам дуже сподобалося, багато людей, всі раді нас бачити. На такій цікавій сенсорній ігровій платформі ми ще не грали, зовсім нове відчуття ".\nМаксим Гармаш - супер-фіналіст конкурсу: "Я в комп'ютерний футбол граю вперше. А зіграти з футболістом-професіоналом - це дуже здорово! "\nА Денис Кулаков зіграв зі своїм опонентом з рахунком 5:4: "Раніше мені не доводилося грати на такому пристрої - цивілізація до такого дійшла! Бібліотека відкрилася для мене зовсім з іншого боку. Я думав, що мене чекає гра на приставці, на джойстиках, а тут потрібно було рухатися, грати по-справжньому. Оце так нововведення! "\nТакі незвичайні заходи в бібліотеці дуже важливі для дітей та молоді. З місця традиційного отримання нових знань та інформації бібліотека стає ще й місцем відпочинку та розваг. Такі незвичайні, цікаві й коштовні розваги стають доступними для всіх. Шкода, що не у всіх бібліотеках...\nПрограма «Бібліоміст» - це партнерська робота Ради міжнародних наукових досліджень та обмінів (IREX), Агентства США з Міжнародного Розвитку (USAID) та Міністерства культури і туризму України. На підтримку програми Фонд Білла і Мелінди Гейтс надав грант для бібліотек України на суму 25 мільйонів доларів США.


Влада — здатність і можливість здійснювати свою волю, чинити вирішальний вплив на діяльність, поведінку людей за допомогою певних засобів, зокрема авторитету, права, насильства; організаційний аспект і функціонально-специфічне начало втілення вольових рішень (напр., економічна, політична, державна, духовна, сімейна, соціальна влада). Влада — одне з фундаментальних начал суспільства. Вона наявна скрізь, де є усталені об’єднання людей: у сім’ї, виробничих колективах, різних організаціях і закладах, у державі.\nСкладність та багатоаспектність феномену влади обумовлюють існування різноманітних її визначень. Телеологічне (з погляду мети) визначення характеризує владу як здатність досягти поставленої мети, отримати намічені результати. Прихильник цього напряму Б. Рассел писав: «Влада може бути визначена як реалізація намічених цілей». Телеологічні визначення влади трактують її дуже широко, поширюють її не тільки на відносини між людьми, а й на взаємодію людини з природою. Біхевіористські трактування розглядають владу як особливий тип поведінки, при якому одні люди командують іншими, а інші їм підкоряються. Таким чином, влада зводиться до взаємодії реальних осіб. Психологічні інтерпретації влади, виходячи з її біхевіористського розуміння як поведінки реальних індивідів, роблять спробу розкрити суб’єктивну мотивацію цієї поведінки, вважають, що витоки влади існують у свідомості й підсвідомості людей.\nПротилежністю біхевіористському і психологічному баченням влади виступає її системне трактування. Якщо зазначені два напрями вимагають іти в розумінні влади знизу догори, від індивіда до суспільства, то системний підхід виходить із продукування влади не від індивідуальних відносин, а від соціальної системи, розглядаючи владу як «здатність системи забезпечувати виконання її елементами прийнятих зобов’язань», спрямованих на реалізацію колективних цілей. К. Дойч і Н. Лукман трактують владу як засіб соціального спілкування (комунікації), що дозволяє регулювати групові конфлікти і забезпечувати інтеграцію суспільства.\nСтруктурно-функціоналістські інтерпретації влади розглядають її як властивість соціальної організації, як спосіб самоорганізації людської спільноти, заснованої на доцільності розподілу функцій управління і виконання. Влада — це властивість соціальних статусів, ролей, яка дозволяє контролювати ресурси, засоби впливу. Реляціоністські (від франц. relatio — відношення) визначення розглядають владу як відносини між двома партнерами, агентами, при яких один з них справляє вплив на іншого. У цьому випадку влада виступає як взаємодія її суб’єкта і об’єкта, за якої суб’єкт з допомогою певних засобів контролює об’єкт. Таке розуміння влади дозволяє розкрити її структуру, пов’язати в єдине ціле різноманітні її характеристики. Основними компонентами влади є її суб’єкт, об’єкт, засоби, ресурси і процес, який приводить в рух усі її елементи і характеризується як механізм та спосіб взаємодії між партнерами.\nБезпосередніми носіями влади є суб’єкт і об’єкт. Суб’єкт (актор) втілює активне, спрямовуюче начало влади. Ним може бути окрема людина, організація, спільнота людей, наприклад народ або навіть світове співтовариство, об’єднане в ООН. Але влада ніколи не є властивістю або відношенням однієї дійової особи (органу, закладу), якщо не мається на увазі владу людини над самою собою, вона завжди двостороннє, асиметричне явище з домінуванням волі володаря, суб’єкта над об’єктом. Вона неможлива без підлеглості об’єкта. Якщо такої підлеглості немає, тоді немає і влади. Слід мати на увазі й те, що об’єкт владної волі завжди має вибір або підкоритися, або загинути, але не підкоритися. Тому межі влади, відношення об’єкта до суб’єкта влади простягаються від жорсткого опору, боротьби на знищення до добровільного підкорення. Таким чином, об’єкт має властивості суб’єкта, а сама влада завжди — суб’єктивно-об’єктивні, об’єктивно-суб’єктивні відносини її носіїв.\nВажливе значення мають ресурси влади. За А. Етціоні, вони поділяються на утилітарні, примусові і нормативні. Утилітарні ресурси влади — це матеріальні та інші соціальні блага, пов’язані з повсякденними інтересами людей. Особливу роль відіграють економічні ресурси, матеріальні цінності, земля, гроші, техніка і т. д. Соціальні ресурси влади — це здатність підвищення або зниження соціального статусу або рангу, місця в соціальній стратифікації. Культурно-інформаційні ресурси влади — знання та інформація, а також засоби їх здобуття й розповсюдження: інститути науки, освіти, ЗМІ тощо. Примусові (силові) ресурси влади — це зброя, інститути фізичного примусу і спеціально підготовлені для цього люди. Нормативні ресурси влади включають засоби впливу на внутрішній світ людини, її ціннісні орієнтації і норми поведінки. Вони покликані переконати підлеглих у спільності інтересів керівника і виконавця, забезпечити схвалення дій суб’єкта влади, прийняття його вимог. Специфічним ресурсом влади є самі люди — демографічний ресурс. Люди — це універсальний, багатофунк¬ціональний ресурс, що продукує інші ресурси. Особа виступає ресурсом влади лише в одному зі своїх численних вимірів — вона може бути використана як засіб реалізації чужої волі. У цілому ж людина — не тільки ресурс влади, а й її суб’єкт і об’єкт.\nПроцес безпосереднього здійснення влади упорядковується і регулюється з допомогою спеціального механізму влади — системи організацій і норм їх улаштування та діяльності.\nДив. також Аддикція влади, Бездіяльність влади, Виконавча влада, Дисперсія влади, Законодавча влада, Культура влади, Поділ влади, Політична влада, Політичні сили, Правлячі сили, Судова влада, Тріада влади.


Гриль-ресторан «Вулик» Івано-Франківськ: ☎телефон, ◉адреса, відгуки, фото\nHome » Гриль-ресторан «Вулик»\nІвано-Франківськ вулиця Пасічна 43\nЖива музика Ресторани\nБанкетний зал до 80 осіб\nБанкетний зал до 84 людини\nВідпочинок за містом Весілля\nВесілля за містом\nВесільна виїзна церемонія\nи Де відсвяткувати корпоратив\nЗамовити зал для святкування\nЗамовлення живої музики\n«Вулик» - це затишне місце, яке стане у нагоді для святкування день народження, заручин, хрестин, весілля, сімейних святкувань, проведення корпоративних заходів, а також навчальні програми, семінари, тренінги, майстер-класи тощо.\nУ ресторані пропоноють страви європейської кухні та страви на грилі. У меню закладу пропонують страви з м`яса, риби, овочі, холодні, гарячі страви, салати, гарячі, холодні напої, алкоголь тощо.\nДля справжніх поціновувачів футболу пропонують перегляд трансляції футбольних матчів зі смачним кухлем пива, адже, пиво тут є невеличкою родзинкою. Пропонуюють 11 видів пива на будь-який вибір та смак. Заклад займається організацією свят, обслуговування туристичних груп, кейтрінг. Організовують чудові дитячі дні народження: клоуни, казкові герої, аеродизайн.\nВ ресторані є декілька залів. А саме: бар, банкетний зал на першому поверсі до 50 гостей, на другому до 50 гостей. Літня тераса до 60 гостей.\nВ залі є тематичні кабінки: пан самогонщик на 4-5 осіб, пан рибак до 12 осіб, пан фельдшер до 20 осіб, пан мисливець до 25-30 осіб, Пан пасічник до 12 осіб - це прохідна кабінка. З неї можно потрапити до банкетного залу.\nДля маленьких гостей є дитячий майданчик. Час від часу проходять тематичні вечори, виступи поп та рок-гуртів. Щоденно, окрім понеділка, в ресторані лунає жива музика з 19:00 - 22:45\n— Мар'яна Савко\nСмачні страви, жива музика, гарне місце для святкування!\nГарне місце. Жива музика з надзвичайно широким репертуаром.\nГотують в ресторані смачно)\nМожна на пиво сходити а все інше дорого\nДуже гарний і затишний ресторан з живою музикою і смачне меню. Рекомендую для відпочинку.\nКолоритне місце. Ввічливий персонал!)\nКолиба "Медовиця" Івано-Франківськ, Чукалівка\nРесторан «Україночка» Івано-Франківськ\nРесторан Карпати Івано-Франківськ\nРесторан «Астарта» (Astarta) (Закрито) Івано-Франківськ\nКолиба «Козацький острів» село Чорнолізці\nРесторан «Надія» Івано-Франківськ\nРесторан «Тост» Івано-Франківськ\nРесторан «Трембіта» Івано-Франківськ


ЗМІ: Чи в Польщі почалася війна «на горі»? | PROstir\nОстаннє вето президента Анджея Дуди можна сприймати або як повне підпорядкування Ярославу Качинському, або, що цікаве, як початок нової війни на горі.\nПро це читаємо у тексті видання «Rzeczpospolita».\nМова йде про вето Дуди на закон про зниження в посадах тих, хто в часи соціалістичної Польщі працював в апараті держбезпеки та підтримував комуністичну владу. Так, виходячи з першої інтерпретації, рішення президента урятувало партію PiS від подальших втрат у рейтингу.\nЗаконопроект залишається досить суперечливим для багатьох громадян Польщі. З цієї точки зору, президент використав вето за рекомендацією лідера «Права та справедливості» Качинського.\nТак це виглядало спочатку. Але все змінили слова очільника політичного кабінету прем’єр-міністра Марека Суського. Політик заявив, що Дуда трохи поспішив з вето і президент тепер може робити, що хоче, адже один голос на майбутніх виборах він втратив — це голос Суського.\n«Складно уявити, щоб Суський самостійно прийняв рішення на такі декларації без згоди, а, можливо, навіть наказу, Качинського», — читаємо у тексті. Це все може означити, що на горі почалась війна. На що тоді розраховує президент?\nЯкщо Дуда розраховує на голоси посткомуністичного електорату і що вони дозволять йому виграти у 2020 році, то це досить наївний підхід. Через два роки цю частину людей буде представляти інший політик — чи то Туск, чи Новацька, чи Бедронь.\nАле, якщо Дуда насправді розраховує на ці голоси, то тоді він вважає, що у другому турі він зіткнеться з представником ліберально-демократичного табору… з PiS. Саме тому він хоче завоювати тих, хто сприйняв позитивно його вето.\nЩо це може значити? Можливо, президент вже знає, що на майбутніх виборах він не буде балотуватися від «Права та справедливості» у 2020 році, тому він мусить шукати голоси нових виборців.


Землеподібної планети нерозбірливі\nonua.org » Космос » Землеподібної планети нерозбірливі\nГрупа вчених, очолювана Франсуа Фрессином (Francois Fressin) з Гарвард-Смітсонівського центру астрофізики (США), представила 7 січня на зустрічі Американського астрономічного товариства в Лонг-Біч (Каліфорнія, США) роботу, яка аналізує накопичену статистку по экзопланетам, які виявлені за допомогою телескопа «Кеплер».\nА адже всього десяток років тому газові гіганти були переважною більшістю серед відомих екзопланет (Ілюстрації F. Fressin, C. Pulliam & D. Aguilar / CfA.)\nПопередньо астрономи відібрали лише ті планети, реальність яких не викликає сумнівів. Як виявилося, це відноситься до 90% кандидатів. І таких «достовірних» планет досить багато: половина зірок, згідно з дослідженням, мають планету розміром з Землю або більше на відстані меншій, ніж відстань від Меркурія до Сонця. Якщо ж до них приєднати більш великі планети, які простіше виявити на більшій відстані від світил, з'ясовується, що 70% досліджених зірок мають планети.\nЗ зірками зразок нашого Сонця (жовті карлики спектрального класу G) ситуація ще краща: схоже, майже всі вони мають планети.\nКрім іншого, астрономічна «перепис» показала, що 17% обстежених світил розташовують планетами діаметром 0,8-1,25 земних, обертаються дуже близько до зірок (період обертання не більше 85 днів). Чи не чверть світил мають «суперземли» розміром 1,25-2 земних, звертаються не більше ніж за 150 днів (менше венерианского року). Стільки ж зірок, згідно р-ну Фрессину, мають «міні-Нептун» (2-4 діаметра Землі) з періодом обігу, що не перевищує 250 днів.\nЧастка великих планет постулюється як значно менша: лише у 3% зірок є «великі Нептун», в 4-6 разів більше Землі, і всього у 5% знайдені газові гіганти, чий діаметр в 6-22 рази більше земного (скажімо, наш Юпітер в 11 разів більше). З-за великої маси ці планети вдалося виявити на більш віддалених орбітах з періодом обертання навколо центральної зірки до 400 днів.\nВ цілому картина населеності нашої Галактики складається така: навіть з усіма можливими поправками планет не десятки, а сотні мільярдів. Втім, подібні тези вже вдвигались, і говорити про революційні висновки даної роботи не доводиться. А ось нове статистичне розподіл планет по розмірам представляє великий інтерес.\nВажливий зроблений висновок про зв'язок розмірів планет з тим або іншим типом батьківської зірки. Для всіх планет, крім газових гігантів на зразок Сатурна або Юпітера, тип центрального світила статистично не має значення. Навіть розмірів планети Нептуна зустрічаються навколо червоних карликів і зірок класу Сонця з однаковою частотою. Те ж саме вірно для всіх екзопланет менших розмірів.\nЦя теза, легко помітити, рішуче суперечить попереднім дослідженням на ту ж тему. Як зазначають астрономи, планети земних розмірів рішуче «нерозбірливі», що означає їх найширшу поширеність навколо переважної більшості зірок Чумацького Шляху.\nДослідження прийнято до публікації в Astrophysical Journal.\nПідготовлено за матеріалами Гарвард-Смітсонівського центру астрофізики.\nВи читаєте новину Землеподобные планеты неразборчивы якщо Вам сподобалася стаття Землеподобные планеты неразборчивы, прокоментируйте її.


Ліси, незареєстровані землі, природно-заповідний фонд, – Держгеокадастр почав вносити дані до реєстру (Fin.Org.UA)\n17.10.2019 21:30 | Fin.Org.UA за інформацією КМУ\nУ стислі терміни на кадастрову карту нанесли нові інформаційні шари – «Незареєстровані землі», «Ліси», «Природно-заповідний фонд». Окрім цього, представлено законопроект «Про Національну інфраструктуру геопросторових даних», який передбачає безкоштовний доступ до інформації за принципом open data.\nБільше того, створять «єдине вікно» для управління природними ресурсами, економії бюджетних коштів та розвитку територій.\nЦе дозволить посилити громадський контроль за діяльністю держави та збільшить довіру громадян до влади. За підрахунками, Національна інфраструктура просторових даних сприятиме додатковому приросту ВВП в межах 0,2-0,6%. «Ми лише розпочали наводити лад у всіх кадастрах, більшість яких створюємо фактично «з нуля».\nВідкритий Державний земельний кадастр має запрацювати вже найближчим часом, а дані з нових інформаційних шарів повинні охопити всю територію України.\nТож активно працюємо далі», - наголосив Прем’єр-міністр.\nЗа його словами, єдина система державних кадастрів дозволить ефективно управляти природними ресурсами, зокрема припинити дублювання функцій різних відомств. Насамкінець, Глава Уряду доручив фахівцям розробити ортофотоплани та цифрову топографічну карту України. Довідково Що саме нанесено на карту? - «Ліси» (територія Вінницької області – інші регіони з’являтимуться поступово); - «Природно-заповідний фонд» (125 об’єктів державного значення); - «Незареєстровані землі» (охоплює всю територію України).


Великі географічні відкриття. Записки невідомого про першу експедицію Васко да Гами. – Тексти\n1. В 1497 р. король Мануїл Португальський послав чотири кораблі для відкриттів і розшукування прянощів. Командором цих кораблів був Васко да Гама.\nУ неділю 8 липня 1497 р. ми знялися з якоря в Растелло. Хай Бог дасть нашій експедиції, організованій в ім’я Його, добрий кінець…\n27. …7 квітня підійшли ми до міста Момбаса, але не ввійшли в гавань, а залишилися на рейді… В гавані було небагато кораблів, усі в прапорцях і строкатих прикрасах; щоб не відстати від них, ми також прикрасилися прапорами ще більше, ніж вони; адже всього у нас було вдосталь, крім хіба людей, і то наша жменька була майже вся дуже хвора. Але поки що ми бадьоро і навіть весело стояли на рейді, бо ж думали ми зустріти тут християн, які жили в окремій частині міста, під владою окремого губернатора, сподівалися разом з ними на другий день піти до меси…\n37. … У вівторок, 24 квітня, вирушили ми звідси до міста Калікут, про яке наш Король знав. Пливли ми на схід, напереріз тієї великої затоки, куди… вливається і Червоне море… Найближчої неділі знов показалась Полярна зоря, якої ми не бачили дуже давно, а в п’ятницю, 17 травня, після 23 днів безкрайого моря, ми побачили землю…, а потім підійшли і до міста Калікут… Послав наш командор одного чоловіка в місто, а там його привели до двох маврів з Тунісу, які говорили і по-кастільському, і по-генуезькому. І першим їх привітанням було: «Який дідько вас сюди заніс!». Але потім вони спитали, чого ми шукаємо в такій далечині. А він відповів: «Християн і прянощів».— «Дивна річ,— сказали ті,— чому ж король кастільський не послав сюди людей або король французький, або сіньйорія венеціанська?». А він відповів: «Тому що король португальський цього не стерпів би»,— і на це вони сказали: «Він не дуже-то й неправий». Потім вони його угостили пшеничними млинцями з медом, а тоді провели на корабель. Тільки-но один з цих маврів ступив на корабель, він покликнув: «Вітаю вас, вітаю вас! Багато рубінів, багато смарагдів… Дякуйте Богові на колінах, що він привів вас у країну таких великих багатств». Ми всі були дуже вражені, бо ніяк не припускали, що так далеко від Португалії могла бути людина, що знає нашу мову.\n38. Згадане місто Калікут — християнське. Християни тутешні — коричневі; частина з них носить довге волосся і бороду, частина бриє голову, залишаючи чуба, на знак того, що вони християни…\n42. … Цар прийняв командора, лежачи на розкішному ложі з багатьма чудовими подушками… Ліворуч біля нього стояла величезна масивна золота чаша місткістю в півміри, куди цар випльовував рештки корінців, що їх тут люди жують через спеку і що називаються у них «атамбор».\n43. І спитав цар командора, чого йому треба. І відповів той, що його послав король португальський, государ багатьох країн, найбагатший з тамтешніх королів. І що король наш і його попередник ось уже 60 років підряд посилали кораблі щороку, щоб знайти в цих країнах тутешніх жителів, як їм відомо, християн,— а щодо золота, срібла, то їм цього не треба, бо цього добра у них і так є вдосталь,— але всі ці посланці поверталися через рік або два, вичерпавши всі запаси, в Португалію. І що теперішній король Мануїл збудував три кораблі і послав його, командора, суворо наказавши,— не повертатися, поки не знайде царя християн, а знайшовши, не передасть йому два листи і не запевнить у братерській дружбі. А листи ці він передасть завтра. На це цар відповів, що він вітає посла, теж вважає короля другом і братом і, з свого боку, готовий послати послів у Португалію… Була вже пізня ніч, і командор наш відкланявся…\n44. У вівторок командор приготував подарунки для царя: 12 кусків смугастої тканини, 4 накидки скарлатного сукна, 6 шляп, 4 нитки коралів, ящик з 6 металічними котлами, ящик цукру, 2 бочонки з оливковою олією і 2 бочонки меду. Але домоуправитель царя, якому, за звичаєм, треба попереду показу вати все, що приносять царю, розсміявся з цих подарунків — мовляв, найбідніший купець з Мекки дав би більше і що царю потрібне золото, багато золота. Розсердився Гама і відповів, що золота він не брав з собою і що він не торгаш, а посол, що зараз, мовляв, дав він із своїх коштів, а не короля, і що король португальський, звичайно, пришле і кращі, і більш численні подарунки…\n45. … А в середу рано-вранці прийшли знов маври, щоб вести командора у палац… Аж чотири години чекав він там, поки цар наказав привести його… І спитав, між іншим, цар, як же він говорить, що прибув з багатої країни, а сам нічого не привіз у подарунок. Командор відповів: царю, мовляв, він нічого не привіз, бо на цей раз його послали тільки, щоб дивитись і відкривати, а коли прийдуть ще інші кораблі, ось тоді і будуть по дарунки, та ще й які.\n46. Цар перебив його: «Кого ж ти хотів відкривати — людей чи каміння? Коли людей, то не можна нічого не давати [в подарунок]»… Потім Гама передав листи, і цар був задоволений ними, спитав ще, які товари є в португальській країні. Командор відповів — багато хліба, сукна, заліза, міді та ін. Цар знову спитав, чи привіз він які-небудь товари з собою. Так, привіз усього потроху, як зразки, і що він просить дозволу їх вивантажити…\n51. … Цар знову послав чоловік сім чи вісім купців, але вони й не думали купувати, а тільки грали на зниження цін.\n52. … Інакше ставились місцеві люди. Коли хто з команди сходив на берег, його охоче угощали, давали йому притулок та ін.; та й до нас вони приходили десятками, іноді всією сім’єю, з дітьми, і командор усіх їх наказав годувати. А все це робилося, щоб привернути їх до нас, щоб вони про нас не думали погано. Часто нам навіть ставало не під силу: надто вже їх багато і надто довго вони у нас засиджувались, аж поки стемніє. А все через те, що в країні народу сила-силенна, а припасів обмаль.\n… І купували наші моряки багато що за безцінь: і гвоздику, і корицю, і прикраси… Спостерігаючи таку велику простоту народу, командор наш вирішив залишити тут для обміну фактора, писаря і кількох людей при коморах…\n58. … І погодився, нарешті, цар відпустити нас додому, і прислав відповідь нашому королю, написану на пальмовому листі. В ній говорилося: «Прибув до нас Васко да Гама, дворянин вашої країни, і ми були дуже раді цьому. А в нашій країні багато кориці і гвоздики, і імбиру і перцю, і дорогоцінного каміння, а від вас хочу я золота і срібла, коралів і скарлатного сукна…».\n60. В середу, 29 серпня, маючи на увазі, що все, що нам належить відкрити, ми відкрили, командор наш вирішив, що треба повертатися назад. Всі ми з великою радістю вітали це вирішення: адже нам вдалося зробити численні і великі відкриття…\n61. [А саме] З країни Калікут, тобто Індії, ідуть всі прянощі, яких вживають і на Заході, і на Сході, і в Португалії, і в усіх країнах… А втім, не всі прянощі ростуть в самому Калікуті, крім імбиру, перцю, кориці. Та й кориця ця далеко не така високосортна, як кориця з острова Ціланьйо, який знаходиться від Калікута на відстані 8 днів їзди. Вся цілком кориця іде в Калікут, а також на острів, який зветься Мелека, звідки в той самий Калікут іде гвоздика. Тут в Калікуті кораблі з Мекки вантажать прянощі і привозять їх у місто після Мекки, що зветься Джідеа. І від Мелеки до Джідеа при попутному вітрі 50 днів їзди [лавірувати місцеві кораблі не можуть], а там вони вивантажують товари і сплачують мито великому султанові [єгипет ському]. В Джідеа прянощі перевантажуються на дрібніші судна, і які йдуть по Червоному морю аж до місця біля Св. Катерини на Сінаї, що зветься Тууц. Тут знов-таки сплачують мито. По тім товар перевантажують на верблюдів,— по чотири крусадив за наймання верблюда,— і везуть його в Каїр протягом 10 діб. Там знов сплачують мито. По дорозі трапляються часті напади, бо країна кишить розбійниками, бедуїнами та ін. В Каїрі прянощі знов вантажать на кораблі, які пливуть по річці, яка зветься Нілом і випливає з країни пресвітера Іоанна в Нижній Індії. По Нілу пливуть дві доби, поки не припливуть до міста Роксете, де знов-таки береться мито. Там знов перевантажують на верблюдів, і через добу товар прибуває до Александрії, міста морського. До Александрії ж приїздять венеціанці і генуезці на своїх галерах за прянощами. А дістає великий султан з прянощів, як вирахувано, не менше 600 тис. крусадів мита на рік…\n68. І пробули ми в морі три місяці без трьох днів, через часті безвітря і вітри супротивні. Весь екіпаж наш захворів тяжко, ясна порозпухали так, що не видно було зубів, і ми не могли їсти; порозпухали також і ноги, а на тілі появились великі нариви, які так виснажували здоровенних чоловіків, що вони вмирали, хоч ніякої іншої хвороби у них і не було. Так померло за цей час тридцять чоловік (та стільки ж померло і раніше), і кінець кінцем на кожному кораблі залишалося тільки 7—8 чоловік, придатних для служби, але далеко не здорових. Дійсно, якби такі обставини тривали ще тижнів зо два, ми або померли б усі, або довелося б повертатися назад, в Індію. Адже ми дійшли де того, що зникла всяка дисципліна… Аж ось Бог, нарешті, послав нам попутний вітер, і на шостий, здається, день ми побачили землю і зраділи їй, наче Португалії, бо сподівалися всі там видужати. І це було 2 січня 1499 p. …Виявилось, що перед нами велике місто з багатоповерховими будинками, з великим палацом посередині і чотирма високими баштами. Жили там маври, і називалось воно Магадоксо…\n69. А 9-го числа того ж місяця ми кинули якір в Мепінді, і місцевий цар зараз же послав нам великого човна з живими баранами та іншою їжею, привітав нас, обіцяючи мир і дружбу. Командор наш зараз же послав представника на берег, щоб закупити апельсинів, яких дуже потребували наші хворі і які їм дійсно принесли велику користь.\n…Бачачи, що місцевий цар ставиться до нас з великими почестями і подає допомогу, наш командор послав до нього матроса, який говорив по-маврському, з проханням прислати йому ікло слона, щоб він міг привезти його королю, а також дозволити поставити стовп з гербом на знак дружби. І цар погодився, кажучи, що для короля португальського він зробить і це і багато чого іншого і що він готовий служити йому всіляко…\n70. Тут ми залишалися 5 днів і відпочили від жахливих злигоднів останнього переїзду, який усім нам загрожував смертю. У п’ятницю 11-го ми вирушили далі, а ранком в суботу ми пройшли повз Момбасу; у неділю ж ми кинули якір біля «банки св. Рафаїла», де спалили корабель, що прибрав це ім’я, бо для всіх трьох кораблів у нас не вистачало екіпажу…


Обмін Cosmos на Visa/MasterCard UAH, список найвигідніших курсів\nКурси обміну Cosmos на Visa/MasterCard UAH\nЩоб знайти і підібрати відповідний обмінник для переказу з Cosmos на Visa/MasterCard UAH, можна зайти в таблицю і подивитися всі варіанти обмінних пунктів.\tТі, що вважаються на даний момент найвигіднішими, розташовані якомога ближче до верху.\tІнформація з описом даних, що містяться в таблиці знаходиться тут.\nPocket-Exchange 1.0000 292.3700 2308 339.8 7/0/2\nCoinShop24 1.0000від 4 268.2321 6965486 74.3 0/0/0\nYoChange 1.0000від 4 263.7973 12605000 119.4 0/0/0\n24Paybank 1.0000від 2.49 263.6198 14660412 542.4 28/0/2\nCoinstart 1.0000 258.8200 1902755 3.1 0/0/0\nОбмін Cosmos (ATOM) на гривні Віза або Мастеркард нескладний сам по собі. Головне – знайти підходящий сайт з курсом, який вас цілком влаштує. Ось кілька порад, які допоможуть вам зорієнтуватися в таблиці:\nМайте на увазі, що деякі пункти транслюють процедуру переказу Cosmos на Visa/MasterCard UAH як виведення коштів.


Чи ви всі готові до «етичних чисток» і «національно-оздоровчих процедур»? | Тверезий погляд\nВипадково натрапила на тези свободівця Михальчишина “Завдання українського націоналізму на 2018 рік”\n“витіснення і маргіналізація ліберальних … елементів з активного протестного поля;\nоголосити війну лібералізму;\nперестати вдавано соромитись етноцентризму, пасіонарності, нетолерантності, неполіткоректності, схильності до структурованого насильства;\nантисистемно, а не по-реформістськи дивитися на речі, обґрунтовувати необхідність не покращення, а знищення існуючого соціального устрою, його політичного представництва та економічного підґрунтя;\nреалістично оцінювати завершення епохи геополітичного, ідейного, культурного та технологічного домінування Заходу;\nозначення державної та корпоративної бюрократії як головних інституційних донорів побудови антиукраїнського й антилюдяного режиму в Україні та об’єкт майбутніх оздоровчих процедур;\nетичні чистки, а не паперові люстрації, є оптимальним інструментом майбутнього очищення органів влади та управління”.\nНе коментую по пунктах – погрози демократії, суспільству та особистості в кожній тезі. При цьому немає ні мети, ні об’єкту, ні суб’єкту “боротьби”. Людині просто нема місця ані в одному з 20-ти пунктів.\nХоча ні, п.15:\n“Утримання консервативного проукраїнського патерналістського електорату, незважаючи на його демографічну ерозію, боротьба за ідейну індоктринацію 16-річних, гальванізація народжених у 1980-х роках, ігнорування безнадійно зіпсутих ліберальним майданівським псевдоактивізмом «ровесників Незалежності».\nНе “ліквідація”, і на тому дякуємо. Але це ще не факт, що не підпадемо під “етичні чистки” або “оздоровчі процедури”.\n← Булгаков і Україна\nНа кожного Ґавела знаходиться свій Земан →


ukrProMedic.ru » Різне » Матеріали для лікарів » Мононуклеоз інфекційний\nмононуклеоз інфекційний - Гостре інфекційне захворювання, що виявляється лихоманкою, лімфаденопатією, гепатоліенальним синдромом і мононуклеарной реакцією периферичної крові.\nЕтіологія. Згідно з даними останніх років, етіологічна роль у розвитку інфекційного мононуклеозу належить вірусу Епштейна - Барра, схожого в антигенному відношенні з вірусами герпесу простого і цитомегалії.\nЕпідеміологія. Захворювання зустрічається у вигляді спорадичних випадків. Описано окремі групові захворювання в сім`ях і колективах. Інфекційний мононуклеоз реєструється повсюдно протягом усього року, але більш висока захворюваність відзначається восени і навесні. Частіше хворіють діти.\nпатогенез. Збудник проникає в організм через верхні дихальні шляхи, вражаючи насамперед лімфоїдну тканину носової частини глотки. Надалі він проникає в кров, про що свідчать генералізована лімфаденопатія, сплено- і гепатомегалія, а також можливість передачі інфекції при переливанні крові донорів, у яких захворювання знаходиться в інкубаційному періоді. Вибіркове ураження лімфоїдної і ретикулоендотеліальної тканини веде до генералізованої гіперпластичної реакції з переважанням проліферації лімфоїдних клітин і виражається появою в крові великої кількості мононуклеарів, гіпергаммаглобулінеміей, наростанням титру гетерофільних антитіл, синтезованих мононуклеарами. При цьому також виникають інтерстиціальні, неспецифічні запальні зміни в легеневій тканині, м`язі серця, печінки, нирках, нервовій системі, що локалізуються переважно периваскулярно. Вони пояснюють поліморфізм клінічних проявів і підкреслюють загальний характер захворювання. У розвитку зазначених, а також вторинних паренхіматозних змін важливу роль грає сенсибілізація організму перш за все до різних мікробів, які нерідко є причиною виникнення ускладнень (отиту, тонзиліту, холангіту і ін.).\nКлініка. Інкубаційний період триває від 4 до 15 днів, в середньому тиждень. Захворювання, як правило, починається гостро, хоча у частини хворих початок хвороби залишається непомітним, і першою ознакою, на який звертає увагу хворий, є збільшення лімфатичних вузлів. Маніфестних форми хвороби клінічно зазвичай проявляються тріадою симптомів: лихоманкою, аденопатией і тонзилітом. Звідси і виділення 3 основних клінічних форм мононуклеозу - залозистої, ангинозной і септичній, хоча часом буває важко визначити провідний симптомокомплекс, і при встановленні діагнозу обмежуються зазначенням нозологічної форми взагалі. Зазвичай захворювання починається з нездужання, головного болю, міалгії, болю в суглобах, підвищення температури, частіше до високої. Кілька днів по тому визначаються збільшені лімфатичні вузли, хворі скаржаться на дисфагію і біль в горлі, виявляється катаральний, лакунарний, фолікулярний, плівчастими, виразково-некротичний тонзиліт, в окремих випадках з явищами перітонзілліта. Піднижньочелюсних і задньоийні лімфатичні вузли збільшуються частіше першими і досягають великих розмірів, ніж пахвові, пахові, ліктьові, трахеобронхіальні і ін. Вони досягають величини квасолі, лісового, волоського горіха, рідко більше, мають упругоеластіческую консистенцію, не спаяні між собою і зі шкірою, без ознак периаденита, не болючі. Зазвичай розміри лімфатичних вузлів стають нормальними через кілька тижнів, рідше через кілька місяців і у виняткових випадках - через рік. Температура спостерігається протягом 1-3 тижнів, рідко довше. За своїм характером температурна крива може бути різною: ремиттирующая, інтермітуюча, гектическая, постійного типу, хвилеподібна, двохвильова, іноді - субфебрильна. Спостерігаються випадок, що протікають з нормальною температурою. Такі симптоми загальної інтоксикації, як головний біль, загальна слабкість, у важких випадках нудота, блювота, діагностичного значення не мають і згасають зазвичай з нормалізацією температури, хоча астенія може тривати кілька тижнів і навіть місяців.\nПри інфекційному мононуклеозе- можливі висипання на шкірі. Висип може бути різною, зберігається протягом декількох днів. Але іноді висип може затримуватися довго, мати геморагічний характер, в клінічній картині хвороби виступати на перший план, що і дало підставу виділити клінічну форму інфекційного мононуклеозу з екзантемою.\nУ ряді випадків кон`юнктивіт і ураження слизових оболонок може переважати над іншими симптомами хвороби. Такий перебіг захворювання виділено в самостійну клінічну форму з ураженням слизових оболонок. Для цієї форми характерний однобічний гранулезний або катаральний кон`юнктивіт, афтозний або виразково-везикулезной стоматит і гінгівіт. Описані випадки везикулезного стоматиту в поєднанні з везикулезной висипом на долонях і підошвах.\nКлінічні форми інфекційного мононуклеозу, при яких провідними симптомами є ознаки ураження того чи іншого органу або будь-якої системи, віднесені до вісцеральним. Серед них виділяють респіраторні форми, обумовлені ураженням бронхолегеневих, перібронхіальних, середостіння лімфатичних вузлів з проявом відповідних ознак функціонального характеру. Іноді такі форми виявляються лише рентгенологічно, але частіше при них спостерігаються ринофарингит, ларингіт, трахеїт, бронхіт або ж гостра пневмонія. До вісцеральним відносяться також серцеві форми, коли у хворого виникають міо, ендо- або перикардит з вираженими клінічними ознаками або виявляються тільки за допомогою ЕКГ. Зміни в серці виникають в 1-й тиждень хвороби або через 5-6 тижнів. Перебіг зазвичай сприятливе. Якщо при інфекційному мононуклеозе- виникають різні абдомінальні симптоми - біль у животі, пронос, метеоризм, нудота, блювання, при аппендикулярном синдромі і вираженому мезадените потребують хірургічного втручання, тоді говорять про дигестивной формі хвороби.\nНерідко захворювання протікає з жовтяницею, в таких випадках виділяють печінкову форму інфекційного мононуклеозу. Відомі випадки, коли в клінічній картині хвороби провідними є синдроми менінгіту, менінгоенцефаліту, моно- або полирадикулоневрита або реактивний психоз. Найчастіше менінгеальні синдроми виявляються на 3-4-й день хвороби, але бувають і пізніше, зазвичай відрізняються сприятливим перебігом, хоча відомі і летальні випадки.\nОсобливо виділяється очна форма мононуклеозу. При такому течій хвороби в поєднанні з іншими симптомами ураження нервової системи або без них визначаються катаральний, фолікулярний, гранулезний або туманний односторонній кон`юнктивіт, склерит або епісклерит, дакриоаденит, увеїт, іридоцикліт, можливі перифлебит сітківки і крововиливи в неї, набряк сосочка очного нерва.\nБільш рідкісними є ниркова і інші форми з відповідною симптоматикою (нефрит, панкреатит, орхіт та ін.). Можливі приховані форми хвороби, без клінічних проявів, але з вираженими гематологічними серологічними ізмененіямі- стерті форми, коли клінічні прояви хвороби мало виражені, або атипові - з ізольованим ураженням брижових і бронхолегеневих лімфатичних вузлів або атипові гематологічні форми (ложнолейкеміческая - з різким збільшенням числа лейкоцитів, лейкопеніческім - з вираженим зменшенням кількості лейкоцитів, гранулоцітопеніческая або агралоцітарная, анемічна, тромбопеніческій і ін.). У хворих на інфекційний мононуклеоз можуть спостерігатися загострення і рецидиви, в окремих випадках можливо хронічний перебіг хвороби. Ускладнення спостерігаються рідко. Найчастіше вони пов`язані з бактеріальною суперінфекцією. У таких випадках розвиваються вторинний тонзиліт, перітонзілліт, отит, сепсис. До найбільш грізним ускладнень слід віднести розриви селезінки (спонтанні або від фізичного напруження). В діагностиці захворювання велике значення мають дані дослідження периферичної крові. У більшості випадків вони визначаються з перших днів і досягають максимуму в період розпалу хвороби. Загальна кількість лейкоцитів при інфекційному мононуклеозе- перевищує нормальні показники, досягаючи через тиждень 15-30 * 109/ Л. На початку захворювання лейкоцитоз і нормоцитоз реєструються однаково часто. Значно рідше визначається лейкопенія або схильність до неї. На 3-4-му тижні загальна кількість лейкоцитів зазвичай приходить до норми. Число еритроцитів, тромбоцитів, кількість гемоглобіну, ШОЕ змінені незначно і не мають, діагностичного значення. Тромбоцитопенія і явища гемолітична анемія зустрічаються рідко. На початку хвороби відзначається зсув лейкоцитарної формули вліво до 0,08-0,11 паличкоядерних нейтрофілів при низькому рівні сегментоядерних нейтрофілів (0,2-0,3) і підвищених показниках мононуклеаров. На 2-му тижні кількість сегментоядерних нейтрофілів знижується до 0,05-015 при значному збільшенні вмісту мононуклеарів: до 0,3-0,4 лімфоцитів, 0,1-0,12 моноцитів. Виявляються плазмоцити, лімфоідноретікулярние елементи. З 3-го тижня хвороби лейкоцитарний склад крові починає відновлюватися, але повна нормалізація затягується іноді до півроку і довше. При першій-ліпшій нагоді клінічного перебігу мононуклеозу вже з перших днів в крові знижується вміст малих лімфоцитів до 0,06-0,12, іноді до 0,02 0,04 при нормі 0,47-0,52. Поряд з цим визначається збільшення вмісту лімфоцитоподібних мононуклеаров до 0,25-0,35 при нормі 0,1-0,12, моноцітоподобних - до 0,06-0,1 при нормі 0,01 - 0,02 і плазмоцітоподобних до 0, 03-0,04 при відсутності їх в нормі. На 4-5-му тижні хвороби в лейкограмме ще переважають середні і великі лімфоцити (0,3-0,4) при зниженні рівня малих лімфоцитів.\nВідео: Інфекційний мононуклеоз. Новорічний грип. Жити здорово! (21.12.2015)\nКлініка - спід\nКлініка - хвороба котячих подряпин (фелиноз)


Мілан звільнив п'ятого тренера за два роки / Новое Время\nМілан звільнив п'ятого тренера за два роки\n12 квiтня 2016, 13:49 0 коментувати\nМіхайловіч не протримався і повного сезону на чолі Мілана\nКерівництво Мілана відправило у відставку з посади наставника команди Сінішу Міхайловіча\nЯк повідомляє офіційний сайт італійського клубу, після звільнення сербського фахівця тимчасовим керманичем колективу стане екс-гравець команди Крістіан Броккі.\nМіхайловіч прийняв Мілан влітку 2015 року. За підсумками 32 турів чемпіонату Італії команда займає шосте місце в 15 очках від зони Ліги чемпіонів. При цьому червоно-чорні зіграють у фіналі кубка країни з Ювентусом.\nСерб став п'ятим звільненим за останні два роки наставником колективу. У 2014 році роботу в клубі Сільвіо Берлусконі втратили Массіміліано Аллегрі, Мауро Тассотті і Кларенс Зеєдорф. У 2015 році - Філіппо Індзагі.\nМинулими вихідними Ювентус у вольовому стилі продовжив переможну серію в чемпіонаті Італії, перегравши на виїзді Мілан з рахунком 2:1.\nУ березні повідомлялося, що Міхайловіч вирішив покинути команду після закінчення нинішнього сезону.\nСерб був призначений на пост головного тренера Мілана в червні 2015 року після звільнення з цієї посади Філіппо Індзагі.


Використання інтерактивних методів навчання на уроках румунської літератури » Департамент освіти і науки Чернівецької облдержадміністрації\nДепартамент освіти і науки Чернівецької облдержадміністрації » Навігація » Скриня педагогічних думок » Румунська мова » Використання інтерактивних методів навчання на уроках румунської літератури\nГоворнян Л.С., методист румунської мови та літератури ІППОЧО.\nОптимізація навчального процесу передбачає певні навички і практично орієнтовані на конкретні результати, особистий досвід, усвідомлення конкретних цінностей, засвоєння знань та навичок, необхідних для шкільного життя.\nАктуальною проблемою кожної школи е проведення навчального процесу з використанням нових технологій та інформаційно-орієнтованих співробітників. Зміст навчання переслідує такі цілі:\n-\tправильний вибір нових технологій, з урахуванням цілей і змісту навчального процесу певного віку окремого учня, психо-соціології класу;\n-\tвикористання нових технологій в організації освітнього процесу;\n-\tформування сприятливої атмосфери і пробудження інтересу до участі кожного учня у проведенні уроку;\n-\tзміцнення впевненості у собі;\n-\tможливість оцінювати і стимулювати досягнення кожного учня;\n-\tрозвиток творчої активності, вміння спілкуватися.\nКожен учитель повинен використовувати нові методи викладання і вивчення нового матеріалу.\nТому в навчально-виховному процесі повинні ефективно використовуватися інноваційні технології.\nІнтерактивні технології потребують певної зміни у житті всього класу, а також значної кількості часу для підготовки як учнів, так і педагога.\nІнтерактивні методи навчання на уроках румунської літератури. Презентація Говорнян Л.С., методиста румунської мови та літератури ІППОЧО.\nprezentare-1.2-1-5.rar [5.74 Mb] (cкачувань: 54)\nprezentare-1.2-6-10.rar [2.57 Mb] (cкачувань: 31)\nprezentare-1.2-11-21.rar [5.13 Mb] (cкачувань: 26)\nprezentare-1.2-22-30.rar [3.94 Mb] (cкачувань: 22)\nprezentare-1.2-31-56.rar [4.47 Mb] (cкачувань: 32)скачать dle 10.4фильмы бесплатно