Гігієнічна характеристика змішаних та інших виробів харчовоі продукціі — SNAU\nHome › На Українській › Основи фізіології та гігієни харчування 3к.1с › Гігієнічна характеристика змішаних та інших виробів харчовоі продукціі\n”Гігієнічна характеристика змішаних та інших виробів харчової продукції.”\n1. Гігієнічна характеристика харчових жирів, кондитерських виробів.\n2. Гігієнічна характеристика смакових речовин, напоїв, консервованих харчових продуктів.\nХарчові жири (див. ТС) відіграють важливу роль у харчуванні – вони є джерелом енергії, постачальниками біологічно активних речовин (ПНЖК, вітамінів А, D, Е, каротиноїдів, фосфоліпідів, стеринів), поліпшують смак їжі у разі додавання у готові страви і під час кулінарної обробки продуктів.\nНайпоширеніші види харчових жирів: 1) молочні – вершкове масло; 2) тваринні топлені – баранячий, яловичий, свинячий тощо; 3) олії – соняшникова, кукурудзяна, маслинова тощо; 4) маргаринова продукція – маргарин, кулінарні, кондитерські, хлібопекарні жири; 5) майонези.\nВершкове масло. Залежно від складу і особливостей технології одержання розрізняють: вершкове, любительське, селянське, бутербродне, з наповнювачами (шоколадне, фруктове), топлене, дієтичне (частина молочного жиру замінена оліями для збільшення вмісту ПНЖК).\nВершкове масло одержують методом сколочення вершків 20-45% жирності або методом перетворення високожирних вершків (88% жиру) у спеціальних маслоутворювачах. Останній метод виключає ручні операції, тому має переваги у санітарному відношенні. Масло, одержане таким способом, за Харчовою цінністю (див. ТС) ближче до вихідного молочного жиру. У маслоробстві проводять пастеризацію вершків за температури 85-90 °С протягом 10 хв. Шляхом перетоплювання вершкового масла одержують топлене масло, яке містить 98% жиру.\n100 г вершкового масла містить 82,5 г жиру, 0,5 г білка, 0,8 г вуглеводів (лактози), 748 ккал, переважають насичені і мононенасичені (в основному олеїнова) Жирні кислоти (див. ТС), які складають відповідно 64 і 35% усіх жирних кислот. На частку ПНЖК припадає близько 1%. У 100 г вершкового масла міститься 190 мг холестерину. Вершкове масло багате на Вітаміни (див. ТС) А і D, каротиноїди, містить вітамін Е. Літнє масло багатше зимового на вітаміни.\nМасло є водно-жировою емульсією. У водяній частині міститься невелика кількість розчинних речовин молока – лактози, мінеральних речовин, рибофлавіну тощо. У вершковому маслі мало натрію, тому випускають несолоне і солоне масло. У солоному міститься до 1,5% кухонної солі, відповідно у ньому високий вміст натрію.\nВершкове масло легко перетравлюється і засвоюється, що пояснюється низькою температурою плавлення (28-32 °С) і особливостями його структури. Воно є незамінним продуктом у Дитячому і Лікувальному харчуванні (див. ТС).\nНині у багатьох країнах збільшилося виробництво і споживання вершкового масла з низьким вмістом жиру (45-60%). В Україні також випускають масло із зниженим вмістом молочного жиру – селянське і бутербродне. У 100 г селянського і бутербродного масла відповідно 72,5 і 61,5 г жиру, 0,8 і 2,5 г білка, 1,3 і 1,7 г вуглеводів, 661 і 566 ккал. Ці масла, порівняно з вершковим, містять менше жирів і відповідно холестерину, у них нижчою є Енергетична цінність (див. ТС). Селянське і бутербродне масло містять менше жиророзчинних вітамінів, але більше білків, лактози, мінеральних речовин, рибофлавіну. У зв’язку з великим вмістом рідини бутербродне масло непридатне до смаження і його використовують тільки для бутербродів і заправлення готових страв.\nВади масла. Недоброякісність масла пов’язана з порушенням технології виробництва і умов зберігання. Основні зміни, що виникають у маслі під час зберігання, спричинені посиленням окисних процесів і розвитком мікроорганізмів. Масло чутливе до впливу тепла, сонячного світла, кисню і вологості повітря.\nНайчастіші вади вершкового масла – Прогірклість (див. ТС), Засалювання (див. ТС) і Штаф (див. ТС). Гіркий присмак і прогірклий запах масла зумовлені накопиченням продуктів розкладання жиру (перекисів, альдегідів, кетонів). У прогірклому маслі знижується вміст есенціальних кислот і вітамінів, а продукти розкладання жиру несприятливо впливають на травний канал і Обмін речовин (див. ТС). Засалювання зумовлене окисленням олеїнової кислоти у діоксистеаринову, під впливом якої масло набуває білого забарвлення і присмак несвіжого сала. Штаф (край) — це зміна поверхневого шару масла через його висихання і поверхневого розкладання білка і жиру, внаслідок чого з’являються інтенсивно-жовтий колір і кислуватий присмак. У маслі з підвищеною кислотністю унаслідок розкладання лецетину і утворення три метиламіну з’являється присмак риби. Гіркий присмак пояснюється переходом у масло гірких речовин із кормів (полину, дикої цибулі тощо). Сирний і гнилісний присмаки є результатом забруднення масла деякими мікроорганізмами, що спричиняють розкладання білка.\nТермін зберігання вершкового масла залежить від його виду і температурних умов. У розподільних холодильниках термін зберігання масла у монолітах за температури від –12 до –30 °С складає від 2 до 15 міс. У торговельній мережі термін зберігання вершкового масла за наявності холоду до 10 діб; масла топленого за наявності холоду – 15 діб, без охолодження – 5 діб.\nТваринні топлені жири. Основні види топлених тваринних жирів: яловичий, баранячий, свинячий, кістковий, збірний. Їх дістають із тваринної сировини (шпик, сальник, жирові обрізки тощо) і кісток шляхом витоплювання. Одержані сирі жири рафінують: відстоюють, фільтрують, сепарують для видалення води і сторонніх домішок, особливо часточок жирової тканини – Шкварок (див. ТС) , нейтралізують основою для зниження кислотного числа до норми, відбілюють і дезодорують. У разі повільного охолодження витопленого жиру високоплавкі гліцериди кристалізуються, а низькоплавкі залишаються рідкими. Після закінчення процесу кристалізації жири відпресовують, у цьому разі одержують близько 60% олеопродуктів і 40% олеостеарину. Олеопродукти є найціннішими топленими тваринними жирами, оскільки містять менше насичених Жирних кислот (див. ТС). Олеостеарин використовують у кондитерській і маргариновій промисловості.\nУ 100 г тваринних топлених жирів 99,7 г жиру, 100-110 мг холестерину, 897 ккал. Топлені тваринні жири за Енергетичною цінністю (див. ТС) відповідають оліям, а за біологічною цінністю поступаються їм, що пояснюється малим вмістом незамінних Жирних кислот (див. ТС) і вітаміну Е, а також гіршою перетравлюваністю. У яловичому і баранячому жирах переважають насичені жирні кислоти, що зумовлює високу температуру їх плавлення (42-52 °С яловичого і 44-55 °С баранячого) і важке перетравлювання. У свинячому жирі менше насичених жирних кислот, більше олеїнової кислоти і відносно високий вміст ПНЖК (див. ТС): їх у 2,5-3 рази більше, ніж у яловичому і баранячому. Температура плавлення свинячого жиру 36-46 °С, тому він краще засвоюється. Таким чином, харчова цінність свинячого жиру вища за таку яловичого і баранячого.\nВадою тваринних топлених жирів, особливо яловичого, є засалювання: поява „салистого” присмаку і запаху, знебарвлювання, утворення білого нальоту.\nТваринні топлені жири зберігають за температури від +6 до –12 °С і нижче. Термін зберігання залежить від температури, виду жиру, тари і наявності синтетичних Антиокислювачів(див. ТС). До 1 міс жири (без оксидантів) зберігають за температури від 0 до +6 °С.\nОлії. Олії одержують із насіння і плодів олійних рослин. Залежно від жирнокислотного складу і температури плавлення олії поділяють на тверді і рідкі. До твердих олій, які багаті на насичені жирні кислоти, належать кокосова, пальмова, олія какао. Рідкі олії поділяють на переважно мононенасичені (містять 40-70% олеїнової кислоти) – арахісова, гірчична, маслинова, рапсова, кунжутна; середньополіненасичені (містять 50-60% ПНЖК) — соняшникова, кукурудзяна, бавовняна, соєва; високополіненасичені (містять 70% і більше ПНЖК) – льняна, конопляна. Олії використовуються для безпосереднього споживання в їжу, виробництві маргаринової та іншої харчової продукції, для технічних потреб.\nОлію із рослин одержують пресуванням або екстрагуванням. У разі холодного пресування одержують олію високих смакових якостей і найповнішим збереженням у ній біологічно активних компонентів. Однак така олія погано зберігається, а у жмихах залишається багато жиру. Олії, одержані гарячим пресуванням, інтенсивніше забарвлені і ароматизовані за рахунок продуктів розкладання, що утворюються під час нагрівання. У разі гарячого пресування в олії менше білкових та інших речовин, що забезпечує її стійкість під час зберігання. Гарячим пресуванням із насіння одержують більше олії, але у жмихах залишається до 6-8% жиру. Тому найефективнішим способом виділення жиру із насіння є екстрагування, за яким одержують біля 90% олій. Метод екстрагування заснований на розчинності олій у киплячому бензині, який потім видаляють парами води. Одержану олію рафінують і дезодорують.\nЗа ступенем очищення олії поділяються на сирі, нерафіновані і рафіновані. Сиру олію тільки фільтрують, тому вона найповноцінніша. Нерафіновані олії очищають частково – відстоюють, фільтрують, гідратують і нейтралізують. Нерафінована олія має трохи меншу Біологічну цінність (див. ТС), ніж сира, оскільки під час гідратації видаляється частина фосфатидів. Рафіновану олію обробляють за повною схемою рафінування, яка забезпечує прозорість і відсутність осаду, вона включає: 1) механічне очищення – видалення з олії завислих домішок шляхом відстоювання, фільтрування і центрифугування; 2) гідратацію – обробка жиру гарячою водою. Під час гідратації білкові і слизові речовини набрякають, коагулюють, випадають в осад і видаляються; 3) нейтралізацію – вплив на нагріту олію основою, унаслідок чого видаляються вільні жирні кислоти; 4) відбілювання – обробка масла адсорбентами, внаслідок чого поглинаються забарвлюючі речовини і жир освітлюється. Дезодорація – видалення ароматичних речовин шляхом впливу на олію водяної пари під вакуумом.\nУ 100 г олій міститься 99,9 г жиру, 899 ккал. Олії є найбільш енергоємними продуктами і основними джерелами у харчуванні незамінної лінолевої кислоти і вітаміну Е. Приблизно 25-30 г соняшникової або кукурудзяної олії забезпечують добову потребу дорослої людини у цих нутрієнтах. Особливе значення має достатнє споживання олій у профілактиці атеросклерозу і пов’язаних із ним захворювань. Певну роль у нормалізації холестеринового обміну відіграє β-Ситостерин (див. ТС), що міститься в оліях. Сира олія багата на Фосфатиди (див. ТС), але у процесі рафінування вони видаляються. Фосфатидний концентрат, одержаний із насіння соняшника, містить біля 60% фосфоліпідів (Лецитин (див. ТС) тощо), він багатий на ПНЖК (див. ТС) і вітамін Е. Фосфатидні концентрати (соняшниковий, соєвий тощо) використовують у виробництві маргаринової продукції, хлібобулочних і кондитерських виробів для підвищення їх харчової і біологічної цінності. Маслинова олія містить багато мононенасиченої олеїнової кислоти і мало лінолевої та вітаміну Е; її використовують для лікування хвороб печінки і жовчних шляхів, хронічного панкреатиту та ентериту з порушенням засвоєння жирів. Соєва олія містить багато ПНЖК (в основному лінолеву і ліноленову) і вітаміну Е.\nПід впливом високої температури, особливо тривалим, в оліях руйнуються незамінні жирні кислоти і вітамін Е, тому їх краще використовувати без теплової обробки – у салатах, вінегретах тощо. Термін зберігання соняшникової і кукурудзяної олій у пляшках і флягах за температури, що не перевищує 18 °С, 4 міс.\nМаргарин і маргаринова продукція. Маргарини – це емульговані жирові системи, до складу яких входять жири (саломас, олії, молочні жири), молоко, цукор, кухонна сіль, емульгатори, харчові барвники, ароматизатори, смакові та інші добавки.\nОсновою Маргарину (див. ТС) є саломас, який одержують під час переводу у твердий стан рідких олій, рідше – жиру морських тварин і риб. Одержують саломас, використовуючи гідрогенізацію – насичення воднем ненасичених жирних кислот рідких жирів з переведенням цих жирів у тверді; переетерифікацію – у присутності каталізаторів жирні кислоти тригліцеридів міняються місцями. Якщо у цьому разі на місце ненасиченої жирної кислоти рідкого жиру переміщується насичена кислота, наприклад із топленого тваринного жиру, то утворюється саломас твердої або мазеподібної консистенції; 3) гідропереетерифікацію – суміщення методів гідрогенізації і переетерифікації, що дає саломас високої якості з меншим, порівняно із звичайним саломасом, вмістом транс-ізомерів жирних кислот.\nТранс-ізомери жирних кислот відрізняються від інших жирних кислот (цис-ізомерів) положенням подвійних зв’язків і геометричною побудовою. Жир, багатий на транс-ізомери жирних кислот, добре використовується в організмі як джерело енергії, але порушує пластичну функцію ПНЖК (див. ТС) у мембранах клітин і сприяє атерогенним зсувам ліпідного обміну. Таким чином, транс-ізомери жирних кислот знижують біологічну цінність жирів. Доведено, що вміст транс-ізомерів жирних кислот у харчових жирах не повинен перевищувати 30% від суми ненасичених жирних кислот, а у жирах для дитячого і дієтичного харчування – 8-10%, тобто вмісту, характерного для молочного жиру.\nНайважливішим етапом виробництва Маргарину (див. ТС) є процес емульгування жирової основи (саломас, олії тощо) з молоком або водою. Для одержання міцної емульсії використовують фосфатиди, сухе молоко, синтетичні емульгатори тощо. Для надання маргарину аромату і смаку вершкового масла застосовують топлене молоко з високою кислотністю, сквашене молоко, в якому утворюється ароматична речовина діацетил, спеціальні ароматичні суміші, синтетичний діацетил, лимонну кислоту тощо. Для забарвлення Маргарину (див. ТС) використовують рослинні барвники – каротиноїди, анато, куркуму. Як консерванти застосовують бензойну і сорбінову кислоти. Деякі маргарини вітамінізують, зокрема вітаміном А.\nЗа своїм призначенням Маргарини (див. ТС) умовно поділяють на 2 групи: 1) столові, призначені в основному для смаження і приготування тіста, – „Столовий”, „Молочний”, „Сонячний” тощо; 2) бутербродні, призначені для заправки готових страв і бутербродів, – „Екстра”, „Особливий”, „Вершковий” тощо.\nУ 100 г маргаринів міститься 82 г жиру, 0,3-0,5 г білка, 1 г вуглеводів, 743 ккал. У маргаринах поєднується харчова цінність тваринних жирів і олій. За вмістом жирів, енергетичною цінністю і температурою плавлення (27-32 °С) маргарини відповідають вершковому маслу, за вмістом лінолевої кислоти і вітаміну Е переважають його, але поступаються за вмістом вітамінів А і D. У маргаринах мало холестерину.\nМаргарини – жири, яким можна надати будь-яких властивостей, у тому числі таких, що підвищують біологічну цінність і надають продукту дієтичну спрямованість.\nУнаслідок упровадження нової технології у маргаринах збільшено вміст лінолевої кислоти і знижено частку транс-ізомерів жирних кислот. Деякі маргарини збагачені вітамінами А, D, Е і С, а також молочними білками. Виробляють м’які (наливні) маргарини, переважно бутербродні, які фасують у коробочки або стаканчики із полімерних матеріалів. М’які маргарини є переохолодженими дрібнодисперсними емульсіями типу вода у маслі, вони містять від 40 до 82% жиру, але найпопулярніші низькокалорійні (до 60% жиру). Жирова основа м’яких маргаринів – це гідрогенізована олія з невисокою (28-44 °С) температурою плавлення, рідкі і тверді олії, переетерифіковані жири. М’які маргарини відзначаються підвищеною біологічною цінністю, однорідною пластичною консистенцією, близькими до вершкового масла смаковими якостями, вони легко намазуються на хліб. У США і країнах Західної Європи виробництво цих продуктів складає біля 70% від загального виробництва маргаринів.\nТерміни зберігання вітчизняних маргаринів залежать від температурних умов і виду упаковки. За температури від 0 до 4 °С нефасовані маргарини зберігають 60 днів, фасовані у пергамент – 35 днів, у кашировану фольгу – 45 днів.\nДо маргаринової продукції належать жири кулінарні, кондитерські і хлібопекарні. Вони є безводною сумішшю рафінованим, гідрогенізованих і переетерифікованих жирів, у які додають рідку олію і топлені тваринні жири. Для їх виробництва використовують ті самі жири, що і для маргарину, харчові добавки (барвники, консерванти, антиокислювачі, ароматизатори, емульгатори), фосфатидний концентрат. Кулінарні, кондитерські і хлібопекарські жири використовують замість природних жирів. Шляхом зміни наборів жирової сировини одержують жирові продукти із заданими властивостями.\nКулінарні жири. Маргаринова продукція, призначена для приготування їжі, одержала назву кулінарних жирів. В асортименті цих жирів велике число найменувань і різних рецептур: жир фритюрний, сало рослинне (гідрожир), маргагуселін, жир „Білоруський”, „Український” тощо. Наприклад, жир „Український” готують із саломасів рідких олій і свинячого топленого жиру.\nЗа хімічним складом різні кулінарні жири мало відрізняються. У 100 г цих продуктів 99,7 г жиру, 897 ккал. На насичені, мононенасичені і поліненасичені жирні кислоти припадає відповідно близько 26,52 і 18 г. На відміну від маргаринів у кулінарних жирах нема білків, вуглеводів, вітамінів і мінеральних речовин. Температура плавлення більшості кулінарних жирів 28-34 °С. Кулінарні жири не рекомендуються для дитячого і лікувального харчування, а також вагітним жінкам і годувальницям. Терміни зберігання кулінарних жирів залежать від температурних умов і складають 1—6 міс.\nКондитерські і хлібопекарські жири. Кондитерський жир для вафельних начинок містить кокосову і пальмову олію, що забезпечує поєднання необхідної твердості і легкоплавкості цього продукту. Жир для шоколадних виробів, цукерок і харчових концентратів є твердим арахісовим або бавовняним саломасом. Кондитерський жир для печива готують із саломасу, яловичого і свинячого топлених жирів і фосфатидів. Для виробництва хлібобулочних виробів застосовують пекарський жир (складається із саломасу, олії і фосфатидного концентрату) і рідкий жир для хлібопекарської промисловості, який складається із олії і твердого саломасу.\nМайонези. Майонез (див. ТС) являє собою сметаноподібну емульсію типу масло у воді, одержану із рафінованих олій, яєчного порошку, сухого знежиреного молока, цукру, кухонної солі, гірчичного порошку і оцтової кислоти. У разі уведення до рецептури кмину, чорного перцю, кропового масла, екстракту селери, петрушки і часнику одержують майонези з прянощами, а у разі уведення лимонної кислоти, томату-пасти, червоного перцю, хрону – гострі майонези. Майонези застосовують як соус до овочевих, м’ясних і рибних страв, а також для приготування салатів і бутербродів.\nЗа ступенем жирності Майонези (див. ТС) поділяють на високожирні (50-67% жиру) і зниженої жирності (35%). Основним видом високожирних майонезів є столовий „Провансаль”, типовий маложирний – „Салатний”. У 100 г майонезу „Провансаль” 2,8 г білка, 67 г жиру, 2,6 г вуглеводів, 624 ккал. Майонез є добрим джерелом лінолевої кислоти, фосфоліпідів і вітаміну Е, у ньому міститься невелика кількість інших вітамінів і мінеральних речовин. Таким чином, майонез належить до продуктів достатньо високої харчової і біологічної цінності.\nМайонез (див. ТС) упаковують у скляні баночки і стаканчики із полімерних матеріалів. Термін зберігання залежить від виду майонезу і температури. Майонез „Провансаль” зберігають 10 днів із дня вироблення за температури 14-18 °С і 30 днів за температури 3-7 °С. У разі зберігання майонезів не допускається вплив прямого сонячного світла і температури нижче ніж 0 °С.\nКондитерські вироби займають значне місце у харчуванні населення, особливо дітей. Це пов’язане з особливими та різноманітними органолептичними властивостями цих продуктів. Їм притаманна висока енергетична ємність унаслідок значного вмісту легкозасвоюваних вуглеводів та жирів.\nЗа своїм складом, призначенням та технологією виробництва кондитерські вироби поділяються на 2 великі групи – цукристі та борошняні.\nЦукристі кондитерські вироби залежно від сировини та способу виробництва поділяють на групи: 1) фруктово-ягідні (мармелад, пастила, зефір), 2) карамельні, 3) цукерні (драже, ірис, усі види цукерок), 4) шоколад та шоколадні вироби, 5) халва, 6) східні солодощі.\nБорошняні кондитерські вироби виготовляють з борошна з додаванням цукру, молока, жиру, яєць та інших продуктів. Цю групу кондитерських виробів поділяють на 2 підгрупи: 1) сухі (печиво, галети, крекери, пряники); 2) волого-жирові (торти, тістечка, десерти тощо).\nУсі кондитерські вироби є високоенергетичними продуктами харчування, їх енергетична цінність залежить від вмісту цукру та жирів. Мармеладно-пастильні вироби характеризуються значним вмістом Вуглеводів (див. ТС) (70-78%) та високою Енергетичною цінністю (див. ТС) (320-380 ккал у 100 г продукту). У карамельних кондитерських виробах вміст простих вуглеводів досягає 96% (енергетична цінність 100 г продукту 380-400 ккал).\nЩе більшу енергетичну цінність мають вироби з шоколаду (більшу ніж 600 ккал у 100 г продукту).\nХарчова цінність кондитерських виробів значна унаслідок їх різноманітності, широкого спектра органолептичних властивостей за рахунок використання природних та штучних харчових домішок, фруктово-ягідних та горіхових наповнювачів, доброго перетравлювання та високого рівня засвоєння нутрієнтів.\nСмак і запах їжі справляють безпосередній вплив на засвоєння її організмом. Під час виробництва харчових продуктів широко застосовують природні і синтетичні смакові харчові добавки, які надають продуктам певних смакових властивостей.\nФізіологічне значення смакових і ароматичних речовин полягає у тому, що вони діють на харчовий центр і спричинюють умовно-рефлекторне виділення шлункового соку, збуджують апетит, сприяють кращому перетравлюванню їжі, надають їжі виражених смакових і ароматичних властивостей.\nДо смакових продуктів відносять чай, каву, прянощі, приправи, харчові кислоти, штучні підсолоджувальні речовини (сахарин, сорбіт, ксиліт), замінник кухонної солі – санасол.\nЧай і каву використовують для приготування напоїв, що мають смакові і тонізуючі властивості. Чорний і зелений чай містять у середньому кофеїн (2-3%), ефірні масла, дубильні речовини, невелику кількість вітамінів С, РР, Р і калію. Чай збуджує серцеву діяльність і ЦНС, підвищує артеріальний тиск, стимулює сечовиділення, заспокоює спрагу. У зернах кави міститься від 1 до 3% кофеїну, у розчинній (висушений екстракт натуральної) – 3-5%, багато вітаміну РР. Дія кави на організм аналогічна до такої чаю, однак вона справляє більш виражену стимулюючу дію на секреторну діяльність шлунка.\nДо прянощів належать: чорний і білий гіркий перець, запашний перець, гвоздика, кориця, імбир, мускатний горіх, шавлія, кардамон, любисток, лавровий лист, кмин, перець червоний, кріп, ваніль, корінь аїру, ягоди ялівцю тощо.\nНатуральні прянощі (див. ТС) – це різні частини рослин (плоди, квітки, насіння, листки, корені, кора тощо), які мають специфічний стійкий аромат і присмак. Вони містять каротин, вітамін С, фолієву кислоту, ефірні масла, глюкозиди та інші речовини, які надають харчовим продуктам певного смаку і аромату. Крім того, прянощі мають бактерицидні властивості (особливо відносно гнильних бактерій), у зв’язку з чим продукти, що містять їх, зберігаються без псування триваліше.\nХарактеристика основних прянощів, що застосовуються у харчовій промисловості. Перець чорний і білий – висушені плоди тропічної рослини, що росте в Індії, на Яві і на Філіппінських островах. Аромат і пекучий смак перцю зумовлені ефірними маслами, що містяться у ньому (до 15%), алкалоїдом піперином (4-9%).\nКориця – висушена і згорнута у трубочку кора кількох видів коричних дерев родини лаврових. Специфічний аромат кориці надають коричний альдегід (0,3-0,8%) і корична кислота. Корицю (див. ТС) використовують під час випікання кондитерських виробів, виготовлення деяких солодких страв, соусів, маринадів, національних страв.\nГвоздика – висушені нерозпущені квітки гвоздичного дерева. Вона має пекучий смак і різкий аромат. У ній містяться ефірних масла (15-21%), з них 90% складає евгенол. Застосовують Гвоздику (див. ТС) для підфарбовування тіста, під час виготовлення різних пресервів, соусів для рибних консервів, маринадів та інших продуктів.\nІмбир –трав’яниста рослина родини імбирних. Як пряність застосовують кореневище. У ньому містяться ефірні масла (1-3%). Пекучого смаку Імбиру (див. ТС) надає гінгерол (0,5-1%). Імбир уходить до рецептур прянощів, які використовують під час виготовлення пресервів, наприклад „салака пряного посолу”, „сайра пряного посолу” тощо.\nМускатний горіх – пряність, яку одержують із плодів мускатного дерева внаслідок тривалої і складної обробки. Пряний смак і аромат зумовлені високим вмістом ефірних масел (7-15%), головними з яких є дипентен, борнеол, терпинеол, ліналоон. Мускатний горіх (див. ТС) додають до виробів із рибних фаршів (рулети, запіканки), у начинки, де риба поєднується з овочами та іншими добавками, у томатний соус для рибних консервів, у пресерви та інші продукти.\nЛавровий лист – листя вічнозеленого лавра благородного. Як пряність використовують свіжі або напівсушені листки, а також плоди (насіння) лавра і лавровий порошок (концентрований екстракт ефірних масел лавра). Листки лавра містять ефірні масла (1-3%), головним чином цинеол. Лавровий лист (див. ТС) широко використовують у рибообробній промисловості для виробництва пряної, маринованої риби і пресервів, а також у кулінарії (супи, тушковані страви, соуси) і під час маринування.\nКріп – культурна городня рослина. Як пряність використовують листки, стебла і насіння під час виготовлення заливних розчинів, перших та других страв, у рибній кулінарії, під час приготування тушкованої, смаженої риби і виготовлення рибних консервів.\nКардамон – трав’яниста рослина родини імбирних. Як прянощі використовують плоди (насіння), які мають пряно-пекучий, злегка камфорний аромат. Він зумовлений високим вмістом у ньому ефірних масел (3-8%), головним із яких є цинеол, лімонен, терпинеол тощо. Кардамон (див. ТС) додають у рибні супи, пряні відвари для риби, використовують для ароматизації рибних фаршів, оселедців, пресервів, начинок і запіканок тощо.\nШавлія – багаторічний напівкущ родини губоцвітих. Як пряність використовують листки із верхівки рослин, які збирають разом з бутонами напередодні цвітіння. Шавлія (див. ТС) містить ефірні масла (2,5%) і мінеральні речовини (8%). Її додають у рибні кулінарні вироби, використовують як замінник розмарину.\nЛюбисток – багаторічна трав’яниста рослина родини зонтичних. Є улюбленою пряністю української і німецької кухонь. Використовують свіжі і сушені молоді паростки і листки, а також корені, що мають особливо сильний аромат. Любисток (див. ТС) містить від 0,6 до 2% ефірних масел і до 7% мінеральних речовин. Його використовують для ароматизації перших страв (супи), соусів, салатів, рибних, кулінарних виробів, других страв та інших продуктів.\nЯлівець – вічнозелений хвойний кущ родини кипарисових. Використовують плоди або супліддя, що мають пряно-солодкий смак, для усунення неприємних присмаків продуктів, для надання їм специфічного аромату, а у сухому вигляді для ароматизації рибних маринадів.\nВаніль – висушені або в’ялені недозрілі плоди тропічної рослини із родини орхідейних. Аромат ванілі зумовлений ваніліном, що міститься у ній (до 3%). Розтертий ванілін з цукром використовують для ароматизації сирків, кремів, тіста, пудингів тощо. Нині ванілін одержують і штучно.\nПід час виробництва харчових продуктів натуральні смакові речовини додають за рецептурами і санітарно-гігієнічними нормативами не лімітують.\nПрянощі (див. ТС) звичайно використовують у сухому вигляді, вони повинні мати властивий їм аромат і смак, тому зберігати їх треба у прохолодних і сухих приміщеннях у щільно закритій скляній або порцеляновій тарі (берегти від впливу вологи і сторонніх запахів). Кожний вид прянощів слід зберігати окремо. Прянощі у розтертому вигляді потребують особливо старанного зберігання, оскільки у разі порушення умов швидко втрачаються їх цінні властивості, смак і аромат. Вони не повинні містити металодомішок більше ніж 10 мг/кг, розмір яких не повинен перевищувати 0,3 мм.\nВажливу фізіологічну роль в організмі відіграють харчові приправи: Кухонна сіль (див. ТС), гірчиця, оцет, санасол тощо.\nКухонна сіль – хлорид натрію з домішкою інших мінеральних солей. Забезпечує організм основною кількістю натрію і хлору. Близько 20% хлориду натрію, що надходить у складі їжі, витрачається на утворення хлористоводневої кислоти. Потреба дорослої людини у хлориді натрію залежно від клімату складає 10-30 г на добу і задовольняється за рахунок надходження його з продуктами добового харчового раціону (2-5 г) і додавання Кухонної солі (див. ТС) у їжу.\nЗа походженням сіль поділяється на кам’яну, самосадну і виварочну. Кам’яну сіль добувають із надр землі у природних родовищах (Донбас), самосадну – із дна солоних озер (Крим), виварочну – шляхом випаровування природних розсолів кухонної солі.\nЗа способом обробки розрізняють виварочну, мелену і немелену кухонну сіль. За способом помелу і ступенем чистоти вона поділяється на сорти: екстра, вищий, перший і другий. Вміст хлориду натрію у солі доброї якості має бути не меншим ніж 99,2-96,5%, у „Екстрі” – 99,2%, нерозчинених речовин – не більше ніж 0,05-0,08%, вологи – не більше ніж 0,05-0,8%.\nДоброякісна сіль повинна мати білий або трохи сіруватий колір, малу гігроскопічність, бути сипкою. Розчин її має бути прозорим, без осаду, запаху і стороннього присмаку.\nГірчиця — однорічна трав’яниста рослина родини хрестоцвітих. Існує 3 види гірчиці: чорна, сарептська і біла. Із насіння Гірчиці (див. ТС) одержують гірчичну олію. Залишки насіння подрібнюють у порошок, заварюють його водою, додають оцет, цукор та інші речовини і використовують у вигляді пасти як приправу до м’ясних страв. У суміші з іншими прянощами її використовують під час виготовлення томатних соусів і виробництва деяких видів пресервів.\nОцет – 4-9% розчин оцтової кислоти, який одержують унаслідок ацетатного бродіння спирту, вина, плодоягідних соків або із концентрованої оцтової кислоти. Столовий оцет має бути прозорим, без слизу і осаду, із властивим оцту ароматом і смаком. Домішка мінеральних кислот і солей важких металів, забарвлюючих речовин до оцту не допускається.\nНапої. До напоїв належать рідини харчового призначення, що їх використовують для задоволення спраги, одержання смакового, освіжаючого ефекту, а також для забезпечення специфічної фармакологічної дії (тонізуючої, вітамінної, лікувальної або лікувально-профілактичної).\nНапої слід розрізняти за такими ознаками (Ципріян В. І.):\n1. За вмістом алкоголю:\n— мінеральні води (природні, штучні, газовані, негазовані, лікувальні, столові, лікувально-столові);\n— газовані фруктові напої;\n— соки плодів та овочів;\n— тонізуючі напої (чай, кава, напої, кола);\n— слабкоалкогольні напої – вміст алкоголю від 3 до 7 об.%: пиво, квас, сидр, морс;\n— напої середньої міцності – вміст алкоголю від 8 до 18 об.%: вино, пунші;\n— міцні алкогольні напої – вміст алкоголю від 19 до 97 об.%: настоянки, лікери, горілки, коньяки, питний спирт тощо.\n— освіжаючі та прохолодні;\n— столові (що поліпшують травлення);\n— фармакологічної дії (тонізуючі – чай, кава, напої, кола; загальнозміцнювальні – що містять екстракти женьшеню, елеутерококу тощо).\n3. За способом насичення вуглекислотою:\n— газовані натуральні (шампанські вина, пиво, пунші, сидр тощо);\n— газовані штучно (діоксидом вуглецю – газом або рідиною);\n4. За фармакологічною дією:\n— напої, що діють на організм наркотично у зв’язку із вмістом алкоголю;\n— тонізуючі напої, що містять алкалоїди тонізуючої дії;\n— загальнозміцнювальні напої, що містять біостимулятори (екстракти женьшеню, елеутерококу, лимоннику, родіоли рожевої та інших рослин);\n— напої, що впливають на КОС та обмін мінеральних речовин в організмі;\n— напої, що нормалізують кислотність шлункового соку в разі гіпер — та гіпоацидних гастритів;\n— напої, що постачають до організму окремі біомікроелементи та мінеральні речовини або групи їх;\n— вітамінні та вітамінно-мінеральні напої;\n— напої для первинної та вторинної профілактики цукрового діабету та його ускладнень (із замінниками цукру);\n— напої спеціального призначення, що підвищують опірність організму до конкретних агресивних чинників навколишнього середовища.\nБіологічна цінність (див. ТС) напоїв обумовлена вмістом водорозчинних вітамінів, біофлавоноїдів, органічних кислот, біомікроелементів, алкалоїдів та біостимуляторів. Оскільки Нутрієнти (див. ТС) знаходяться в напоях, як правило, у розчиненому стані, останні характеризуються легкотравністю та високим рівнем засвоєння.\nСанітарна доброякісність Напоїв (див. ТС) залежить від рівня контамінації сировини (пестициди, мінеральні добрива, токсичні елементи, радіонукліди), вмісту інших антиаліментарних чинників, що утворюються внаслідок процесів бродіння (метанол, його похідні), технологічних домішок (консервантів, синтетичних ароматизаторів та барвників), продуктів життєдіяльності мікроскопічних грибів (афлатоксини В1, В2, С1, С2, патулін), полімерів та мономерів (полі — та вінілхлоридів, поліформальдегідів та інших продуктів, що є залишками полімеризації або продуктами термоокислювальної деструкції синтетичних матеріалів, які використовуються у виробництві, зберіганні та транспортуванні напоїв).\nЕпідемічна безпека напоїв залежить від Якості (див. ТС) води, насиченості напоїв діоксидом вуглецю, вмісту алкоголю, цукру, вихідного рівня мікробного обсіменіння, ефективності термічної обробки напівфабрикатів та вмісту консервантів.\nПідприємства з виробництва безалкогольних напоїв використовують воду питної якості з комунальних водогонів. Оскільки до води, яку використовують з технологічною метою, пред’являються жорсткіші вимоги за рядом показників, ніж до питної, її піддають різним видам очищення (освітлення, пом’якшення, знезалізнення) та знезараженню.\nВід вмісту цукру в напоях залежить їх Енергетична цінність (див. ТС), солодкий компонент смаку і споживча привабливість Напоїв (див. ТС). Якість (див. ТС) та склад цукру впливає на санітарну доброякісність напоїв. Якщо цукор надходить на виробництво напоїв у вигляді рафінаду, то обов’язкова його перевірка на вміст металодомішок (< або = 3 мг/кг за відсутності металевих частинок розміром > 0,3 мм із загостреними чи зазубреними краями) та барвників. Згідно з дозволом МОЗ України, цукор може містити як відбілювач мінеральний барвник ультрамарин марок УС або УЛ. Вміст сахарози в цукрі не повинен бути меншим за 99,75%, редукуючих речовин < або = 0,05%. Цукор використовують у вигляді білого цукрового сиропу або у вигляді білого інвертного сиропу. Білий цукровий сироп – концентрований водний розчин цукру (66 — 72%).\nБілий інвертний сироп відрізняється від білого цукрового сиропу тим, що частина сахарози у процесі варки інвертується унаслідок додавання до цукрового розчину органічних кислот. Інверсія сахарози базується на гідролітичному розщепленні її під час нагрівання із слабкими органічними кислотами. Унаслідок інверсії утворюються Глюкоза (див. ТС) та фруктоза. Інвертний цукор солодший та має м’який приємний смак. Утворення інвертного сиропу потребує особливого гігієнічного нагляду, оскільки при високих температурах інверсія сахарози супроводжується утворенням 5-оксиметилфурфуролу, який розкладається з утворенням токсичних мурашиної та левулінової кислот.\nКількість 5-оксиметилфурфуролу залежить від температури, рН, терміну інвертування цукрового сиропу та вмісту у цукрі редукуючих речовин. Для запобігання його утворенню інвертованість сахарози не повинна перевищувати 55%. Тому у разі використання інвертного сиропу слід контролювати вміст у ньому та в готових напоях 5-оксиметилфурфуролу – він не повинен перевищувати 100 мг/дм3. Надлишок 5-оксиметилфурфуролу в напоях може уразити печінку, особливо її білковосинтетичну функцію, Центральну нервову систему (див. ТС) , позначитись на активності холінестерази крові, хоча вірогідність небезпечного надлишку досить мала і може бути пов’язана лише із грубими порушеннями технології виготовлення сировини і напоїв.\nЗберігають сиропи в алюмінієвих або емальованих збірниках.\nДля забарвлення напоїв у жовтий або світло-коричневий колір використовують цукровий колер. Його виготовляють шляхом термічної обробки сахарози за температури 180 — 200 °С (що перевищує. температуру плавлення). При цьому утворюються бурозабарвлені продукти розщеплення сахарози, які називаються карамелями. Карамелізація сахарози базується на реакціях дегідратації та конденсації, продуктами яких є ангідриди, 5-оксиметилфурфурол, органічні кислоти, гумінові речовини. Залежно від ступеня дегідратації сахарози розрізняють такі ангідриди: карамелан, карамелен та карамелін. Карамелан (С12Н18О9) утворюється у разі втрати молекулою сахарози двох молекул води. У разі втрати трьома молекулами сахарози восьми молекул води утворюється карамелен (С36Н50О25). У разі втрати двома молекулами сахарози семи молекул води утворюється карамелін (С24Н30О15).\nЦентральною ланкою технологічного процесу виробництва фруктових газованих напоїв є виготовлення купажного сиропу. Купажний сироп (див. ТС) – це проміжний продукт, який одержують змішуванням компонентів фруктового напою за виключенням газованої води. До його складу входять цукровий сироп, соки, морси або екстракти, есенції, настоянки, вина, барвники та інші види сировини, що закладені у відповідному рецепті. Змішування складових компонентів сиропу називається купажуванням.\nКупажуванню передує підготовка компонентів, що входять у купаж. Із кристалічних кислот виготовляють 50% розчини, натуральні цитрусові есенції, настоянки та плодові екстракти, що піддаються детерпенізації (розведення водою у відношенні 1:5). Кожний компонент окремо фільтрують. Потім уводять цукровий сироп, під час ретельного перемішування додають плодовий сік або екстракт, потім вино, далі розчини кислот та барвників, останніми додають цитрусові настоянки, розчини натуральних або синтетичних есенцій. Кількість кожного компонента, що додається у купаж, залежить від рецептури. Купажний сироп (див. ТС), виготовлений гарячим чи холодним способом, ретельно розмішують та направляють на фільтрування. Потім його перекачують у напірні ємності, з них він надходить у дозаторний бак розливної автоматичної лінії. Перед розливом купажний сироп охолоджують до +8…+ 10 °С. Об’єм купажного сиропу не повинен перевищувати 20% об’єму напою.\nУ виробництві напоїв лікувального та лікувально-профілактичного призначення можуть використовуватися цукрозамінники. Згідно з дозволом МОЗ України № 5.08.07/74 від 20.05.94 р. для підсолодження напоїв допущений препарат „Сунетт” (на основі ацесульфаму-К) виробництва фірми «Хехст» (Німеччина), але за умови обмеження вживання напоїв дітям до 7 років. На етикетках напоїв обов’язково зазначають факт використання та кількість (концентрацію) „Сунетту” в напої. Як цукрозамінники можуть бути використані сорбіт, ксиліт, аспартам (сластелін) та фруктоза.\nВикористання у технологічному процесі синтетичних барвників, ароматизаторів, цукрозамінників, органічних кислот має відповідати вимогам „Санітарних правил використання харчових добавок”. На кожну партію цих речовин має бути сертифікат Якості (див. ТС).\nНайвідповідальнішою стадією технологічного процесу виробництва Напоїв (див. ТС) є додавання до купажного сиропу газованої води. Від якості цього процесу залежить насиченість напоїв діоксидом вуглецю та їх стійкість. У кожну пляшку уводять певну кількість купажного сиропу, потім доливають до визначеної ємності газованою водою, закупорюють та розмішують вміст пляшки для вирівнювання концентрації екстрактивних речовин у всьому об’ємі.\nХарчовий рідкий діоксид вуглецю виробляють із димових газів, газів що утворюються під час спиртового бродіння цукрів у спиртовому, пивоварному виробництвах, із газів, що утворилися у процесі обпалення карбонатів (вапняку, крейди) та в деяких хімічних виробництвах.\nРідкий оксид вуглецю може містити домішки: азот, кисень, побічні та проміжні продукти бродіння (альдегіди, ефіри, спирти, фурфурол, сірчистий газ). Їх наявність у діоксиді вуглецю негативно впливає на смак газованих напоїв. Тому рідкий діоксид вуглецю харчового призначення повинен відповідати вимогам Держстандарту (ДСТ 8050 — 64). Він не повинен містити оксид вуглецю, мінеральних олій, сірководню, хлористоводневої, сірчистої та азотної кислот, спиртів, ефірів, альдегідів, органічних кислот. У діоксиді вуглецю води має бути не більше ніж 0,1%.\nГазування води проводять у сатураторах або карбонізаторах.\nСтійкість напоїв залежить від інтенсивності біологічних та фізико-хімічних процесів. Біологічне закаламучення є наслідком розвитку мікроорганізмів: дріжджів, молочнокислих бактерій, цвілі. При цьому накопичується у напоях біомаса мікроорганізмів та продукти обміну, що веде до втрати прозорості, утворення осаду, псування аромату та смаку.\nФізико-хімічне закаламучення відбувається внаслідок хімічних реакцій поміж окремими компонентами напоїв, металами устаткування, катіонами води (солі заліза та міді з дубильними речовинами, кальцій з лимонною та винною кислотами).\nПектинові, білкові, дубильні та забарвлюючі речовини, що містяться у напоях у вигляді колоїдних розчинів, під впливом різних чинників (зміна рН, вплив високої температури, сонячного випромінювання) можуть коагулювати з утворенням зависі, що призводить до появи неприємного присмаку чи запаху (терпеноподібний, маслянистий тощо).\nБіологічна стійкість газованих напоїв залежить від мікробіологічної чистоти пляшок, машин для розливу та технологічних комунікацій. Розвиток мікроорганізмів певною мірою обмежується вмістом діоксиду вуглецю. Для профілактики біологічного псування необхідно підтримувати мікробіологічну чистоту на всіх етапах технологічного процесу. Значна увага приділяється якості води, цукрових сиропів та вин за бактеріологічними показниками. Для цього використовують додаткові методи знезаражування води, кип’ятіння та фільтрацію водних розчинів речовин, що використовують у рецептурі. Розвиток мікроорганізмів гальмується низькими значеннями рН (< 4,0) напоїв.\nУ сучасних технологіях для підвищення біологічної стійкості напоїв використовують хімічні консерванти, наприклад сорбінову кислоту. Вона справляє селективну гальмуючу дію на дріжджі та цвіль. Її додавання у напої до концентрації 0,03% збільшує їх стійкість з 6-8 до 14-23 діб. Консервуюча дія сорбінової кислоти підсилюється у разі одночасного уведення у напій аскорбінової кислоти. У разі вмісту 0,03% розчину сорбінової кислоти та 0,05% розчину аскорбінової кислоти стійкість напоїв збільшується до 1 міс.\nУ підвищенні біологічної стійкості напоїв важливу роль відіграє чистота виробничих приміщень, апаратури, трубопроводів, пляшок, пробок.\nПроцес підготовки тари передбачає бракераж пляшок (битих, забруднених смолою, клеями), обмивання пляшок ззовні водою температури 30 °С, витримування у першій ванні з лужним розчином концентрацією 1-1,5% за температури 65-70 °С, обмивання ззовні лужним розчином під час переходу в другу ванну та витримування у другій ванні у 2-2,5% лужному розчині за температури 75-80 °С. Далі пляшки шприцюють спочатку гарячим розчином лугу (75-80 °С), потім тим самим розчином за температури 60-65 °С. Після цього пляшки обмивають гарячою водою (40-45 °С), теплою водою (25 — 35 °С) і нарешті холодною водою (10-15 °С). Далі відбувається бракераж чистих пляшок.\nОстаннім часом стали поширюватись сухі шипучі та сухі негазовані напої. Для виготовлення сухих шипучих напоїв змішують дрібно помелений цукор, винну кислоту, гідрокарбонат натрію та есенції. Сухі негазовані напої містять висушену та помелену суміш цукру, екстрактів, есенцій, харчових кислот та харчових барвників. Термін зберігання сухих напоїв може бути до 1 року. Для запобігання окисленню сухих рослинних екстрактів та змінам хімічного складу і смакових властивостей виробляють сухі напої в одноразовій, але герметичній упаковці із штучним газовим середовищем (інертний газ).\nОсновна мета консервного виробництва – вироблення харчових продуктів, що володіють тривалими термінами зберігання при збереженні живильних і смакових достоїнств.\nСировиною для виробництва консервів служать фрукти, овочі, молоко, риба й інші продукти, що у звичайних умовах мають обмежені терміни зберігання. Як спосіб консервування тіста можна розглядати виробництво макаронів.\nАсортимент консервів з рослинної сировини, риби і рибопродуктів, продуктів тваринництва величезний. В Україні їх виробляється більш 1000 найменувань. Це томат-продукти, соки, компоти, джеми, конфітюри, овочеві, м’ясо-рослинні, рибні, молочні, м’ясні й інші види консервів.\n— принцип біоза – підтримки життєвих процесів, що відбуваються в продуктах і перешкоджають розвитку мікроорганізмів (збереження овочів, фруктів);\n— принцип анабіозу – придушення життєдіяльності мікроорганізмів (збереження при низьких температурах; в атмосфері вуглекислого газу; консервування шляхом підвищення концентрації розчинених у продуктах речовин; додавання хімічних консервантів);\n— принцип абіоза – припинення життєдіяльності мікроорганізмів (фільтрування, що стерилізують ).\nПри виборі способу консервування враховують його вплив на якість продукту, економічну доцільність і можливість реалізації в даних умовах. Для консервування застосовують тільки такі методи, при яких не утворяться речовини шкідливі для організму людини. Методи консервування підрозділяють на фізичні, хімічні, комбіновані.\nВідповідно до кулінарного призначення і технології виробництва харчові концентрати, що випускаються, розділені на такі групи:\n1. Комплексні харчові концентрати (обідні концентрати перших, других, третіх страв, сухі соуси) – це суміші варено-сушених продуктів із м’ясом, грибами, рибою, жиром, приправами, та іншими компонентами, що передбачені рецептурами.\n2. Комплексні концентрати для дитячого і дієтичного харчування – це молочні суміші на відварах і борошні, суміші борошняні вітамінізовані, каші і киселі молочні тощо.\n3. Моноконцентрати – це оброблений продукт одного найменування. Сировиною для них найчастіше служать овес (толокно, пластівці “Геркулес”), кукурудза, кукурудзяні пластівці палички і вибухнуті зерна) і картопля (чіпси тощо).Вологість вівсяних пластівців не повинна перевищувати 12%, толокна 10%, кукурудзяних паличок і пластівців 6%, вибухнути зерен 8%.\n4. Продукти для дитячого і дієтичного харчування (сухі фруктові і овочеві порошки, сухі круп’яні відвари, дієтичне борошно) – випускаються як правило у вигляді порошку. Допустима вологість харчових концентратів на відварах, молочних каш 6-8%.\nДо торговельної мережі харчові концентрати надходять у герметично закритих пакетах з матеріалів, дозволених для контакту з харчовими продуктами. Вологість концентратів перших і других страв не повинна перевищувати 12%, круп’яних і макаронних виробів 10%, яєчних 9,5%, желе, кремів 6%.\nЗа рецептурними наборами харчові концентрати мало відрізняються від звичайних продуктів харчування і у відновленому вигляді за біологічною цінністю ідентичні їм. Однак у наслідок високої концентрації поживних речовин енергетична цінність концентратів значно вища за таку звичайних продуктів. Під впливом високої температури і води відбувається частковий гідроліз поживних речовин (головним чином білків і вуглеводів) у концентратах, що зумовлює краще засвоєння їх організмом.\n1. Харчова цінність вершкового масла.\n2. Вади масла.\n3. Характеристика тваринних топлених жирів.\n4. Харчова і біологічна цінність маргаринів і маргаринової продукції.\n5. Характеристика олій.\n6. Кулінарні жири. Їх харчова цінність.\n7. Характеристика основних прянощів, що застосовуються у харчовій промисловості.\n8. Характеристика та класифікації напоїв.\n9. Класифікація харчових концентратів.


Аджика "Огонек" 2019 - Cook to eat\nНіщо краще не підкреслить смак овочевих, м'ясних чи рибних страв, ніж вишуканий, вдало підібраний соус, тим більше, якщо він домашній.\nА один з найвідоміших і популярних овочевих соусів - це, звичайно ж, аджика "Огонек", рецепт якої ми пропонуємо сьогодні спробувати. Яскравий смак стиглих томатів, легка солодкість паприки і приємна гострота пекучого перцю зроблять цю приправу незамінною на вашій кухні.\nЯк і в будь-якому національному рецепті, єдино правильних варіантів приготування аджики існує безліч. З помідорами або без, з кабачками, яблуками, часником, травами або іншими компонентами. Але найпопулярнішою, звичайно, вважається класична гостра.\nКрім відмінного смаку і літнього аромату, ця закуска ще й дуже корисна, адже в ній немає оцту, а овочі не піддаються тепловій обробці. І незважаючи на це, аджика "Вогник" добре зберігається в холодильнику тривалий час. Так що радимо заготувати відразу побільше, адже це не тільки прекрасний соус до м'яса або риби, а й відмінна основа для піци, соусу болоньєзе або заправка до томатного супу.\nБолгарський перець - 1 кг + -\nЧервоний гіркий перець - 2-3 шт + -\nЯк приготувати аджику "Вогник"\nНайголовніше в аджике "Вогник" - це овочі.Чи не лінуємося витратити достатню кількість часу на те, щоб вибрати найкращі. Вони не повинні бути пом'яті або зіпсовані, адже ми не будемо піддавати їх тепловій обробці.\nСтиглі м'ясисті помідори миємо й видаляємо плодоніжки. Якщо помідори попалися з товстої шкіркою, попередньо бланшируємо їх - робимо кілька неглибоких надрізів і опускаємо овоч в киплячу воду на 30 секунд. Виймаємо і відразу перекладаємо в холодну воду. Коли помідори охолонуть, шкірка буде легко зніматися.\nБолгарський перець розрізаємо навпіл і видаляємо насіння. Його вибираємо на свій смак, але пам'ятаємо, що зелений може зіпсувати колір готової аджики.\nЧасник моєму і очищаємо від жорсткої шкірки. Молодий часник зазвичай гостріший, а й більш ароматний, так що регулюємо кількість на свій смак.\nГострий перець обполіскувати від пилу. Залежно від сорту такий перець має різну ступінь пекучості.\nПомідори і болгарський перець подрібнюємо за допомогою блендера або м'ясорубки. Намагаємося порубати їх досить крупно, щоб відчувалася текстура. Солимо до смаку.\nПочинаємо додавати часник і пекучий перець, їх також необхідно подрібнити. Найгостріша частина перцю - це насіння. Якщо потрібно зробити аджику м'якшою, насіння попередньо видаляємо, якщо нам потрібен справжній "вогник", перемелює разом з ними. Кількість пробуємо на свій смак.\nКоли потрібна гострота і консистенція досягнута, перемішуємо суміш і залишаємо в холодильнику на пару днів настоюватися.\nЧерез два дні стерилізуємо банки і не забуваємо про кришки.Кришки можна просто на 2 хвилини покласти в киплячу воду, а банки ставимо на водяну баню, або в духовку, розігріту до 200 градусів на 10 хвилин, або в мікрохвильовку. В останньому випадку не забуваємо налити в них трохи води, щоб банки не лопнули.\nВ стерилізовані і охолоджені банки розкладаємо аджику так, щоб зверху не залишилося місце для зайвого повітря. Закочує банки і прибираємо в холодильник.\nЧерез добу аджика буде готова, але як будь-які овочі, смачніше вона стане, якщо постоїть хоча б тиждень, а компоненти просочаться соками і ароматом один одного.\nОсь і все "складності" приготування. Впевнені, що тепер однією з улюблених домашніх закусок у вас стане аджика "Вогник". Рецепт цей дуже простий і швидкий, а результат здивує вас і ваших гостей. Подавайте аджику до м'яса або риби, хоча вона буде смачною навіть просто з гарячим білим хлібом. Смачного!


Раціональне використання каміна | Потрiбна допомога? Є-help!\nХарактеристики та властивості каміна мають принципове значення для більш оптимального використання нагрівають здібностей даного приладу. Дуже великий камін сприятиме охолодженню приміщення і появі протягів, а дуже слабкий камін не зігріє кімнату. Тому при спорудженні каміна або під час покупки готового приладу необхідно ретельно проаналізувати розміри каміна і уважно оглянути всі деталі на предмет відповідності один одному.\nПортал. Площа порталу повинна становити 1/50 площі приміщення. Висота порталу – менше двох глибини топки.\nПредтопочной майданчик. Виступ предтопочной майданчика перед порталом – більше 50 см, а по краях порталу – 21-30 см.\nПередтопковий лист повинен виходити за межі майданчика на 20-30 см.\nПід топливника. Площа поду – 0,7 частини площі порталу. Під топки може розміщуватися на цьому ж рівні з камінним столом, на 30-50 см вище нього або на 40-60 см вище рівня камінного столу.\nТопливник. Висота – 3/5 – А / 5 ширини топливника. Глибина – 1/2 – 2/3 висоти топливника. Зайва глибина топки знижує ККД каміна, недостатня глибина може викликати попадання диму в приміщення. Бічні стіни топки повинні бути під кутом 45-60o, звужуючись до дімосбор нику. Задня стіна в нижній частині на 1/3 висоти повинна бути строго вертикальна, а далі робити нахил всередину топки під кутом 20-22 o. Похилі поверхні топки краще відображають променисту енергію.\nДимопровод. Внутрішній перетин димоходу – 0,1-0,15 площі порталу. При дуже великому внутрішньому перетині димові гази стрімко охолоджуються, що сприяє утворенню конденсату. Більш бажана форма перетину – кругла (азбестоцементні і керамічні труби), менш рекомендована – квадратна і прямокутна, в кутах яких відкладається багато сажі. Загальна площа внутрішньої тепловоспрінімающіе поверхні димоходу повинна відповідати обсягу топки. Якщо вона менша, то тепло буде йти в димову трубу невикористаним. Якщо – більше, то велика можливість утворення конденсату. Бічні стіни димоходу симетричні і звужуються в напрямку до димаря під кутом 45-60o. Задня стіна суворо вертикальна. Висота димоходу каміна повинна бути більше, ніж у димоходу печі, а стіни – товщі. Це пояснюється тим, що для роботи каміна потрібно істотно більшу кількість повітря. Тому важливо не допускати швидкого охолодження каміна. Товщина стін димоходу каміна, розміщеного біля зовнішньої стінки – 1 цегла, а стін димоходу каміна у внутрішньої стіни або в центрі приміщення – 1/2 цегли.\nДимова заслінка розміщується в димоході на висоті 20 см від топкового отвору.\nДимова труба. Висота димової труби більше 5-6 м від колосникових грат. Висота над рівнем покрівлі – 1м. З іншого боку, димова труба каміна повинна бути вище всіх надбудов на даху. Мала висота труби над коником для стійких до загоряння покрівель – 30 см, для легкосгораеміх покрівель – 50 см. Внутрішній перетин труби – 1/10 – 1/12 розміру топкового отвору. У кожному разі, внутрішній перетин труби не повинно бути менше 140 × 270 мм. У стандарті, димова труба повинна бути строго вертикальна, але в деяких випадках допускаються відмінності від вертикалі менш ніж на 30o.\nФундамент. Глибина фундаменту 0,5 м для 1-поверхового будинку і 0,7-1 м для двоповерхового будинку.\nПіддувальний канал. Внутрішній перетин більше 200 см2.\n← Кондиціонери ARGO\nВибираючи садові меблі не забуваємо встановити захист від гризунів →\nMAXCACHE: 0.48MB/0.03426 sec


Кожна людина щаслива тільки тоді, коли він в гармонії з самим собою, причому це стосується як зовнішності, так і внутрішнього стану.\nЯкий стиль, які поєднання і який образ нам вибрати? Все це залежить лише тільки від нас самих. Дуже важливо не йти на поводу у кого-то, ні в якому разі не суперечити своїм поглядам. Покладати повну відповідальність за своє щастя на кого-небудь крім себе – це провальна ситуація, через яку ви будете відчувати себе абсолютно невпевненою і самотньою.\nЩо може зробити дівчину по-справжньому щасливою?\nГарний настрій, посмішка, найяскравіші кольори. Найважливіше – правильно вміти підібрати їх під свої статки тут і зараз. Безумовно, у кожного з нас є свій щасливий колір, який робить нас більш індивідуальною і неординарною особистістю. Таких квітів багато в нашому світі. Неймовірно, але ж саме кольору, будь то вони в одязі або в макіяжі, здатні зменшити прояви стресу, балансуючи енергію, емоції і почуття.\nРозглянемо повсякденні кольору, які можуть фігурувати в нашому гардеробі щодня.\nКолір життєвої енергії, сексуальності і пристрасті. Саме цей колір найяскравіший, що привертає увагу, що заряджає потужною енергетикою і викликає сильні емоції у людей. Придивіться до себе і свого оточення, і ви побачите, що червоний колір вибирають лише ті, хто має лідерських якостей.\nЦе тепло, оптимізм, енергія! Люди, які віддають перевагу саме цей колір, творчі та авантюрні люди. Є думка, що жовтий колір люблять мрійливі особистості, які не бояться ризикувати і йти з посмішкою по життю.\nСимвол життя, внутрішньої гармонії, здоров’я і особистісного зростання. Зелений воліють люди, які впевнені в собі, благородні і чесні.\nЗ одного боку, цей колір несе в собі посил заперечення і закритості, з іншого боку, цей колір вибирають особистості, які знають, чого вони хочуть від цього життя, але в свій світ мало кого пускають.\nУособлює невинність, духовність, благородність і порядність. Людина, яка вибирає цей колір, дзеркально чистий і, як правило, не випинає своє «Я», а хоче залишитися в тіні.\nАсоціюється з сімейними традиціями, спокоєм, працьовитістю, але при цьому також може символізувати скритність і егоїзм.\nУ будь-якому випадку вибір завжди залишається за вами! Запам’ятайте, що абсолютно в будь-якому кольорі людина може відчувати себе комфортно! Все залежить від того, як він це піднесе! Саме подача багато що може змінити і зробити вас по-справжньому щасливою людиною. Бережіть себе і не змінюйте самому собі.\nЗнайди кольору, які зроблять тебе по-справжньому щасливою! Ссылка на основную публикацию


"Самі винні": домашній тиран безжально розправився з найближчими в Харкові, два трупи. Politeka\n28 Травня 2019, 17:51 Читать на русском\nХарківського нелюда, який вбив ненароджену дитину, а через дев’ять місяців після цього розправився з рідною матір’ю, засудили до довічного ув’язнення\nТакий вирок виніс Фрунзенський районний суд Харкова, передає Vgorode.\nПерша трагедія сталася 13 березня 2015 року. Добряче напідпитку, він біля будинку №314 на Московському проспекті жорстоко побив свою вагітну подругу. Наступного дня потерпілу забрали в лікарню, тому що її стан погіршився. У медичному закладі жінка передчасно народила, але малюк з’явився на світ уже мертвим.\nЛікарі констатували у харків’янки перелом носа, крововиливи в плаценті і пуповині, численні синці та садна. Судово-медична експертиза встановила, що дитина померла від удушення через те, що жінку били по животу.\nНезважаючи на те, що сталося, вона продовжила жити з убивцею свого малюка.\nДруга трагедія трапилася 8 грудня цього ж року. Харків’янин посварився з матір’ю і погрожував вбити її. Його цивільна дружина завчасно заховала всі ножі, але підсудний схопився за молоток. Він завдав матері кілька ударів по голові. Від отриманих травм вона померла.\nКоли його затримали, він вчинив чисто «по-чоловічому» і почав валити провину за подію на співмешканку. Так, на суді стверджував, що не він побив її того фатального дня, а вона сама, будучи п’яною, поїхала до подруги в Чугуїв, і там її хтось побив. Також він стверджував, що саме вона винна у смерті його матері. Мовляв, він пішов спати, а жінки посварилися через гроші. Труп він знайшов на наступний день вранці, а що було вночі, не пам’ятав.\nОднак й експерти, і свідки рознесли показання підозрюваного в пух і прах. Суд засудив його до довічного ув’язнення. Вирок поки не набув чинності, йде термін апеляційного оскарження.\nГаряча красуня з Квартал 95 без краплі сорому посвітила грудьми: "Оце форми!" Принцу Гаррі приставили пістолет до скроні: «помста за...» Зірка "Величного століття" спотворила себе пластикою: «Боляче дивитися" Анджеліна Джолі кардинально змінила імідж: "зовсім інша людина", яскраві фото\nРаніше ми писали про те, що 27-річна мешканка селища Козача Лопань Дергачівського району на Харківщині стала жертвою ревнивого співмешканця. Як повідомили в обласній поліції, жінку, яка була 26-28 тижні вагітності, у важкому стані з відкритою черепно-мозковою травмою, переломами основи черепа, обох щелеп і кісток носа доставили в Харківську обласну лікарню.\nУже незабаром правоохоронці затримали підозрюваного у скоєнні злочину. Це 32-річний співмешканець потерпілої.\nЯк встановили слідчі, між парою виникла сварка, в результаті якої зловмисник ногами й руками завдав вагітній жінці кілька ударів в область голови і тулуба. Слідчим відкрито кримінальне провадження по 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 (замах на умисне вбивство) Кримінального кодексу України. Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на термін від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.\nНагадаємо, актор зі «Сватів» жорстоко побив дружину: відома причина звірства, в це важко повірити.\nТеги: беременная / домашнее насилие / изверг


ООН: необхідно знижувати залежність постраждалих на Донбасі українців від гуманітарної допомоги\nЖителі України, які постраждали від конфлікту на сході країни, гостро потребують гуманітарної допомоги, однак для відновлення їхнього життя одних «подачок» замало - зусилля з надання допомоги мають супроводжуватися проектами з відновлення і розвитку постраждалих районів і створення умов, які дозволять людям швидше встати на ноги.\nПро це заявив директор Програми розвитку ООН (ПРООН) в Україні Янтомас Хіемстра, повідомляє Центр новин ООН.\nПредставник ООН нагадав, що для надання допомоги місцевому населенню ПРООН створила відділення на сході України. У рамках реалізації інноваційних проектів ПРООН, наприклад, підтримує зусилля з відновлення пошкоджених систем подачі води, забезпечує населення будівельними матеріалами, допомагає відновлювати сільське господарство.\nЧитайте також Канада відправила на Донбас 11 тонн гумдопомоги – МЗС\n«Хочу внести ясність і підкреслити, що ми не вважаємо, що сьогодні діяльність у сфері розвитку важливіша, ніж гуманітарна діяльність, і навпаки. Ми - за одночасні зусилля на двох напрямках», - сказав представник ООН.\nВ якості прикладу він розповів, що гуманітарні установи ООН постачають постраждалим продукти харчування, які можна закуповувати у місцевих фермерів і місцевих бізнесменів, що сприятиме зростанню доходів місцевого населення і створенню робочих місць. Сьогодні ООН все більш активно використовує програми забезпечення постраждалих людей готівковими коштами «в обмін на працю».\nМешканцям тимчасових притулків як допомогу видають будівельні матеріали для спорудження або відновлення свого власного житла.\n«Такий підхід допоможе знизити залежність населення від допомоги ... Саме цей підхід ПРООН бере на озброєння на Донбасі. У рамках нашої програми із зайнятості менш ніж за рік нам вдалося створити 950 нових робочих місць», - заявив Хіемстра.\nЧитайте також Австрія виділила додаткові 2 мільйони євро на гуманітарну допомогу для жителів Донбасу\nВін розповів про відновлення заводу з виробництва метизів, який було свого часу закрито через бойові дій. Це сталося за сприяння ПРООН та фінансової підтримки Японії. Зараз завод забезпечує робочими місцями як місцевих жителів, так і переміщених осіб, а також поставляє на ринок вкрай необхідні будівельні матеріали.\nТакож Хіемстра заявив, що плани ПРООН в Україні не обмежуються найближчим майбутнім, і закликав донорів з усього світу підтримати ці зусилля.\nТеги: ПРООН, Донбас, гуманітарна допомога


З нового року розмістити рекламу в Києві буде дорожче (Київська міська державна адміністрація з 1 січня 2014 року підвищить тарифи на розміщення зовнішньої реклами на 20%)\nЗ нового року розмістити рекламу в Києві буде дорожче\n23.12.2013 12:19 514\nКиївська міська державна адміністрація з 1 січня 2014 року підвищить тарифи на розміщення зовнішньої реклами на 20%.\nПро це повідомив заступник голови КМДА Олександр Пузанов, повідомляє прес-служба міськадміністрації.\n«Підвищуючи тарифи, місто переслідує відразу дві мети. По-перше, ми прагнемо збільшити надходження до міського бюджету. А по-друге, ми бажаємо за допомогою економічних важелів зменшити кількість рекламних носіїв великого формату», - зазначив Пузанов.\nВартість розміщення великих рекламних конструкцій зазнає найбільших змін. Наприклад, щити, що стоять окремо, подорожчають на 19-23% залежно від типу. А щити на тимчасових спорудах, на парканах, територіях будмайданчиків, що зазвичай мають значно більші розміри, будуть коштувати на 28-37% дорожче. Невеликі конструкції - світлові плакати - зростуть в ціні на 13-21%. Вартість розміщення рекламних вивісок взагалі не зміниться.\n«Елементи рекламної інфраструктури, які впорядковують і прикрашають міський простір: вивіски, лави, телефонні кабіни, театральні тумби або художньо-просторові композиції - не подорожчають. Таким чином, міська влада створює економічні умови для того, щоб громадський простір Києва став більш комфортним для мешканців», - розповів Пузанов.\nВартість реклами на транспорті, яка істотно зросла в 2012 р., переживає менш істотні зміни. Більшість носіїв взагалі не подорожчає, однак деякі нові види реклами, яких раніше не було в класифікаторі, відтепер буде тарифіковано. Наприклад, внутрішнє брендування вагонів або брендування вагонів міської електрички.\nпопередня новина Українець став чемпіоном Європи з блискавичних шахів наступна новина Експерт: МВФ визнав помилковість своїх рекомендацій


Як правильно мити підлогу: засоби, пристосування | Довідник\nГоловна » Довідник » Як правильно мити підлогу: засоби, пристосування\nЯк часто потрібно мити підлогу?\nЗасоби для миття та пристосування\nОсобливості чищення різних видів покриттів\nЯк мити лінолеум?\nЯк мити пробку?\nПідлога з каменю\nУ будинку завжди повинна бути чистота, тому миття підлог здійснюється регулярно. Для чищення потрібно підібрати спеціальний інвентар і особливу увагу приділити миючої продукції. Засоби по догляду за статевим покриттям можна придбати в господарському відділі. Дешевою альтернативою вважаються домашні підручні матеріали, які дбайливо видаляють бруд і дезінфікують поверхню. Методи очищення залежать в першу чергу від типу покриття.\nІснує думка, що найбільш безпечно і ефективно проводити миття руками, проте не для всіх типів поверхні підходить такий метод.\nІнтер’єр в квартирі не буде ідеальним, якщо покриття буде брудним. Тому прибирання підлоги повинна здійснюватися регулярно. Видимі плями прибираються ганчіркою відразу після нанесення, в іншому випадку їх буде важко вимити. Але навіть якщо явних забруднень немає, пил щогодини осідає на поверхню, псуючи не тільки зовнішній вигляд покриття, але і негативно впливаючи на здоров’я мешканців.\nКраще мити підлогу через день, якщо такої можливості, то вологе прибирання повинна здійснюватися 1 раз на тиждень. При цьому чистячий засіб має обов’язково нести дезінфікуючий ефект. Чітких правил щодо частоти миття немає, кожна господиня визначає їх індивідуально. Якщо в будинку є діти або хворі пацієнти волога чистка підлоги проводиться щодня.\nДля кожного типу покриття використовують відповідні препарати.\nГоловне завдання чищення підлог полягає в тому, щоб дбайливо відмити забруднення, при цьому не пошкодивши поверхню. Тому потрібно вибирати спеціальні засоби для прибирання підлоги. Їх додають у воду і з допомогою швабри або ганчірки наносять на поверхню. Щоб покриття блищали і залишалися без розлучень, застосовувати засоби потрібно згідно з інструкцією. При виборі миючого засобу, який допоможе швидко помити підлоги будинку, варто дотримуватися наступних правил:\nДля кожного типу покриття вибирається окрема речовина.\nУважно вивчати склад, багато компоненти здатні викликати алергічну реакцію.\nКористуватися засобами, яке рекомендують виробники.\nВ кожній кімнаті будинку тип підлогової поверхні може відрізнятися. Але прибирання варто проводити скрізь, тому підбирати миючий засіб для підлоги варто індивідуально. На етикетках зазначено, для яких видів покриття підходить і як правильно ними користуватися. Головне, щоб компоненти миючої продукції не зіпсували зовнішній вигляд підлоги і при цьому відчистили найскладніші забруднення.\nПеред миттям потрібно пропилососити підлогу або пройтися віником, щоб прибрати великі забруднення і верхній шар пилу.\nПлитку досить просто ретельно мити від забруднень і слідів.\nДорогий, але дуже практичний матеріал. Кахель міцний, витримує великі навантаження, при цьому виглядає стильно. Пил і забруднення завжди залишаються на поверхні, не вбираються, тому його легко чистити. В якості миючого засобу підійде рідина для миття посуду або спеціальний магазинний розчин. Протирається кахель ганчіркою, потім, щоб не залишалося розводів, варто пройтися по поверхні серветкою з мікрофібри. Принадність цього матеріалу в тому, що проводити чистку можна часто, він не псується під впливом вологи.\nНайбільш поширений тип підлогового покриття, але вельми вибагливий у догляді. Щоб правильно мити підлоги з дерева, необхідно підібрати делікатні засоби. Процедура проводиться шваброю або вручну. Важливо пройтися вологою губкою по всіх стиках, там часто залишається пил. Щоб в кімнаті з дерев’яною підлогою було чисто, мити підлогу потрібно регулярно. Щоб приготувати розчин ефективної дії, у воду можна додати наступні компоненти:\nБюджетний вигляд покриття є дуже практичним і легким в прибиранні.\nЕкономічний варіант підлогового покриття, виглядає гідно і не вимагає багато зусиль у догляді. Щоб лінолеум надовго залишався чистим, його треба 2-3 тижні обробляти поліролем. Це речовина утворює плівку, яка захищає поверхню від пилу та інших забруднень. Існують спеціальні масляні кошти для лінолеуму. Важливо після нанесення не мити водою протягом двох днів. Очистити складні плями без шкоди для покриття можна наступними засобами:\nЖирні плями усуваються теплом, достатньо нагріти праску і пропрасувати проблемне місце через папір.\nСліди від гуми можна прибрати бензином, а потім мильним розчином позбутися запаху.\nЧорнило оттирается пемзою.\nЦвіль усувається соком лимона.\nТака підлога боїться рідини, тому мити, використовуючи велику кількість води, заборонено. В іншому випадку зовнішній вигляд ламінату зіпсується, потрібно буде проводити демонтаж. Для очищення можна брати універсальний миючий засіб, наприклад, «Містер Мускул». Його потрібно додати у воду, а потім прополоскати в ній швабру, сильно віджати і протерти поверхню. Якщо є стійкі плями, вони усуваються засобом для зняття лаку з нігтів.\nДля ламінату категорично заборонено використовувати хлорку.\nПеред миттям дерев’яного настилу необхідно провести суху чистку.\nОдне з найбільш дорогих підлогових покриттів, який складається з дерева. Використовувати велику кількість води не рекомендується, тому миття повинно здійснюватися 1 раз на 4-7 днів. Щоб не пошкодити зовнішній вигляд підлоги, спочатку потрібно пройтися пилососом. Потім промити поверхню мильним розчином або солоною водою. Ганчірка повинна бути сильно вичавленою, щоб волога не встигла всмоктатися в поверхню.\nМіцний матеріал, потребує дбайливого ставлення. Поверхня підлоги оброблена вінілом або лаком, тому раз на рік покриття потрібно оновлювати. Для зміцнення варто використовувати спеціальну мастику. Вибирати для миття варто тільки миючі засоби без абразивних частинок. Якщо є складні плями, їх потрібно очистити наждачним папером. Щотижнева прибирання проходить поетапно:\nПилососом збирається пил.\nМиючий речовина розводиться в теплій воді і наноситься ганчіркою на поверхню.\n1 година по підлозі можна ходити.\nТакий тип підлогового покриття частіше застосовується у ванних кімнатах, виглядає дуже стильно, при цьому не вимагає сильних витрат для догляду. Щоб керамограніт залишався чистимо його можна раз в тиждень промивати сіллю. Ця речовина володіє дезинфікуючим ефектом, бореться з грибком і не залишає слідів. Але щоб плитка блищала, варто обробляти її мильним розчином. Ідеальним варіантом мийки для керамограніта вважається використання пароочисника і миючого пилососа.\nЩоб покриття залишалося чистим, досить мити 1 раз в 2-3 тижні, але важливо регулярно підмітати. Для усунення забруднень підійде мильний розчин і швабра з довгим м’яким ворсом. Не варто застосовувати відбілюючі речовини, вони провокують появу плям на камені. Після нанесення засобу обов’язково промивати чистою прохолодною водою. На заключному етапі збирання важливо забезпечити, щоб підлога спокійно просихав, тому кімнату краще 1-2 години не заходити.\nЯк відіпрати гуаш з одягу: засохлу, свіжу\nАмулет Інь Янь: значення знака талісмана, підвіски\nОбробка картоплі перед посадкою від хвороб і шкідників\nЯк прибрати віск з одягу, меблів та інших предметів?\nМодний осінній манікюр 2020-2021 – нові тренди і фото манікюру на осінь\nРедис — посадка й догляд у відкритому грунті. Кращі сорти насіння редиски\nЯк прати кімоно: кошти, виведення плям\nДо чого свербить вказівний палець на правій або лівій руці — прикмети


Як зробити голуба |ЯкПросто\nЯк покращити якість зображення телевізора\nЯк малювати квіти аквареллю\nЯк в’язати на машині коси\nЯк створювати електронну музику\nЯк намалювати снігурку олівцем\nЯк в’язати таксу\nЯкщо ви хочете мати вдома голуба — символ миру і чистоти — вам зовсім не обов’язково купувати живу птицю. Створити реалістичного й оригінального голуба можна за допомогою орігамі — японського мистецтва складання з паперу.\nВізьміть квадрат білого паперу розміром 30 на 30 см. Зігніть квадрат по одній діагональної лінії, з’єднавши протилежні кути. Одержаний трикутник поверніть до себе так, щоб довга сторона була підставою.\nЛівий і правий кути трикутника загніть до вершини, поєднавши їх з нею. Один з кутів розігніть і зігніть центр підстави бічного трикутника, трохи заходячи за центральну лінію загальної постаті, паралельно їй.\nЗ іншого боку зробіть те ж саме, щоб фігура стала нагадувати подовжений ромб, через якого визирають маленькі паперові куточки.\nОдин з кутів — верхній або нижній, на вибір — загніть всередину, а потім назовні.\nОтриману заготівлю згорніть навпіл так, щоб той кут, який ви складали в попередньому кроці, опинився всередині фігури. Перевірте, чи правильно ви склали заготовку, і починайте робити крила голуба.\nБічні частини фігури — майбутні крила — загніть вгору. Крила мають бути загнуті так, щоб спереду з них визирав гострий дзьоб голуба. Пропрасуйте пальцями або ножицями всі складки, випряміть всі згини паперу.\nТепер зробіть гачок, на який голуба можна буде підвісити. Для виготовлення гачка візьміть дві металевих канцелярських скріпки і викрутку маленького діаметру або шило.\nРозігніть одну скріпку так, щоб вона нагадувала форму букви S. Викруткою або шилом акуратно проткніть центральний згин голуба недалеко від місця голови.\nВерхню частину разогнутой скріпки розпрямите і помістіть її в пророблене тільки що отвір, після чого зігніть тому, щоб гачок тримався.\nЗа допомогою другої канцелярської скріпки з’єднайте разом нижні частини голуба. Ваш голуб з паперу готовий — підвісьте його за гачок у себе вдома.


Форма редагування дозвола 2335.19.32 на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки\n2,5,6,11,14,17 1. Технічний огляд, випробування, експертне обстеження, технічне діагностування машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що зазначені у додатку 3 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки та пункті 1 додатку 7 до такого Порядку. 2. Монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що зазначені у додатку 3 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію(застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки. 3. Виробництво, переробка, розподіл та застосування шкідливих небезпечних речовин 1, 2 і 3 класу небезпеки, а також аміаку, водню та продуктів розділення повітря. 4. Вибухові роботи та роботи, пов'язані з використанням енергії вибуху. 5. Утилізація зброї, звичайних видів боєприпасів та виробів ракетної техніки. 6. Газонебезпечні роботи та роботи у вибухопожежонебезпечних зонах. 7. Переробка нафти, вуглеводневих газів і конденсату. 8. Спорудження магістральних газопроводів, нафтопроводів і продуктопроводів (нафтопродуктопроводів, аміакопроводів, етиленопроводів тощо), систем газопостачання природним та зрідженим газом. 9. Роботи з вироблення агломерату, коксу, розплавів чорних і кольорових металів та сплавів на основі таких металів, заготовок для прокатного виробництва, готового прокату, металевих труб і феросплавів. 10. Буріння, експлуатація та капітальний ремонт свердловин під час геологічного вивчення і розробки родовищ корисних копалин. 11. Зберігання балонів, контейнерів, цистерн та інших ємностей із стисненим, зрідженим, отруйним, вибухонебезпечним та інертним газом, їх заповнення, спорожнення і ремонт. 12. Роботи в діючих електроустановках напругою понад 1000 В та в зонах дії струму високої частоти. 13. Підземні та відкриті гірничі роботи. 14. Маркшейдерські роботи. 15. Роботи в колодязях, шурфах, траншеях, котлованах, бункерах, камерах, колекторах, замкнутому просторі (ємностях, боксах, топках, трубопроводах). 16. Земляні роботи, що виконуються на глибині понад 2 метри або в зоні розташування підземних комунікацій чи під водою. 17. Водолазні роботи. 18. Роботи верхолазні та скелелазні, що виконуються на висоті 5 метрів і більше над поверхнею ґрунту, з перекриття або робочого настилу, та роботи, що виконуються за допомогою підйомних і підвісних колисок, механічних підіймачів та будівельних підйомників. 19. Зведення, монтаж і демонтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин, електропрогрівання бетону та електророзморожування ґрунтів. 20. Будівництво, ремонт, експлуатація та ліквідація підземних споруд, не пов'язаних з видобутком корисних копалин. 21. Лісосічні роботи, трелювання, транспортування та сплав лісу. 22. Роботи із збагачування корисних копалин. 23. Зварювальні, газополум'яні, наплавні роботи. 24. Обстеження, ремонт та чищення димарів, повітропроводів. 25. Роботи із збереження та переробки зерна. 26. Звалювання та розпилювання блоків природного каменю.\n2,8,9 1. Устатковання, пов'язане з використанням, виготовленням, переробкою, зберіганням, транспортуванням, утилізацією чи знешкодженням небезпечних або шкідливих речовин. 2. Технологічне устатковання та лінійні частини магістральних газопроводів, нафтопроводів, продуктопроводів (нафтопродуктопроводів, аміакопроводів, етиленопроводів тощо). 3. Технологічне устатковання, лінійні частини та їх елементи систем газопостачання природним і зрідженим газом суб'єктів господарювання та населених пунктів, а також газовикористовуюче обладнання потужністю понад 100 кВт. 4. Технологічне устатковання систем промислового та міжпромислового збору нафти і газу. 5. Технологічне устатковання об'єктів нафтогазовидобувної промисловості. 6. Технологічне устатковання для утилізації зброї, звичайних видів боєприпасів та виробів ракетної техніки. 7. Гірничошахтне та гірничорятувальне устатковання. 8. Устатковання для видобутку та транспортування корисних копалин відкритим способом. 9. Конвеєрні стрічки для вугільної, гірничорудної, нерудної, металургійної та коксохімічної промисловості. 10. Устатковання для дроблення, сортування, збагачення корисних копалин і огрудкування руд та концентратів, технологічне обладнання з переробки природного каменю. 11. Устатковання та технічні засоби для виготовлення, використання і транспортування вибухових матеріалів і виробів на їх основі, комплекси для їх переробки та зберігання. 12. Технологічне устатковання хімічної, біохімічної, нафтохімічної, нафтогазопереробної, металургійної, коксохімічної, ливарної, олійно-жирової, ефіроолійної, деревообробної промисловості, хлор- та аміаковикористовуючих виробництв. 13. Технологічне устатковання для целюлозно-паперового виробництва, переробки пластмас, полімерних матеріалів і гумотехнічних виробів. 14. Електрообладнання, призначене для експлуатації (застосування) у вибухонебезпечних зонах. 15. Електричне устатковання електричних станцій та мереж, технологічне електрообладнання напругою понад 1000 В. 16. Парові і водогрійні котли теплопродуктивністю понад 0,1 МВт. 17. Посудини, що працюють під тиском понад 0,05 МПа. 18. Трубопроводи пари та гарячої води з робочим тиском понад 0,05 МПа і температурою води вище 110 град. С, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпромнагляду. 19. Вантажопідіймальні крани і машини, ліфти, ескалатори, траволатори, канатні дороги, підйомники, зокрема будівельні, та фунікулери. 20. Технологічні транспортні засоби, що підлягають реєстрації в територіальних органах Держгірпромнагляду. 21. Атракціони підвищеної небезпеки стаціонарні, пересувні та мобільні.


Леся Українка. Життя поетеси, її мужність і сила духу. Потужне ліричне начало, романтичність, волелюбність, оптимізм, мрія і дійсність як провідні мотиви її поезії. «Давня весна», «Хотіла б я піснею стати...», українська література\nЛеся Українка. Життя поетеси, її мужність і сила духу. Потужне ліричне начало, романтичність, волелюбність, оптимізм, мрія і дійсність як провідні мотиви її поезії. «Давня весна», «Хотіла б я піснею стати…», українська література\nПеребіг заняття Леся Українка. Життя поетеси, її мужність і сила духу. Потужне ліричне начало, романтичність, волелюбність, оптимізм, мрія і дійсність як провідні мотиви її поезії. «Давня весна», «Хотіла б я піснею стати…», українська література\nПригадайте, кого з жінок-письменниць світової (серед них і української) літератури ви знаєте?\nЧому, на ваш погляд, ми не можемо назвати багато імен письменниць ХІХ-ХХ століть?\nЩо відомо вам із вивченого в попередніх класах про Лесю Українку, її родину? Які її твори ви пам’ятаєте?\nЖиттєве кредо цієї талановитої мужньої жінки сформульоване в її поетичних рядках:\nЛеся Українка… Легенда не лише української, але й світової літератури. Про неї, її не менш легендарну родину та її поезію й буде наш урок.\nКолись давньогрецький мудрець Зенон проводив свої заняття біля портика (галереї з колонами) Стоя в Афінах. Він говорив, що людина повинна надавати перевагу розумові, а не почуттям, має мужньо й стійко переносити життєві труднощі, негаразди. Так виник філософський напрям — стоїцизм, а його прибічників почали називати стоїками. Тепер про людину, яка виявляє стійкість і мужність, говорять, що вона має стоїчні риси характеру.\nСаме такий характер і мала видатна українська поетеса Леся Українка. Справжнє ім’я її Лариса Петрівна Косач. «Се талант наскрізь мужній, хоч не позбавлений жіночої грації і ніжності»,— писав І. Франко.\nЛеся Українка народилася на чарівній Волині у дворянській сім’ї. Родина Косачів-Драгоманових була незвичайною, адже дала Україні й світові кількох письменників, учених, громадських діячів. Мати Лесі — відома письменниця, сподвижниця української культури Олена Пчілка. Літераторами, науковцями, громадськими діячами були її дядько (брат по матері) Михайло Драгоманов, тітки по батькові, брат Михайло Обачний, його дружина, сестри. Але найзнаменитішою стала сама Леся Українка.\nУ дитинстві Леся була надзвичайно кмітливою та схоплювала все на льоту. До прикладу, дівчина навчилась читати ще в чотири роки, шестилітньою вона вже майстерно вишивала, а в дев’ять написала свій перший вірш. Про рівень її розвитку свідчить і те, що всього в 19 років Леся Українка написала підручник «Стародавня історія східних народів» для своїх сестер. Крім того, вона знала до десятка мов — українську, французьку, німецьку, англійську, польську, російську, італійську та ін. Прекрасно грала на фортепіано.\nБула відчайдушним дівчиськом, верховодила навіть у хлоп’ячому гурті. Та ось трапилося нещастя — узимку, під час Водохреща, у неї промокли ноги, вона застудилася й отримала важку недугу на все життя. Через це не могла відвідувати школи, але наполегливо вчилася сама та за допомогою батьків.\n2. «Лесина світлиця»\n1. У родинному колі Лесі Українки.\nІз шістьох дітей, що були в Косачів (два сини й чотири дочки), найбільше в батька вдалася Леся: і вродою, і характером, і звичками. Обидва вони були однаково лагідні та безмежно добрі, стримані, терплячі, однаково наділені виключною силою волі. Вони обоє були поблажливі в ставленні до інших, але не до себе. Матір Леся «сприймала… по-своєму, як розумну, але надто вже прискіпливу, часом сувору і категоричну жінку». (Із серії книжок «Життя видатних дітей» О. Ільченко)\nУ домі завжди було багато гостей, із дітьми, зазвичай, улаштовували літературні ігри, конкурси. Задається певна тема, і всі присутні пишуть твір — вірш чи прозу; підписують псевдонімом. Потім Ольга Петрівна вголос читає, а присутні ставлять плюси, щоб згодом обрати переможця. І це не завжди була Леся. Мати склала для своєї доньки програму освіти й пунктуально її реалізовувала.\nОлена Пчілка, незважаючи на своє дворянське походження, вважала, що її діти повинні добре знати життя простого народу, його звичаї, традиції, любити свій рідний край. Тому вона возила їх у мальовничі місця України, привчала дочок до вишивання, спонукала до вивчення фольклору — разом вони записували слова й ноти народних пісень, замальовували узори вишивок. Ще зовсім малою, боячись хижих звірів, Леся бігала місячної ночі в сусідній ліс, бажаючи побачити там оту мавку, про яку розповідала їй колись у ранньому дитинстві мати й ніжний образ якої вона відтворила пізніше в «Лісовій пісні».\nЧерез важку хворобу Лесі Українці доводилось їздити на лікування до Болгарії, Єгипту, Криму, Грузії та в інші місця. На це йшло багато коштів. І все ж письменниця, незважаючи на скруту, знаходила можливість допомагати іншим — із ризиком для масного здоров’я мчала за тисячі кілометрів до хворого друга, давала гроші на видання книжок, дбала про збереження культурних пам’яток, зокрема кобзарських пісень і дум (разом із чоловіком Климентом Квіткою запрошувала за свій кошт кобзарів у Крим, де мешкала, записувала їхній спів на фонограф — «прадідуся» нашого магнітофону).\nХарактер Лесі Українки яскраво розкривається в її поезіях і драматичних поемах. До речі, свій псевдонім Лариса Косач запозичила в дядька — Михайла Драгоманова, яким вона захоплювалася й пишалася. Він підписував свої літературні твори як «Українець». Псевдонім «Українка» з’явився 1884 року, коли дівчині було всього тринадцять. А Лесею її лагідно називали в сім’ї, тож не дивно, що тверде «Лариса» вона замінила на тендітне та ніжне «Леся».\nУ родині поетесу називали по-різному: і Лариса, і Леся, і Зея, і Мишолосія. Зея — це сорт кукурудзи, саме так дівчинку називала мати, порівнюючи її зі стебелиною кукурудзи, тонкою й тендітною. Ім’я Мишолосія складалося з імен Мишко і Леся, брата й сестри — нерозлучних друзів.\n2. Родове дерево (огляд).\nЛітературна династія розпочинається від діда (по матері) Петра та його брата Якова.\nТітки по батькові — письменниця Олена Косач (Є. Ластівка, Є. Зовиця) та Олександра Косач — революційні народниці;\nдядько по матері Михайло Драгоманов (Українець) — громадський діяч, письменник;\nмати Олена Пчілка — письменниця, громадська, культурна діячка;\nМихайло Косач (Обачний) — професор Харківського університету, письменник;\nдружина брата Людмила Судовщикова (Грицько Григоренко) — письменниця;\nОльга Косач (Олеся Зірка);\nплемінник Лесі, син брата Миколи Юрій Косач — письменник;\nдвоюрідний брат Димитр Шишманов — письменник;\nМикола Лисенко — композитор, музикант — родич;\nМихайло Старицький, драматург — родич;\nІ. Франко, М. Коцюбинський, О. Кобилянська, А. Кримський, В. Самійленко, В. Стефаник та ін. — письменники-друзі.\nНа сьогодні всі живі нащадки Лесі Українки — за межами України. Це Роберто Гааб (внучатий племінник, онук Лесиної сестри Оксани Косач-Шимановської), що живе у Швейцарії, та Ольга Лютон-Петрова зі США (внучата племінниця, онука Лесиної сестри Ізидори Косач-Борисової).\n3. Дискусійний клуб.\nЯк ви думаєте, чи впливає родовід на долю людини? У якій мірі?\nНаскільки важливими для дитини є сімейне виховання, стосунки між членами родини?\nТвори Лесі Українки перекладені багатьма мовами світу й викликають захоплення читачів у всіх куточках нашої землі.\nПоетеса цілком і повністю усвідомлювала високу місію митця — давати надію зневіреним, підтримувати в них силу духу, кликати до гідного життя (згадайте її життєве кредо).\nЛеся Українка допомагала своєму народові, рідним та близьким не лише полум’яним словом, а й справами: у 18 років організувала гурток молоді «Плеяда», який займався перекладом кращих творів світової літератури українською мовою; у 19 років написала для молодших сестер книжку «Стародавня історія східних народів», котру 1918 року було видано як підручник для національної школи; матеріально підтримувала революційно-демократичну молодь; записувала від кобзарів народні пісні та думи; брала участь у відкритті в Полтаві пам’ятника Івану Котляревському; допомагала батькам у вихованні молодших сестер і братів.\nЛесю Українку як поетесу й людину суспільно активну, хвилювали різні теми — де і природа, і стан людської душі в різних життєвих ситуаціях, і суспільні проблеми. Вона, хоч і любила «космічні» теми, не літала високо в захмарних мріях, а спиралася на те земне, що було їй близьким і дорогим або спричиняло душевний біль.\nІз цього приводу переказували таку легенду.\nОдного разу після літературного диспуту якийсь пан-віршомаз почав доводити, що лише та поезія вічна, яка «витає над нами і не забруднює свої одежі в болоті життя».\nЛеся спалахнула, а потім скептичним поглядом зміряла новоспеченого захисника «мистецтва для мистецтва» з ніг до голови й тихо сказала:\n5. Виразне читання поезії Лесі Українки «Давня весна».\nІз чим у вас асоціюється прихід весни?\nЯкі зміни відбуваються в природі навесні?\nЯк лірична героїня твору ставиться до приходу весни?\nПосилаючись на текст твору, опишіть красуню-весну. Чи можна за допомогою цього опису визначити ставлення поетеси до весни?\nДослідіть, яким чином самотність і недуга ліричної героїні поезії «Давня весна» контрастує з яскравістю й шумом весняної пори.\nЧому лірична героїня докоряє весні?\nУ зв’язку із чим у ліричної героїні змінився настрій, за що вона вдячна весні?\nНазвіть звуки та кольори (слухові та зорові образи), якими сповнена поезія «Давня весна».\nВизначте автобіографічні мотиви вірша.\nЯким пафосом пройнятий цей твір?\nВесна — найжаданіша пора в житті людини, її завжди зустрічають радісно й урочисто. Після довгої зимової холоднечі та негоди всім хочеться поспілкуватися з живою природою — власними очима побачити, як прокльовується з-під землі травичка, як прилітають птахи, почути їхній дружний спів.\nТу весну Лесі Українці довелося зустрічати в ліжку. Від постійного болю, нерухомості будь-хто може впасти у відчай. Треба мати велику силу волі, щоб це витримувати. Сумно було ліричній героїні поезії, як і письменниці (бо ж зрозуміло, що вірш виразно автобіографічний!), і все ж… Ось зазирнули у вікно квітуючі гілочки яблуні, війнув свіжий вітерець і приніс пахощі, заспівали пташки… Героїня знайшла в собі снагу, точку опори: душевні сили сприяли появі сил фізичних.\nПро це — один із найяскравіших автобіографічних творів Лесі Українки — вірш «Давня весна». Він входить до циклу «Мелодії», який складається з 12 поезій. Вони писалися протягом 1893 і першої чверті 1894 р., коли поетеса жила в Києві. 1899 року вірші були надруковані в збірнику «Душа і мрії». У віршах циклу «Мелодії» багато суму, туги, бо сумним було життя поетеси, важким було життя народу, за який так щиро вона вболівала. Проте мрії про краще, потяг до життя, бадьорий настрій, як і завжди, перемагають.\nВірш «Давня весна» умовно складається з двох частин. У першій частині авторка під впливом пробудження природи змальовує привабливий образ весни. За допомогою яскравих, емоційно забарвлених епітетів цей образ набуває рис живої істоти: вона «щедра, мила». «За нею вслід прилетіли співучі пташки!» Для більшої виразності поетеса використовує метафори: весна «промінням грала, сипала квітки», «летіла хутко, мов стокрила»; з її приходом «все ожило, усе загомоніло», «співало все, сміялося, бриніло», а дівчина «…лежала хвора і сумна».\nУ другій частині вірша Леся відтворює гармонію людини і природи. «Радісна весна» не забула дівчини, принесла їй свої, хай скромні, дарунки.\nВикористання слів із пестливими суфіксами відбиває стан душі дівчини. Цьому ж сприяють образи зорові (гілки від яблуні заглянули у вікно, «посипались білесенькі квітки», замиготіло листячко зелене) і слухові («прилинув вітер…», «пташині пісні»). Переможні вияви життя розігнали сум і тугу.\nЯкі ж головні думки вірша? Мабуть, щоб бути щасливим, треба навчитися цінувати найменші радощі життя. А ще — краса природи сприяє лікуванню людини від недуги та самотності.\n9. Виразне читання поезії Лесі Українки «Хотіла б я піснею стати…».\n10. Словникова робота, обмін враженнями про прочитане.\nДеякі дослідники першим коханням майбутньої великої поетеси називають Максима Славінського. Коли вони познайомилися, Лесі було 15, Максиму — 18. Вони разом перекладали Гейне. Друга їхня романтична зустріч відбулася 1892 року. У майбутньому Славінський стане одним із керівників Центральної Ради, послом Української Народної Республіки в Празі. Заарештований чекістами, він загине у в’язниці. Леся Українка присвятила Славінському такі шедеври любовної лірики, як «Горить моє серце», «Стояла я і слухала весну», «Сон літньої ночі», «Хотіла б я піснею стати…».\nПоетична перлина Лесі Українки «Хотіла б я піснею стати…» ввійшла до циклу «Мелодії» збірки «Душа і мрії».\nПро яку «хвилину ясну» говорить у вірші Леся Українка?\nЧим пояснити прагнення Лесі Українки возвеличити волю (особисто ж вона була завжди вільною)?\nЯкий епітет повторюється в поезії? Про що він свідчить?\nЯк цей твір поетеси пов’язаний з її життям?\nОпишіть море, використовуючи текст поезії.\nЧи можна, на вашу думку, вважати шум моря його піснею? Пофантазуйте, про що воно співає.\nЯке враження на вас справила ця поезія Лесі Українки?\n13. Завдання пошуково-дослідницького характеру.\nВизначте провідні мотиви поезії. Порівняйте свої відповіді з матеріалами підручника, доповніть їх.\nІснує гіпотеза, що вірш Лесі Українки «Хотіла б я піснею стати…» може бути вільною трансформацією вірша Г. Гейне «Ich wollt’ meine Schmerzen ergossen» (Книга пісень, № 61). Знавці німецької мови можуть провести своє дослідження.\nПрочитайте усмішки-бувальщини й скажіть, що нового додається до образу Лесі Українки.\nЛеся Українка уміла осаджувати декого однією-двома фразами. Якось багата колись поміщиця-графиня спитала її:\n— Чому це ви, Ларисо Петрівно, вживаєте майже завжди мужицьку мову?\n— А ось ви, графиня, всміхнувшись, відповіла Леся Українка,— не боїтесь вживати мужицький хліб, і цей хліб не отруює вас?\nІншого разу якийсь панок, дуже маленького зросту (значно нижчий навіть за Лесю Українку) сказав їй:\n— Ви, значить, малороска?\n— Так, пане, мені теж іноді здається, що я менша за вас зростом. Але, очевидно, ми обоє помиляємось,— пожартувала Лариса Петрівна.\nУміти розповідати про Лесю Українку, її родину; читати та аналізувати вірші; вірш «Хотіла б я піснею стати…» вивчити напам’ять.


Культурні особливості. \nНенормативна лексика загалом і брудна лайка зокрема має чіткі культурні особливості для кожного народу що їх використовує. Для німців і французів найбільшою образою є звинувачення в неохайності, нечистоплотності, бо особливо високо в цих культурах цінується тілесна чистота, чепуристість. Наприклад у лайці цих народів провідне місце займають вирази, пов'язані з відправою природних потреб. В ненормативній лексиці американців, англійців і росіян провідне місце займають слова сексуальної тематики і пов'язані зі статевими органами (так звана сексоцентрична, або відгенітальна лексика). Дещо відмінна лайка серед народів Східної Азії. Японці, наприклад, традиційно не вживають огидних слів в лайці оскільки ефект образи в японській мові будується шляхом спеціального образливого побудування речень та фраз, які порушують звичайний протокол ввічливості. В арабських країнах богохульство ще й досі вважається однією з найсильніших образ разом з позастатевими стосунками, гомосексуалізмом та іншими. В деяких арабських країнах навіть згадка жінки, дружини є неввічливим – образою може навіть бути запитання про здоров'я жінки.\nВ цьому контексті українські лайки як правило пов'язані здебільшого з відправою природніх функцій організму та продуктами дефекації (так звана копроректальна лексика). Центральним і найбільш вживаним є слово «срака», яке історично вживалося і вживається в безлічі контекстів, починаючи від декількох варіантів посилання опонента «в сраку» до фізичного пред'явлення заду, як останнього аргументу в горезвісних сільських сварках. Це слово продовжує цілий синонімічний ряд такого типу: гімно, гімно собаче, гімнюк (гімнючка), засранець (засранка), серун (серуха), дристун, бздюха, бздюх.\nОднак українські лайки хоч і багаті на велику кількість огидних слів ними далеко не обмежуються. Частим, і часом не менш принизливим але дуже колоритним є використання різного роду прокльонів, які як правило супроводжуються словом «А щоб ти» та «бодай» (Боже дай): А щоби нижче пояса зціпило за пупа…; А щоби пуп той вилисів , як від маку ступа…; А щоб тобі чорне було…; А щоб тобі відмовили , як чогось попросиш…; А щоб твоєю мордою просо молотили …; А щоб твоя дружинонька з кумом повелася…; А щоби твоя срака по шву розійшлася…; А щоб ти щастя не знав …; А щоб ти лýснув…; А бодай те кров нагла залляла…;А щоб тобі зацíпило …; А бодай тобі повилазило…; А бодай тобі заклáло…; А щоб ти не діждáв…; А най тебе качка копне!; А щоб ти гімна наївся! А щоб ти всрáвся, як маленький був…; А щоб вам пусто булó…; А щоб тебе підняло і гéпнуло (вертіло)… ; А щоб тебе грім побив…; А щоб тебе злидні обсіли…; А бодай тебе чорти вхопили…; А щоб ти падло дристало та й дристало…; А шоб тобі булька з носа вискочила…; А щоб тебе муха вбрикнула…; А шоб тебе колька сколола…; А щоб тобі курка на ногу наступила …; А щоб тобі рачки лазити…; А щоб ви згинули…; А бодай ти скис! ; А щоб ти сказився!… А щоб тобі черево лусло!; А щоб ти здох! ; А бодай ти смоли в пеклі напився!; А бодай в тебе в роті пір’я поросло…; А щоб тобі рука відсохла! ; А щоб тебе смерть у могилу забрала! ; А щоб тобі світа білого не бачити…; А щоб тобі крові свого батька напитися…; А щоб тобі х*й відпав, та яйця спухли!; А щоб ти до ранку не дочекав…; Аби тобі усе клином було!; А щоб тебе чорти в пеклі смажили…; А бодай тобі у горлі кістка стала!; А щоб тобі чорт кумом став…


Побачити роботу «Турбоатома» тепер можна на фотографіях\nВиставка «Мистецтво «Турбоатома» у житті Харкова» відкрилася сьогодні, 10 лютого, в інформаційно-виставковому центрі «Бузок».\nВиставка приурочена до 80-річчя підприємства. В експозиції представлено близько 100 фотографій, на яких зображені цехи заводу і його робітники. Крім того, в галереї можна побачити кілька макетів турбін та іншого обладнання, виробленого на «Турбоатомі».\nЯк зазначив заступник генерального директора ВАТ «Турбоатом» Дмитро Нестеренко, виставка розкриває життя підприємства за останні п'ять років. «Ми хочемо показати харків'янам, як працює наш завод, адже не всі можуть відвідати його і побачити все наживо. Наше підприємство активно розвивається, зараз ми готуємо турбіни для Дністровської і Новосибірської електростанцій. За останні роки штат наших співробітників збільшився на дві тисячі чоловік» , - повідомив Дмитро Нестеренко.\nЕкспозиція працюватиме до 13 лютого.\nНагадаємо, 6 лютого підприємство відвідав віце-прем'єр-міністр України Юрій Бойко.\nДовідка. 21 січня 2014 ВАТ «Турбоатом» виповнилося 80 років. Завод входить до числа провідних турбобудівних підприємств світу. Турбіни «Турбоатома» успішно працюють на електростанціях 45-ти країн Європи, Азії, Америки та Африки. На заводі працює близько 6 тис. чоловік.\nТеги: виставка, турбоатом, Бузок


Рятувальники в суботу виявили тіла ще чотирьох жертв прориву греблі в Лаосі, таким чином, кількість загиблих збільшилася до 30 осіб. Про це заявив заступник начальника Головного політичного управління Народної армії Лаосу, керівник рятувальної операції пхали Лінтхонг, передає УНН з посиланням на Сіньхуа. За його словами, в суботу в двох затоплених селах були виявлені тіла ще чотирьох жертв - двох дорослих і двох дітей. Пошуково-рятувальні роботи просуваються стабільно, але повільно через брак сучасного обладнання. На брифінгу не називали конкретного числа зниклих без вести. Однак, згідно з опублікованою в п'ятницю інформації, доля понад сто осіб залишається невідомою.