Національних особливостей немає. Алкоголізм є - Журнал Віче\nНаціональних особливостей немає. Алкоголізм є\nСтрашні плоди практично цілковитої відсутності антиалкогольної пропаганди наше суспільство вже починає пожинати. І нема чого заспокоювати себе тим, що наразі Україна не є світовим лідером за споживанням алкоголю на душу населення. За нинішніх темпів поширення, м’яко кажучи, дружнього ставлення до «зеленого змія» серед усіх верств і різних вікових категорій наших співгромадян маємо чималі шанси наздогнати та перегнати сьогоднішніх «передовиків» — Францію та Іспанію.\nГолова Комітету ВР України з питань охорони здоров’я Тетяна БАХТЕЄВА: «Не таємниця, що на розвиток алкоголізму в нашій країні впливають чинники, пов’язані зі складною соціально-економічною ситуацією, зокрема, економічною нестабільністю, рівнем бідності й безробіттям, розшарування суспільства за рівнем отримання доходів. І як наслідок — зростання лав тих, хто п’є, курить, займається проституцією. Тут дуже багато залежить не лише від медицини, а й від способу життя, який веде людина. Нині, за статистикою, 70 відсотків української молоді віком від 12 до 20 років вживають алкоголь і палять. Є необхідність забезпечити на законодавчому рівні фінансування компаніями —виробниками алкоголю й тютюну, приміром, програм боротьби з раком».\nТверде переконання в цьому висловлювали всі без винятку учасники «круглого столу» за темою «Національні особливості алкоголізму в Україні», який відбувся в Києві.\nПоки не справив дитину…\nЯкщо ви ще не забули міфи Стародавньої Греції, то пригадаєте, чому бог ковальської справи Гефест народився кульгавим. Бо Зевс зачав його, перебуваючи «під градусом». Справді ж, непогана агітація за тверезий спосіб життя? Закони Стародавніх Греції та Риму зовсім не випадково забороняли молоді пити спиртне. Відома, зокрема, така крилата фраза Піфагора: «Поки не справив дитину, не прикладайся до вина».\nБагато води спливло відтоді, але й досі народжуються неповноцінні діти в батьків—шанувальників спиртного. Причому що більший алкогольний стаж тата й мами, то сильніший вияв розумової відсталості дитини. Фахівці давно помітили: у виноробних районах Франції більше розумово відсталих, аніж в інших провінціях країни. Навіть не алкозалежна жінка, пояснювали журналістам медики, випиваючи під час вагітності, здатна ще в утробі запрограмувати дитячий організм на залежність від алкоголю. Бо останній немовля отримує через материнську плаценту.\nУчасники «круглого столу» цілком свідомо акцентувалися на проблемі підліткового алкоголізму. Річ у тім, що зовсім недавно Всесвітня організація охорони здоров’я оприлюднила результати дослідження 41 країни світу її міжнародними експертами. Останні з’ясували, що українські підлітки посідають перше місце в рейтингу споживання алкоголю серед дітей і молоді — 40 відсотків. Деякі вітчизняні фахівці висловлюють сумніви в коректності проведення згаданого дослідження. Однак певні: бити на сполох маємо всі підстави, бо за останнє десятиліття кількість осіб в Україні, котрі перебувають у залежності лише від пива, зросла в 10—12 разів. І передусім це — підлітки та молодь. Захоплення боротьбою з наркоманією в нашій країні, вважають медики, відсунуло проблему алкогольної залежності на другий план. Між тим, навіть економісти стверджують, що гроші доцільніше вкладати саме в профілактичні антиалкогольні заходи, бо це принесе більший економічний ефект порівняно з антинаркотичними.\nАлкоголь страшний не сам по собі, роз’яснювали медики, як продукти його розпаду, що отруюють організм. Ці токсичні речовини спричиняють запалення серцевого м’яза. Нашому серцю стає дедалі важче виконувати свою основну функцію насоса. І «полум’яний мотор» зі спринтерською швидкістю зношується. Ще до 18 років підліток, котрий випиває, з великою ймовірністю здатний «нагородити» себе нирковою недостатністю й зашлакованістю організму. Для ще не зміцнілої печінки дитини навіть невеликі дози градусних напоїв можуть завершитися алкогольним гепатитом. Істотно відстають юні пиятики і в інтелектуальному розвиткові від своїх однолітків. Починає працювати зі збоями їхній головний захисний механізм — імунна система. За умови регулярного «закладання за комір» підліток стає цілком беззахисним перед вірусами.\nМіф про нешкідливість слабоалкогольних напоїв вигаданий, зокрема, самими його виробниками. Водночас, зауважують психіатри, шкода від півлітрової пляшки пива з градусом у 5 відсотків така сама, як і від 62,5 грама оковитої.\nПивний алкоголізм значно підступніший від горілчаного, бо розвивається непомітно. Але потім відразу переходить у важку форму й дуже важко лікується. За умови тривалої дружби з бурштиновим напоєм серце стає кволим, «провисає», цілковито втрачає функції живого «мотора».\nПідозрюю, багатьом чоловікам відомий вельми своєрідний вплив на них регулярного споживання пива. В організмі представників сильної статі виділяється (зокрема, в печінці) патологічна речовина, котра пригнічує вироблення тестостерону — основного чоловічого статевого гормону. Навзамін починають продукуватися жіночі статеві гормони: ширшає таз, розростаються грудні залози. А в представниць слабкої статі ймовірність захворіти на рак грудної залози зростає пропорційно до кількості випитого пива. Мало не поголовне захоплення продукцією броварів призвело до того, що проблеми з алкоголем виникають уже в 14—15-річних українців. За підрахунками наркологів, сьогодні в нашій країні регулярно споживає алкогольні напої один відсоток дітей віком 12—13 років.\nЗаручниками малих градусів можна назвати від 15 до 25 відсотків жителів мегаполісів. Причому це далеко не завжди представники «соціального дна». У лавах пивозалежних чимало освічених і цілком благополучних людей. Ситуацію погіршує, зокрема, й те, що чимало українців вважають пиво безневинним продуктом.\nФахівці ознайомили представників ЗМІ з підсумками цікавого дослідження, проведеного в одному з великих промислових міст України (уточнити його назву чомусь відмовилися). Серед трьох тисяч учасників — одинадцятикласників і студентів-першокурсників — алкозалежних не було. Але серед них було понад 50 відсотків юнаків і дівчат, котрі споживають «градусні» напої приблизно раз на тиждень. Причому не горілку, а пиво й іншу так звану слабоалкогольну продукцію. З’ясувалося, що в цих молодих людей (підкреслюю, не залежних, не алкоголіків) навіть артеріальний тиск вищий, аніж у їхніх зовcім непитущих однолітків. Мають вони низку психічних і психологічних проблем, проблеми з соціальним функціонуванням, навчанням, конфлікти в родині.\nСтрашніший за голод і чуму\nСподівання представників ЗМІ на інформацію саме про «національні особливості» виявилися марними. Ну, якщо не вважати такими вже згадані сумні результати стосовно підлітків, отримані міжнародними експертами ВООЗ. А також підсумки мультидисциплінарного дослідження українських та іноземних спеціалістів. Із ними працівників мас-медіа ознайомив асистент кафедри психіатрії Національної медичної академії післядипломної освіти С. Костюченко.\n— Найбільше здивувало нас і наших західних колег, — розповів молодий науковець, — структура за віком поширення алкоголізму. У західних країнах найменший ризик стати алкоголіком у жінок і одружених чоловіків середнього віку з дітьми. А в Україні, навпаки, останні становлять найбільшу групу ризику: приблизно тридцять відсотків чоловіків віком від 29 до 50 років тією чи іншою мірою зловживають спиртним. На відміну від жителів США та Європи наші співвітчизники мають набагато більше психічних та інших розладів, спричинених алкоголем. Найпроблемнішими регіонами в цьому сенсі є південно-східні. Однак існують тенденції з вирівнювання динаміки зростання алкоголізму: західні регіони поступово наздоганяють «лідерів».\nВ Україні — понад 700 тисяч хворих на хронічний алкоголізм. Проте реальна кількість залежних, запевняють наркологи, приблизно у вісім разів більша, ніж зареєстрована офіційно. Згідно з даними статистики, щороку алкогольна залежність забирає життя 40 тисяч українців. Причому алкоголізм є першим чинником ризику смерті серед нашого населення від 25 до 40 років. До речі, перервати страшний спадковий ланцюжок здатні мінімум п’ять (!) поколінь, котрі сповідують тверезий спосіб життя.\nСвого часу відомий англійський політик Вільям Гладстон писав: «Алкоголь спричиняє більше спустошень, ніж три історичні напасті разом узяті — голод, чума та війна». Проте це зовсім не означає, що слід скласти зброю в цій боротьбі. Які шляхи виходу з глухого алкогольного кута пропонують фахівці?\nАж ніяк не запровадження «сухого закону», твердо переконані експерти. Низьку його ефективність засвідчив світовий досвід. До того ж, коли феномен споживання спиртного присутній у національній культурі, то люди ніколи не перестануть випивати через чиюсь заборону. Просто на цьому хтось заробить великі гроші, а хтось отруїться неякісною продукцією. Дуже погано те, що в нашій державі, на відміну від європейських, досі не сформовано чітку наркополітику. Вона цілком відсутня як щодо алкоголю, так і щодо тютюну й наркотиків. Ніде правди діти, країна наша бідна, але є чимало речей, котрі грошей не потребують. Це, зокрема, заборона реклами алкогольної та слабоалкогольної продукції. Причому не лише агресивної, а й непрямої. За даними ВООЗ, оприлюдненими спеціалістами під час зустрічі з журналістами, цілковита заборона реклами алкоголю спричиняє зменшення його споживання приблизно на п’ять відсотків із скороченням усіх інших негативних наслідків. (На момент написання статті ВР України ще не прийняла Закон «Про внесення змін до Закону України «Про рекламу». – Н. С.)\nФахівці радять додатково збільшити розмір акцизу, аби зробити алкоголь дорогим, а також обмежити місця та час його продажу (те саме стосується й тютюну), посилити з боку влади контроль за продажем напоїв із градусами. Профілактичну роботу розпочинати з дитсадків, поступово трансформуючи псевдонаціональну особливість — поблажливе ставлення до споживання та споживачів алкоголю на його цілковиту протилежність.\nСкажіть, ну чому в американських фільмах, які ми активно критикуємо за пропаганду насильства, поганий підліток — це той, котрий курить і випиває, а наш хороший міліціонер, перемігши чергового злодія, дозволяє собі «розслабитися» за робочим столом?\nГолова Асоціації психіатрів України Семен Глузман поінформував присутніх про зустріч із представником Товариства тверезості Королівства Швеції. Той розповів, що швейцарці не виходять на вулицю в нетверезому стані, аби своїм зовнішнім виглядом не образити гідність співгромадян. Цікаво, скільки має минути десятиліть (чи століть), аби такий менталітет став нашою національною особливістю?..


Сади острова Белла (Isola Bella), Італія – Автостанції Закарпаття\n13.08.2018 Володимир 0 коментариев\nПісля п’ятнадцятирічної перерви, архітектор Франческо Кастеллі (1620-1691) перетворив замок у палац, і розбив навколо нього сад. На центральному майданчику були висаджені кущі у формі геральдичних знаків. Сад, розбитий на території острова, налічував близько десяти (одна над іншою) терас, оточених балюстрадами і прикрашених скульптурами й обелісками. Їх розташування підкреслювало природний рельєф місцевості, підносячись на 36 м над рівнем озера.\nДизайн ландшафту саду давав можливість огляду палацу, навколишньої території й озера з різних точок. Дві верхні тераси включали великі арки, від яких у різних напрямках розходилися доріжки. Вид з кожною тераси (що мала свою колекцію рослин, які підкреслювали її унікальність), обрамляли статуї й обеліски. Усе це створювало певну інтригу «видів».\n← Дешевий шопінг в Європі. Брендові речі за безцінь!\nГамбург – місто, яке знають завдяки мостам →


Опубліковано: 23 Січня 2020 о 10:14\nЯкі світові рітейлери стали найбільш дохідними в 2018/19 фінансовому році, хто управляє найбільшою кількістю торгових точок, у кого найбільший виторг на один об’єкт і кого аналітики вважають найперспективнішими в найближчі п’ять років.\nГлобальна аналітична компанія Kantar у своєму звіті Kantar’s 2019 Top 50 Global Retailers, складеному спільно з Інститутом реального зростання (Institute for Real Growth, IRG), спрогнозувала, хто вийде переможцем у боротьбі за покупців через п’ять років, тобто в 2024 році. Однак простого порівняння щорічних доходів вже недостатньо для того, щоб робити стратегічні висновки. Рітейлерам потрібно переосмислити, хто їх прямі конкуренти і як виграти гонку за сучасного «складного покупця». Тобто знайти нові шляхи для споживачів, диверсифікувати послуги для більш швидких і зручних покупок, підключатися через партнерські відносини до нових місць здійснення покупок і переосмислювати свої власні процеси і процедури.\nЛідером рейтингу 2019 року залишається американський гігант рітейлу Walmart, який, як очікується, буде рости швидше, ніж раніше, завдяки інвестиціям в нові шляхи виходу на ринок, вдалим придбанням і реінвестування прибутку в швидкозростаючі області свого бізнесу. Так, в найближчі п’ять років його обороти, які вже досягли $517,71 млрд, виростуть ще на 3% (або майже на $16 млрд) проти скромного 1% зростання в попередню п’ятирічку.\nОднак ці темпи розвитку не йдуть ні в яке порівняння з іншим гігантом американської і міжнародної торгівлі – Amazon. Його обороти зросли за попередні п’ять років на 22% і, згідно з прогнозами, зростуть ще на 14% до 2024 року.\nПоки в першій десятці рітейлерів по обороту тільки один рітейлер з Китаю – JD.com. Але саме ця компанія, як очікується, буде нарощувати обороти швидше за всіх – на 17% за наступні п’ять років.\nВеликий потенціал дослідники бачать і у інших рітейлерів з Піднебесної. Так, за 2019 рік Alibaba підскочив з 33 місця відразу на 25-е. Його темпи зростання склали вражаючі 44%. Правда, в майбутньому експерти очікують більш скромних результатів – «всього» 14% – стільки ж, скільки і у Amazon.\nПримітно, що в першій десятці найперспективніших мереж світу половина компаній з Китаю (включаючи A.S. Watson з Гонконгу). І тільки три рітейлера з США. Найбільш стабільне зростання показників демонструє шведська IKEA.\nЯкщо порівнювати мережі за кількістю магазинів, то перші три місця в топ-50 рітейлерів світу займають японські компанії Seven & I, FamilyMart UNY, Lawson. Багато в чому це обумовлено невеликим розміром їх торгових точок, що позначається на загальному обороті мереж, а також прибутковості в розрахунку на один магазин. Наприклад, у Seven & I, керуючої 37 346 об’єктами, виручка на торговельну точку становить не більше $2,5 млн на рік. При цьому тільки її третина генерується за межами країни. А у двох інших компаній з топ-3 за кількістю об’єктів і того менше – всього по 8% загальної виручки.\nПомітно відрізняються компанії, які починали свій бізнес виключно як онлайн-майданчики, і лише в останні роки почали активно будувати мережі «цегляних» магазинів. Так, кращим в 2019 році став Amazon.com, чий виторг з однієї точки склав $434,16 млн. У китайській Alibaba показники вдвічі гірше – «всього» $202 млн. Для порівняння: мережа Walmart з найбільшим оборотом в світі за цим показником лише на восьмому місці – $45,5 млн на рік з кожного магазину.\nПроте, поки в першій десятці мереж з найприбутковішими торговими точками сім компаній з США. Американські рітейлери домінують і у загальному світовому рейтингу: в топ-50 входять відразу 17 мереж з США. Приблизно однаково в світі представлені великі гравці французького, німецького і китайського рітейлу. Втім, якщо брати всю Європу, то її компаній найбільше в міжнародній торгівлі – 21 (якщо рахувати Росію).\nПричому саме європейські, а не американські або китайські рітейлери заробляють переважно за кордоном. У лідерах шведські H&M, IKEA та Ahold Delhaize з Нідерландів. Чия частка виручки за кордоном становить левову частину доходу. Для порівняння: той же Walmart або Amazon.com заробляють за кордоном лише п’яту частину своїх доходів.\nKantar’s 2019 Top 50 Global Retailers\nбренди, магазини, продажі, торгові марки\nТернопільщина приєдналася до системи ProZorro.Продажі (Фото)\nСтали відомі найпопулярніші бренди мобільних телефонів 2016 року в Україні\nВ Тернополі зачиняються магазини і ресторани


Українці згадують жертв Бабиного Яру | Львівський портал\nУкраїнці згадують жертв Бабиного Яру\n29 Вересня 2019, 11:33 |\nСьогодні, 29 вересня, в Україні вшановують пам’ять жертв масових розстрілів у Бабиному Яру. Нині – 78 роковини однієї з найтрагічніших сторінок в історії ІІ Світової війни. Про це повідомляє Львівський портал.\nУ вересні 1941 року в Бабиному Яру, що під Києвом, почалися масові розстріли, які тривали до листопада 1943 року. Тільки у перші два дні розстрілів там загинули майже 34 тисячі людей. За підрахунками істориків, загалом у Бабиному Яру було вбито понад 100 тисяч осіб, зокрема щонайменше 65-70 тисяч євреїв.\nЖертвами нацистів, крім євреїв, були в’язні Сирецького концентраційного табору, пацієнти психіатричної лікарні, українські націоналісти, роми, мешканці Києва різних національностей.\nЖертв Бабиного Яру вшановують на загальнодержавному рівні. Зі зверненням до українців виступив президент Володимир Зеленський.\nЗа його словами, Бабин Яр став місцем масових страт «порушників режиму», усіх, хто заважав окупантам.\n«Трагічні сторінки історії слід пам’ятати не тільки, щоб шанувати пам’ять про загиблих, а й для того, щоб зробити висновки з минулого та не допустити помилок у майбутньому. Пам’ять Бабиного Яру, Голокосту – це попередження для всього людства про те, що ідеологія нетерпимості та насильства може повернути нас у страшне минуле, коли найдорожче, людське життя, ставало лише розмінною монетою у руках диктаторів. Переконаний, Український народ завжди буде єдиним у прагненні ніколи не допускати будь-яких проявів ворожнечі на расовому чи національному ґрунті», – йдеться у зверненні Зеленського.\nТеги: Бабин Яр, Голокост, Друга світова війна, євреї, жертви, розстріл, Україна


Полімерцементи - універсальні матеріали для гідроізоляції - Каталог готовых проектов Особняк\nГлавная >> Статьи >> Отделка >> Полімерцементи - універсальні матеріали для гідроізоляції >>\nПолімерцементи - універсальні матеріали для гідроізоляції\nПри проведенні будівельних робіт рано чи пізно перед нами постає проблема гідроізоляції.\nА об’єм робіт із захисту споруди від дії води — це мало не третина від загального об’єму всіх будівельних робіт. Саме тому гідроізоляція вимагає дуже серйозного підходу до себе. Від якості проведення робіт і якості використаних матеріалів залежить строк експлуатації споруди та комфортність проживання в ній. І майже кожному з нас доводилось стикатися з наслідками, що виникли в результаті недбалого проведення гідроізоляційних робіт. Це, наприклад, вода в підвалі чи погребі або сирі кутки в наших квартирах, які з часом ще й вкриваються грибком. Від усіх цих проблем вас може врятувати якісна гідроізоляція.\nНа сучасному ринку будівельних матеріалів України присутні всі види матеріал ів для гідроізоляції. Це, наприклад, гідроізоляційні матеріали на основі бітуму — рідкі мембрани та рулонна ізоляція; матеріали на основі поліуретану та акрилу, гідрофобізуючі добавки до цементних розчинів, прозорі гідрофобізатори для фасадів, полімерцементні суміші і т.д. Перелік матеріалів, що застосовуються для гідроізоляційних робіт, дуже довгий, що і може поставити людину, яка не має спеціальної освіти, у глухий кут при виборі потрібного матеріалу.\nМи хочемо зупинитись на полімерцементних сумішах, оскільки вони є найбільш універсальними та прогресивними гідро-ізоляційними матеріалами на даний час. Застосовується вона таким чином: сухий розчин розмішується з водою до потрібної густини й за допомогою щітки наноситься на вологий бетон. Активні частинки, що входять до складу суміші, вступають у реакцію з водою, яка міститься в порах і мікротріщинах бетону й проникають в середину, утворюючи перепону на шляху води, кристалізуючись у тілі бетону. Матеріал проникає в товщу бетону на глибину до 75 см. При цьому не створюється перешкод на шляху повітря, тобто бетон «дихає». Глибина проникнення залежить від ступеня вологості бетону. Застосовується на чистому або вкритому штукатуркою бетоні для гідроізоляції підвалів, фундаментів, штучних водойм, дренажних каналів, каналізацій, басейнів, ванних кімнат і кухонь, міжповерхових перекриттів, мостів, віадуків і скульптурних пам’ятників. Застосовується як з боку дії води, так і з протилежної.\nВитрати матеріалу при нанесенні в два шари складають 2–3 кг/м2.\nДо складу матеріалу входять полімери, які роблять його еластичним і стійким до механічних пошкоджень. Застосовується з боку дії води (позитивна ізоляція) для гідроізоляції таких обєктів: чистий бетон чи брикетні кладки, вкриті штукатуркою, ємкості для води, покрівлі-тераси, басейни, підземні водоканали, ванні кімнати, пішохідні доріжки, мости, віадуки та скульптурні пам’ятники. Матеріал застосовується в два шари, між якими прокладається сітка для штукатурки. Другий шар матеріалу наноситься до повного висихання першого. Витрати складають 2–3 кг/м2 на два шари. Поверхня залишається дихаючою. Для приготування суміші рідкий компонент змішується з порошковим і добре перемішується «міксером». Після висихання і кристалізації утворює на поверхні еластичну, гідроізоляційну мембрану, яка витримує тиск до 30 N на мм2.\nКатегорично заборонено застосовувати для розведення воду.\nТаким чином, застосовуючи дані матеріали, можна вирішити багато завдань гідроізоляції, але в той же час не варто забувати, що деякі роботи потребують спеціальних і більш спеціалізованих гідроізоляційних розчинів.


На жаль, не завжди вдається зберегти перший шлюб. Інший раз все складається не так, як планувалося, і розлучення здається відмінним рішенням. Після розлучення жінка, як правило, зустрічає іншого чоловіка, з яким хоче пов’язати своє життя. Якщо є дитина від першого шлюбу, то важливим аспектом стає вибудовування відносин між чоловіком і пасинком чи падчеркою. Головну ж роль у цьому питанні відіграє жінка.\nПознайомити сина чи доньку з майбутнім вітчимом потрібно заздалегідь. Занадто жорстоко і необдумано ставити сина або дочку перед фактом про рішення весілля. Не часто чоловік і дитина знаходять спільну мову відразу, особливо якщо у чоловіка немає власних дітей і досвід спілкування з ними вкрай малий. Тому, не варто засмучуватися, якщо відразу не налагодився контакт. Потрібно більше розповідати синові або дочці про чоловіка, відзначати його позитивні риси, а чоловікові про дитину, говорити, що він любить, чим захоплюється, так буде простіше знайти точки дотику і швидко налагодити хороші відносини.\nСприяє знаходженню спільної мови між дитиною і вітчимом проведення часу втрьох – поїздки на природу, прогулянки по місту, враховуючи і думку дитини. Загальні справи зближують і згуртовують.\nЧасто виникає питання – як же дитині звертатися до вітчима? Часто жінки змушують дитину називати вітчима «тато», не рахуючись з тим, що він не завжди цього хоче. Це не бажано, якщо є рідний батько, і дитина спілкується з ним. Оптимальний варіант – кликати по імені, краще залишити вибір за дитиною, інакше не уникнути конфліктів і розвитку комплексів у дитини.\nХороший варіант – якщо вітчим стане для пасинка або падчерки старшим другом, з яким можна буде порадитися у важкій ситуації, довіритися йому в разі виникнення проблеми.\nЧасто каменем спотикання стають питання виховання. Фахівці рекомендують не відстороняти від вітчима виховного процесу. У вихованні має бути єдність – якщо не дозволяє мати, вітчим не повинен скасовувати заборону, або навпаки, це стосується і покарань за проступки. Тут важливо, що б вітчим був справедливий, а не просто виконавцем покарання, у такому разі, мова про авторитет батьків в очах дитини не йде.\nЧасто, жінка ставати на бік сина або дочки, навіть якщо ті не праві, вступає в конфлікт з новим чоловіком при дитині, тим самим знижуючи в очах свого сина або дочки його авторитет. Навіть якщо вітчим не правий, краще все ж обумовити це наодинці.\nУ вибудовуванні відносин між пасинком чи падчеркою жінці доводиться бути інший раз тонким психологом.\nЩо робити, якщо чоловік весь час бреше\nЯк важливо мати сімю: свої або чужі\nЧому чоловіки не хочуть заводити дітей


Промова Філіпа Сендса на Міжнародному конгресі ПЕН, який відбувся у вересні у Львові | ВСЛ\nПромова Філіпа Сендса на Міжнародному конгресі ПЕН, який відбувся у вересні у Львові/\nПромова Філіпа Сендса на Міжнародному конгресі ПЕН, який відбувся у вересні у Львові\nНаш світ стоїть перед новими викликами, коли прояви націоналізму і ксенофобії змушують уряди в усьому світі вживати заходів, які підривають свободи і верховенство права – і немає важливішої свободи, ніж свобода слова і самовираження, яким ПЕН прагне забезпечити захист і сприяння, та немає важливіших юридичних норм, ніж ті, що захищають наші права на самовираження.\nСвітлина: Філіпп Сендс поруч із меморіалом, встановленим на місці зруйнованої в 1940-х роках синагоги «Золота Роза» у Львові. На мармуровій плиті - слова однієї з героїнь його книжки, Інки Кац, племінниці Лаутерпахта.\nПроте, виступати у головній залі цього славного університету (Львівського національного університету ім. І. Франка), у будівлі колишнього місцевого Парламенту, коли Галичина була частиною Австро-Угорської імперії для мене особливо почесно. Можливо, ви не знаєте, але сімдесят п’ять років тому, на цьому самому місці, один чоловік – під оплески – оголосив про знищення понад 75 000 осіб. Цей замах на честь і гідність людей, а також на верховенство права, став безпосереднім каталізатором втілення нових ідей після 1945 року. Це історичне місце у давньому, прекрасному місті. Львів є колискою сучасних прав людини.\nШлях, яким я дійшов до розуміння цього був несподіваним.\nМоя різноманітна діяльність – літераторська, викладацька і адвокатська робота, участь у керівній раді англійського ПЕН-клубу – спираються на життєвий досвід. Це не «порожній аркуш», як і в кожного з нас. Історик Ерик Гобсбаум стверджував, що існує складний зв’язок між тим, ким ми є, і тим, що ми робимо. У своїй автобіографії він звернув увагу, що «життя людини і часи тісно переплітаються, а спостереження за обома допомагає робити історичний аналіз». Я не історик, але я юрист, той, хто зосереджує увагу на міжнародних питаннях: мене цікавлять норми, як їх створюють, тлумачать, застосовують, і як вони впливають на нашу поведінку. Я зрозумів, що життя окремих людей, місця і особисті історії мають величезне значення і важливий вплив на історичні процеси.\nНад своєю книгою «Східно-західна вулиця», – яку видали українською, – я працював понад сім років. Вона про чотирьох людей, два злочини – «геноцид» (захист груп) і «злочини проти людяності» (захист окремих осіб) – і місто, в якому ми усі зібралися. Це спроба зрозуміти, як обставини підштовхнули кожного з чотирьох чоловіків пройти певний шлях, і як ці пройдені ними шляхи змінили систему міжнародного права, яка є предметом моєї повсякденної діяльності. Ця книга також зачіпає особисту тему: як ці чотири переплетені життя повпливали на мій власний шлях. У глибині ця книга торкається більш важливих речей для усіх нас, питань ідентичності, пам’яті і місця: хто я, окрема особа чи член групи?\n«Східно-західна вулиця» народилася випадково. Навесні 2010 року я отримав запрошення з України, електронний лист від юридичного факультету міста, яке в Австро-Угорській імперії до 1918 року називалося Лемберг; тоді Львув, за польської влади до 1939 року; потім, після 1945 року, Львів. Мене запросили прочитати лекцію про мою роботу над «злочинами проти людяності» і «геноцидом», про мої судові справи, мої погляди на Нюрнберзький процес і його наслідки для нашого сучасного світу.\nТак, відповів я, залюбки. Я вже давно захоплювався цим процесом і міфами Нюрнберга, словами, зображеннями, звуками судового процесу, чиї наслідки стали каталізатором. Я був зачарований стенограмами, доказами, спогадами і щоденниками, романтичними історіями, що відбувалися за лаштунками. Мене приваблювали фільми, як от славнозвісний володар Оскару 1961 року «Слухання у Нюрнберзі», з несподіваними романтичними стосунками Спенсера Трейсі (судді) та Марлен Дітріх, чи рядок з оголошеного вироку: «Ми виступаємо за правду, справедливість і цінність життя окремої людини».\nРішення суду у Нюрнберзі стало потужним поривом у вітрила правозахисного руху, що тоді лише зароджувався. Воно постановило, що лідерів держав можна притягувати до міжнародного суду. Такого раніше ніколи не було.\nМабуть, причиною цього запрошення зі Львова була моя робота баррістера (судового адвоката), а не мої письмові праці. У липні 1998 року я був залучений до перемовин між державами у Римі, які завершилися створенням Міжнародного кримінального суду (МКС), судової установи, що має юрисдикцію розглядати «геноцид» і «злочини проти людяності». За кілька місяців МТКЮ (Міжнародний трибунал щодо колишньої Югославії) засудив президента Слободана Мілошевича за міжнародні злочини, а сенатора Августо Піночета було заарештовано у Лондоні і звинувачено у вчиненні «геноциду» і «злочинів проти людяності». Палата Лордів постановила, що колишній президент Чилі не може вимагати імунітету в англійських судах – нова норма права, революційне рішення суду. У наступні роки двері міжнародного правосуддя зі скрипом відчинилися, після п’яти десятиліть бездіяльності під час затишшя Холодної війни, яке настало після Нюрнберга. Невдовзі на моєму робочому столі у Лондоні з’явилися справи колишньої Югославії і Руанди. Далі були справи, пов’язані із жахіттями у Конго, Лівії, Афганістані, Чечні, Ірані, Сирії і Лівані, Сьєрра-Леоне, Гуантанамо та Іраку. Я долучився до надто багатьох справ про масові вбивства.\nЦі два різних злочини розвивалися паралельно, однак з плином часу геноцид в очах багатьох став «злочином злочинів». Вряди-годи я орієнтувався на натяки про походження і причини обох термінів, і на аргументи, наведені у Нюрнберзі, у судовій залі 600. Втім, я ніколи надто глибоко не занурювався у цей судовий процес, особисті історії, що спричинили до його виникнення. Запрошення зі Львова дало мені шанс дослідити усе докладніше.\nЯ б міг сказати, що поїхав читати лекцію, але це було б неправдою. Я поїхав через іншу причину: мій дідусь Леон Бухгольц народився тут у 1904 році, у місці, яке він називав Лемберг, коли говорив німецькою, Львув – польською. У своєму чудовому, ідилічному, похмурому есеї «Moy Lwow», написаному 1946 року і тепер опублікованому видавництвом Pushkin Press англійською, під назвою «The City of Lions», польський поет Йозеф Віттлін описує «саму сутність львів’янина», як «дивовижну суміш шляхетності і шахрайства, розуму і тупості, поезії і вульгарності». Однак він попередив «[н]остальгія... любить підробляти смаки... спонукаючи нас відчувати нині самі лише солодкі пахощі Львова...» Але він знає людей, «для кого Львув був ложкою жовчі».\nТаким він був і для мого діда – місце, про яке він ніколи не розповідав. Леонова мовчанка ледь прикривала рану від втрати численної родини після того, як він залишив Львів 1914 року, незадовго до того, як його окупували росіяни і цар Ніколай II навідався сюди з коротким візитом. Я приїхав знайти будинок, де народився Леон, і я його знайшов. А коли я вперше ступив ногою у це місто, восени 2010 року, воно здалося мені знайомим і рідним, як родич, з яким давно не бачилися. Це похмуре місто було частиною мого ДНК, мені його бракувало, я почувався тут затишно і зручно.\n«Спокою не дають... прогалини, що залишають у нас чужі таємниці», писав психолог Ніколя Абрахам. Це слова, з яких починається «Східно-західна вулиця». Леоновою таємницею було те, що він походив з величезної родини, родини, яка проживала у Львові та поблизу нього – це, без перебільшення, десятки дядьків, тіток, кузенів, племінників та далеких родичів. У 1939 році до міста прийшла війна: через шість років, до весни 1945 року, він залишився останнім живим членом цієї родини, єдиним хто вцілів у Львові і Галичині. 1939 року його було вигнано з Відня і Рейху. Він подався до Парижа, де і жив, коли я його знав, багато років по тому. У пошуках матеріалів для книги я знайшов наказ про вигнання. Якщо перекласти, там написано: «Єврей Бухгольц Моріс Леон зобов’язаний покинути територію Німецького Рейху до 25 грудня 1938 року». Його примусили залишити місце проживання не за те, що він щось зробив, а тому, що він належав до небажаної групи, і тоді був особою без громадянства.\nЯ завжди думав, що він поїхав разом із своєю дружиною Ритою, моєю бабусею, і своєю річною дочкою Рут, моєю матір’ю. Але в ході мого дослідження я дізнався про інше. Леон поїхав з Відня і дістався Парижа один. Його дочка приїхала до Парижа кілька місяців по тому, а його дружина залишалася у Відні ще три роки. Виникало чимало запитань. Чому Леон поїхав з Відня сам? Як моя мати Рут дісталася Парижа, дитина, якій не було ще року? Чому Рита залишилася у Відні і погодилася на розлуку із своєю єдиною дитиною?\nЦі питання висіли у повітрі. Я знову взявся переглядати документи, знайдені серед паперів Леона, шукаючи зачіпки. Як юрист, який часто бере участь у судових процесах – тому трохи історик, трохи психіатр – я переконаний, що будь-який клаптик паперу чи фотографія може містити в собі інформацію, яку виявляєш не відразу. Це перекопування доказів я полюбив. Дивись уважно, мисли ширше, звертай увагу на несподіване, розставляй крапки, намагайся їх з’єднати, будь наполегливим. Ніщо не є лише тим, яким видається. Дві речі виділялися з поміж інших.\nПершою був невеличкий клаптик жовтуватого паперу. Він був складений вдвоє. З одного боку порожній, з іншого – містив ім’я та адресу, написані олівцем твердою рукою. Кострубаті літери, гострий почерк. «Міс Е.М. Тілні, Норидж, Анґлєтерр».\nДруга річ – маленька чорно-біла фотографія, зроблена 1949 року, неправильної квадратної форми. На фото – чоловік середнього віку, який пильно дивиться в об’єктив фотокамери. На звороті синім чорнилом було написано: «Herzlichste Grüsse aus Wien, вересень 1949 року» – «Найтепліші вітання з Відня», і нерозбірливий підпис.\nМоя мати сказала, що вона не знає хто така міс Тілні і ким був чоловік у метелику. Однак ці клаптики зберегла. Якщо речі зберігають, значить на те є причина. Я пришпилив їх до стіни над моїм робочим столом – де вони висітимуть три роки – і знову сів за підготовку до лекції для Львова.\nЯ зробив невеличкий особистий екскурс, проте, ви ж пам’ятаєте, що темою моєї лекції були «злочини проти людяності» і «геноцид». Тож дозвольте зупинитися на двох з великої кількості дивовижних збігів, на які я випадково натрапив. Перший – я дізнався, що чоловік, який запровадив «злочини проти людяності» у міжнародне право був зі Львова. Справді, він був студентом того самого університету, який запросив мене прочитати лекцію. Його звали Герш Лаутерпахт. Він народився у невеличкому містечку Жолкєв (нині Жовква), за 15 миль на північ звідси. Він перебрався до Львова у віці 14 років, 1911 року, і вступив до юридичного факультету. У 1919 році він виїхав до Відня, потім у 1923 році до Лондона, щойно після весілля, щоб навчатися у LSE (Лондонська школа економіки та політичних наук). Він став професором Кембриджського університету. 1945 року він видав книгу, яка заклала підвалини нашої сучасної системи прав людини, «Міжнародний білль про права людини». Це було щось зовсім нове, революційна ідея, що окремі особи повинні мати права згідно з міжнародним правом. Лаутерпахт написав проект Міжнародного білля про права, яким реалізував своє кредо: «Окрема людська істота… є основною одиницею усього права». На сторінці 70 своєї книги він виклав Статтю 4 свого проекту Міжнародного білля. У ній йдеться таке: «Людина не може бути позбавлена чи обмежена у свободі слова і вільного вираження думок письмово або у будь-який інший спосіб». Я вважаю, що це вперше така ідея була викладена у документі, який мав на меті висвітлення законних прав для усіх людей, в усьому світі, спираючись на ідеї Герберта Веллса.\nУ квітні 1945 року Черчилль, Рузвельт і Сталін домовилися про проведення судового процесу над провідними лідерами нацистів. Британець залучив Лаутерпахта допомагати прокурорам, працювати з Робертом Джексоном, головним обвинувачем. У липні 1945 року Джексон вирушає до Лондона для роботи над Статутом Нюрнберзького трибуналу. Між більшовиками і французами виникли розбіжності стосовно переліку злочинів, які підпадають під юрисдикцію Трибуналу. Джексон звертається по допомогу до Лаутерпахта. 29 липня вони сидять у садку будинку Лаутерпахта, у Кембриджі. Розмову підживлює чай і пухкий бісквітний торт «Вікторія». Лаутерпахт пропонує означення злочинів зафіксувати у Статуті, щоб полегшити розуміння для громадськості і додати легітимності. Джексон реагує позитивно, тож Лаутерпахт пропонує ще одну ідею для означення звірств проти цивільних. Лаутерпахт вже давно має академічний інтерес до цієї теми, а також особистий – він досі нічого не знає про те, що сталося з його родиною у Львові. Як новопосталий англієць, він нічого про це Джексону не каже.\nЧому б не означити звірства проти цивільних осіб як «злочини проти людяності», пропонує Лаутерпахт? Ось ми бачимо слова, написані його рукою. Такий термін описав би різноманітний спектр звірств проти окремих осіб – катування, вбивства, зникнення – і вводив нове поняття для міжнародного права. Ідея Джексону подобається і він забирає її з собою до Лондона. 8 серпня термін «Злочини проти людяності» було включено до статуту Нюрнберга, як Стаття 6(с).\nПідготовка до лекції у Львові вимагала від мене також звернути увагу на «геноцид», і це приводить мене до другої несподіванки: чоловік, який вигадав це слово – у 1944 році – теж пройшов через Львів, і вчився на тому самому юридичному факультеті, що й Лаутерпахт. Його звали Рафал Лемкін. Він потрапив до львівського університету 1921 року, через кілька років після того, як його полишив Лаутрепахт, і залишався там до 1926 року, коли отримав науковий ступінь з кримінального права. Насправді він народився за п’ятсот кілометрів на північ, на фермі поблизу селища Озерисько, яке нині є територією Білорусі.\nПісля завершення навчання він став громадським обвинувачем у Варшаві. 1933 року він написав брошуру для мадридської конференції Ліги Націй, запропонувавши ввести відповідальність за новий міжнародний злочин, щоб боротися з тим, що він назвав «варварство» і «вандалізм» проти людей. Він зосередив свою увагу не на захисті окремих осіб, як Лаутерпахт, а на захисті груп. Його ідеї жваво обговорювали, однак, час для цього був не дуже слушний, Гітлер тільки-но прийшов до влади у Німеччині.\nУ 1939 році, коли Німеччина вторглася до Польщі, Лемкін був у Варшаві. Він тікає, вирушає до Швеції, і, зрештою, добирається до Америки у 1941 році, до Дарема, Північна Кароліна, де йому запропонували академічний притулок. Вирушаючи у цю тривалу мандрівку він має обмаль грошей, майже без особистих речей, втім, бере з собою чималі валізи. Вони напхані паперами, тисячами декретів, прийнятих нацистами. Він зібрав ці матеріали, а тоді повіз з собою по світу. 1942 року йому запропонували контракт на видання книги. Книгу видають у листопаді 1944 року під назвою «Правління країн осі в окупованій Європі». Назва розділу IX – нове слово, вигадане Лемкіном – «Геноцид», злочин знищення груп, який, за його словами, був грандіозним планом нацистів, амальгама з грецького слова «genos» (плем’я або раса) і латинського «cide» (убивство).\nВлітку 1945 року уряд США залучив Лемкіна до роботи над воєнними злочинами, він починає працювати з Робертом Джексоном та його командою, але окремо від Лаутерпахта. Він проштовхує свою ідею геноциду, за вчинення якого провідним нацистам має бути висунуто звинувачення. На його думку, знищення груп є прерогативою Нюрнберзького трибуналу.\nУ серпні 1945 року, коли після візиту Джексона до Лаутерпахта прийнято Нюрнберзький статут, Лемкін розчарований, що він містить «Злочини проти людяності» – убивство окремих осіб, – але геноцид і знищення груп у ньому не згадують. Він вирушає до Лондона для підготовчої роботи над майбутнім судовим процесом, і дивовижним чином – «впертий тип», як згодом назве його син Роберта Джексона – його «геноцид» потрапляє до третього пункту проекту обвинувального акту. Документ стверджує, що нацисти «проводили умисний і систематичний геноцид». Вперше цей термін було використано у тексті міжнародного юридичного документа, з погодженим означенням, «знищення расових і релігійних груп». Обвинувальний акт згадує «євреїв, поляків, циган та інших». 18 жовтня цей акт подано до Трибуналу. «Я поїхав до Лондона і мені вдалося додати геноцид до переліку обвинувачень нацистським воєнним злочинцям, які висунули у Нюрнберзі», пише Лемкін.\nСудовий процес у Нюрнбергу розпочався 20 листопада 1945 року. Лаутерпахт присутній у залі суду з британською командою, намагається проштовхнути захист окремих осіб. Лемкін залишається у Вашингтоні з американською командою, намагається проштовхнути захист груп.\nОдним з двадцяти двох чоловіків на лаві підсудних є Ганс Франк, четвертий герой моєї книги. Він одним з перших підтримував нацистів, з 1928 року працював особистим юристом Адольфа Гітлера. У жовтні 1939 року він стає генерал-губернатором окупованої нацистами Польщі. У серпні 1942 року він прибуває сюди, до Лемберга і Галичини, щойно приєднаних до його території. Він влаштовує концерт, який завершується Дев’ятою симфонією Бетховена, і виступає з промовами. У цій самій залі. Тут, 1 серпня 1942 року, сімдесят п’ять років тому, він оголосив про план ліквідувати усе єврейське населення міста.\n«Я не бачив, щоб хтось з цього мотлоху вештався навколо, – говорить він. – В чому справа? Мені кажуть, що колись у цьому місті були тисячі і тисячі цих незграбних примітивів… однак жодного не було видно відтоді, як я приїхав».\nТакі слова занотовано у його офіційному щоденнику. Аудиторія аплодує. Франк знає, чому він не побачив жодного єврея – вони у гетто, всього за кілька хвилин звідси, їх там 100 000. Він знає усе про це місце – куди ви можете зараз піти, хоч воно нині ніяк не позначено, – тому що у листопаді 1941 року його адміністрація підготувала карту під назвою Umsiedlung der Juden: Переселення євреїв. Він також знає, що вихід за територію гетто карається смертю – наслідок його декретів. Не хвилюйтеся, каже він, ми працюємо над проблемою «Єврейського питання». Вони більше не зможуть вештатися під ногами. У протоколі занотовано, що його слова зустріли у цій залі «бурхливими оплесками». Слова мають значення.\nПро цю промову повідомили на першій шпальті місцевого часопису «Газета Львовска». За кілька днів розпочинається «die Grosse Aktio», Велика Акція з очищення гетто. Серед тих, хто опинився в епіцентрі жахіть, були родини, друзі і викладачі Лаутерпахта та Лемкіна з юридичного факультету Львова, а також родина мого дідуся Леона. З кожної родини залишився лише один вцілілий.\nУ Лаутерпахта – це його племінниця Інка. Чотири роки тому я зустрівся з нею у Парижі. Ми пили чорний чай, вона розповідала мені про серпень 1942 року, при ясній пам’яті. Першим забрали її діда Арона, батька Лаутерпахта. «Через два дні німці забрали Гершову сестру, мою матір», – сказала вона мені. «Це було на вулиці, мою матір схопили українські і німецькі солдати». Вона спостерігала з вікна їхнього дому, сама. Її батько працював неподалік.\n«Хтось прийшов і сказав йому, що забрали мою матір. Я зрозуміла, що сталося, я все бачила у вікно... Мені було дванадцять, уже не дитина. Я перестала бути дитиною 1939 року. Я знала про небезпеку і все решта. Я бачила, як мій батько побіг за мамою на вулицю. Я зрозуміла, що це кінець. Я не була сміливою. Якби була, то побігла б за нею. Я знала, що відбувається. Я і досі бачу цю сцену, мамину сукню, її високі підбори...»\nВона пішла шукати батька.\n«Мій батько не думав про мене. І знаєте що? Мені це подобалося. Для нього це було лише те, що забрали його дружину, жінку, яку він дуже любив. Він думав лише про те, як її повернути».\nЇї батько побіг шукати свою кохану у темно-сірому костюмі. Тоді забрали його і Інка залишилася сама. Якщо вам цікаво і хочете собі це уявити, вулиця Петра Дорошенка 64, паралельна до парку навпроти цієї будівлі, менше ніж 500 метрів звідси.\nЯ додав слова Інки у свою книгу і тепер ви можете побачити їх викарбуваними на гранітній плиті меморіалу у центрі цього міста, на місці знищеної синагоги Золота Роза.\nТри роки по тому, у травні 1945-го, Франка затримують вояки США, поблизу його будинку у Мюнхені. З ним його щоденники, сорок два томи, і дивовижна колекція творів мистецтва, включно з портретом Чечилії Галлерані, «Пані з горностаєм», створеним Леонардо да Вінчі приблизно 1489 року. Картина висіла в особистому кабінеті Франка у Вавельському замку у Кракові. Зараз вона повернулася на своє місце у Вавельський замок. Син Франка Ніклас каже мені, що, коли він був малим хлопцем, батько змушував його ставати перед цією картиною і зализувати волосся, як у Чечилії. Тепер Франк на лаві підсудних. Його звинувачено за трьома пунктами, включно із «Злочинами проти людяності» і «Геноцидом».\nУ той перший день судового процесу радянський прокурор ознайомлює суддів з подіями, які відбулися у Львові. Він описує вбивства, тортури та жорстоке поводження у концтаборах й інших місцях у Східній Європі – до переліку входить Янівський табір, у самісінькому центрі Львова. Він згадує про дії «геноциду», вчинені у цьому місті у серпні 1942 року, у наступні дні після промови Франка, виголошеної у цій залі. Понад 133,000 осіб було закатовано і розстріляно у Лембергу у той період, повідомляє він суддям у Нюрнберзі. У Янівському концтаборі, всього лиш впродовж двох місяців було вбито вісім тисяч дітей, прямісінько у серці цього міста. Під час промови прокурора Лаутерпахт і Лемкін ще не знають чи серед жертв є члени їхніх родин. Їм ще невідомо, що чоловік, якого вони притягнули до суду, Ганс Франк, безпосередньо причетний до досі невідомої долі їхніх власних родин.\nЦього дня, вперше в історії, терміни «геноцид» і «злочини проти людяності» лунають на відкритому судовому засіданні. Я знаю, що Лаутерпахт і Франк були присутні цього дня в одному приміщенні і хочу побачити фотографію. Син Лаутерпахта каже мені, що таких фотографій немає, але я вперто наполягаю. Один мій друг знайомить мене з архівом «Ґетті Іміджис» (Getty Images), найбільшою колекцією зображень з того дня у суді. Я проводжу цілий день, переглядаючи сотні зображень на старих скляних пластинках, нарешті, після кількох годин пошуків я знаходжу.\nЛаутерпахт сидить в кінці столу з британцями, другого з лівого боку, лікті на столі, руки склав під підборіддям. У правому нижньому куті - кремезна фігура Герінга у світло-сірому костюмі завеликого розміру. Шостий на лаві по його ліву руку і просто перед краєм балкону, що потрапив у кадр – Франк, з трохи нахиленою головою.\nВідділені лише кількома столами і стільцями, Лаутерпахт і Франк перебувають разом в одному приміщенні.\nСудовий процес триває цілий рік, а вирок виголошують два дні, 30 вересня і 1 жовтня 1946 року. Сподіваюся, ви зможете зрозуміти мою охоту не уникнути висвітлення усього, що відбувалося, оскільки життя цих трьох людей тісно переплелися. Достатньо зазначити, що зв’язки були несподіваними, серія подій, описаних істориком Ентоні Бівором як таких, що «жоден роман не здатен зобразити». Я веду до того, що ці особисті шляхи і їхні зв’язки із цим містом перетиналися таким чином, що наслідком стала зміна ходу історії розвитку права, а потім і самої історії. Ідеї та зусилля Лаутерпахта і Лемкіна повпливали на політику, історію, культуру, моє життя і ваше життя.\nПоняття «злочини проти людяності» і «геноцид» увійшли в наш світ, а багатьом здається, що вони були там завжди. Ні, вони не були: обидва є продуктом творчого і винахідливого розуму двох людей, керованих особистим досвідом, викуваним на ковадлі одного міста. Чому Лаутерпахт обрав захист окремих осіб і що спонукало Лемкіна стати на шлях захисту груп є питанням до обговорення. У них схоже минуле, вони навчалися в одному університеті, мали одних і тих самих викладачів. Якщо ви забажаєте простежити витоки цих злочинів, сліди приведуть вас до Лемберга, до подій наприкінці Великої війни, до юридичного факультету. Звісно ж вони приведуть до будівлі, де вони вчилися і до викладача, який читав обом лекції – Юліуша Макаревича, польського професора кримінального права. Ви зможете потрапити до цієї будівлі, теж розташованої неподалік, і навіть до тієї самої аудиторії, де Макаревич ділився своїми думками стосовно ставлення до меншин, як це зробив я.\nА ось ще один дивний факт: попри своє спільне походження, зацікавлення і подорожі, попри той факт, що я зміг встановити, що вони перебували в одному місті в один день – хоч і не в Нюрнбергу і залі 600, де вони постійно розминалися, іноді всього лиш на день – виглядає на те, що Лаутерпахт і Лемкін так ніколи і не зустрілися.\nПоняття, які вони запровадили у міжнародне право – «злочини проти людяності» і «геноцид» супроводжують мою трудову діяльність. Моє прагнення зрозуміти Лаутерпахта і Лемкіна безперечно було зумовлене моєю особистою історією та подіями, які поховано у сімейних склепах, безумовно, з міркувань безпеки.\nУ ході роботи я продовжував сімейне розслідування: внаслідок цієї детективної роботи я з’ясував ким була міс Тілні, і тепер розумію чому моя мати – і я – має підстави бути глибоко вдячною дивовижній і хоробрій жінці, яка присвятила себе місіонерській діяльності від імені Серрей Чепл з Нориджа, де вона народилася. Вона надихалася проповідями свого пастора Девіда Пантона і розділом 10, віршем 1 з Послання святого Павла до римлян: їхнє тлумачення одного рядка звідти, імовірно, спонукало її вирушити до Відня і врятувати життя моїй мамі влітку 1939 року. Слова мають значення.\nЯ також встановив особу чоловіка у метелику. Мандрівка, яка спершу перенесла мене на схід, а потім на захід, через ріки та океан, з допомогою стосу старих австрійських телефонних довідників, приватного детектива з Відня, фейсбука, зрештою, завершилася на мансарді у Массапекуа, що на Лонг-Айленді у Нью-Йорку. Фотографія, яка стала ключем для розгадки ще однієї родинної таємниці, зроблена у віденському садку навесні 1941 року, фото моєї матері з двома чоловіками у білих шкарпетках, один з яких був тим чоловіком у метелику, її коханцем, відкриття, яке привело до іншого відкриття, особистості чоловіка, який, імовірно, був справжнім коханням мого дідуся – його найкращий друг Макс.\nМабуть, ще дивнішим і цілком неочікуваним є те, що я дізнався про багато безпосередніх зв’язків між моєю родиною і родинами Лаутерпахта та Лемкіна. Я був страшенно здивований дізнатися, що моя прабабуся Амалія Бухгольц народилася і мешкала у маленькому містечку Жовква, всього лиш за 25 кілометрів на північ звідси, де, як виявилося, народився Герш Лаутерпахт. Дійсно, вони народилися і мешкали на одній вулиці, всього за кількасот ярдів один від одного. Тоді ця вулиця називалася Лембергштрассе. Львівська вулиця. Син Лаутерпахта Елі був моїм першим викладачем міжнародного права і моїм наставником, але минуло тридцять років, перш ніж ми дізналися, як ми пов’язані із вулицею, яку письменник Йозеф Рот називає Східно-західна. Рот, до речі, теж жив тут, на вулиці Еббота Гоффмана (нині вулиця Чехова), як і Йозеф Віттлін.\nУ ході дослідження я з’ясував, що Амалія, чиє життя почалося поруч з Лаутерпахтами, закінчилося у вересні 1942 року, у королівстві Ганса Франка. Останньою вулицею, якою вона ішла перед смертю, була Гіммельфартштрассе, «вулиця на небеса», яка вела від залізничної платформи до газової камери у таборі під назвою Треблінка. Через місяць батьки Лемкіна Белла та Йозеф пройшли тією ж вулицею і загинули у тій самій газовій камері.\nЖиття Амалії проходило між Лаутерпахтами і Лемкінами, як, можна сказати, і моє, хоч і по-різному.\nЗвідки приходить розуміння цих точок дотику?\nІдеї цих двох визначних осіб, Лаутерпахта і Лемкіна, і нині не втрачають актуальності. Лаутерпахт вважав, що ми повинні зосередитися на захисті індивідів, і, безумовно, навіть сьогодні стверджував би, що винайдене Лемкіном поняття «геноцид» є непрактичним і політично небезпечним, таким, що заміняє тиранію держави на тиранію групи. У певному сенсі мій власний практичний досвід підтверджує цю точку зору. Я помітив, що акцент на захисті однієї групи проти іншої сприяє підвищенню відчуття «вони» і «ми», підсилює групову ідентичність і почуття солідарності, є джерелом як підтримки так і небезпеки. Яким чином це відбувається? Намагаючись довести факт «геноциду» у юридичній практиці вам потрібно встановити існування і практичний вияв наміру знищити групу загалом або частково. Я бачив на власні очі, як цей процес зміцнює почуття солідарності потерпілої групи і водночас поглиблює ненависть до злочинної групи загалом.\nОднак я також розумію, що намагався робити Лемкін. Безумовно, він мав рацію, визнаючи реалії, що у більшості випадків (якщо не в усіх) масові звірства націлені не проти окремих осіб, а проти тих, хто належить до групи. Лемкін казав, і це потужний аргумент, що закон має відображати ці реалії, але він має також визнавати і надавати легітимності цьому відчуттю, яке є в усіх нас, приналежності до однієї чи більше груп.\nХтось може спитати, а які довготривалі наслідки цих двох юридичних термінів? Після Нюрнберга настав період затишшя, і минуло п’ять десятиліть, перш ніж міжнародне кримінальне правосуддя отримало новий поштовх, зважаючи на події у колишній Югославії та Руанді, арешт сенатора Піночета, створення МКС, події 9/11 і після нього, які привели нас до Афганістану та Іраку, до світу ІДІЛ, жінок і дівчат етносу Єзиди, про яких я згадував.\nСьогодні вкотре, як я вже згадував на початку, отрута ксенофобії та націоналізму проникає у вени Європи. Я бачу її у своїх судових справах і під час подорожей, зокрема і до центральної та східної частин цього континенту – Угорщини, Польщі, України, де ті, хто дивився документальний фільм БіБіСі «Мій нацистський спадок», могли побачити, як я у далекому полі, всього лиш кілька років тому, спостерігаю за людьми у нацистських одностроях, що святкують річницю створення дивізії Ваффен СС Галичина. Це менше ніж за годину звідси. Неможливо пройти через досвід написання «Східно-західної вулиці», зануритися у світ між 1914 і 1945 роками, і не відчути помітне відчуття тривоги від того, які зараз відбуваються рухи.\nБлижче до рідного дому теж відчувається запах змін у повітрі, рух у бік політики ідентичності. Один колишній мер Лондона – Кен Лівінгстон – образливо нагадує, що Адольф Гітлер підтримував сіонізм, інший – Борис Джонсон – стверджує, що ЄС і Адольф Гітлер якимсь чином мають спільну мету. BREXIT і президент Трамп – який хоче заборонити мусульманам в’їзд до Сполучених Штатів, не через те, що вони щось вчинили, а тому що вони є громадянами певних країн – безумовно, теж є відбиттям нової тенденції до замкненості, тенденції, яка бачить в інтернаціоналізмі та відкритості загрозу, демонізацію «інших», політичну доцільність.\nНа такому тлі я коливаюся між поглядами Лаутерпахта і Лемкіна, між захистом окремої особи і захистом групи, між реалізмом Лемкіна та ідеалізмом Лаутерпахта. Я бачу силу обох аргументів, і усвідомлюю напругу між індивідом і групою. Лаутерпахт і Лемкін своїми ідеями змінили світ, і зробили це за допомогою слів, написаних у книгах, книгах, які зробили свою дивовижну справу по всьому світу.\nЖодне місце у світі не знає більше про згадану мною напругу, ніж Львів, де конфлікт між групами підштовхнув Лаутерпахта і Лемкіна до роздумів над тим, яким чином міжнародне право могло б запропонувати кращі захисні засоби. Я страшенно радий, що зовсім скоро, з 10 по 12 листопада, у цьому місті відбуватимуться урочисті заходи на честь Лаутерпахта і Лемкіна – і я з нетерпінням очікую бути поруч з мером, коли він відкриватиме меморіальні таблички на їхніх будинках, у суботу 11 листопада, і на концерт, який відбудеться у філармонії пізніше того дня.\nЖодна організація у світі не знає краще, ніж ПЕН про життєву важливість захисту прав окремих осіб і груп.\nЖодна з груп індивідів не знає краще, ніж члени ПЕН-клубу в усьому світі, про силу слова, його здатність запропонувати захист для письменника, для читача, для інших.\nЯ закінчив «Східно-західну вулицю» у місці, де колись було здійснено масове убивство. Стоячи там, біля масового поховання, місця, яке нині досі не позначено, я опинився між двома полюсами голови і серця, розуму та інстинкту, усвідомлюючи одну дуже важливу істину, що нас справді переслідують «прогалини, залишені в нас чужими таємницями». Надія, що розуміння такого переслідування може зробити нас сильнішими є обіцянкою, яку дає зібрання стількох письменників тут у Львові, який мимоволі став колискою прав людини, письменників, які зібралися у спільній відданості правді, честі і гідності у часи поновлення пропаганди, підживленої нашим минулим. Те, що ми зібралися у тій самій залі, де пропаганда і її наслідки колись змогли дістати такого вбивчого розквіту, нагадує нам про те звідки ми прийшли, і куди ще попрямуємо. Під час Форуму видавців у Львові, письменниця Лариса Денисенко зіткнулася з проблемою за написання книги з назвою «Майя та її дві мами». Завтра в Стамбулі мій дорогий друг Ахмат Алтан постане перед іншим судом, який вирішуватиме чи його звільнять з ув’язнення, яке триває вже рік, за злочин бути письменником. У Києві залишається нерозв’язаним питання убивства Павла Шеремети у липні 2016 року, яке не було – але обов’язково мусить бути – належним чином розслідуване.\nЯк каже письменник, поет і співак Леонард Коен, існує «тріщина в усьому, так світло потрапляє всередину».\nНа завершення я хочу тепло подякувати Львову за те, що відчинив мені свої двері. Я хочу подякувати багатьом дивовижним людям цього міста, які запропонували свою допомогу, від мера до менеджера готелю Жорж. Не можу окремо не відзначити: Іван Городиський та Ігор Леман, докторанти юридичного факультету, які були моїми провідниками у міських архівах та їхня викладачка професорка Оксана Головко; професор Петро Рабинович, який читає лекції з прав людини у цьому місті понад п’ять десятиліть, у часи пітьми і часи світла; Софія Дяк та її колеги у чудовому Центрі міської історії; і Мар’яна Савка та усі її колеги з дивовижного львівського «Видавництва Старого Лева».\nКожному з них та усім решта дякую, дякую і ще раз дякую.


Історичні та пригодницькі романи українською скачати безкоштовноСтраница 6 »\nКарріон В. Грішниці. Сфінкс\nКнига відомого кубинського письменника присвячена важким рокам кінця ХІХ початку ХХ століття коли до Куби, після поразки Іспанії у війні зі Штатами прийшли північноамериканські капіталісти. Важке життя кубинського народу змальоване з величезною майстерністю, сторінки книги переповнені людським горем та слізьми, які розчулюють до глибини душі\nКнига присвячена відомому казахському поету Абаю Кунабаєву, його нелегкому життю та творчості. Твір розкриває соціально-побутові картини із життя казахського народу на рубежі ХІХ-ХХ століть\nСабатіні Р. Одіссея капітана Блада. Хроніка капітана Блада\nЦі книги написані Рафаелем Сабатіні, одні із найбільш захоплюючих романів про піратів у світовій пригодницькій літературі. Події розгортаються на просторах Карибського моря в епоху піратства XVII століття\nКащенко А. Великий Луг Запорозький\nВеликий Луг споконвіку привалював різні народи, навіть «батько історії», грецький історик Геродот присвятив одну із своїх розповідей цій території. У часи козацтва ця земля уособлювала волю і жодні небезпеки не могли спинити українців у заселенні цього краю\nКащенко А. Борці за правду\nНевелике історичне оповідання, що прославляє дух героїчної минувшини та підіймає патріотичний дух усього українства\nРоман про вождя повсталих римських рабів Спартаку. В оповіданні описані Цезар, Помпей, Вергілій, Ціцерон, Красс, крім цього описані гладіаторські бої, бої з римським військом, децимації (страта кожного десятого воїна з усіх втікачів з поля битви), і звичайно ж, звичайно кохання Спартака. У книзі даний потужний заклик до свободи і рівності всіх народів\nСтівенсон Р. Л. Остірв скарбів\nЧудовий роман про пригоди, піратів, небезпеки та скарби. Книга розпочинається епізодом про появу в трактирі старого моряка. Джим, юнак який там працює, подружившись з незнайомцем дізнається, що йому загрожує небезпека, на нього полюють пірати. Постоялець несподівано помирає і Джим розуміє, що невідомий моряк також був піратом і злочинці полюють не на нього, а на те що у нього у скриньці – на карту Острова Скарбів. Тут і почались пригоди юного сміливця та його друзів


Розпоряждення 2017 року\nБЮДЖЕТНІ ЗАПИТИ 2019р.\nПроекти рішень 2019 рік\nПРОЕКТИ РІШЕНЬ 30 СЕСІЯ 2020 РІК\nПРОЕКТИ РІШЕНЬ 31 СЕСІЯ 2020 РІК\nПРОЕКТИ РІШЕНЬ 33 СЕСІЯ 2020 РІК\nВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ 2019 рік\nВід 05 листопада 2015 року № 5\nЗахарівської сільської ради\nНа підставі пункту 2 частини 1 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”\nУтворити такі постійні комісії сільської ради:\nпостійна комісія з питань планування бюджету, фінансів та приватизації;\nпостійна комісія з питань діяльності ради, депутатської етики, освіти, культури, охорони здоров’я, соціального захисту населення, торгівлі, побутового обслуговування, правопорядку та роботу з молоддю;\nпостійна комісія з питань сільського господарства, будівництва, транспорту, зв’язку, енергопостачання, екології та охорони природних ресурсів.\nСільський голова В.Гарбуз\nВід 05 листопада 2015 року № 6\nВідповідно до статей 26, 47 Закону України “Про місцеве самоврядування\nпостійну комісію сільської ради з питань планування бюджету, фінансів та приватизації у складі:\nпостійну комісію з питань діяльності ради, депутатської етики, освіти, культури, охорони здоров’я, соціального захисту населення, торгівлі, побутового обслуговування, правопорядку та роботу з молоддю у складі:\nпостійну комісію з питань сільського господарства, будівництва, транспорту, зв’язку, енергопостачання, екології та охорони природних ресурсів у складі:\nСільський голова В Гарбуз\nВід 05 листопада 2015 року № 7\nпро постійні комісії Захарівської\nВідповідно до статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”\nЗатвердити положення про постійні комісії Захарівської сільської ради (додається).\nЗахарівської сільської ради VIІ скликання\nОрганізація і робота постійних комісій Захарівської сільської ради здійснюється на підставі Конституції України, Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” та “Про статус депутатів місцевих рад”, регламенту роботи Захарівської сільської ради і цього положення.\nПостійні комісії ради є органами сільської ради, що обираються з числа її депутатів для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її компетенції, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.\nПостійні комісії обираються радою на термін її повноважень у складі голови і членів комісії. Голова постійної комісії обирається радою за пропозицією голови ради. Депутат сільської ради може бути членом тільки однієї постійної комісії і працювати в ній на громадських засадах.\nСільський голова не може бути обраний до складу постійних комісій.\nОсновними завданнями постійних комісій сільської ради є:\nсприяння державним органам і організаціям, а також депутатам ради в їх роботі над виконанням рішень обласної, районної чи сільської рад;\nсприяння в здійсненні контролю за розглядом і реалізацією державними органами, посадовими особами пропозицій і зауважень депутатів, висловлених на сесіях сільської ради та засіданнях постійних комісій.\nВиконуючи покладені на них завдання, постійні комісії покликані сприяти ефективній діяльності сільської ради як органові влади на селі та вирішенню питань територіальної громади.\nПерелік постійних комісій затверджується рішенням сільської ради, виходячи з основних напрямків роботи ради та місцевих умов. Упродовж періоду своїх повноважень сільська рада може утворювати і ліквідовувати постійні комісії, вносити зміни до їхнього персонального складу, обирати голів комісій.\nПостійні комісії сільської ради відкритим голосуванням обирають секретаря комісії. З огляду на невеликий склад постійних комісій сільська рада може не обирати заступника голови комісії. Його функції доручено виконувати секретареві.\nПостійні комісії здійснюють свою роботу гласно, на основі колективного, вільного, ділового обговорення і вирішення питань функціонування територіальної громади. Постійні комісії будують свою роботу на співпраці з державними органами, громадськими організаціями, трудовими колективами та органами самоорганізації населення. Виробляючи рішення постійної комісії вивчають і враховують громадську думку.\nПостійні комісії координують свою діяльність із відповідними комісіями районної ради.\nЗа дорученням ради, сільського голови, секретаря сільської ради або за власною ініціативою вивчають діяльність відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, готують пропозиції і виносять їх на розгляд ради, розробляють проекти рішень та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.\nПопередньо на своїх засіданнях розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, готують щодо них свої висновки.\nПеревіряють виконання рішень сільської ради, контролюють у межах повноважень ради дотримання законодавства.\nРозглядають пропозиції, заяви та скарги громадян.\nВивчають за дорученням ради, сільського голови, секретаря сільської ради або за власною ініціативою діяльність підзвітних і підконтрольних раді та її виконавчому комітетові органів, підприємств, установ і організацій, їхніх філіалів і відділень від форм власності, їх посадових осіб, подають за результатами перевірки рекомендації на розгляд їх керівників, а в необхідних випадках – на розгляд ради або виконавчого комітету.\nПопередньо розглядають кандидатури осіб, запропонованих для обрання, затвердження, призначення або погодження сільською радою, готують висновки з цих питань.\nІІІ. Права і обов’язки комісій\nПитання, які належать до повноважень кількох постійних комісій,, можуть за ініціативою комісій, а також за дорученням ради, її голови або секретаря сільської ради розглядатися постійними комісіями спільно. Висновки і рекомендації, прийняті постійними комісіями на спільних засіданнях, підписують голови відповідних постійних комісій.\nПостійні комісії для вивчення питань, розроблення проектів рішень ради можуть утворювати підготовчі комісії і робочі групи із залученням представників громадськості, учених і фахівців.\nПостійні комісії з питань, які належать до їх компетенції, та в порядку, визначеному законом, мають право отримувати від керівників органів, підприємств, установ, організацій та їх філіалів і відділень, незалежно від форми власності, необхідні матеріали і документи.\nРекомендації постійних комісій підлягають обов’язковому розглядові всіма органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи комісії мають бути повідомлені у встановлений ними термін. У разі не розгляду рекомендацій постійних комісій вони можуть звернутися в раду з пропозицією про притягнення до відповідальності посадових осіб.\nЧлен постійної комісії зобов’язаний брати участь в роботі комісії, сприяти втілення в життя її рішень, виконувати доручення комісії.\nЧлен постійної комісії має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на засіданнях комісії, має право пропонувати питання для розгляду постійної комісії та брати участь у їх підготовці й обговоренні, вносити пропозиції про заслуховування звіту чи інформації посадових осіб на засіданнях комісії. Член постійної комісії, пропозиції якого не отримали підтримки більшості в комісії, може винести їх на розгляд ради.\nЧлени постійних комісій на час засідань комісій, а також для виконання доручень звільняються від виконання виборчих або службових обов’язків з відшкодуванням середнього заробітку за основним місцем праці та інших витрат, пов’язаних з депутатською діяльністю, за рахунок сільського бюджету.\nІV. Порядок роботи постійних комісій\nПостійні комісії сільської ради працюють відповідно до піврічних планів робіт, затверджених на їх засіданнях, виходячи з плану роботи сільської ради.\nЗасідання постійних комісій скликаються на необхідністю. Голова комісії або за його дорученням секретар не пізніше як за 3 дні до призначеного терміну доводить до відома членів комісії та запрошених про день, годину, місце проведення і порядок денний засідання постійної комісії.\nУ засіданнях постійних комісій мають брати участь з правом дорадчого голосу члени інших комісій, а також запрошені депутати вищого рівня, працівники виконавчого апарату сільської та районної рад.\nНа засідання постійних комісій можуть запрошувати представників державних органів, політичних партій, громадських організацій, трудових колективів, органів самоорганізації населення. Постійні комісії можуть проводить виїзні засідання.\nЗасідання постійних комісій є правочинним, якщо в ньому взяла участь не менш як половина від загального складу комісії. У разі неможливості прибути на засідання член комісії повідомляє про це голову постійної комісії.\nУсі питання в постійній комісії вирішуються голосуванням (більшість голосів від загального складу членів комісії). Під час проведення спільних засідань рішення приймають простою більшістю голосів від загального складу членів кожної комісії.\nзабезпечує участь у засідання комісії представників державних органів, політичних партій, громадських об’єднань, трудових колективів, органів самоорганізації населення, фахівців;\nНа спільному засіданні комісій головує, за погодженням, один із голів цих комісій. У разі відсутності голови комісій або за умови, коли він не має змоги виконувати повноваження з інших причин, його функції здійснює секретар комісії.\nРішення, висновки, рекомендації постійної комісії підписує голова комісії. Рішення або висновки, прийняті комісіями спільно, підписують голова відповідних комісій разом. Протоколи засідань комісії підписують голова і секретар комісії.\nV. Основні напрями діяльності\nпостійних комісій сільської ради\nКомісія з питань планування місцевого бюджету, фінансів та приватизації:\nпопередньо розглядає проекти планів та програм соціально-економічного та культурного розвитку території сільської ради, місцевого бюджету, а також звіти про їх виконання;\nконтролює надходження до бюджету, в т.ч. за рахунок місцевих податків і зборів, надходження та видатки позабюджетного фонду, самооподаткування;\nвносить сільській раді пропозиції з питань розвитку комунальної власності.\nКомісія з питань депутатської діяльності, етики, освіти, культури, охорони здоров’я, соціального захисту населення, торгівлі, побуту, правопорядку та роботи з молоддю:\nготує висновки з питань, пов’язаних із захистом прав депутата та іншими гарантіями депутатської діяльності, відкликання депутата виборцями або достроковим припиненням повноважень депутата;\nготує за дорученням ради або сільського голови рекомендації з питань, пов’язаних з депутатської діяльністю та дотриманням норм депутатської етики, дотриманням законодавства України підприємствами, установами, організаціями та їх посадовими особами;\nготує висновки про роботу депутатів у раді та про виконання ними рішень ради та її виконавчих органів;\nбере участь у розробленні та здійснення заходів для боротьби із злочинністю, забезпечення охорони громадського порядку, для збереження колективної та приватної власності.\nКомісія заслуховує депутата, який порушує регламент сільської ради, законодавства України з питань повноважень депутата. Комісія може приймати щодо депутата такі заходи впливу:\nзробити зауваження на закритому засіданні;\nоголосити на сесії сільської ради факти порушень депутатом моральних норм;\nзобов’язати висловити вибачення.\nЗа дорученням ради комісія може розглянути й інші питання. Зокрема, організувати допомогу з правових питань депутатам сільської ради, працівникам виконкому сільської ради, активістам, залучаючи до цього спеціалістів районної ради та райдержадміністрації.\nаналізує стан освіти, охорони здоров’я, культури, спорту, побутового і торговельного обслуговування, вносить пропозиції подальшого покращення та розвитку галузей, зміцнення їх матеріальної бази;\nготує висновки щодо соціального обслуговування вдома самотніх непрацездатних громадян похилого віку.\nКомісія з питань сільського господарства, будівництва, транспорту, зв’язку, енергопостачання, екології та охорони природних ресурсів:\nбере участь у підготовці питань землекористування та визначення форм власності, котрі перебувають у компетенції сільської ради, сприяє ефективній реалізації земельної реформи;\nбере участь у проведенні екологічних експертиз проектів будівництва та реконструкції об’єктів;\nготує питання на пленарні засідання сільської ради про діяльність колективних сільськогосподарських підприємств, фермерів, індивідуальних господарств, сприяє розвиткові аграрного сектора на селі, вирішенню соціальних питань сприяння з боку колективних господарств.


Відомий футбольний тренер знову попадає у "п`яний" скандал\nВідомий футбольний тренер знову попадає у “п`яний” скандал\nАргентінські ЗМІ взяли інтерв'ю у легендарного гравця біля його будинку в той момент, коли Марадона намагався сісти за кермо автомобіля в стані сильного алкогольного сп'яніння.\nКолишній футболіст разом зі своєю дівчиною ледве сів за кермо, після чого до нього звернув кореспондент телеканалу Америка ТВ.\nУ розмові з журналістом Марадона почав звинувачуваті президента місцевої футбольної асоціації Клаудіо Тапію й футбольну владу країни в Корупції, при цьом з великими труднощамі підбірав слова.\nДієго Марадона – в минулому футболіст, а тепер футбольний тренер.\nІспанська "Барселона" улітку 1982 року придбала Дієго Марадону за сім з половиною мільйонів доларів, встановивши своєрідний трансферний рекорд. З 1999 року його переслідували невдачі: гепатит, травми, а також конфлікти з керівником клубу. Після чергової сварки, яка виникла між емоційним Дієго і президентом клубу, футболіст навіть хотів піти з команди.\nПерехід Марадони в «Наполі» знову сколихнув громадськість, ознаменувавши це ще більш великою сумою трансферу – вже цілих десять мільйонів доларів.\nОднак в березні 1991 року позитивна допінг-проба, яка була взята у Марадони, стала причиною відсторонення футболіста від гри на п'ятнадцять місяців. Після півторарічної перерви Марадона повернувся у великий футбол.\nНа жаль, черговий допінг контроль призвів до нової дискваліфікації. У крові Дієго виявили кокаїн і допінг. Після цієї дискваліфікації Марадона ненадовго повертався в футбол, але отримана травма привела його до необхідності закінчити кар'єру. Після цього Марадона почав тренерську кар'єру.


Ворота секційні промислові: промислові секційні ворота Alutech\nПромислові секційні ворота Alutech "Алютех"\nВибираємо промислові ворота для різних будівель\nОгорожа для промислових підприємств - дуже важливий елемент зовнішнього іміджу компанії. Погодьтеся, мудро і продумано організована робота - це запорука продуктивності і успіху. Для цього все частіше великі підприємства встановлюють промислові секційні ворота, ціна яких розумна і зрозуміла. Великі отвори, постійні пересування транспорту з території і на територію - саме ті умови, для яких вибирають такі конструкції.\nВсього розрізняють чотири види таких огорож. Кожен з них монтують на спорудження зі своїми характерними вимогами до висоти, способу відкриття, міцності. Тому перш ніж купити промислові секційні ворота, поцікавтеся, який нахил полотна вам потрібен. Виробники пропонують стандартний, підвищений, вертикальний або похилий варіант. У невисоких будівлях часто обладнають стандартний тип з розміром перемички 250-400 мм. На складах і СТО практикують підвищений монтаж, який дозволяє компактно відкрити полотно до самої стелі. Вертикальний різновид можна зустріти рідко і в дуже високих спорудах. Похилі конструкції встановлюють в будинках зі скатним дахом.\nЯкщо ви шукаєте найдостойніші варіанти, вам допоможе наш Інтернет магазин. Каталог пропонує колоритний асортимент такого товару як промислові секційні ворота Alutech "Алютех". Це конструкції, які давно завоювали довіру споживачів і постійно підтверджують свою відмінну репутацію.


Тема даної катехези цікава і розважлива. Говоримо про молитву прослави, яка сьогодні поширена. Автор пояснює, як має виглядати молитва прослави і чи можна католикам відвідувати прославу, яку провадять протестанти.\nЄ різні види молитви. Найчастіше ми просимо про щось, дякуємо, це не так важко, а от молитва прослави дається вже з труднощами. Ця молитва є безкорислива. Такого роду молитви не варто боятися, бо вона має дуже велику цінність. Під час прослави часто проявляються харизми: дар мов, пророцтв, дар зцілень.


Акт про крадіжку - aventyr.ru\nСкачать акт про крадіжку djvu\nПро документальне оформлення операції акт на списання акт, при крадіжці автомобіля – акт на списання автотранспортних засобів про ф. Про внесення змін до крадіжку законодавчих актів України щодо засвідчення вірності копій документів і крадіжку з них та справжності підпису на документах.\nФАЙЛЫ Скачать пустой бланк акта о порче aventyr.ruСкачать образец акта о порче aventyr.ru акт ревізії для поліції при крадіжці зразокАкт внутрішньої акт магазинуНаказ про проведення внутрішньої ревізії магазинуАкт приймання магазину (додаток.\nЗразок заяви до міліції про крадіжку. На підставі інвентаризаційних документів (інвентаризаційний опис, відомість результатів інвентаризації, протокол інвентаризаційної комісії) комісією по організації обліку основних засобів складається акт на списання основних засобів (форма № ОЗ-3) та акт на списання автотранспортних засобів (форма № ОЗ-4), які затверджені наказом Міністерства статистики України від р.\nПідкажіть, будь ласка! Сталася крадіжка невідомими особами основних фондів, що містять дорогоцінні метали, а так само деяке обладнання, що містить дорогоцінні.\nНа підставі інвентаризаційних документів (інвентаризаційний опис, відомість результатів інвентаризації, протокол інвентаризаційної комісії) комісією по організації обліку основних засобів складається акт на списання основних засобів (форма № ОЗ-3) та акт на списання автотранспортних засобів (форма № ОЗ-4), які затверджені наказом Міністерства статистики України від р.\n№ (далі – Наказ № )). про крадіжку. Завершить документальне оформлення операції акт на списання (наприклад, при крадіжці автомобіля – акт на списання автотранспортних засобів за ф. N OЗ-4).\nКрім того, при встановленні факту крадіжки підприємству потрібно звернутися до міліції із заявою про ситуацію, яка в них склалася. Розрахунок завданих збитків. Як написати заяву в поліцію про крадіжку Заява про крадіжку в поліцію (завантажити зразок) 1 робочий спосіб як зaрaбативать в інтeрнeтe понад $ 4 Крадіжка товару. За кримінальною схемою у нас викрадено товари. Тобто ми відвантажили товар фірмі-покупцю через автоперевізника (підприємство на ЄП). Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо засвідчення вірності копій документів і виписок з них та справжності підпису на документах.\nКоментар. 1. Повідомити про крадіжку директора та (якщо є) юриста, за потреби - матеріально-відповідальну особу, а якщо на фірмі є охорона, то ще й керівника; 2. Повідомити міліцію та дочекатися прибуття слідчо-оперативної групи; надати всі необхідні пояснення, допустити до засобів зв'язку. 3. Потрібно провести інвентаризацію (це завдання для керівника та бухгалтера). Результати оцінки відображаються в акті оцінки збитків, складеному за формою (Додаток 4).\nФАЙЛЫ Скачать пустой бланк акта о порче aventyr.ruСкачать образец акта о порче aventyr.ru Зразок написання заяви до міліції про вчинення крадіжки, можна скопіювати на сайті. На головну - Зразки заяв до поліції - Зразок заяви до міліції про крадіжку.\nЗразок заяви до міліції про крадіжку. Начальнику Дніпровського. РУ ГУ МВС України в м. Києві.\nПостановление пленума вс рф от 27.09.2012 19\nНиколай к записи Акт про крадіжку


Коли варто приймати таблетки Цикло-Прогінова та як діють? | Для женщин\nКоли варто приймати таблетки Цикло-Прогінова та як діють?\nБільшість захворювань потрапляють в людський організм ззовні, а деякі в організмі розвиваються самі по собі. І перші, й другі потребують негайного лікування, адже є однаково непередбачуваними і небезпечними. Лікарський препарат Цикло-Прогінова допоможе позбавити вас від недуг з причини гормонального збою.\nЯк він діє? Кому рекомендований? Наскільки небезпечні його побічні реакції? — зможете дізнатися з цієї статті.\nТаблетки Цикло-Прогінова розроблені для заповнення нестачі, що виробляється організмом жінки, естрогену.\nЦей графік відображає зміна рівня естрогену в різні періоди життя жінки\nТакож він сприяє зниженню поганого холестерину в крові і попереджає розвиток остеопорозу кісткових тканин.\nЛікарський препарат Цикло-Прогінова знижує можливість серцево-судинних недуг, а гестаген в складі є профілактикою проліферації ендометрія.\nЛіки Цикло-Прогінова випускається у вигляді таблеток двох кольорів.\nПерше таблеток 11 штук, а других 10\nБілі драже містять 2 мг валерата естрадіолу, світло-коричневі — естрадіолу 2 мг і норгестрела 0,15 мг.\nУ виробництві використовуються додаткові речовини в складі:\nТаблетки Цикло-Прогінова в основному використовуються при клімаксі для усунення його неприємною симптоматики.\nСимптоми, які найбільше турбують жінку в період климаска\nКрім того, лікарський препарат проявляє ефективність:\nПри аменореї первинної/вторинної.\nПри нерегулярних місячних.\nІснують серйозні протипоказання до застосування лікарського препарату Цикло-Прогінова:\nНепереносимість складових кошти.\nПіхвові кровотечі з невідомих причин.\nПечінкові захворювання важкої форми.\nОнкологія репродуктивних органів або молочних залоз.\nАнемія серповидно-клітинної форми.\nОнкологія репродуктивних органів\nТаблетки Цикло-Прогінова можуть викликати побічні реакції, не тільки після скасування у вигляді:\nВузлуватої еритеми форми.\nДеякі жінки відзначають, що при використанні лікарського препарату Цикло-Прогінова, немає місячних.\nТаблетки Цикло-Прогінова втрачають ефективність при поєднанні з:\nЯкщо лікарський препарат Цикло-Прогінова приймати в прописаних дозах передозування неможливе.\nВ іншому випадку такий стан буде проявлятися посиленими побічними реакціями.\nЗастосування таблеток Цикло-Прогінова нескладне.\n1 Спосіб прийому Перорально з водою\n2 Коли починати прийом? При нерегулярних місячних — з 5-го дня кровотечі.\nПри аменореї, клімаксі, рідкісних місячних — в будь-який день.\n3 Курс прийому Тривалість вживання дорівнює 21 дня. 11 днів приймають білі таблетки, а 10 — коричневі. Після перерву на 7 днів, а за ним нова упаковка.\n4 Інші особливості Таблетки не обов'язково пити в одні і ті ж години, але час має бути приблизно однаковим.\nЯкщо пропущена таблетка, її потрібно випити протягом 12 годин або діб.\nСтрок придатності та зберігання препарату\nЗберігати таблетки Цикло-Прогінова стоїть у кімнатних умовах не більше 5-річного рядок.\nЛікарський препарат Цикло-Прогінова не має контрацептивні властивості.\nТаблетки Цикло-Прогінова відносяться до недешевим ліків. За одну упаковку доведеться заплатити близько 900 рублів.\nЛікарський препарат продається за рецептом.\nЧи брали Ви таблетки Цикло-Прогінова та ефективні вони були?\nТак, мені допомогли, побічних ефектів не було!\nНі, але призначив лікар!\nТак, але були побічні реакції!\nТак, але безрезультатне лікування!\nТаблетки Цикло-Прогінова можна замінити засобами:\nГинепристон виготовляється у вигляді таблеток на основі міфепристону. Виробник: «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (Росія).\nФемостон виробляють у таблетованій формі з дидрогестероном і естрадіол. Виробник: «Abbott Laboratories S. A. (США), Solvay Pharmaceuticals, Нідерланди).\nЛедибон випускається в таблетках на основі тиболона. Виробник: «Зентіва Фарма» (Словаччина).\nПрогінова виготовляється в таблетках з естрадіол. Виробник: «Дельфарм» (Франція).\nГормель створюють у вигляді крапель на основі рослинних компонентів. Виробник: «Хіль» (Німеччина).\nЩо краще Прогінова або Цикло-Прогінова?\nПрогінова і Цикло-Прогінова\nБагатьох жінок цікавить, чим відрізняється від таблеток Цикло-Прогінова лікарський препарат Прогінова.\nВідмінність між ними істотну — склад. Прогінова не містить гестагену, бо потребує його додаткового прийому у вигляді окремого засобу. Якщо цього не робити, з'являється ризик розвитку онкології репродуктивної системи.\nТаблетки Цикло-Прогінова виготовлені на основі естрадіолу і з гестагеном, тому більш зручні у використанні. Вони усувають ризики розвитку серйозних захворювань.\nМаксимова Тетяна Ігорівна, лікар-гінеколог:\n«Лікарський препарат Цикло-Прогінова істотно відрізняється від Прогінова. З цієї причини віддаю перевагу першому варіанту. Для жінки це більш зручно і просто, адже вона може і забути випити додаткову таблетку, яка зовсім не потрібна.»\nДунаєвська Анастасія Валеріївна, лікар-гінеколог:\n«Ціна таблеток не низька, але вона виправдана їх ефективністю. Багато жінок задоволені, хоч і побічні реакції теж не рідкість.»\nІрина, 56 років: «Коли зіткнулася з менопаузою, не знала, що робити. Звернувшись до гінеколога, почала приймати таблетки Цикло-Прогінова. Вони мені дуже допомогли. Відчуваю себе набагато краще.»\nВікторія, 37 років: «У мене були проблеми з місячними. Вони приходили вкрай рідко, тому і стала пити лікарський препарат Цикло-Прогінова. Все налагодилося.»\nКому призначають таблетки Кломид і в чому їх перевага?\nКомплексний лікарський препарат Тантум Роза — дія і ефективність\nЯк правильно приймати лікарський засіб Міфепрекс? Інструкція по застосуванню\nОгляд препарату Пітуїтрин з інструкцією із застосування\nЯк приймати Ліпоєвої кислоти — інструкція по застосуванню для схуднення та відгуки\nЛіпоєва кислота – це антиоксидант, створений природою, який міститься в...\nРозпрощатися назавжди із зайвими кілограмами вам допоможе авторська система живлення...\nТонка талія, плоский живіт – мрія сучасних жінок, які вважають,...


Помилки дизайнерів-початківців, корисно новачкам. - Технології - Новини Львова - "BEST-LVIV"\nОтже, для початку хочу розповісти про саму розповсюдженої проблеми - це або занадто велика самооцінка, або просте прагнення до "верхів" якісного дизайну. Дизайнер виконує роботу, і якщо вона виходить добре, він відразу прагне поставити її нарівні з роботами досвідчених його побратимів, прагне показати, що він теж щось вміє, прагне отримати похвалу. Але всі ми знаємо роботи новачків. Близько 90 відсотків робіт мають безліч помилок, які найчастіше ці ж новачки навіть не перевіряють на своїх роботах. Так от, в цьому абзаці описана найпопулярніша помилка дизайнерів, і я прошу всіх новачків цієї справи, не сподівайтеся отримати все і відразу. Досвід не зможе прийти до вас як натхнення, досвід приходить тільки з часом.\nНаступною проблемою стане колірна палітра. Дуже часто, дизайнери-новачки беруть самі яскраві кольори палітри, і зовсім не використовують більш знижені тони. Але навіщо ж тоді існує вся палітра кольорів? Якщо використовувати тільки яскраві кольори, то остаточні роботи будуть мати вигляд світлофора, який своїми квітами буде активно проїдати і різати ваші очі. Це нікуди не годиться, і такі роботи в основному будуть відхилятися замовниками. Щоб уникнути таких, здавалося б, дріб'язкових проблем, потрібно лише частіше використовувати кольори, не найяскравішою тональності, експериментувати, і звикати. Тому, сподіваюся, що після прочитання цього пункту, новобранці дизайнерської справи обдумают написане, і не будуть повторювати цих помилок.\nЦю проблему теж не можна обійти стороною. Вона досить популярна серед недосвідчених дизайнерів. Я кажу про наповненості своєї роботи різними елементами. Іноді вистачає лише логотипу і пари слів, для дуже хорошої роботи, але знаючи мислення новачків дизайнерської справи, можна часто помітити забиту до країв роботу. В основному, це виникає з причини деякого почуття, яке свідчить, що на роботі як би чогось не вистачає. І звичайно в такому випадку, новачок знову починає ліпити щось на свою роботу. Це категорично неправильно. У роботи повинна бути смислове і тематичне закінчення. Я веду до того, що потрібно знати міру, і не ліпити занадто багато зайвого на свою роботу.\nДалі поговоримо про тінях на своїх роботах, і це може ставитися не тільки до веб-дизайну, але і до звичайних коллажам. Зараз, можна помічати або відсутність тіней там, де потрібно, або наявність цих тіней там, де їх бути не повинно. Новачки, як правило, пхають тіні, де попало, не замислюючись про те, що вийде. Хочу зауважити, що в веб-дизайні, тіні використовуються не так часто, як при роботі з звичайними зображеннями, тому новачкам краще взагалі уникати робіт з тінями, на початку своєї кар'єри. Все, що я хочу зробити цими словами - це вселити недосвідченим дизайнерам, поменше працювати з зображеннями, де передбачаються тіні. Хочу зауважити, що з відблисками і світлом існує точно така ж проблема.\nТакож хочу згадати про проблеми з контрастом кольорів. Я впевнений, що всі з нас бачили роботи "крутих дизайнерів", на яких текст замовлення або погано видно, або зовсім не читабельний. Це дуже важливий пункт, так як саме читабельний і привабливий текст зможе привернути увагу глядача. Для цього я порадив би прочитати хоча б кілька статей про контраст зображень і тексту, а також приділяти увагу цій проблемі у своїх роботах. Краще трохи попаритись з контрастом, ніж потім переробляти роботу.\nІснує ще величезна кількість подібних помилок, таких як: криве вирізання об'єктів, неправильна підстановка зображень, недотримання симетричності, недотримання форм зображення, і багато іншого, але про це, я сподіваюся, новобранці дизайнерської справи або самі здогадаються, або зрозуміють з досвідом.


БЛАГОДІЙНЕ ТОВАРИСТВО "ЦЕНТР СУСПІЛЬНИХ ПРОГРАМ"\n25 червня 2022 - 28 червня 2022\nПатріотичне виховання молоді – одна з найактуальніших задач нашого часу. Проведення табору - це можливість донести до молоді, що патріотизм – основа духовного життя кожної людини, її прагнення до волі та процвітання своєї країни. Патріотизм становить одну з найважливіших складових частин національного світогляду і поведінки людини у її ставленні до рідного краю, до інших націй і народностей.\nФормування у молоді високих моральних цінностей, патріотизму, національної свідомості, любові до рідної землі, родини, народу, бажання сприяти історико-культурному розвитку України;\nФормування здорового способу життя, прагнення фізичного саморозвитку, сприяння протидії негативним впливам і явищам, які існують у сучасному суспільстві;\n60 учасників табору з різних регіонів України відвідають захід, долучаючись до всіх активностей, які заплановані.\nВсі учасники табору сформулюють спільне бачення необхідності проведення подібних заходів у себе в регіоні для подальшого саморозвитку та підвищення у молоді статусу патріотичного виховання\nМолодь та представники організацій, що працюють з молодю\n- Підвищити статус патріотичного виховання серед молоді; - виявлення рівня сформованості у молоді патріотичних і громадянських якостей; - розвиток інтелектуальної, емоційно-почуттєвої та вольової сфери особистості;\nорганізувати та провести табір, включивши до нього теоретичні та практичні заходи (тренінги з конфліктології; долікарська допомога; історія Українських битв та подвиги українців; тактика, культура володіння зброєю, практична стрільба; уроки самозахисту, тематичні квести)\n25 червня 2022 — 28 червня 2022\n1). Інтернет – дописи на сторінці БТ "Центр суспільних програм" у мережі Фейсбук та Інстаграм, а також у місцевих і регіональних інформаційно-новинних групах.\n2) Засоби масової інформації – інформаційний супровід проєкту від Медіаплатформи «Вгору» (анонс події, дописи у мережі Фейсбук та Інстаграм, фоторепортаж і стаття), залучення інших медіаплатформ нашого міста.\n3) Персональні зустрічі з цільовими групами – молодіжними активістами, медіа, представниками ІГС, муніципалітету і місцевого екобізнесу.\n4) Наявні контакти та мережі — залучення до поширення інформації про табір і проєкт власних контактів та об'єднань, зокрема Молодіжної ради при Херсонській ОДА, Міської молодіжної ради, студентських парламентів місцевих вишів і коледжів, міського шкільного парламенту.


Ultrabond ECO V4 SP (продукція Mapei) - Мега-Лайн\nПродукція Mapei / Лінія №3. Матеріали для укладання гумових, текстильних та спортивних покриттів\nУніверсальний вододисперсійний клей з дуже низькою емісією летючих органічних сполук (VOC) і збільшеним відкритим часом для укладання ПВХ і гумових покриттів.\nUltrabond ECO V4 SP - це універсальний вододисперсійний клей (світло-бежевого кольору) з дуже низькою емісією летючих органічних сполук (VOC) і збільшеним відкритим часом для укладання ПВХ і гумових покриттів.\nUltrabond Eco V4 SP є вододисперсійним клеєм на основі синтетичних полімерів, що не містить розчинників. Являє собою готову до використання світло-бежеву пасту, яка наноситься тільки на одну з поверхонь, що склеюються.\nUltrabond Eco V4 SP має збільшене відкритий час, що є більш зручним у процесі укладання підлогових покриттів, але тільки за умови стабільності їх лінійних розмірів. Завдяки цьому даний клей може використовуватися на невсмоктуючих поверхнях в якості альтернативи поліхлоропренових контактних або епоксидно-поліуретанових клеїв (час для підсушування 30-40 хвилин при температурі + 23 ° С).\nUltrabond Eco V4 SP простий в нанесенні і має чудові показники початкового схоплювання. Після повного висихання (приблизно 24 години при температурі + 23 ° С) шар клею Ultrabond Eco V4 SP являє собою еластичну міцну плівку і може витримувати інтенсивні пішохідні навантаження, а також підходить для приміщень, в яких використовуються роликові стільці.\nUltrabond Eco V4 SP не запалюється, має дуже низькі показники випаровування летючих органічних сполук (EMICODE EC1), завдяки чому абсолютно безпечний для здоров'я укладальників і кінцевих споживачів.\nНе потребує спеціальних умов для зберігання.\nУкладання всередині приміщень всіх типів вінілових, напівгнучких вінілових, гумових, поліолефінових, голкопробивних і килимових покриттів.\nЗокрема, Ultrabond Eco V4 SP використовується для укладання наступних покриттів:\n- гомогенні і гетерогенні вінілові покриття і настінні покриття в рулонах і плитці;\n- гладкі або рельєфні гумові покриття з гладкою основою;\n- тільки всередині приміщень;\n- покриття для підлоги з основою з поліолефіну;\n- всі види килимових покриттів з різними основами: латексна, спінений поліуретан і ПВХ, натуральний джут і синтетичний джут (Action Bac);\n- голкопробивні тканиняні покриття, в т.ч. з латексної основою;\n- покриття для підлоги на спіненої ПВХ-основі (cushion floor);\n- ПВХ покриття на натуральної та синтетичної повстяній основі;\n- напівгнучкі вінілові плитки;\n- кокосові покриття для підлоги з натуральної та латексної основою;\n- натуральний лінолеум на синтетичному джуті;\n- пробкові покриття на ПВХ-основі.


Позбавлений носа собака на кличку Сніффлс став новим улюбленцем Мережі. Тварина вже в похилому віці і наразі знаходиться в притулку, працівники якого сподіваються знайти для нього нових господарів. Про це пише The Mashable.\nПрацівники притулку відзначають, що собака через відсутність носа, а також деформацію передніх зубів, буває, фиркає.\nОдна зі співробітниць, Битіє Діас, відзначає хороший, добрий характер собаки в поєднанні з дружелюбністю.\n"Цього ранку, коли я прокинулася, пес сидів на моєму ліжку і дивився на мене. Потім він підбіг, покрутився і почав облизувати моє обличчя", - зазначила вона.\nІнші співробітники називають Сніффлса "дорогоцінним літнім хлопцем" з хорошим здоров'ям.\n"Всі в притулку закохалися в цього пса. Він здоровий, тільки виглядає трохи смішно", - відзначають співробітники.\nДетальніше в цій категорії: « Українська колядка у виконанні студентів-іноземців набирає популярності (відео) На Херсонщині презентували іміджеве відео про Арабатську Стрілку »