Новорічний ранок для дітей\nОпубліковано 23.12.2019 23.12.2019 автором admin\n20 грудня 2019 року в малій актовій залі Бердянського державного педагогічного університету чекали на новорічний ранок дітей співробітників та студентів красуня-ялинка та казкові герої.\nСвяткове дійство підготували студенти факультету психолого-педагогічної освіти та мистецтв, які перевтілилися в персонажів новорічного свята – Снігову Королеву, Бабу Ягу, Чорта, Розбійників, Снігуроньку, Дідуся Мороза. Діти раділи зустрічі з казковими героями, водили з ними хороводи, гралися, брали участь у різноманітних конкурсах.\nАле яке ж свято без сюрпризів? Солодкі призи та новорічні подарунки у чарівну торбинку Діда Мороза для дітей приготував профспілковий комітет БДПУ на чолі з головою кандидатом педагогічних наук, доцентом, депутатом Бердянської міської ради Віталієм ЛОЛОЮ. Маємо надію, що студенти змогли подарувати кожній дитині маленьку частинку зимової казки.\nЗаступник декана з виховної роботи факультету психолого-педагогічної освіти та мистецтв Катерина СТЕПАНЮК\nПопередній запис:Назад «СВЯТИЙ МИКОЛАЙ УСІХ ЛЮБИТЬ!»,\nНаступний записВперед Команда Access та ДоброДій в гостях у малят з Caritas-Spes-Berdiansk


Купити Лялька "Балерина" Barbie GJL58 по цене 449 грн. в магазине Країна чудес\nУ центрі уваги - ляльки-балерини Barbie! Кожна лялька одягнена, як справжня балерина: ліф сукні на шнурівці, прозора знімна пачка і пуанти.\nЗавершує образ елегантна зачіска. Одяг ляльок представлений у трьох кольорах: рожевому, фіолетовому і бузковому.\nРуки цих чудових балерин знаходяться у балетній позиції, ніби вони готові пурхати по сцені на радість глядачам.\nПрийшов час влаштувати грандіозну виставу!\nВид ляльки: Балерини


ВСТАВНІ СЛОВА - Українська мова: Словник-довідник. 1998. (Загнітко А. П., Познанська В. Д., Омельченко 3. Л., Мозгунов В. В. та ін.) - Літературне місто\nВСТАВНІ СЛОВА - Українська мова: Словник-довідник. 1998. (Загнітко А. П., Познанська В. Д., Омельченко 3. Л., Мозгунов В. В. та ін.) - Літературне місто\nВСТАВНІ СЛОВА. Вставними словами називають вставні кон-струкції для вираження суб’єктивних оцінок і емоцій мовця (див. ВСТАВНІ КОНСТРУКЦІЇ):\n“Добра такого таки зроду У мене, правда, не було» (Т. Шевченко);\n“Отже, що тут багато говорити і сперечатися» (М. Грушев- ський).\nПопередня: ВСТАВНІ КОНСТРУКЦІЇ (ВСТАВНІ ЧЛЕНИ РЕЧЕННЯ).\nНаступна: ВСТАВНІ СЛОВОСПОЛУЧЕННЯ


У Кременчуцькому районі потяг на смерть збив велосипедиста: поліція встановлює обставини події – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Пригоди > Кримінал > У Кременчуцькому районі потяг на смерть збив велосипедиста: поліція встановлює обставини події\nУ Кременчуцькому районі потяг на смерть збив велосипедиста: поліція встановлює обставини події\nУ Кременчуцькому районі на станції «Крюків-на-Дніпрі» (269 кілометр залізничної колії), поблизу села Маламівка, Кам’янопотоцької територіальної громади потяг смертельно травмував велосипедиста. Подія сталася сьогодні, 2 серпня, близько 12:00.\nЗа попередньою версією слідства, вантажний потяг здійснив наїзд на велосипедиста (особа чоловіка встановлюється), який рухався залізничною колією. Велосипедист від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, повідомили в Поліції Полтавщини.\nНаразі вирішується питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 3 статті 276 (Порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, якщо вони спричинили загибель людини) Кримінального кодексу України.\nОлімпіада-2020: дві українки вийшли у фінал з бігу\nУряд схвалив кліматичні цілі до 2030 року у рамках Паризької угоди


Запорізька поліція затримала бердянського "наркобарона" (фото) - Forpost\nЗапорізька поліція затримала бердянського «наркобарона» (фото)\nПрацівники поліції виявили наркопритон, який влаштував за місцем мешкання житель Бердянська. Під час обшуку правоохоронці вилучили наркотичні засоби на суму понад 170 тисяч гривень.\n18 січня працівники Управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Запорізькій області провели санкціонований обшук на території домоволодіння 59-річного раніше засудженого жителя Бердянська.\nПоліцейські виявили та вилучили близько 700 мл рідини темно-коричневого кольору (наркотичний засіб «опій екстракційний»), медичні шприци з наркотичним засобом («опій ацетильований») та з прекурсором, близько 1 кг насіння маку. Окрім цього, на момент обшуку за вказаною адресою поліцейські виявили двох раніше засуджених чоловіків, яким господар надав помешкання для виготовлення та вживання наркотичного засобу.\nВідкрито кримінальне провадження за ознаками ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту). Також у діях підозрюваного вбачаються ознаки злочину, передбачених ч. 1 ст. 317 (Організація або утримання місць для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів) та ч. 1 ст. 311 (Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання прекурсорів) КК України, повідомляє прес-служба ГУ Нацполіції у Запорізькій області. Підозрюваному в організації наркопритону загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на термін до 6 років. Досудове розслідування триває.\nУ відомстві зазначили, що всього за 2017 рік працівники поліції Запорізької області вилучили з незаконного обігу 270 кг наркотичних засобів на загальну суму близько 84 мільйонів гривень.\nГранатомети, гранати та наркотики: запорізькі поліцейські "побували вдома" в одного бандита (фото)\nЗапорожские футзалисты пробились в четвертьфинал Кубка Украины (видео)


У Білорусі закликали обмежити трансляцію російських каналів » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nОпозиційна партія Білоруський народний фронт оголосила 2019-й роком білоруської мови і закликала всіх білорусів під час перепису населення в жовтні 2019 року вказати білоруську мову як рідну і мову повсякденного спілкування.\nУ партії заявили, що мова є "найважливішим фактором національної безпеки" в умовах активізації "інформаційних атак проти Білорусі".\nТому всіх виробників товарів і послуг опозиціонери закликали використовувати білоруську мову в рекламних кампаніях, в оформленні товарів, в комунікації з покупцями.\nКрім того, БНФ вимагає від влади республіки обмежити трансляцію російських телеканалів, замінивши їх програмами власного виробництва або збалансованим набором іноземних телепрограм з інших країн.\nЛукашенко в новорічному зверненні порушив питання незалежності Білорусі\nКрім того, партія вимагає від влади ухвалення актів законодавства білоруською мовою і закликає розширити використання білоруської мови в системі освіти.\nТеги - Білорусь, російські канали


Планування витрат на утримання апарату управління\nВитрати на утримання апарату управління повинні плануватися виходячи з середньооблікової чисельності працюючих і окладів, встановлених згідно зі штатним розкладом.\nПри плануванні видатків мають бути враховані відрахування в позабюджетні фонди.\nВитрати по цьому розділу пов'язані з фінансуванням федеральних і регіональних органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Органи державно влади на федеральному рівні включають законодавчий орган - Федеральні Зборами РФ, що складається з двох палат: Державної Думи і Ради Федерації, главу держави - Президента Російської Федерації та виконавчий орган -\nвключають витрати на комп'ютеризацію системи обов'язкового медичного страхування, заходи з підготовки та перепідготовки кадрів, наукові дослідження, проведення регіональних нарад і конференцій, міжнародне співробітництво, інформаційно-пуб- ліцістіческую діяльність, утримання апарату\nАпарат з координації та вдосконалення банківських технологій (далі Апарат) є самостійним структурним підрозділом. У своїй роботі Апарат керується чинним законодавством Російської Федерації, нормативними документами банку Росії, Статутом банку, рішеннями Зборів учасників (акціонерів), Наглядової ради та Правління банку, наказами та розпорядженнями\nАпарати семи округів.\nЦі апарати не повинні бути спеціально завантажені організаційної та методичної роботою з проблем еко-кою безпеки. Разом з тим і повністю обходити їх в цьому питанні недоцільно. Вихід може бути в тому, щоб матеріали типу концепції та стратегії економічної безпеки округу і входять до нього суб'єктів Федерації розроблялися за замовленням апарату округу науковими


Дисидент Степан Хмара прийшов підтримати Корбана | Наше Місто\nДисидент Степан Хмара прийшов підтримати Корбана\n5 ноября 2015 0 Comments\nПроцес над лідером УКРОПу Геннадієм Корбаном є планом із зачистки опозиції Порошенка. Про це заявив правозахисник і дисидент Степан Хмара у перерві судового засідання у справі Геннадія Корбана.\n«Цей процес повинен створювати враження, що УКРОП – це злочинне угрупування, на чолі якого стоїть такий страшний злочинець як Корбан. А насправді це план Путіна із зачистки опозиції. Порошенко в змові з Путіним здійснює політику плавної капітуляції України і в той же час вибудовування держаної мафії на чолі з ним», – сказав Степан Хмара.\nЗа його словами, Порошенко «втратив легітимність, оскільки платить податки агресору, який воює на Донбасі і вбиває наших кращих громадян». «Ці ознаки підпадають під ст.111 Кримінального кодексу України «Державна зрада», – додав Хмара.\n«Порошенко страшно боїться патріотів, він боїться добровольців, яких вже не один десяток сидить по тюрмах, а ті, хто призвів до катастроф під Іловайськом, Дебальцевим, в Донецькому аеропорту, абсолютно не покарані. Навпаки – їм президент підвищує звання. Тому зараз не йдеться про вину окремої особи, це абсолютно політичний процес», – сказав Хмара.\nПравоохоронці провели профілактичні бесіди з неповнолітніми та їх батьками з дитячих будинків сімейного типу і прийомних сімей.\nУ Новомосковську випускали підпільну горілку із канабісом


На Львівщині до армії призвали 635 призовників\nвівторок, 10 жовтня, 2017, 17:23 Львів\nГоловний військовий комісар Львівської області Олександр Тіщенко. Фото: Юра Мартинович/ZIK\nСьогодні, 10 жовтня, у Львівському обласному збірному пункті відбулася перша відправка призовників на строкову військову службу в рамках цьогорічної осінньої призовної кампанії. За ці два місяці, військові комісари планують набрати 635 жителів Львівщини віком від 20 до 27-ми років. «Традиційно», перед відправкою, хлопцям доводиться проходити медичну комісії лише у спідній білизні.\nОстанніми роками, день, коли відправляють призовника на військову службу – дещо змінився у своїх традиціях. Вже не зустрінеш черг батьків чи родичів, які із заплаканими очами стоять перед входом у військкомат. Хлопці, здебільшого самі або групами, приїжджають із районів. Тим часом, в обласному збірному пункті включають опалення, готують їжу, скликають лікарів і роблять умови перебування комфортними. Адже юнаків заводять у роздягалку, де вони знімають із себе весь свій одяг, крім трусів, і у синіх бахілах скромно проходять свою заключну медичну комісію. Лікарі основних напрямків (а це хірурги, терапевти, психологи, отоларингологи, офтальмологи, стоматологи і так далі) прискіпливо оглядають новобранців, адже вся відповідальність щодо того, чи витримає здоров’я призовника півтора роки служби, покладається на них. Та, як кажуть самі військові, у дуже рідкісних випадках ця заключна комісія не дозволяє призовнику нести військову службу. Бо всі хлопці, що таки добираються до обласного збірного пункту – вже проходили медичну комісію у себе у районі, і лікарі лише роблять остаточний висновок: «готовий служити народу України», або ще не зовсім готовий.\nОдин із таких новобранців є Юра із села Мурованого. Йому двадцять років, він навчається у коледжі. Про те, що доводиться у спідньому розгулювати серед невідомих людей і тим паче журналістів із фото та відео-камерами, спокійно каже, що все «окей».\n«Спочатку боявся йти в армію, а тепер – ні. Строкова служба – це півтора роки і все. Далі запасний резерв. На контракт поки не думаю записуватися. Хотілося б попасти у Сухопутні Війська, тоді, можливо, буду близько біля дому служити. Так, в армію вважаю треба йти, бо хто, як не ми будемо захищати Україну?», – розповів призовник Юра.\nОтож, після першого психологічного бою – десь години часу, яку доводиться виходити у спідній білизні від одного лікаря до іншого, призовники йдуть до «рекрутів», або, як їх ще називають «купців», які «куплять» собі новобранців у те чи інше військове формування України. Військовослужбовці із Національної Гвардії, ВДВ та Збройних сил України спілкуються з хлопцями і визначають, кого взяти до себе? Для прикладу, представники Високомобільних десантних військ України говорять, що до них є ажіотаж і попит, бо багато юнаків хочуть «пострибати із парашута», чи підтримати традиції своїх родичів, які також були, або досі є частиною сім’ї ВДВ.\n« У Львові хлопці завжди проявляють велике бажання і до нас йдуть лише вмотивовані молоді люди. Вибираємо серед них найбільш здорових, морально й психічно підготовлених до наших стандартів. Багато з них мають бажання підписати контракт», – похвалився молодший лейтенант ВДВ Олексій Горностай і додав, що шукають не лише «парашутистів», але й, що цікаво, IT-спеціалістів у сфери зв’язку й кібернетики.\nПісля цієї «співбесіди», яка визначає долю хлопців на найближчі півтора роки, призовники йдуть на заслужений комплексний обід – по шестеро людей за столом. Коли настає відповідна година, хлопці із своїм торбами, без зайвих урочистостей, відправляються автобусами на вокзал, де їх везуть далі, у ті чи інші військові частини.\nВ цілому ж, такі призовні компанії в Україні відбуваються регулярно – весною та осінню. За Указом Президента України від 24.02.2017 року №44/2017 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2017 році» з 2 жовтня по 31 листопада 2017 року проводиться засідання районних (міських) призовних комісій. Восени підлягають виклику на районні (міські) призовні комісії – 43555 громадян. Однак статистика каже, що у перші дні молодь не спішить з’явитися на РПК, наразі лише кілька тисяч осіб добровільно прийшли до призовних комісій.\nГоловний військовий комісар Львівської області Олександр Тіщенко розповів, що Львівщина цей осінній призов виконає на всі сто відсотків.\n«Від сьогоднішнього дня відбувається відправлення призовників у військові частини. План набору призовників дещо менший, ніж був навесні цього року: на Львівщині планується набрати 635 людей. Цього місяця на 70% цей план виконаємо, і хлопці будуть відправлені у Національну гвардію, Високомобільні десантні війська і до Збройних сил України. Наголошую, призовники у зону АТО не будуть відправлені, лише ті, хто забажає пройти контрактну службу, мають можливість опинитися на Сході. Проблемних питань щодо відправлення немає. Однак, справді, є дуже велика неявка призовників. Тому закликаємо всіх громадян віком від 20 до 27-ми років з’явитися у призовні пункти і пройти комісію», – відзначив Олександр Тіщенко і додав, що ті, хто працює зараз і має роботу, то їхнє місце праці збережеться за ними після проходження військової. До того ж, щомісяця призовники отримують по 400 гривень зарплати.\nЧитайте також, Понад 40 звільнених у запас прикордонників-строковиків повернулись до Львова


Здоров'я 06 серпня 2021\t Перегляди: 159\nМедичний документ форми 083/5-89 є документом, який свідчить про те, що у людини немає будь-яких протипоказань, що перешкоджають заняттю спортом. З ним можна брати участь у певних турнірах і чемпіонатах. Довідка про допуск до змагань дається тільки на конкретний час, протягом якого проходитимуть заходи.\nЯка інформація повинна відображатися в документі\nПризначення довідки, її різновиди\nЯк отримати документ форми 083/5-89\nВимоги до отримувача\nПапір повинен містити висновок, який виносить спортивний лікар. Робить він це після проведення лабораторних досліджень і уважного огляду. Для того щоб довідка про допуск до змагань була видана, людина зобов 'язана:\nпройти обстеження у профільних фахівців;\nОтримані відомості про стан здоров 'я допоможуть лікарю вирішити, може спортсмен брати участь у змаганнях чи ні. Перед тим як видана довідка про допуск до змагань, зразок її повинен бути ретельно вивчений, щоб уникнути можливих підробок і прикрих помилок.\nТакож у документі повинна відображатися інформація про результати дослідження та огляду, дані про можливі обмеження, підпис лікаря і дві печатки. На трикутному штампі буде назва медичного закладу, а на круглому - ПІБ фахівця.\nВажливі відомості про здоров 'я людини містять медичні довідки, допуск до змагань підтвердить те, що організм зможе без негативних наслідків пережити найсильніші навантаження.\nВидаються папери двох видів:\nРазові. Оформляються перед безпосереднім початком заходів для тих, хто займається альпінізмом, боротьбою, підводним плаванням, боксом. Для їх отримання потрібно пройти огляд і здати аналізи.\nДовготривалі. Даються на півроку людям, які беруть участь у дисциплінах, що не є небезпечними.\nІснує і третій тип довідок. Вони дійсні протягом одного року. Виходять тими, хто захоплюється рибальським спортом і шахами.\nДовідка про допуск до змагань може бути оформлена в спеціалізованих центрах, поліклініках, приватних медичних клініках з ліцензією. Більшість людей віддають перевагу останньому варіанту, так як центри хоч і стягують плату за свої послуги, зате дозволяють заощадити сили і час.\nСписок необхідних процедур для видачі документа залежатиме від конкретного виду спорту, в якому людина бажає брати участь. Папір підтвердить те, що у нього не виявлено патологій кістково-м 'язової і серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату, дихальних органів. Якщо дослідження викликають у лікаря підозри або неоднозначні висновки, то він призначає додаткові аналізи.\nДовідка про допуск до змагань не може бути оформлена в тому випадку, якщо у спортсмена виявлені абсолютні або відносні протипоказання. Останні говорять про те, що від участі в окремих дисциплінах людині доведеться відмовитися. Однак інша фізична активність дозволена.\nАбсолютні протипоказання включають наявність:\nрізних деформацій стопи, в тому числі і плоскостопість;\nможливості виникнення кровотечі;\nпатологій у нервовій системі;\nгострих захворювань та інфекцій;\nДовідка про допуск до змагань повинна бути отримана не раніше, ніж за п 'ять днів до старту спортивних заходів. Це стосується звичайних дисциплін. Медичний документ необхідний всім без винятку учасникам змагань. Якщо він з якихось причин не отриманий, то поборотися за медалі в турнірі людині не вдасться.\nТаким чином, без довідки форми 083/5-89 можна забути про спортивні змагання. Тільки вона служить гарантією того, що учасник буде допущений до змагань. Зазвичай папір дійсний півроку, але бувають і винятки. Оформити її можна в поліклініці, спеціалізованому центрі або приватній медичній організації. Варто зауважити, що останній варіант користується найбільшою популярністю.\nФільм "Великі очі" ": актори, сюжет\nМасаж при пневмонії: техніка виконання. Масаж з ефірними маслами


Готуємо в мультиварці: режими та їх особливості | ЗЕЛЕНА САДИБА\nЗЕЛЕНА САДИБА > Архів > На кухні > Варення і джеми > Готуємо в мультиварці: режими та їх особливості\n«Випічка» – працює при температурі 180 градусів. Підходить для запікання і підсмажування. Щоб вийшла скоринка, готуємо в мультиварці з відкритою кришкою. Щоб вона була з обох боків – перевертаємо вироби. Можна готувати: випічку, смажене м’ясо чи картоплю, котлети… Будь-що, навіть пиріг з ягодами. Ідеально, якщо треба швидко довести овочі до стану аль денте, наприклад, щоб зробити швидко гарбузове пюре для млинців.


Android Pie позбавили важливої функції\nУ новій версії Android 9 Pie зникла можливість "відкату" до попередньої версії програмного забезпечення.\nНова версія операційної системи Android 9 Pie містить ряд нових функцій і поліпшень, проте, за словами розробників, в новій версії Android пропала можливість "відкату" до старої версії системи, повідомляє Gizchina.\nВ Android Oreo, попередній версії ПЗ, "захист від відкату" був лише рекомендованою функцією для користувачів. В Android Pie же можливість "відкату" заблокована розробниками. Це зроблено для того, щоб підвищити рівень безпеки системи.\nКористувачі бувають незадоволені оновленнями Android: в одних можуть виникати проблеми з оптимізацією нової прошивки виробниками смартфонів, для інших нові дизайн та інтерфейс можуть бути незручними. Саме тому після оновлення користувачі іноді повертаються на попередню версію Android.\nЧитайте також: Google випустив оновлення операційної системи Android 9 Pie\nЗараз Android Pie доступний для всіх моделей смартфонів Pixel і Essential Phone. До кінця осені Android Pie буде доступний і для смартфонів, що брали участь в бета-тестуванні системи: Xiaomi Mi Mix 2S, Sony Xperia XZ2, Nokia 7 Plus, Oppo R15 Pro, Vivo X21 і OnePlus 6. Також до кінця року оновлення, можливо, отримають і пристрої програми Android One.


Викрадена дівчина – дочка депутата облради Кириченка, якого звинувачують у підпалі авто в Полтаві | Кременчук Тудей\n23 Вересень 2021, 15:37\nЯк раніше повідомляв КременчукТoday, дочку депутата Полтавської облради викрали і вимагали за неї 470 тисяч доларів викупу. За її звільнення викрадачі вимагали 10 біткоїнів, що за сьогоднішнім курсом становить 440,6 тисяч доларів або 11,8 млн грн. Упродовж двох тижнів вони здійснювали психологічний тиск на родину: надсилали анонімні повідомлення через Telegram-канал або даркнет з погрозами завдати тілесних ушкоджень та вбити дівчину у разі несплати грошових коштів.\nПолтавські ЗМІ повідомили, що батьком дівчини є Василь Кириченко — депутат Полтавської облради від партії «Довіра», карлівський підприємець, керівник ТОВ «Світоч». А викрали його 19-річну доньку від другого шлюбу Віту Кириченко.\nКириченко з дружиною і дочкою Вітою\nДівчина зараз навчається у Києві. Є версія, що вона веде у столиці занадто розкішне життя, як для дівчини з Карлівки, а тому могла цим привернути увагу зловмисників.\nЩо стосується родини Кириченка, то вона замішана у багатьох скандалах, у тому числі кримінальних.\nЗа Кириченком ходить недобра слава\nЧотири дні тому, у ніч з 19 на 20 вересня на автостоянці у мікрорайоні Огнівка підпалили два автомобілі голови карлівського фермерського господарства «Кумечко», адвоката та ветерана АТО Ігора Кумечка. Внаслідок займання було знищено 5 машин та пошкоджено ще близько 10-ти.\nСам Кумечко на своїй сторінці у ФБ звинуватив в організації підпалу родину депутата Василя Кириченка та пояснив це тим, що має з ним конфлікти з фермерської теми. У соцмережах писали, що підпал здійснив особисто один із синів Кириченка.\nОрганізатором викрадення називають полтавця, підозрюваного у вбивстві своєї дівчини


Понад півтисячі правоохоронців області проходять підвищення кваліфікації / Центральний\nПонад півтисячі правоохоронців області проходять підвищення кваліфікації\nУ Полтаві та Кременчуці триває навчання працівників секторів реагування патрульної поліції територіальних підрозділів. З теорією вже встигли ознайомитися, а тепер виїжджають на виклики разом із патрульними.\nПрацівники секторів реагування патрульної поліції територіальних підрозділів області переймають досвід колег із патрульної поліції Полтави та Кременчука.\n- Основна мета працівників поліції – це було здобуття професійних навичок, які їм знадобляться у їхній повсякденній роботі, і ми покладаємо на них великі наші надії, тому що працівники ГРПП – це ті працівники, які перші виїжджають на всі виклики, які знаходяться на території і спілкуються з людьми.\nПротягом тижня поліцейські поглиблювали знання із законодавства, відомчої нормативної бази, удосконалювали практичні навики з тактичної підготовки та розв’язували ситуативні завдання. Далі в Управлінні патрульної поліції в Полтаві та Кременчуці правоохоронці закріпляли набуті знання, уміння та навички.\nНазар Діброва, інспектор 2-ї роти патрульної служби м.Полтави\n- З середини минулого місяця в Управлінні патрульної поліції проходять стажування працівники, які будуть працювати на районах, так само – працівники поліції охорони. За кожним екіпажем закріплений працівник, який переймає наш досвід.\nПід час позмінних патрулювань разом із поліцейськими учасники навчання на гаяли жодної хвилини. Інструктаж із користування службовим планшетом – прямо в салоні авто.\n«Це планшет службовий, куди приходять виклики, за допомогою якого ми можемо перевіряти осіб, можемо перевіряти транспортні засоби, також ми можемо перевіряти документи. За допомогою службового планшету ми виносимо постанови електронні»\n- Задають багато питань, цікавляться всіма аспектами служби. Так само сидять поруч зі мною, користуються цим же планшетом. Спочатку їм було важко, незручно, дещо незрозуміло, але потім вони на рівні мого напарника можуть мені допомагати.\nКороткострокове підвищення кваліфікації загалом пройдуть понад півтисячі правоохоронців з усієї області.\n12 грудня 2017, 16:08 317


Зеленський підписав закон про інтернет\nПрезидент підписав закон, який регулює ринок електронних комунікацій\n14:41 12 січень Київ, Україна\nНабув чинності доопрацьований в грудні закон, який регулює тарифи на інтернет, також він визначає повний перелік вимог до учасників ринку електронних комунікацій.\nОстанній етап проходження документа - 12 січня повернутий з підписом від президента.\nВін визначає вичерпний перелік вимог до учасників ринку електронних комунікацій. У ньому передбачили і відповідальність за порушення законодавства про електронні комунікації.\nЗакон вводить повідомний принцип реєстрації суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність в сфері електронних комунікацій.\nПередбачені консультації з учасниками ринку з усіх питань, що зачіпають їхні інтереси.\nПрописана процедура подачі документів до регуляторного органу в електронному вигляді; визначені основи попереднього регулювання та регуляторні зобов'язання, які можуть покладатися на постачальників електронних комунікаційних мереж.\nУ законі зробили і акцент на доступі до інфраструктури і спільному використанні інфраструктури, що істотно знизить витрати на розгортання мереж; встановлена універсальна послуга, яка забезпечує доступність, включаючи цінову доступність, до інтернету і голосового зв'язку.\nКрім того, визначено особливості припинення діяльності постачальників електронних комунікаційних послуг.\nНагадаємо, Рада прийняла цей закон в середині грудня.\nТеги: закон про інтернет вартість інтернету володимир зеленський


Проблема збереження історичної пам'яті у свідомості мешканців міста тернополя минуле і сучасне - страница 1 : Моя бібліотека\nВ Окаринський - Проблема збереження історичної пам'яті у свідомості мешканців міста тернополя минуле і сучасне - страница 1\nУДК 947 (477)\nПРОБЛЕМА ЗБЕРЕЖЕННЯ ІСТОРИЧНОЇ ПАМ'ЯТІ У СВІДОМОСТІ МЕШКАНЦІВ МІСТА ТЕРНОПОЛЯ: МИНУЛЕ І СУЧАСНЕ\nУ дискусійній статті розглянуто стан історичної свідомості мешканців міста Тернополя, як звичайних обивателів, так і публічних осіб, бізнесових структур, преси, краєзнавців та органів влади і місцевого самоврядування щодо знання й шанування історії свого міста, збереження його неповторного історико-культурного обличчя.\nКлючові слова: Тернопіль, суспільна свідомість, історія, історико-культурна спадщина, місця пам'яті.\nІсторична свідомість теперішніх українців перебуває у доволі невпорядкованому, хаотичному стані. Існують різні рівні цієї свідомості, що мало корелюються між собою: науковий із дуже багатьма підходами або концепціями, побутовий і офіційний чи масовий (підручники, ЗМІ, маскультура). Мабуть, варто вести мову про більш масовий і побутовий рівні колективної історичної свідомості українців і зокрема, тернополян. У ній також немає єдності (якої, можливо й не буває і не потрібно, щоб вона була), але у ній також мало історизму, а над усім тим стоїть відсутність культури. Ця історична неусвідомленість гальмує творення модерної української нації і процвітаючої держави, більш гармонізованого і справедливого суспільства, а також є проблемою й місцевого рівня. На практиці це виливається у втраті містами свого історичного обличчя, культурної аури, або її розмитті і спрощенні - профанації.\nІсторична свідомість на базовому рівні формується через знання місцевої історії - місця, у якому народилася, сформувалася чи проживає людина, її малої "батьківщини". Увагу до місцевої ("малої") історії визначають як одну з основних рис ментальності европейців, приналежність до яких декларують в Україні на усіх рівнях - від офіційно-владного до культурно-мистецького і побутового.\nІсторична свідомість відображає самоусвідомлення суспільства у єдності минулого, теперішнього і майбутнього. Оскільки суспільство є різноманітним, то все його різноманіття має історичне підґрунтя, а без нього уявлення про минуле є неповним. Тому, історична свідомість на місцевому - тернопільському - рівні має відображати не лише національно-визвольний чи ще якийсь підхід, а стояти понад чи поза цими підходами. Виходячи з цього, для процвітання і гармонізації місцевої культурно-історичної аури, слід виходити із таких базових засад: Тернопіль -місто, що утворилося в певних історичних обставинах, має свого засновника і точну дату заснування; місто від початків складалося як культурно-історичний феномен, у якому переплелися здобутки й творіння різних культур, етносів, шкіл, митців тощо; Тарнополь-Тарнопіль-Тернопіль від початків був полікультурним і багатонаціональним і при розгляді його історії та її усвідомленні неможливо оминути внеску жодної з культур - русько-української, польської, єврейської, австрійської, космополітичної; об'єднуючим чинником для історичної свідомості тернополян є усвідомлення їх міської ментальності, як культурно-історичного феномену. Останній має продовження в сучасності і є (чи повинен стати) культурозберігаючим та примножуючим чинником для культурно-історичної системи міста.\nМетою статті є з'ясування стану історичної свідомості мешканців міста Тернополя, як звичайних обивателів, так і публічних осіб, бізнесових структур, преси, краєзнавців та органів влади і місцевого самоврядування щодо знання й шанування історії свого міста, збереження його неповторного історико-культурного обличчя.\nЗавдання статті - проаналізувати причини "погіршення" історичної пам'яті тернополян і занедбаного стану історико-культурної спадщини міста, виявити зміни у історичній топографії міста і стан відображення у ній слідів історичної традиції міста, звернути увагу на перекручення фактів із історії міста та можливість їх виправлення, виявити факти неналежного ставлення до пам'яток міста і спотворень його історико-культурного образу, актуалізувати потребу в суспільстві щодо створення й оформлення у Тернополі місць пам'яті, згідно з концепцією французького історика П. Нори і через них формувати в місцевій громаді містоцентричний погляд на історію, відродити городянську свідомість тернополян.\nОб'єктом статті є історична колективна свідомість та історична пам'ять. Предметом -проблема збереження та конструювання історичної пам'яті сучасних мешканців міста Тернополя.\nЗастосовуючи порівняльно-історичний метод, доводиться констатувати загальне "погіршення" історичної пам'яті тернополян: дилетантизм деяких "фахівців" - краєзнавців, журналістів, органів влади місцевого рівня, а також невігластво так званих "пересічних городян". Сліди історичноїпам'яті фіксуються у знанні мешканцями Тернополя елементарних фактів історії свого міста, стані пам'яток, назвах вулиць та інших об'єктів міста (також їх зміни, спотворення чи трансформації) і, як наслідок, ставленні до свого історичного минулого.\nТаке незнання свого міста є наслідком провінційної традиційної "сільської" ментальності більшості мешканців сучасного Тернополя, яка ще не встигла зазнати впливу урбанізації. Серед них існує внутрішній підсвідомий опір цьому процесові. І це не лише характеризує марґіналів, які "приїхавши в місто не можуть виїхати з села". Непримиренне ставлення містян до вихідців із села, які перебувають у місті, ще не означає, що міщани самі позбулися залишків "сільської" ментальності. Причинами цього є низький рівень освіченості і відсутність елементарної культури. Наслідки цього бачимо у ставленні таких мешканців Тернополя до міста як до тимчасової "перевалочної" бази або й як до окупованої ворожої території. Саме місто такі мешканці називають "великим селом", приносять з собою "кращі" традиції низької особистої культури, яку галицька урбаністична культура XX століття окреслила як "рагульство". Звідси, наприклад, і проблема засмічення міста.\nЯвище рагулізму є ключовим у проблемі збереження історико-культурної спадщини міста. Тому звернемо увагу на походження цього феномена. Термін "рагуль" є суто галицьким і набув поширення із кінця 1960-х років на позначення марґінальних вихідців із села, які не мають міської ментальності і відзначаються низьким рівнем культури. За часів Австро-Угорської імперії так називали відокремлену категорію населення, мешканців місцевих сіл. За версією Ю. Винничука, їх назвали "рагулі" (первісно "рогулі"), тому що в XIX ст. існував шлагбаум перед в'їздом у Львів (мабуть, і у інші міста регіону), що перекривав в'їзд до міста на ніч і його звали "рогатка". Ця ж назва зафіксована й у Тернополі, наприклад церква "на рогатці" (очевидно, Микулинецькій рогатці), як досі називають "монастирську" Успенську церкву на вул. князя Острозького. На рогатці збирали плату за в'їзд до міста. Людей, які були з села і мешкали поза рогаткою й називали рагулями (рогулями).\nЗгодом це стало прізвиськом, яке однак не було надто пов'язане із національними відносинами. Це, передусім, пов'язано з певним рівнем культури, розвитку людини в культурному плані. Самі ж місцеві українці досі часто використовують термін "рагулі" до людей своєї національності, якщо вони хочуть підкреслити, що ця людина не цивілізована і він чи вона має надто низький культурний рівень [20, с. 86].\nЗа визначенням авторів "Енциклопедії нашого українознавства" О. Кривенка та В. Павліва, рагуль - це найпримітивніший профан, груба антитеза втаємниченого, синонім профанського терміну "бик" [9, с. 89]. Зараз це низьке явище згубно впливає на образ міста і зокрема на його історико-культурне обличчя. Як зазначав Ю. Винничук, справжній міщанин, який любить своє місто, ніколи не піде співати народні пісні під пам'ятник Шевченкові серед білого дня в неділю, бо це не по-міському. Носіями міської культури в регіоні є дуже мало людей .\nУ проблемі збереження історико-культурного середовища основним є те, що на думку відомого українського інтелектуала М. Рябчука, уся суть рагулізму полягає в тому, щоб нав'язати своє рагульство усім довкола . Особливістю Тернополя є те, що серед названої категорії населення є певна кількість забезпечених і впливових осіб, тому нав'язування своїх примітивних вподобань для них не є проблемою. Загалом же, теперішній рагулізм не лікується, оскільки став масовим явищем . Це явище є й основною причиною спотворення міст, в тому числі й Тернополя, зокрема через поширення псевдо-культурної течії цієї категорії населення, відомої під назвою кітч (кіч) або по-старому "халтура". Про кіч в сучасному образі Тернополя нижче.\nОтже, що ми можемо сказати про відображення історичного минулого міста Тернополя в теперішньому обличчі міста? Почнемо з назви міста та місцевої топоніміки. У школах й досі вчать, що назва "Тернопіль" походить від "Тернове поле", коли місто після Другої світової війни набуло сучасної офіційної назви. Натомість, ім'я засновника міста Яна з Тарнова - Яна Амора І Тарновського (1488-1561) і досі передається місцевими виданнями, як "Ян Тарнавський". Немає на мапі міста й вулиці імені засновника міста, хоч раніше була (від теперішнього ЦУМу на вул. Руській до Старого парку - частина сучасного проспекту С. Бандери). Натомість, є вулиця генерала М. Тарнавського. Заледве чи знає більшість мешканців цієї вулиці і міста загалом про кого саме йдеться.\nА між іншим, назва "Тарнополь/Тарнопіль" традиційно вживалася і вживається досі у народному мовленні і від неї зокрема походить прізвище "Тарнопільський", як, наприклад, відомий український і російський музичний діяч, хоровий диригент XVII ст. Теодор Тарнопольський (з Тарнополя) тощо.\nНазва "Тарнополь" вперше письмово зафіксована саме староукраїнською мовою у 1570 році. Згодом вона поступово в усному українському мовленні "українізувалася" як "Тарнопіль" і "Тернопіль" через схожість польського "tarn" і українського "терен". 9 серпня 1944 року Президія Верховної Ради\nСРСР спеціальним указом перейменувала м. Тарнополь у м. Тернопіль [7, с. 88]. Таким чином, давню історичну назву замінено на новочасну, а рішеннями владних органів подано "правильну" транскрипцію назви міста. З часу перейменування Тарнополя, походження назви міста стали виводити від "тернового поля", хоч це не зафіксовано у жодних історичних джерелах [14, с. 8, 140].\nНазва іншої вулиці - "15 квітня" - трактується тільки як дата звільнення міста від німців Червоною армією у 1944 році. Однак, 15 квітня - це також день народження міста, коли у 1540 році король польський і Великий князь литовський Зиґмунт І Старий видав Яну Тарновському, як руському воєводі і великому коронному гетьману, локаційний привілей на заснування міста у пустельній місцевості "Сопільче". Привілей виявлений і його фотокопію вперше опубліковано заходами О. М. Гаврилюка у виданнях "Тернопіль: сторінки минулого і сьогодення" (співавтори О. Петровський та І. Крочак. - Т.: Астон, 2010) - перша сторінка, а також у повному обсязі - у праці О. Петровського, О. Гаврилюка, В. Окаринського та І. Крочака "Тернопіль / Tarnopol: історія міста" (Тернопіль: Астон, 2010) [14, с. 33-35].\nВперше, завдяки друкарській помилці, назва "Сопільче" була перекручена як "Топільче" у 1892 р. у гаслі, присвяченому Тернополю авторства Людвіка Дзєдзіцького, у одному з томів видання "Stownik geograficzny" [18, с. 188]. З тих пір це твердження некритично повторювала більшість вітчизняних авторів.\nУже за часів незалежності сучасної Української держави "Піонерський" гідропарк Тернополя перейменовано у парк "Топільче", і хоча науковці довели, що назва Топільче не підкріплена жодними документами, а місцевість у якій засновано Тернопіль називалася Сопільче, назва парку залишається незмінною.\nМабуть тому, що місцева влада Тернополя досі не знала про цю помилку або не вважала її суттєвою. Інтернет-сайт Тернопільської міської ради у своєму історичному розділі не поновлювався декілька років, незважаючи на очевидні помилки. Останнім часом цей розділ взагалі усунутий на оновленій веб-сторінці міськради. Продовжують культивувати міф про "Топільче", вживаючи цю назву, й особи, які претендують на звання дослідників історії міста уже в 2010 році [6, с. 11-12]. Такі ж нісенітниці можна прочитати в місцевій пресі, почути на телебаченні тощо.\nЖодні поважні ініціативи науковців досі не знайшли гідної уваги ні з боку міської влади, ні з боку громади міста. Це, передусім, стосується відновлення колишньої топоніміки міста, у тому числі й назв вулиць (годонімів), а також вшанування у назвах вулиць та інших міських топонімах видатних осіб, пов'язаних із Тернополем.\nТак, ідею відновити вулицю засновника міста Яна Тарновського було вперше в новітній історії Тернополя висловлено ще у 1993 р. на сторінках газети "Тернопіль вечірній" істориком М. Ханасом, тодішнім директором обласного державного архіву Б. Хаварівським та письменником П. Тимочком . У 2007 році цю ж ідею, а також концепцію спорудження пам'ятника Іоанну з Тарнова, висловили на спеціальній зустрічі з тодішнім міським головою Тернополя Р. Заставним та його заступниками історики О. Гаврилюк, В. Блозва та автор цієї статті В. Окаринський. Ініціатива залишилася поза увагою. Непоміченою залишилася навіть ювілейна дата січня 2008 р., коли виповнилося 520 років від дати народження Яна Амора ІІ з Тарнова. Це ж можна було б приурочити й до 470-річчя заснування Тернополя і 460-річчя надання місту маґдебурзького права (згідно з уточненими даними досліджень, раніше вважалося, що воно було надане у 1548 р. - авт. [14, с. 31-32]), які припадали на 2010 рік. У наступному, 2011 році виповнюється 450 років від смерті засновника міста Тернополя Іоанна Амора з Тарнова (Тарновського). Сподіватимемося, що місто таки дочекається вшанування пам'яті свого засновника.\nНе менше прислужилися для розвитку Тернополя й інші його власники. Тим-то елементарною вдячністю, а заразом й формою пропагування минулого міста для його обивателів, було б присвоєння імен цих осіб вулицям у історичній частині міста. Серед таких, достойних вшанування, мав би бути Ян Криштоф (чи Кшиштоф) Тарновський (1537-1567), який суттєво розбудував місто і оточив його мурами, а серед будівничих міста був італійський ренесансний архітектор Христорор Боццано (Боззано, Бодзан) з Феррари. Імовірно, Ян Кшиштоф з Тарнова помер у Тарнополі. У переліку мали б бути також: князь Олександр Костянтинович Острозький, який мав намір перетворити тогочасний Тарнополь у духовно-культурний центр; Тома (1591-1638) і Катерина (з Острозьких) Замойські - співфундатори Воздвиженської церкви "над Ставом" та фундатори однієї з найкращих у Речі Посполитій ренесансної синагоги на тарнопільському Подолі; Ян "Собіпан" Замойський (1627-1665) та його вдова і, згодом, королева й дружина Яна ІІІ Собеського Марія Казимира Луїза де Ля Ґранж д'Арк'єн (1641-1716) або "Марисенька" Собеська; фундатор домініканського костелу граф Йосиф Потоцький (1673-1751), імовірно похований у його крипті; реставратор Старого та ініціатор спорудження Нового замку Франциск Коритовський (1763-1833), який суттєво розширив місто та інші.\nІмена інших власників чи керівників міста у другій половині XX ст. також забувалися, а в кращому випадку перекручувалися. Якщо ім'я князя Василя-Костянтина Костянтиновича Острозького у назві вулиці за радянських часів було "зручно" замінене на більшовицького письменника М. Островського, то ім'я першого українця-бурмістра (цю посаду зараз чомусь перекручують як "бурґомістр", або взагалі подають як "мер") Тернополя Володимира Лучаковського, у спотвореному вигляді, було надане вулиці міста у формі "В. Лучаківського" вже за української влади (у мікрорайоні "Дружба" або Загребелля). Слід відзначити, що вулиця, яка у 1900-1930-х рр. носила ім'я доктора Володимира Лучаковського, у радянські часи перейменована у М. Коцюбинського і цю назву носить й досі. Натомість, теперішня вул. "Лучаківського" розташована у місцевості, що за часів бурмістра В. Лучаковського і до 1930-х років не входила до складу міста, тоді там було передмістя Загребелля.\nБула тоді й вулиця іншого бурмістра Володимира Мандля, засновника "Нового города", теперішнього Старого парку чи Парку Слави (тепер вул. Паркова). Між іншим, ім'я цього бурмістра німецького походження українцями вживалося як "Володимир". У "Новому городі" був і пам'ятник В. Мандлю. Імена інших керівників міста чи славних міщан або мешканців тернопільських околиць, які чимало прислужилися для добра Тернополя, забуті на сучасній карті міста.\nУ ХІХ-ХХ ст. були ще вулиці В. Баворовського, бурмістрів Леона Козьмінського, Фелікса Погорецького, Людвіка Пунчерта (теперішня Вояків дивізії "Галичина") [1, с. 237], Бабада, а також пасаж Адлєра (тепер О. Кульчицької), яких зараз немає на карті міста.\nЖодним чином не відображено у топографії теперішнього Тернополя імена осіб, пов'язаних із його розвитком у середньовічну й ранньомодерну добу. Серед них, крім названого Х. Боццано з Феррари, є ще архітектори П'єтро Сперендіо - придворний будівничий Костянтина Острозького, муляр Леонтій - архітектор Хрестовоздвиженської церкви початку XVII ст., перекладач Біблії Лука з Тарнополя та інші.\nВ Окаринський - Нарис історії західноукраїнської рок-музики\nВ Окаринський - Проблема збереження історичної пам'яті у свідомості мешканців міста тернополя минуле і сучасне


«Кінотур» підготував для прокату альманах «Українська нова хвиля. Romantique» | kinotur.ua\nКомпанія Кінотур › Новини › «Кінотур» підготував для прокату альманах «Українська нова хвиля. Romantique»\n«Кінотур» підготував для прокату альманах «Українська нова хвиля. Romantique»\nКомпанія «Кінотур» (Kinotur Digital Intermediate Lab) підготувала для всеукраїнського прокату другий кіноальманах «Українська нова хвиля. Romantique», скомпонований Національним центром ім. О. Довженка за підтримки Державного агентства України з питань кіно.\nДля збірки було зроблено ремайстеринг і DCP майстеринг.\nВ український прокат альманах виходить 11 грудня 2013 року.\nДо збірки увійшли найкращі короткометражні дебютні роботи молодих українських режисерів романтичної тематики, що пройшли селекцію національних кінофестивалів — Одеського МКФ, МКФ «Молодість», МФАФ «Крок»:\n19-річна героїня фільму намагається розпрощатися зі своєю незайманістю в угоду сучасним стереотипам, аби не бути «білою вороною» серед своїх однолітків. У цьому їй допомагає подруга, яка впевнена: «бути незайманою в дев’ятнадцять — підозріло та аномально».\nЩоб повстати проти стереотипів суспільства, Леся починає боротися з власною вагою — набирати кілограми. Бажання полегшити свою буденність супроводжується виникненням комічно-драматичних ситуацій на роботі, що врешті-решт допомагає героїні змінити своє ставлення до себе, до оточення і стати простішою.\nПродавати батьківський дім справа не проста й болісна… Героїня фільму з нареченим їдуть на хутір, аби завершити справи з продажу дідового будинку, що дістався їй у спадок. Рідний край навіває на дівчину ностальгічні спогади про дитинство, які в свою чергу дають відповіді на гнітючі питання щодо її майбутнього.


Україна вітає прагнення Білорусі вступити у СОТ (Україна вітає прагнення Республіки Білорусь вступити у Світову організацію торгівлі)\nУкраїна вітає прагнення Білорусі вступити у СОТ\n18.06.2013 15:25 163\nУкраїна вітає прагнення Республіки Білорусь вступити у Світову організацію торгівлі. Про це заявив Президент України Віктор Янукович під час українсько-білоруських переговорів у розширеному складі, повідомляє прес-служба Глави держави.\n«Прагнення Республіки Білорусь стати повноправним членом СОТ ми вітаємо і зацікавлені в тому, щоб ви якомога швидше стали членом СОТ», - сказав Глава Української держави.\nВін також висловив переконаність, що країни мають можливість співпраці і в рамках інших міжнародних організацій, зокрема, в Організації з безпеки і співробітництва в Європі.\n«Наше головування в ОБСЄ, ми вважаємо, також створює умови для участі Білорусі як повноправного учасника процесів, що стосуються зміцнення безпеки і стабільності в Європі», - сказав Янукович.\nУ свою чергу, президент Білорусі високо оцінив досвід України в питаннях підвищення безпеки експлуатації атомних електростанцій. Лукашенко попросив, щоб українські фахівці обмінялися досвідом з білоруськими колегами. «У вас є величезний досвід експлуатації атомних станцій, але найголовніше - у вас є фахівці, є люди. Ми б хотіли, щоб наші брати-українці допомогли нам з фахівцями в їхній підготовці», - сказав Лукашенко. «Ми на вас дуже будемо розраховувати», - додав він.\nЯнукович заявив, що Україна і Білорусь повинні активізувати двосторонні відносини, адже існує значний потенціал для їхнього розвитку.\nпопередня новина Регіонал: М’ярковський перетрудився на роботі наступна новина Янукович: Україна і Білорусь дали старт демаркації держкордону


Ендоплазматичний ретикулум: структура, види і функції\nЕндоплазматичний ретикулум (ЕПР), також званий ендоплазматичної мережею, є важливою органели еукаріотичних клітин. Він відіграє провідну роль у виробництві, переробці і транспортуванні білків і ліпідів. ЕПР виробляє трансмембранні білки і ліпіди для своєї мембрани, а також для багатьох інших клітинних компонентів, включаючи лізосоми, секреторні везикули, апарат Гольджі, клітинну мембрану і вакуолі рослинних клітин.\nЕндоплазматичнийретикулум є мережею канальців і сплюснутих мішечків, які виконують безліч функцій в клітинах рослин і тварин. Існують дві частини ЕПР, які розрізняються як за структурою, так і за функціями. Одна частина називається гранулярной (шерховатая) ЕПР, тому що вона має рибосоми, прикріплені до цитоплазматичної стороні мембрани. Інша частина називається агранулярного (гладкою) ЕПР, так як їй не вистачає прикріплених рибосом.\nЗазвичай гладка ЕПР є трубопровідну мережу, а шерховатая ЕПР складається з серії сплюснутих мішечків. Простір усередині ЕПР називається просвітом. Ендоплазматична мережа широко простягається від клітинної мембрани через цитоплазму і утворює безперервний зв’язок з ядерною оболонкою. Оскільки ЕПР пов’язаний з ядерною оболонкою, просвіт і простір усередині ядерної оболонки є частиною одного і того ж відсіку.\nГранулярний (шерховатий) ендоплазматичний ретикулум виробляє мембрани і секреторні білки. Рибосоми, прикріплені до гранулярной ЕПР, синтезують білки в процесі трансляції. У деяких лейкоцитах (білих кров’яних клітинах) шорсткий ЕПР продукує антитіла. У клітинах підшлункової залози він продукує інсулін.\nГранулярний і гладкий ЕПР, як правило, пов’язані між собою, а білки і мембрани, які продукують шорстким ЕПР, переміщаються в гладкий ЕПР. Деякі білки відправляються на апарат Гольджі спеціальними транспортними везикулами. Після того, як білки були модифіковані в Гольджі, вони транспортуються в належні пункти призначення всередині клітини або експортуються з клітки шляхом екзоцитозу.\nГладкий (гладкий) ендоплазматичний ретикулум володіє широким спектром функцій, включаючи синтез вуглеводів і ліпідів. Ліпіди, такі як фосфоліпіди і холестерин, необхідні для створення клітинних мембран. Гладкий ЕПР також служить перехідною областю для везикул, які транспортують продукти ендоплазматичної мережі в різні пункти призначення.\nУ клітинах печінки гладкий ЕПР продукує ферменти, що допомагають детоксіфіціровать певні сполуки. У м’язах він допомагає в скороченні м’язових клітин, а в клітинах мозку синтезує чоловічі і жіночі гормони.\nЕндоплазматичний ретикулум: структура, види і функції Посилання на основну публікацію


Особливості електронних тендерів в Україні щодо продажу лісоматеріалів - Kinder Med\nМай , 16 , 2021 kindermed\nПонад 15% території України занята лісовими господарствами. Їх на даний час існує 260, та усі вони повинні регулярно вирубувати ліси з метою їх оздоровлення. Під час такої санітарної вирубки з лісу видаляють сухостій, а також заражені шкідниками та грибком дерева. В результаті різного роду лісозаготівлі, на територіях українських лісгоспів накопичується досить багато деревини. Її можна реалізувати по ринковій ціні та отримати від цього гроші, які можуть бути використані для розвитку лісової галузі України.\nЩо відбувалося до 2020 року\nДо того, як система Прозорро.Продажі охопила собою ще й ринок деревини, лісоматеріали продавалися на основі прямих договорів між лісовими господарствами та бізнесменами, діяльність яких була пов’язана з деревообробною галуззю. Із-за таких прямих домовленостей нерідко створювалися тіньові схеми збуту деревини, через які цей цінний український ресурс продавався задешево тим, хто дав хабар або мав корисне знайомство.\nЩо є зараз на ринку деревини в Україні\nАле в 2020 році все змінилося, так як в силу вступила Постанова №1178. В цьому нормативному документі йдеться про те, що деревина в Україні повинна продаватися тільки відкрито, тобто через систему онлайн торгів. Дізнатися більше про це можна тут https://megasale.com.ua/prodam-lis-kruglyak-sosny-u-harkovi-na-prozorro-sale/. Система Прозорро.Продажі не може самостійно організовувати та проводити аукціони, тому для цього використовуються ЕТМ – електронні торгівельні майданчики. Вони були створені для того, щоб надавати доступ до усієї бази активних лотів, а також реєструвати продавців та покупців. Крім цього спеціалісти цих онлайн платформ надають професійну консультаційну допомогу та якісну юридичну підтримку з питань оформлення договорів купівлі-продажу.\nЗавдяки використанню системи Прозорро.Продажі на ринку української деревини державі вдалося забезпечити електронний облік лісоматеріалів, а також продавати їх по справедливій ринковій ціні. Раніше це було неможливим, так як ліс продавався на основі прямих домовленостей між лісгоспами та представниками бізнесу. Так розвивалася корупція, яку потрібно було якось спинити.\nНова система допомогла ринку стати більш прозорим, відкритим та чесним. Тут забезпечуються рівні умови для усіх учасників, а у випадку підозри на змову чи корупцію, порушників буде відразу вилучено з системи.


четвер, 02 грудня 2021, 06:31\nЗа рішенням адміністрації Санкт-Петербурга, з 30 жовтня до 7 листопада в місті будуть зачинені школи, розважальні заклади, ресторани, бари, кафе і всі магазини, крім тих, де понад 30% асортименту становить продовольство.\nЗаклади громадського харчування зможуть працювати тільки навинос. Виняток зроблено лише для кафе на вокзалах і автозаправках, а також для виробничих їдалень.\nЧитайте також: Латвія ввела локдаун до 15 листопада - що заборонять\nЗ-поміж закладів культури відчиненими залишаться тільки театри і музеї, але потрапити в них можна буде лише з QR-кодом, що підтверджує вакцинацію або з негативним тестом на коронавірус. Скасовуються і всі спортивні заходи.\nЯк повідомлялося, в Росії 23 жовтня внаслідок інфікування коронавірусом померли 1 048 осіб. Більше тисячі померлих через COVID-19 у країні реєструють вже чотири дні поспіль.\nОкрім того, третій день поспіль зафіксовано максимальний добовий показник зараження коронавірусом - 36 728. Найбільше хворих виявлено в Москві - 7 803, Санкт-Петербурзі - 3 360, Московській області - 2 783.\nЗагалом у Росії за період пандемії зареєстровано 8 078 309 випадків інфікування, померли 225 417 осіб (дані даються за вирахуванням показників тимчасово окупованих Криму і Севастополя, які проходять в офіційній статистиці РФ).\nПетербург Росія Коронавірус Локдаун


Олесь Гончар — майстер малих літературних жанрів. Життя і творчість митця. Детальний аналіз новел «За мить до щастя», «Пізнє прозріння»\nНазвание работы: Олесь Гончар — майстер малих літературних жанрів. Життя і творчість митця. Детальний аналіз новел «За мить до щастя», «Пізнє прозріння»\nОписание: Мета: навчити учнів аналізувати епічний твір визначати новелістичний жанр виділяти провідні ідеї образи розкривати їх спираючись на текст; розвивати вміння використовувати деталі кольорову гаму для розкриття стильової палітри твору; виховувати усвідомлення філософської сутності щастя людини його відносності й короткочасності; навчити учнів пізнавати...\nПлан-конспект уроку з теми «Новелістика Олеся Гончара»\nОЛЕСЬ ГОНЧАР — майстер малих літературних жанрів. Життя і творчість митця.\nДетальний аналіз новел «За мить до щастя», «Пізнє прозріння»\nСтуденток 4 курсу групи «В»\nКудряшової А.Є., Баранової А. Ю.\nОЛЕСЬ ГОНЧАР — майстер малих літературних жанрів. Життя і творчість митця\nМета: навчити учнів аналізувати епічний твір, визначати новелістичний жанр, виділяти провідні ідеї, образи, розкривати їх, спираючись на текст; розвивати вміння використовувати деталі, кольорову гаму для розкриття стильової палітри твору; виховувати усвідомлення філософської сутності щастя людини, його відносності й короткочасності; навчити учнів пізнавати внутрішній світ людини через її духовні якості. Розвивати художнє мислення учнів.\nОбладнання: текст новел, літературознавчий словник, презентації з теми «життя та творчості письменника». Епіграф: «Кажуть: життя коротке... А мені воно здається таким довгим! Бачу отого солдата-студента в окопі над Россю, а то ж я! І той, що блукає в оточенні десь за Білгородом, — і то я. І гину від спраги в холодногірській тюрмі 1942 року, де нас 100 тисяч невільників, — теж я. А потім ті фронтові — страшні й чаруючі Альпи... І молода слава «Прапороносців»... І голгофа «Собору»... І госпітальна палата десь на Єнісеї, і асамблея ООН в Нью-Йорку та Сан-Франциско, і диво правічного секвоєвого лісу, і шум океану, і ласкавість полтавської Ворскли та місячні розбурхані ночі на Азові — все, все це увібрало одне-єдине людське життя...» О.Гончар\nI. Бесіда з учнями • Дайте загальну характеристику розвитку української прози другої половини ХХ ст. • Назвіть представників української прози другої половини ХХ ст\nII. Перегляд презентації.\nIII. Літературний диктант «Так» — «Ні»\n1. Учитель української мови назвав Гончара Олесем, якого до того називали Сашком.(Так)\n3. Коли О. Гончару запропонували перейти з фронту до редакції дивізійної газети, він радо погодився.(Ні)\n4. Олесь Гончар писав тільки прозу. (Ні) 5. Перший повоєнний твір — новела «Модри камінь», надрукований 1946 р. (Так)\n6. О.Гончар відомий і як блискучий новеліст. (Так)\n7. О.Гончар очолював Спілку письменників України, був головою Українського республіканського комітету захисту миру, член Всесвітньої Ради Миру. (Так)\n8. О.Гончар не брав участі в українському національному відродженні. (Ні) 9. Новела «Модри-Камінь» про гірку долю селянської бідноти, змушеної йти на заробітки в херсонські степи.(Ні)\n10. Роман «Людина і зброя» був відзначений Державною премією ім. Т. Г.шевченка за 1962 рік. (Так)\n11.Роман «Прапороносці» — новий погляд на війну. (Так)\nIV. Аналіз новел\nОлесь Гончар – видатний письменник, великий майстер слова, чиї твори вже сьогодні заслужено вважаються радянською класикою. Як і всьому "поколінню Брянських" – тим, кому на початок війни було десь 20-25 років. Гончару судилося в житті пройти важкими фронтовими шляхами, зазнати й гіркоти відступу та поразок, і біль втрат, і радість Перемоги. Трудом і зусиллями цього покоління підвелася Вітчизна з руїн, утвердила мир на землі, скорила атом, послала своїх синів у Космос. Шлях Олеся Гончара – типовий для цього покоління.Олесь Гончар по праву назвали великим Українцем, совістю нації, подвижником її духовного відродження.\nШукаємо щастя по країнах, століттях,\nа воно скрізь і завжди з нами; як риба в воді,\nтак і ми у ньому, і воно біля нас шукає нас самих.\nВоно схоже до сонячного сяйва —\nвідхили лише вхід у душу свою.\nВступне слово вчителя. Новела «За мить щастя» писалась, коли в літературу прийшло більше трагічної правди про війну. На той час О. Гончарем був написаний роман «Людина і зброя» про трагедію студентського батальйону, бійцем якого був і сам автор; у його уяві окреслювався роман «циклон» про страшну табірну одіссею радянських полонених. Через те не дивно, що новела «За мить щастя» сповнена болю, суперечностей, побудована на багатьох опозиціях. Її задум виник у далекій Бірмі, у місті Рангуні.Тамтешні молоді солдати з автоматами й храми-пагоди, що нагадують оповідачеві «стоги жовтогарячого жнив’яного блиску», стали імпульсом спогаду про давню історію. Очевидно, цей архетипний образ сонячних жнив, снопів, полукіпків, як символ життя, зберігався в підсвідомості автора ще з повоєнного літа поруч із образом смерті як кари за смерть. Але тієї смертної кари не приймала душа автора, котрий пройшов крізь пекло війни й таборів. Більше того, смерті на війні протиставлено радість життя й кохання — і ті дві смерті вже після війни, коли фронтовикам мріялося про вічний мир. Свої давні тривоги й сумніви автор відбив у слові, воскресивши найбільш вражаючі епізоди тієї давньої історії й намагаючись осмислити те, що сталося…Скупими деталями окреслено історичні умови, здавалося б, локальної події, що сталася на жнивах у полі, біля угорського Містечка, поруч із яким розташувалися окупаційні частини, «солдатська цивілізація», як не без іронії висловлюється оповідач про землянки, споруджені в колишньому графському лісі. У ситуації, що склалася, не могли не виникати проблеми взаємин солдатів і місцевого населення. Автор подає лише окремі деталі кризових моментів тих відносин: «боєць лежить на винограднику затоптаний, поглумлений, з перерізаним горлом»; трапляється, місцеві любителі вина й «бійців споюють».\nНовела (іт. Novella, Від лат.Novellus — новітній) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом, сконденсованою та яскраво вима-льованою дією. Ознаки новели: • лаконізм, яскравість і влучність художніх засобів; • строга й усталена конструкція; • наявність строгої та згорненої композиції з яскраво вираженим композиційним осередком (переломний момент у сюжеті, кульмінаційний пункт дії, контраст чи паралелізм сюжетних мотивів і т. д.); • перевага сюжетної однолінійності, зведення до мінімуму кількості персонажів; • персонажами новели є особистості, як правило, цілком сформовані, що потрапили в незвичайні життєві обставини; • автор у новелі концентрує увагу на змалюванні внутрішнього світу героїв, переживань і настроїв; • сюжет новели простий, надзвичайно динамічний, містить у собі момент ситуаційної чи психологічної несподіванки.\n6.Які наслідки для Сашка Діденка мав випадок на полі? Чи усвідомлює він їх? 7. Як до вчинку Сашка ставляться його сослуживці? Прочитайте.\n11. Чи каються герої в здійсненому?Обґрунтуйте.\nВисновки : творчі зусилля автора зосереджено на розкритті психології персонажів.Оповідач, теж фронтовик, тонко передає внутрішній стан Сашка Діденка, артилериста, котрий був добрим солдатом, «воював по-геройськи», як характеризує його комбат. У його душі змагаються любов і смерть. Притлумивши голос смерті, яка в умовах війни надмірно активізувалася, Сашко живе передчуттям радості. У тому святковому настрої дисонансом прозвучало лише порівняння його гогокання з виттям степового вовка.Життєствердний настрій Діденка як переможця вибухає естетичним ставленням до світу («хміль сонця», «литво полукіпків … виблискує золотом») і готовністю кохати. Але так сталося, що любов і смерть у житті Діденка трагічно стали поруч.Перші обійми жінки закінчилися пострілом у її чоловіка. Прикметно, що й війна, й ця смерть на жнив’яному полі відсунені на маргінеси свідомості оповідача. Сашко лише мимохідь згадує фронт, передній край, який «галасу не любить».\nНовела «Пізнє прозріння»\nВ оповіданні «Пізнє прозріння» осмислюється філософська проблема взаєморозуміння людей, їх комунікацій та ЇЇ художнє вираження на рівні розвитку позиції «я - інший». Оповідання «Пізнє прозріння» вміщено у збірнику «Далекі вогнища» (1987), де однією із наскрізних проблем є екзистенційна тема життя і смерті людини в хронотопічних вимірах війни і миру, в оповіді про героїв різних соціальних верств і професій. Драматичне, а інколи й трагічне висвітлення теми, явно суперечить оптимістичній доктрині соцреалізму, акцентуючи загальнолюдські екзистенційні проблеми сучасної дійсності.\nОрганізація оповіді, її структура мають важливе семантичне навантаження в художньому вирішенні філософських проблем, презентованих у ключовій назві твору. Назва оповідання «Пізнє прозріння» склаладається із двох слів, що визначають ідейний зміст твору, тему-проблему «прозріння», акцентовану прикметником «пізнє».\n«Пізнє прозріння» (1974) тяжіє до основної проблематики збірника, автор розкриває етико-філософські аспекти проблеми, аналізуючи психологічні особливості феноменів, взаємозв'язків та комунікацій людини.\nЗавдання нашого уроку - розкрити етико-філософські аспекти проблеми, аналізуючи психологічні особливості феноменів, взаємозв'язків та комунікацій людини.\n1.Яким було справжнє прізвище О.Гончара?( Біличенко)\n2. Хто вперше назвав Олександра Олесем ? (Вчителька сільської школи)\n3. Як звали кохану жінку, майбутню дружину письменника? (Валентина)\n4. Який роман приніс письменнику славу? («Прапороносці»)\n5. Літературний псевдонім Ломівки (Зачіплянка)\n6. Як звати героїню у новелі «За мить щастя» ?(Лариса)\n7.Ім’я Діденкового командира (Шадура)\n8. Який роман негативно позначився на долі автора? (Собор)\n9.Імя оповідача у новелі «Пізнє прозріння»(Іван)\n10.Де відбулася зустріч оповідача з поетом (новела «Пізнє прозріння»)\nВід чийого імені ведеться оповідь у новелі?\nРоль роздумів оповідача у новелі.\nЯку роль відіграє система риторичних запитань у новелі?\nПорівняльна характеристика образу Івана Оскаровича до та після «прозріння»(наведення цитат).\nПорівняльна характеристика портрету поета до та після «прозріння» читача(наведення цитат).\nЯкі слова автора підкреслюють значимість художньої творчості для людей? (цитата)\nУ якій частині новели акцентовано мотив безсмертя творчості поета? (цитати)\nЯкий епізод можна назвати кульмінацією твору?\nЯкі основні проблеми порушує автор?\nЯкі проблеми свідчать про власні переживання, страх автора?\nВисновки. Власні враження від прочитання твору.\nПсихологічне, проблемне оповідання О. Гончара «Пізнє прозріння» присвячене філософській проблемі взаєморозуміння людей, їх комунікацій, проблемі стосунків «я — інший». У її розкритті поєднано мотиви глибинного осягнення людини і світу, смерті поета і безсмертя його творчості. Художньому розкриттю слугує структура нарації «всезнаючого оповідача», коли монологічне і діалогічне мовлення є основою художньої ідеї твору.\nАвтор змушує задуматися над власною поведінкою кожного читача, попереджає про неминучі помилки – не встигнути пізнати людину, не розгледіти головного, бути суб’єктивним. Крім того вбачаємо втілення власного страху письменника – невизнання. Мотив творчого пошуку, призначення митця проходить червоною ниткою крізь твір.


Правління Національного банку ухвалило рішення залишити облікову ставку без змін на рівні 6% річних. Збереження м’якої монетарної політики спрямоване на підтримку економічного відновлення і досягнення цілі з інфляції\nУтім, такий баланс різноспрямованих факторів є тимчасовим. За попередніми даними онлайн-моніторингу цін Національним банком, у жовтні інфляція дещо прискорилася. Попри незначний ефект відображення девальвації в цінах, інфляційні очікування бізнесу й населення продовжили погіршуватися. Водночас індекс споживчих настроїв покращився.\nІнфляція досягне нижньої межі цільового діапазону 5% ± 1 в. п. наприкінці 2020 року й надалі прискорюватиметься\nЗ огляду на слабку динаміку споживчих цін у III кварталі Національний банк переглянув річний прогноз інфляції у бік зменшення – до 4,1%. Прискорення зростання цін наприкінці цього року зумовлюватиметься насамперед подальшим відновленням економічної активності на тлі збереження м’якої монетарної та фіскальної політики, а також подорожчанням енергоносіїв. Низька база порівняння минулого року також матиме помітний статистичний ефект для обрахунку темпів річної інфляції.\nУ 2021 році зростання споживчих цін пришвидшиться до 6,5% під впливом пожвавлення економіки, ефекту від цьогорічного послаблення гривні, а також значного підвищення мінімальної зарплати, що сприятиме внутрішньому попиту. Втім, вихід за верхню межу цільового діапазону буде тимчасовим. Національний банк допускає короткочасне відхилення інфляції від цілі, щоб економіка швидше повернулася на шлях стійкого зростання. Водночас Національний банк застосує монетарний інструментарій для повернення інфляції в 2022 році в цільовий діапазон.\nУкраїнська економіка скоротиться на 6% у 2020 році, однак у наступні роки повернеться до зростання на рівні близько 4%\nПрогноз ВВП на поточний рік залишається незмінним. Скорочення економіки за підсумками року є наслідком насамперед складного для бізнесу II кварталу, в якому застосовувалися найжорсткіші карантинні обмеження. Водночас ділова активність помітно пожвавилася в умовах поступового пом’якшення обмежень. Відновлення споживчого та інвестиційного попиту в другому півріччі компенсуватимуть гірший урожай аграрного сектору та менший фіскальний імпульс.\nОсновним драйвером росту ВВП на рівні 4% у 2021—2022 рр. залишатиметься приватне споживання. Економічне зростання підтримають фіскальні стимули, м’яка монетарна політика та відновлення зовнішнього попиту. Важливою передумовою такого сценарію є відсутність у майбутньому жорстких карантинних обмежень як в Україні, так і у світі.\nПісля повернення економіки до сталого зростання потреба в значних фіскальних стимулах з боку держави знизиться. Це сприятиме поступовому скороченню дефіциту державного бюджету до рівня близько 3% ВВП у 2022 році. Державний та гарантований державою борг, який цього року зріс до 63% ВВП, надалі буде знижуватися на 2–3 в.п. щороку. Цьому сприятимуть зростання економіки, виважена фіскальна політика та помірна волатильність обмінного курсу.\nПоточний рахунок платіжного балансу в 2020 році буде зведено з профіцитом близько 3% ВВП, утім в наступні роки він знову повернеться до дефіциту\nКоронакриза суттєво здешевила енергоносії, знизила попит українців на імпортні товари і подорожі за кордон, а також попит бізнесу на інвестиційну продукцію. Водночас зовнішня кон’юнктура для основних українських товарів була сприятливою. У результаті темпи падіння експорту за підсумками року будуть значно нижчими за імпорт. Це й зумовить формування профіциту поточного рахунку.\nВідновлення економіки супроводжується розширенням як споживчого, так і інвестиційного імпорту, що було помітним вже в III кварталі цього року. Пожвавлення світової економіки також стимулює подорожчання енергоносіїв. Водночас Україна отримуватиме менші доходи від транзиту газу як цього, так і наступного року. Сукупність цих факторів зумовить повернення поточного рахунку платіжного балансу до дефіциту. У 2021 році він становитиме близько 2% ВВП, а у 2022 році зросте до 5% ВВП.\nСпівпраця з Фондом є базовою передумовою для повноцінного фінансування дефіциту державного бюджету. Інший важливий пункт – отримання пов’язаного з програмою МВФ фінансування від міжнародних партнерів. Ця підтримка необхідна для найшвидшого відновлення української економіки.\nНатомість значне відтермінування або призупинення виконання зобов’язань перед МВФ може не тільки сповільнити економічне відновлення, але й суттєво погіршити інфляційні та девальваційні очікування.\nРезультативний діалог з міжнародними партнерами є запорукою для збереження макрофінансової стабільності. Співпраця з МВФ дасть змогу й надалі виконувати зовнішні зобов’язання України і збільшити її міжнародні резерви до 29—30 млрд дол. США у наступних роках.\nКлючовим ризиком для макрофінансової стабільності, як і раніше, є триваліший термін і поглиблення пандемії коронавірусу та посилення карантинних заходів\nЯкщо пожвавлення внутрішнього попиту та ділової активності виявиться нестійким унаслідок збільшення захворюваності, Національний банк зможе підтримати економіку подальшим зниженням облікової ставки. Водночас Національний банк також готовий підвищити облікову ставку в 2021 році в разі посилення інфляційного тиску. Баланс між стимулюванням економіки і підтриманням помірної інфляції буде зберігатися і надалі. Вагомим фактором для рішень Національного банку стануть затверджені параметри фіскальної підтримки економіки, яка передбачається значною й у наступному році.\nНовий детальний макроекономічний прогноз буде опубліковано в Інфляційному звіті 29 жовтня 2020 року.\nПідсумки дискусії членів Комітету з монетарної політики, яка передувала ухваленню Правлінням Національного банку цього рішення, буде оприлюднено 2 листопада 2020 року.\nНаступне засідання Правління Національного банку України з питань монетарної політики відбудеться 10 грудня 2020 року відповідно до затвердженого та оприлюдненого графіка.\nБанкам разрешили использовать «Дію» для идентификации клиентов\nС 1 декабря при осуществлении кассовых операций для идентификации и верификации клиента или его представителя банки смогут использовать цифровой паспорт или заграничный цифровой паспорт в мобильном приложении «Дія»\n23.11.2020 3900 3\n29.08.2013 11687 5\nЛицензия Пеня НДС Разрешение Электронная отчетность Курсовые разницы Филиал Проверки Ремонт Консультации Фонд инвалидов Налоговая реформа Дооценка Материальная помощь Финансовая отчетность Налог на прибыль Общественное питание 3 группа ЕН Расчетная книжка 20-ОПП 1 группа ЕН Трансфертное ценообразование Электронный «Дебет-Кредит» Экономика financial english Банки Админправонарушения Охрана труда НДФЛ Первичные документы Ответственность Обжалование Защита прав потребителей Трудовой кодекс Лизинг Факторинг Главное за неделю Комиссия Ценообразование Перевозки


Храми Хмельницького | Just another WordPress.com site\nБерезень 26, 2011 profkhmsch8\tЗалишити коментар\nЩе одним осередком православного храмового будівництва в другій половині ХІХ ст. стає передмістя Проскурова – Дубове. Це історична місцевість (урочище), колишній хутір, згодом передмістя, нині мікрорайон на південній околиці міста. Назва походить від урочища з дубовим гаєм, що існував тут ще століття тому. У 1889 р. поблизу хутора Дубовий було завершено спорудження військового містечка (казарми, стайні, службові та ін. приміщення), де розташувався 35-й драгунський Бєлгородський полк. Це була одна з найкращих в російській армії кавалерійських частин. Сформований у 1775 р., брав участь у Вітчизняній війні 1812 р. та російсько-турецькій 1877-1878 років. Саме для задоволення релігійних потреб російських військових споруджено полкову церкву, вона діяла до 1920 р. В радянські часи приміщення храму використовувалося як спортзал. Лише в 1991 р. було відновлено богослужіння. Сьогодні храм розташований на вул. Козацькій, 6 і підпорядкований Хмельницькому єпархіальному управлінню Української Православної Церкви Київського Патріархату.\nЗ аналогічною метою в районі переїзду на Дубове (колишній Поштовий переїзд) у 1897-1898 рр. споруджено Свято-Георгієвську полкову церкву 46-піхотного Дніпровського полку та освячено на честь апостолів Петра і Павла. За переказами в ційцеркві вінчався великий письменник О.І. Купрін, який у 1890-1894 рр. проходив службусаме у цьому полку. Полкова церква діяла до 1920 р. В радянські часи перебувала натериторії військової частини та використовувалася для господарських потреб. Турботами Архієпископа Хмельницького і Шепетівського Антонія в 1996 р. храм відновився, добудовано дзвіницю, впорядковано прилеглу територію, а саму церкву освячено на честь Георгія Победоносця. Настоятелем у ньому є сам Владика. На прохання віруючих міста планується перетворити церкву в осередок чернечого життя (монастир) Української Православної Церкви.\nПротягом ХІХ ст. будуються православні храми в наближених до містечка селах: Книжківцях, Лезневе, Ружичній.\nКолишнє село, нині – мікрорайон на південно-східній околиці міста. Назва походить від імені Книш – так за місцевими переказами звали першого поселенця майбутнього села. В 1981 р. приміське село Книжківці було включено в межі Хмельницького. Історія виникнення храму в селі Книжківці повертає нас до другої половини ХVІІІ ст., усім відомого повстання гайдамаків під проводом М. Залізняка, що охопило і Поділля. Воно мало сильний національно-релігійний колорит. Брацлав, Вінниця, Гайсин, Могилів на Дністрі, Бар, Жванець, Саврань, Немирів, Тульчин та інші міста палали у вогні та поливалися кров’ю євреїв та поляків. Ксьондзи та уніати порозбігалися, а ті, що дісталися гайдамакам були піддані страшенним тортурам.\nНе бажаючи страти від повсталих гайдамаків поляк католик Адам Чарторийський, якому на той час належало багато земель на Поділлі (і Книжківці в тому числі), у 1767 р. переїхав до Польщі, залишаючи напризволяще свої володіння. Велика кількість сільського населення загинуло під час придушення повстання, але ще більше людей вмирає від чуми в 1769 – 1770 рр., і життя у Книжківцях завмирає. Лише через декілька років (приблизно у 1772-1773 рр.) повернувся з Польщі Адам Чарторийський і купив нових кріпаків у сусідніх селах Шумівці, Ружична, Копистин. Ось ці декілька десятків селян відновлюють поселення с. Книжківці і дають остаточний початок селу як населеному пункту.\nНові власники села влаштовувались ґрунтовно і надовго. Відбудовувався панський маєток і селянські хати. Йдучи назустріч побажанням своїх селян та бажаючи створити сприятливі відносини з ними, Чарторийські будують у 1782 р. дерев’яну церкву на честь Святої Параскеви.\nПершим відомим священиком Свято-Параскевської церкви с. Книжковець був Михайло Іванович Трембовецький (1748 – 1796 рр.). Так як на той час майже усі церкви на Брацлавщині були уніатськими, той церква в селі Книжківці на момент заснування стала уніатською. В 1794 р. М.І. Трембовецький разом зі всім приходом перейшов до Православ’я.\nВ 1820 р. священиком у прихід в село Книжківці призначається Григорій Павлович Сокольський (1790-1851 рр.). Григорій Павлович був найбільш відомим та шанованим священиком Свято-Параскевської церкви с. Книжківці, прослужив на приході більше 30 років до самої своєї смерті (до 1851 р.). Після смерті в 1828 р. своєї дружини Параскеви, під час пологів, Григорій Павлович Соколовський, глибоко засмучений цією подією та бажаючи увіковічнити пам’ять про кохану дружину, докладає всіх зусиль та особистих коштів для побудови в 1828 р. нової кам’яної церкви на честь Святої Параскеви.\nУ 1915-1916 рр., за даними “Справочной книги Подольской епархии”, церква була кам’яною, при ній діяла церковно – приходська школа, православних прихожан було 1173, церковної землі 36 десятин. У 30-ті роки церкву було закрито, в 1942 р. відкрито знову для відправлення богослужінь. І з цього моменту , не зважаючи на всі негаразди, більше ніколи не зачиняла свої двері для віруючих. Це одна з не багатьох церков, що діяла навіть за часів радянської влади. Зараз вона підпорядкована Українській Православній Церкві, настоятель Віктор Патерко.\nВідбудовано храм в мікрорайоні Лезневе (включено до міста в 1976 р.). Свято-Покровська церкваспоруджена наприкінці ХІХ ст. на місці старої Покрова Богородиці. За “Клировими ведомостями о церкви Проскуровского уезда села Глезнова за 1832 г.” вона була збудована невідомо ким у 1762 р., споруда була дерев’яною, припіднята на кам’яній основі, з дзвіницею і дахом , вкритим білою жерстю та одним престолом в ім’я Покрова Богородиці.\nЗ 1992 р. відновлюється Свято-Успенська церква в мікрорайоні Ружична. “Клировые г.” ведомости о церкви Проскуровского уезда села Великой Ружичны за 1832 розповідають про те, що дерев’яна церква 1831 р., 10 травня згоріла, але коли і ким вона була побудована невідомо. Від церкви тоді залишилась лише дзвіниця, до якої за наказом колишнього військового керівництва було прибудовано цегляну прибудову у вигляді будівлі з хрестом посеред даху, без купола, у якому і було приміщення церкви до 1855 р.\nВ селі відкрили школу, збудованo нову церкву. Село Ружична включено до міста в 1981 р., настоятелі цих парафій – Мирон Іваницький (Лезнево) і Володимир Заєць (Ружична). Обидва храми належать до Української Православної Церкви.\nСвою історію Собор Різдва Богородиці веде з далекого ХVІІ ст. Існують відомості, що ще у 1670-х роках саме на цьому місці стояла невеличка дерев’яна церква. У ХVІІІ ст. вона була декілька разів перебудована, але продовжувала залишатись дерев’яною. Церкву разом із дзвіницею і міцною огорожею було збудовано силами прихожан, вона мала один престол в ім’я Пресвятої Богородиці і причту по штату, типовому для маленьких церков провінційних містечок того часу: протоієрей – один, священик – один, диякон – один, дячок і пономар – один.\nУ 1822 р. Проскурів постраждав від величезної пожежі, під час якої церква була знищена вогнем. Почалось відродження храму. Був складений спеціальний проект, згідно з яким Проскурівська церква Різдва Богородиці, невеличка і дерев’яна, мала стати собором. Але у Проскурові тоді було лише 35 дворів православних віруючих. Тому побудувати пристойний храм за рахунок місцевих коштів було неможливо. Справу будівництва соборів і утримання духівництва взяв на себе “центр”. У Проскурові почалося будівництво собору на місці старої церкви, що згоріла. Архітектурна форма храму була незвичною для нашого краю: типова подільська церква – дерев’яна, прямокутна в плані, з виразними окресленими кількома зрубами. Використання виключно дерева було причиною того, що і бані були не круглі, а ребристі . Форма ж збудованого собору свідчить про те, що, мабуть, не тільки кошти на будівництво, а й проект будівлі був немісцевий. Спорудження собору почалося у 1835 р., а вже 15 травня 1837 р. він був освячений. Майдан біля храму оточував цегляний паркан довжиною 196 м. Перед ним була розташована Церковна площа. В кінці ХІХ ст. за сприяння міського голови В. Івашкевича вона була забрукована, але територія біля собору, де відбувалася торгівля продуктами харчування залишалась дуже забрудненою і в дощову погоду перетворювалась у непрохідну калюжу.\nДзвіниця мала чотири великих дзвони (найбільший з них важив 320 кг). Собор мав значну кількість літератури – більше ста найменувань. Найдавнішим виданням був Часослов 1729 р. видання, надрукований у Києві. Серед церковного начиння була дуже цікава річ: дарохранительниця срібла 875-ї проби, визолочена, вагою біля 1 кг. На її нижній частині було зроблено напис: ”Вклад Благовернаго Государя Наследніка Цесаревича и Великаго Князя Александра Александровича во Соборний храм города Проскурова в поминовение за упокой души Государя Цесаревича і Великого Князя Николая Олександровича 12 апреля 1865 года”. З цією дарохранительницею пов’язана цікава історія. 12 квітня 1865 р. Великий князь Олександр Олександрович, син царя Олександра ІІ, був проголошений спадкоємцем престола, бо помер його старший брат цесаревич Микола Олександрович. Щоб відзначити цей “урочистий” для країни день, спадкоємець престола видав розпорядження між іншим “приобщить 6000 рублей к капиталу, собираемому на построение и украшение православних церквей в наших западних губерніях”. На ці кошти Міністерство внутрішніх справ замовило 33 срібні, визолочені дарохранительниці. 11 з них були направлені в повітові собори Подільської губернії, в тому числі в Летичівський, Ушицький і Проскурівський. Проте були в нашому соборі і речі, безпосередньо пов’язані з історією подільського краю і звичаями народу. Особливою гордістю храму була давня, у нашій місцевості шанована, чудодійна ікона Божої Матері – подоби Озерянської ікони. Вже і для тих часів образ цей був старовинним. За переказами, він зберігся під час пожежі старої церкви. Ікона мала срібний вінець, замовлений місцевим справником Григорієм Лисенком. Також на ній були численні привіски-пластинки срібла різноманітної форми. Це “жертви” богомольців до чудодійної ікони з нагоди зцілення від хвороби. Таких привісок було 8. Найменша з них мала форму квадрата із зображенням дитини. Це жертва по обітниці 1855 р., зроблена рядовим Проскурівської інвалідної команди Зубковим за сцілення його дитини.\n“Справочная книга Подольской Єпархії за 1915-1916 гг.” містить опис стану собору та його причти напередодні “великих потрясінь” радянського періоду. Він мав приділ в ім’я Марії Магдалини, Покровську цвинтарну кам’яну церкву, дві церковно-приходських школи діяли в Проскурові і Заріччі. Храм мав 36 десятин землі. У складі причти був настоятель, протоієрей Григорій Йосипович Сулима, 55 років, у приході з 1909 р.; священик Федір Євгенович Обланський, 55 років, теж студент семінарії, в приході з 1903 р.; другий священник Олександр Захарович Левитський, 35 років, закінчив духовну семінарію, в приході з 1914 р.; священик Філіп Андрійович Шумилевич, 47 років, закінчив три класи духовного училища, в приході з 1906 р.; два псаломщики – Семен Петрович Хіміч та Михайло Трохимович Левицький, а також просфорня Єлена Маврікієвна Телиховська. На жаль, до наших днів у церкві ні чудодійної ікони з вотумами, ні іменної дарохранительниці, ні інших реліквій не збереглося. Про їх подальшу долю нічого не відомо. Вони “зникли” у 1930-х рр., коли собор переживав важкі часи: в 1923 р. арештували і вислали в табори владику Валеріана, в 1932 р. зняли із собору дзвони для потреб “індустріалізації”, а в 1937 р. храм взагалі зачинили. Після цього церква довгий час використовувалась як склад, а згодом як приміщення архіву. На початку 60-х вона підлягала знищенню, але Господь не допустив цього.\nВ 1990 р. храм Різдва Богородиці знову відкрив свої двері для віруючих. Сьогодні церква зберегла свій первісний вигляд, та є найстарішою з існуючих споруд Хмельницького. Настоятель парафії, яка підпорядкована Хмельницькому єпархіальному управлінню Української Православної Церкви – Архімандрит Пахомій. Він докладає великих зусиль, щоб зберегти і примножити духовну спадщину поколінь. Відновлена копія Озерянської ікони Матері Божої. Повернулася до храму й чудотворна ікона святої рівноапостольної Марії Магдалини. А сталося це так. Нещодавно до Хмельницького приїхав громадянин Вірменії. Його мати колишня прихожанка собору. Коли церкву було закрито, жінка зберегла ікону, яку ще 1845 р. меценати Проскурова замовили для храму. Довгий час ікона знаходилась у Вірменії. Жінка берегла її як найдорожчий скарб, оберіг, спогад про Україну. Відчуваючи, що життя добігає до кінця, мати попросила сина відвезти ікону до Хмельницького, в церкву, де вона молилася, і віддати священику.\nУ храмі відмінна акустика, а тому легко відправляти богослужіння, особливо піднесено звучить хоровий спів у виконанні двох хорів: один молодіжний (студенти музичного училища), другий хор – любительський. При храмі діє недільна школа; функціонує церковне братство, яке допомагає немічним, хворим, дітям-сиротам. Оновлюється наше життя – оновлюється і храм. Будується ще один приділ на честь преподобного чудотворця Серафима Саровського, розширюється і облаштовується територія біля церкви. Храму Пресвятої Богородиці – 170. Це не просто пам’ятка культури, а Собор нашої духовності, гармонійне поєднання поєднання людини і світу.\nCвято-Покровський кафедральний собор\nБерезень 25, 2011 profkhmsch8\tЗалишити коментар\nСьогодні наше місто неможливо уявити без величі Свято-Покровського кафедрального собору (Українська Православна Церква) – головного православного храму. Він знаходиться поблизу перехрестя вул. Володимирської з Кам’янецькою. У ХVІІІ – ХІХ ст. ця частина міста , де нині височить собор, вважалася окраїною Проскурова і в 1824 р. згідно з генеральним планом забудови міста була відведена під християнський цвинтар. Приблизно в ті ж роки в центрі цвинтаря побудували невелику церкву, освячену на честь Покрови Пресвятої Богородиці. Наприкінці 1870 -х років цвинтар опинився в межах міста й рішенням місцевої влади був закритий. Територію під новий цвинтар відвели неподалік – вище Кам’янецької, одразу за залізничними коліями, і тому Покровська церква ще деякий час залишалася діючою. Але поступово (а особливо після відкриття на новому цвинтарі каплиці) церкву все менше і менше відвідували. В 1907 р. єпархіальне управління вирішило більшу частину майна Покровської цвинтарної церкви передати у розпорядження Олексіївського реального училища, де для потреб учнів була влаштована домова Свято-Олексіївська церква. Старий цвинтар, який був занедбаний, у 1911 р. з благословення Преосвященного Серафима, єпископа Подільського і Брацлавського, віддали в користування Подільського товариства бджолярів. Отже на третині території старого цвинтаря, південніше Покровської церкви, Товариствобджолярів улаштувалопоказовупасіку. За радянських часів Покровська церква прийшла до остаточного запустіння. 23 грудня 1938 р. за рішенням проскурівської міськради“цвинтарна церква по вул. Фрунзе підлягає закриттю, тому що знаходиться в безгосподарному стані і загрожує обвалом”. Під час нацистської окупації діяльність храму була відновлена. 10 березня 1942 р. у Свято-Покровській церкві відбулася урочиста панахида приурочена81 роковині смерті Т. Шевченка.\nНаприкінці 80-х рр. ХХ ст. приймається рішення про будівництво нового великого собору, але влада відмовила у виділенні пристойної ділянки землі під забудову, тому Свято-Покровську церкву було зруйновано. Більше трьох років віруючі міста і області вносили свої пожертвування, а також допомагали будівельникам під час спорудження на місці старої церкви нового храму. 14 січня 1992 р. при численному зібранні народу відбулося урочисте відкриття Святого-Покровського кафедрального собору. Освячення храму і перше богослужіння пройшло за участю єпископів Хмельницькогоі Кам’янець-Подільського Нифонта, Чернівецького і Буковинського Онопрія, Тернопільського і Кременецького Сергія, а також багатьох священиків приходів Хмельницької єпархії. З того дня над обласним центром майже на все місто лунає мелодійний дзвін відродженого храму.\nКолись вул. Примакова починалася від однієї з найкрасивіших споруд нашого міста – костелу Святої Анни, він був збудований на острові, що виник на місці злиття річок Плоскої і Південного Бугу. Цей географічний об’єкт показаний на двох найдавніших з відомих планів Проскурова, складених повітовим землеміром Дятловим 8 жовтня 1800 р. і подільським губернським землеміром Екстером, який з 1801 по 1806 рр. працював над географічним, гідрографічним, топографічним та економічним описом Подільської губернії. На планах також була вказана польська назва острова – Кемп. У цьому місці оселилися польські переселенці, які були тут посаджені в кінці ХVІІ ст. польським коронним гетьманом М. Замойським. Сталося це після того, як у 1699 р. турки залишили Поділля, і Плоскирів та навколишні землі повернулися у володіння панів Замойських. Плоскирівське староство виявилося повністю спустошеним, у зв’язку з чим Замойські переселяють сюди селян із польської Мазовії і мазурського Поозер’я. За переказами, значна частина польських переселенців одержали землю на захід від Плоскирова на колишніх гречаних ланах, від чого їхнє поселення отримало назву Гречана, згодом село Гречани. Так у Плоскирові та навколишніх селах з’явилися так звані мазури, нащадки яких склали основу теперішнього католицького населення міста і збудували на місці старого замку-фортеці невеличкий дерев’яний римо-католицький костел. Детальний опис цього храму містить згадане вище ”Описание Проскуровского городского костёла с его движимим и недвижимим имуществом и записую сумм, пожертвованных прихожанами в 1796 году”. У 1801-1804 рр. на місці дерев’яного костелу на кошти летичівського землевласника Мацея (Матвія) Журовського ( поляка, римо-католика) вимурували красивий кам’яний храм св. Анни. Після цієї події, за свідченням історика М.Орловського, для більш зручного сполучення між островом і “материковою” частиною міста була насипана земляна гребля – замість довгого моста, що існував раніше; саме цей міст показано на планах Дятлова і Екстера. Ще один римо-католицький храм у Проскурові був побудований у 1820 р. На початку ХХ ст. костел Святої Анни перебудували, зробивши його ще більш величнішим. У1936 р. його закрили і почали розбирати, а в 1938 р. те, що залишилося, висадили у повітря вибухівкою. У 1946 р. приміське село Гречани було приєднано до Проскуров.