Спецоперація "собор" 1946 - РІСУ\nСпецоперація "собор" 1946...\n75 років тому радянська влада провела спецоперацію з ліквідації греко-католицької церкви – Львівський псевдособор. Із 216 делегатів від духовенства – 142 були завербованими НКВС. Після псевдособору конфесія із мільйонною паствою пішла у підпілля на понад 40 років. Про те, як радянські спецслужби організували “возз’єднання” з РПЦ і що довелось пережити катакомбній церкві після нього – розповідає історик, релігієзнавець Олег Турій.\n– Доброго дня, пане Олеже. Дякую, що ви з нами. Літо-осінь 1944 року, коли Радянський Союз вдруге заходив на території Галичини, Західної Волині, бачимо величезний виклик – близько 3000 парафій, які мали українці, – чи греко-католицькі, чи православні. Це більше, ніж в 1939 році мала вся РПЦ, напівневизнана. Чи Сталін, РПЦ усвідомлювали виклик, який їх тут чекав, на “визволених” територіях?\n– Насправді цей виклик був значно більшим. Я вже точно не пам’ятаю статистики щодо Православної церкви, скільки було парафій в РПЦ на період 1939 року, – думаю, що кілька сотень всього-на-всього. У Галичині греко-католицьких парафій було 3500, а якщо врахуємо Закарпаття, Волинь – до 5000 парафіяльних спільнот лише на території Західної України.\nПриєднання територій, які не знали цієї атеїстичної і безбожницької руйнівної справи, докорінно змінило ситуацію: з'явилися території, де було релігійне населення, де була розвинена мережа, – і з цим треба було щось робити.\nМосква мала стати своєрідним православним інтернаціоналом\nІ складовою частиною цього плану, який розробляли в лютому-березні 1945 року, була якраз ідея ліквідації Греко-католицької церкви у Галичині. План цей існував від самих початків радянської окупації, тільки він не артикулювався. Навпаки, якщо говорити про очікування, маємо багато свідчень, що галичани побоювалися приходу радянської влади, пам'ятаючи досвід 1939-1941 років, особливо розстріли 1941 року.\nДжерело фото: dspu.edu.ua\n– Власне і сам митрополит залишився.\n– Так, і сам митрополит залишився. І всі єпископи, які були на території України, залишилися. Тільки у виняткових випадках, коли була загроза життю, особливо активні священники, які були пов’язані з національним українським підпіллям, намагалися врятуватися. А більшість залишалася, але очікування були досить тривожні.\nПевним шоком і несподіванкою було, що радянська влада, її представники на території Галичини, які з'явилися тут влітку 1944 року, на відміну від 1939-го, поводилися досить толерантно. Не було прямої агресії.\n– Що це було? Коли ми говоримо про 1944 рік, постать митрополита Шептицького, фактично маємо досвід співіснування з новою радянською реальністю. Оці перші місяці – радянська влада не знала, що робити, не хотіла ризикувати чи не мала плану, як цю релігійну політику вести вже тут, на звільнених територіях?\n– Радянська влада мала план – релігійного аспекту не чіпати. Будь-яких конфесій не чіпати, не творити нових фронтів. Вони розуміли, що основний фронт – військовий, німецький, вони розуміли, що є підпілля УПА, вони знали про це дуже добре, свідомі були, що з ним доведеться мати справу. Тому вони намагалися не творити нових фронтів, не відкривати їх, і були прямі директиви не порушувати релігійного питання, не вдаватися до якихось очевидних репресій.\nХіба що в окремих виняткових випадках. А загалом можна сказати, що для радянської влади це була виважена, раціоналістична, прагматична політика. Але ще раз повторю: плани уже існували, їх розробляли в 1939-1941 роках. Тепер вони були реанімовані, адаптовані, підкориговані.\n– Таке затишшя перед бурею.\n– Так, а насправді машина працювала, були люди, які займалися цим дуже серйозно і готували конкретні кроки, які мали бути здійснені. Тим не менше, назовні демонструвалася показова толерантність.\nЦікаво, що Йосиф Сліпий, який уже був єпископом-помічником (ми маємо донесення), розкусив цього чоловіка. Він у розмові сказав, що це ніякий не державний чиновник, це кадебіст. Натомість інші надіялися, що вдасться налагодити якийсь діалог. Він порадив Шептицькому надіслати делегацію в Москву. І найважливіше, що цікавило Каріна і згодом радянську владу, – це можливість використати Церкву, щоб переконати молодих хлопців вийти з лісу – переконати ОУН, УПА припинити збройний опір. Це була одна зі складових зацікавлень радянської влади, вона намагалася використати цей шанс.\nТому відбувся мирно і спокійно похорон митрополита Андрея Шептицького. Це була найбільша маніфестація нерадянського типу, хай і похоронна, але, тим не менше, своєю масовістю вона засвідчила альтернативу до радянської системи. Пізніше, коли владу у Церкві перебрав митрополит Йосиф Сліпий, з'явилися короткі повідомлення в газеті “Правда”, що в Церкві це було сприйнято як свого роду визнання нового предстоятеля. І Йосифу Сліпому нагадали про потребу відправити делегацію до Москви на переговори. Їм було відомо про лист, який написав Шептицький особисто Сталіну. І така делегація поїхала в грудні 1944 року на чолі з Климентієм Шептицьким.\nДжерело фото: tsdial.archives.gov.ua\n– А лист Шептицького до Сталіна в який час був написаний? І про що у ньому йшлося?\n– Лист є. Ми не знаємо, коли точно він був написаний, припускаємо, що в проміжку між кінцем літа і початком осені. У Львівському центральному державному історичному архіві є дві чорнові версії листа, надиктовані Шептицьким, з його внесеними правками. Оригіналу ми не маємо, він, вочевидь, у Москві. Але доступ до цих документів поки що закритий, і, на жаль, ніхто з російських колег його не опублікував. Було б цікаво побачити остаточну версію. Але те, що він був написаний і вручений, ми точно знаємо, бо є записи протоколу зустрічі делегації у Москві. І там говорилося, що вони передали послання від митрополита Андрея, послання від Йосифа Сліпого.\n– І що в тому посланні?\n– Якщо говорити про чорновик – це щось унікальне й дуже розкриває велич постаті митрополита Андрея Шептицького. Якщо виокремити ключові тези, то він вітає Сталіна із визволенням і об’єднанням українських земель, що було об'єктивним фактом. Далі він говорить, що ви, мовляв, тепер на вершині слави, але я бажаю вам, коли ви постанете перед тим, хто є творцем історії, щоб ви малу ту славу, яка сягає вічности, а не земних справ.\n– 1944 рік, чи весь 1945 рік. Греко-католицька церква. Наскільки була сильною загроза оправославнення відразу? Чи був певний люфт, де би Греко-католицька церква могла відчути себе окремо чи бути окремо? Чи відразу Москва хотіла зробити тут православ'я за єдиним взірцем, уніфікувати?\n– Нині в Україні доступні не лише офіційні документи, а й агентурні речі. Ми зараз дуже багато опрацьовуємо їх. Якраз напередодні сумної річниці псевдособору будемо проводити кілька заходів, на яких представимо наші найновіші напрацювання. З того, що я сам бачив і що досліджували мої колеги, – ідея ліквідації Церкви була однозначною. Не було іншого варіанту.\n– Тобто не було варіанту лояльного існування.\n– Радянська влада намагалась зволікати якийсь час, тримати на паузі, але процес розробки плану ліквідації почався ще у 1939 році і продовжувався. Що цікаво, головним мотором, про це раніше було мало відомо, стали люди не в Москві, а у Києві. І, зокрема, в цьому дуже сильно був задіяний Хрущов і республіканське управління НКВС. Саме вони проявляли тут найбільше ініціативи, щоб Греко-католицька церква була ліквідована шляхом возз'єднання із РПЦ.\nХоча я би не сказав, що цей план був відразу таким однозначним. Якраз у Москві більше схилялися до того, щоб перехід на православ'я відбувався індивідуально, щоб не творити якогось органу, як-от собор. Таким поступовим шляхом переводити поодиноко кожного конкретного єпископа, якщо вдасться. Очевидно, це було найважливіше – переконати когось з єпископів. Цього не вдалося зробити, але такі зусилля були у різний спосіб – і погрозами, і обіцянками. Навіть сам Йосиф Сліпий згадував, що йому обіцяли титул митрополита Київського РПЦ, якщо він погодиться перейти до Московського патріархату.\nЇм йшлося про інше – і це те, чого побоювалися як церковний провід, так і в Москві, – будь-якої організованої діяльности. Для них було краще розсипати людей, щоб вони були окремими одиницями. Тому мені здається, що ідея собору не до кінця була зрозумілою. Ми маємо приблизно місяць часу, коли з Києва до Москви прийшов план дуже конкретних кроків із підготовки так званого собору і проголошення цього возз'єднання. А в Москві вичікували місяць – напевно, обдумували, радилися, обговорювали. Ми, на жаль, не маємо тамтешніх документів, але позиція центрального керівництва, як церковного, так і державного, не була такою однозначною відразу.\n– А звідки виникла ініціатива цього собору, чи псевдособору?\n– Вона є з кількох джерел. Дуже виразно це є у Каріна, він про це говорить. Він навіть у розмові з Гавриїлом Костельником пропонував це як варіант порятунку Греко-католицької церкви.\n– Тут дуже важливо, чи греко-католицька ієрархія, або принаймні частина з неї, яка вирішила перейти чи воз’єднатися, не вбачала в цьому єдиного шляху порятунку організаційної структури, єдиного шляху втечі від репресій?\n– Це дуже складне питання. Я маю гіпотезу, яку можу висловити. Думаю, що вона є правильною і буде підтверджена, але її треба ще трішки пропрацювати. Якщо подивитися на те, що ми маємо в документах, і особливо в цих агентурних даних, то є, зокрема, процес розмов із Костельником, який, властиво, очолив так звану ініціативну групу, надав видимости легітимності цього процесу. Він не був легітимним, але принаймні якусь видимість намагалися створити.\nВідомо, що до Костельника ще в 1939-1940 роках підходили, знаючи його антипапські настрої і деякі дивні зацікавлення, які він мав. Його вже тоді пробували схилити до ідеї проголошення окремої від Риму Греко-католицької церкви. Це також була цікава конструкція, яку пізніше застосовували в європейських державах: геть від Риму, хай буде Католицька церква, але не з Папою.\nТакий варіант був, але Костельник категорично відмовився. Маємо дані – він писав про це своєму брату, і, зрештою, є архівні матеріали. І на початку радянської окупації він був досить обережним у висловлюваннях, не виявляв прямих зацікавлень у переході на православ'я. Більше того, він входив до делегації, що вела переговори. Шептицький його призначив, Сліпий підтвердив його як члена цієї делегації разом з Климентієм Шептицьким. Він ставив там досить спокійні питання щодо забезпечення функціонування Церкви і т. д.\nЗгідно з тими агентурними речами, які ми зараз маємо, він погодився, його схилив фактично Карін-Даниленко десь під кінець квітня 1945 року. Там були різні мотивації, про них пишуть багато у літературі, зокрема не відома доля його сина, якого спеціально заарештували, щоб шантажувати. Ми маємо документи, які це доводять. Його син Богдан був заарештований у 1940 році, його розстріляли у 1941-му, але Костельник не знав, він думав, що його десь тримають в ув'язненні. І спецслужби використовували цей чинник.\nВони знали, що він був антирадянщиком. Якщо когось і треба судити за антирадянську агітацію, повірте мені, це Костельника. Бо його описи 1930-х років були антирадянськими, антибільшовицькими. Тут він був на гачку, і він це прекрасно розумів. Розмова Каріна з ним, до речі, відбулася відразу після того, як були заарештовані єпископи. Це свідомо було зроблено – арешт митрополита і єпископів, розгубленість, збір інформації. І тоді підходять до Костельника з пропозицією, від якої він не зміг відмовитися.\nА далі цей чоловік перейшов рубікон, спалив мости і став безоглядним. Він сам почав пропонувати речі, яких ніхто від нього не вимагав. Він наполягає на соборі – і не тільки, щоб зберегти церковність, еклезіальність, він уже мав власні амбіції. Він хотів бути лідером, бо якщо вже погодився на щось, то хотів робити це досконало.\n– Врешті, з міжвоєнних часів він фактично був орієнтованим на візантинізм, на восточність – чи ні? Наскільки те, що в ньому було в 1920-30-х роках, до 1946-го збереглося?\n– Він був дуже складною постаттю. І його не можна назвати типовим візантиністом, тому що обрядові питання були для нього другорядними. Він до значної міри був, я би сказав, католицьким модерністом. Він вважав, що Церква має бути модернізована за західними взірцями, але зі збереженням східної ідентичности.\nУ ньому часто поєднувалися речі, які абсолютно несумісні. Наприклад, він пропонував патріарху Алексію, сам наполягав на соборі, але, крім того, він наполягав на тому, щоб греко-католицьким священникам було дозволено одружуватися, що суперечило будь-яким канонам будь-якої Церкви. Але він прямо й цинічно пише, що,мовляв, якщо ми це дозволимо, то вони точно не повернуться до Католицької церкви.\n– Але також Костельник цинічно пише, що перехід греко-католиків до РПЦ – це ніщо інше, як “зовнішнє полакування”, що саме ми – ті, які перейшли зараз в православ’я, – можемо вас модернізувати, витягнути на світ Божий.\n– Ця ідея в нього також присутня. Він вважав, що, приєднавшись до Православної церкви, яка була ослабленою, Греко-католицька церква завдяки своїй освіті, статусу зможе якимось чином вплинути на РПЦ. За великим рахунком, це і сталося. І не тому, що цього хотів Костельник, а через об’єктивні факти. Сьогоднішнього руху автокефалії не було б у тому вигляді, в якому він з’явився в 1990-х роках, якби в Православній церкві не була посіяна бацила криптоуніатства.\n– Якби Православної церкви не було тут, в Галичині.\n– Це також. Є певні речі, які не можна приписати одній людині, але те, що вона їх відчувала і розуміла, ми повинні визнати.\n– Крім обличчя переходу 1946 року, наскільки ці тенденції були поширені в середовищі греко-католицького духівництва? За винятком того, що ми маємо арештованого Сліпого і низку ієрархів. Наскільки ослаблена Церква була готовою боротися чи готовою прихилитися?\n– Тут складно говорити якимись цифрами, але ми можемо. Я розумію, у вашому питанні є підпитання – наскільки сильними були суто проправославні тенденції всередині Греко-католицької церкви. Я би сказав, що вони були маргінальними. Звичайно, залишалися ще рештки москвофільства, яке процвітало в ХІХ столітті і трішки підживлювалося польською владою в 1920-30-х роках. Але можемо сказати, що до кінця 1930-х років залишалися буквально одиниці таких людей. Причому вони дуже не довіряли Костельнику і всім ініціаторам. Вони постійно ображалися, що вони страждали за православну віру і раніше.\nЗагалом, щоб ви уявляли масштаб, в Галичині на 1944-1945 рік було 11 православних парафій. І 3500 греко-католицьких. Тобто ви розумієте, що це все було дуже маргінальне явище. Можна було знайти кількох старих русофілів, але також було би неправильно всіх їх вважати проправославними. Навіть із тих, які були русофілами, дуже багато опинилися у Сибіру, частина з них відмовилася переходити на православ’я. Це дуже цікаво – маємо кілька фактів про людей, які сиділи у Талергофі за те, що вони москвофіли, не перейшли на православ’я, а залишилися греко-католиками.\n– Тим паче, не всіх їх можна вважати прорадянськими.\n– А тим більше вони не були прорадянськими. Чорно-білі картинки тут не підходять. Тут треба йти від долі до долі.\nПовірте мені, долі людей були дуже різними. Це якраз той випадок, коли ніхто не знає, як він поведеться в обставинах, які перевершують можливості до сприйняття. З тих джерел, які я читав, багато галичан, зокрема і священників, знали, що комунізм – то лихо, що совєти – то чортяки, але збагнути масштаби антигуманности цієї системи вони не могли. Вони не могли уявити собі, що людина може діяти такими методами, якими діяли ці. Для багатьох це був найбільший шок.\nДжерело фото: pametnaroda.cz\n– Легітимність цього собору з точки зору канонічного права, волі людей. Вони приїхали на собор чи їх привезли? Були і миряни, і релігійні діячі...\n– Жоден з ієрархів не приєднався до цієї кампанії. Ніхто з єпископів...\n– А як же Костельник?\n– Він не ієрарх, Костельник був одруженим священником. До речі, забув сказати: крім того, що він пропонував дозволити одружуватися неодруженим, він також пропонував, щоб Московський патріархат дозволив одруженим священникам ставати єпископами. Таким чином непрямо надіявся на власну кар'єру. Але, вертаючись назад, Костельник був священником, парохом Преображенської церкви, однієї з найпопулярніших у Львові.\n– Тобто Костельник не мав якогось чину?\n– Не мав. Він був незвиклим, видатним священником, але якщо говорити формально – він не був єпископом, не був членом капітули. Більше того, в кінці 1930-х років у нього були проблеми з Римом, Сліпий мусив його усунути з Академії. Він писав антипапські тексти, тому його трошечки посунили вбік.\nКрім того, він мав особистий конфлікт зі Сліпим, вони не любили один одного, належали до різних філософських шкіл. І можна сказати так, що якийсь час вони мирилися між собою, але, тим не менше, між ними була особиста неприязнь, сам Костельник про це виразно говорить. Сліпий м'якше каже, однак не приховує, що постать Костельника йому не дуже симпатична. Але, вертаючись до вашого основного питання, жоден з єпископів чи митрополитів не погодився.\n– Вони були всі заарештовані.\n– За винятком Івана Бучка, єдиного єпископа, який раніше виїхав і опинився за кордоном. Всі інші, що перебували на території України, були заарештовані. Більше того, всіх тих, хто був на території Польщі, також заарештували, доставили в Радянський Союз і судили за измену родины.\n– Причина арешту – це була підготовка ґрунту до псевдособору?\n– Абсолютно. Це дуже виразно видно. По-перше, це було в плані: якщо вони не згодяться, ми їх арештуємо. По-друге, це було зроблено дуже синхронно. 8-10 квітня з'являється публікація Ярослава Галана під псевдонімом Василь Росович “З Христом чи з ножем?”, яка вперше публічно анонсувала ворожість Церкви державі, готувала психологічний ґрунт для переслідування уніатів. У ніч на 12 квітня 1945 року відбуваються арешти одночасно всюди. Ясно, що це була організована акція.\n– З певною пропагандою...\n– Пропаганда тоді велика не була, це радше робилося дуже швидко. Але вже після цього вивчалася реакція, записували всіх, хто де що сказав. Ми маємо ті записи. І тоді, що дуже цікаво, вже прямо на ваше питання дає відповідь дуже цікавий факт – повідомлення про висунення звинувачення Сліпому та іншим єпископам було опубліковано в газеті “Правда”, центральній газеті, 1 березня 1946 року, за кілька днів до псевдособору. Зрозуміло, що це також мало бути додатковим шоком і аргументом для тих, які вагалися.\nЯкщо немає єпископів – є капітула, є тимчасова управа, яку формують члени крилосу на випадок смерті в нормальних обставинах чи інших обставин, коли немає ординаріїв. Вони на той момент не були заарештовані, але жоден з них не брав участі в організації цього дійства, яке ми називаємо псевдособором.\nТобто з цієї точки зору немає жодного сумніву, що з канонічної, церковної перспективи це не було ніяким собором. Зрештою, сама радянська влада і Російська православна церква в цьому розписалися. Тому що напередодні псевдособору, наприкінці лютого, відбулася поїздка до Києва членів ініціативної групи. І двох з них – колег Костельника – священників Михайла Мельника і Антонія Пельвецького, відповідно, з Перемишльської та Станіславівської єпархії, висвятили на православних єпископів.\n– І вони брали участь в соборі.\n– Так, вони брали участь в соборі. І дуже цікаво, що собор скликали як собор греко-католицького духовенства. Вони, вже будучи православними єпископами, прийшли на цей собор. Спочатку вони беруть участь як греко-католицькі священники, хоча де факто вони вже є висвяченими православними, і ще частина священників, що бере тут участь. А згодом, коли вже були прийняті перші ухвали про ліквідацію унії і возз'єднання, оголошують їх як єпископів.\n– А скільки людей брали участь у цьому соборі?\n– У соборі взяло участь 216 делегатів від духовенства, а всього було запрошено 227, і 19 делегатів від мирян. Також було 22 запрошених. Щоб розуміти, ми маємо точні дані: серед делегатів священнослужителів було 142 члени агентури – тобто 66,7%. Серед представників мирян цей відсоток був іще більшим.\n– Тобто, згідно з архівними документами, можемо говорити, що більшість на соборі становили агенти радянських спецслужб?\n– Так. Однієї спецслужби на той момент – НКВС. Це є факт.\n– Тобто ми можемо назвати собор, чи псевдособор, 1946 року операцією НКВС?\n– Так, це спецоперація НКВС. Вона від початку до кінця була задумана спецслужбами, вона організована.\n– Добре, більшість на соборі – агенти, але ж є люди, які не є агентами, які становлять більшість Греко-католицької церкви.\n– Тут, знову ж таки, трошки фальшивий підхід. Бо ми собі уявляємо, що це мало б бути щось на зразок референдуму, виборів. Такі речі не вирішуються питанням чисельности. Цей так званий собор, він не є тілом… Це так само, як кримський референдум, якщо ми хочемо аналогій.\nЯкщо говорити про статистику, ми згадували – було 3500 учасників загалом, якщо беремо історично. Відкинемо частину перемишльську, яка опинилась на території Польщі. Відкинемо тих священників, приблизно 300, які втекли на Захід. І вийдемо приблизно на число 1700-1800 священників. Це ми ще рахуємо. Але для орієнтації, щоб ви розуміли.\nНа соборі ми маємо 200 із лишком священників, які представляють. І пізніше маємо десь приблизний результат, що 1200-1300 священників підписали православ'я, як тоді говорили. З різних причин погодилися приєднатися до офіційної Церкви. Ми можемо говорити, що більшість духовенства в той чи інший спосіб уникнула переходу на православ'я. Я кажу “уникнула”, бо або втекли за кордон, або взагалі покинули священичу діяльність, або перейшли в підпілля, або були заарештовані. Якась частина, приблизно третина священників, перейшла до офіційної Російської православної церкви.\n– Водночас, коли ми говоримо про перехід якоїсь частини, ми також повинні собі розуміти, що це було “зовнішнє полакування”, як казав Костельник, що насправді для священників чи громад це був спосіб адаптації, пристосування, а не правдивого возз’єднання з Москвою.\n– Про переконання важко говорити, бо, як правило, ніхто нікого не питав. Ми маємо реакції кількох священників, найсміливіших, які були врешті заарештовані, але які прямо казали, що вони не перейдуть на православ’я.\nУ кадебістських документах є дуже цікаве свідчення одного священника, який говорить: Москва заводить нас в православ'я, але вона є атеїстичною, тому який сенс нам переходити до Православної церкви, якщо остаточною метою Радянського Союзу є знищення релігії? Тому краще залишатися у своїй вірі, своїй Церкві. Навіть така річ.\nЗ іншого боку, якщо говорити про мотивацію тих, які таки приєдналися, – це є цілий спектр. Особисті моменти, хтось переживав за родину, хтось розумів, що за ним є певний компромат, який радянська влада назбирала, а вона це дуже активно робила, в якійсь там колаборації з німцями. А ця колаборація могла виявлятись в тому, що священник закликав на проповіді віддати контингент – здати те, що німецька влада вимагала. Це вже був компромат. Чи освятити могилу Січових Стрільців – це вже була вершина антирадянської діяльности. Тобто будь-кого могли схопити.\nЯ говорив про несумісність світоглядів, так-от деякі священники думали, що це не справжнє, вони підпишуть щось там, але воно не має значення. Смішний випадок, коли замість священника його дружина підписала згоду на православ'я. Були випадки, коли священники були на соборі, а потім все робили, щоб не зафіксувати свій перехід документально, щоб не прийняти юрисдикцію православного єпископа.\n– Я до чого веду, ви згадали про фальшивий підхід. Чи греко-католицькі священники, що формально стали православними, зберігали оцю греко-католицьку ідентичність в собі? Чи громади? Бо так видається, що навіть “православна греко-католицька церква”, якщо можна так назвати, зберігала певний націоналізм?\n– Погоджуюся. Може, націоналізм не в сенсі ідеології, але національний характер, прив'язаність до певного конкретного регіону, до його культури. Це не можна було знищити, це було в крові і в плоті. Воно проявлялося аж до кінця Радянського Союзу, коли половина всіх священників РПЦ в СРСР були галичанами і закарпатцями, вихідцями саме з колишнього греко-католицького середовища. І багато з них зробили блискучу кар'єру в РПЦ і залишаються там по сьогоднішній день.\nАбсолютно правильно, що частина священників пішла на це, бо їх просили парафіяни. Вони казали – отче, лишайтеся, підпишіть ту бумагу, ми вас знаємо. І ці священники роками все робили для того, щоб нічого не змінилося.\nЄ ще один момент, який дуже важливий, – це ментальна відмінність. Греко-католицькі священники були освіченими людьми. Серед православного духовенства більшість взагалі не мала освіти, крім шкільної. Тому це, знаєте, певний, вибачте, галицький снобізм, він також десь був одним з чинників, що ці люди не розчинилися в общеправославному морі.\n– Якщо говоримо про РПЦ, чи вона могла абсорбувати і асимілювати греко-католицьке духовенство? І чи вона намагалася це робити, чи це була валіза без ручки?\n– Щоб відповісти на це питання, треба було б добратися до їхніх архівів, а ми їх не маємо, на жаль. Судячи з реакції патріарха Алексія на пропозиції Костельника, яких він не прийняв. Він був обережним, він розумів цю небезпеку. Мені здається, вони віддавали перевагу індивідуальним переходам, бо надіялися, що швидше людина буде сама по собі і тоді її легше буде інтегрувати в це загальне русло. Тому я думаю, що усвідомлення чи бодай інтуїтивне відчуття цієї загрози серед частини православного істеблішменту існувало.\nАле їх ніхто не питав, їм чітко була прописана роль. Це ще один аспект, який болісний для Православної церкви, але я думаю, що наші дослідники, які себе ідентифікують з цією Церквою, мали б цим зайнятися. Не секрет, що практично все найвище керівництво РПЦ на той момент також було агентами. Агентом був митрополит київський Іоанн Соколов, агентом був Макарій Оксіюк (псевдо Глєбов), агентами були інші єпископи. Припускаю, і є приблизні оцінки, що до 70% єпископату РПЦ після Другої світової війни були співробітниками спецслужб.\n– Як підпільній Церкві, в катакомбах, греко-католикам, які не перейшли в православ'я, вдалося протриматися 40 чи більше років? Чи можемо порахувати, скільки було підпільних священників, нелегітимних з точки зору Союзу?\n– Якщо говорити про період від смерті Сталіна 1953 року, а точніше, з 1956-го, коли почали повертатися з ув'язнення, і десь до кінця 1980-х років, то число підпільних священників коливалося приблизно до 300. 250 було заарештовано, ув'язнено і опинилися на засланні. Я кажу приблизні цифри. Плюс ті, які залишалися, що уникнули арештів. Оце вам і буде число священників, які були в підпіллі. Підпільна Церква не була масовою, вона важлива не через чисельність.\nДжерело фото: zhyve.tv\n– А традиції?\n– Тут феномен – що є альтернатива, що є люди, які не зламалися. Насамперед митрополит Йосиф Сліпий. Людина була тричі суджена, він жодного разу не відмовився від своїх переконань. Кожного разу, коли була слабинка, він не переставав нагадувати і писати скарги, клопотання про несправедливість вироку над ним і цілою Церквою.\nКоли йому запропонували, короткий час Берія хотів використати його для налагодження контактів з Ватиканом, приїхали до нього в табір, сказали йому вдягатися і поїхати в Москву. Перше його питання – чи моє звільнення означає те, що радянська влада звільнила і мою церкву, і що вона визнає мене легітимним митрополитом? На це питання його не відповіли прямо, сказали, що поговоримо в Москві. Потім довідався, що насправді про це не йшлося.\nБула ідея його використати, йому дозволили працювати в бібліотеці, написати книжку, серію томів “Історію церкви”. За кілька місяців він зібрав велику кількість інформації, на засланні він писав томи, за які потім його засудили на черговий термін ув'язнення. Постать Йосифа Сліпого – однозначно людина стояла на позиції, що відбулася несправедливість, що він буде терпіти до кінця.\nЗрештою, це передбачав митрополит Шептицький, коли в 1939 році він пропонував його. Коли радянські війська прийшли, він пише листа до Папи, що в ситуації, в якій ми перебуваємо, ми розуміємо, що ворог рано чи пізно знищить нашу Церкву. Ви можете сказати: от як так, митрополит каже, що ворог знищить нашу Церкву, де його віра? Його віра є, він каже – в таких обставинах тим більше важливо, щоб цю Церкву очолювала людина, яка не зламається. Я пропоную Сліпого, бо це той чоловік. І він не зламався.\nЦерква була знищена офіційно, ліквідована. Але вона виявилася незнищенною в богословському розумінні, як спільнота, як ідея, як феномен. Вона жила так довго, поки вона жила в серцях людей. Канонічна територія, на яку жоден патріарх не має юрисдикції, – серце людини. Якщо людина має цей стержень, то його не забереш жодними репресіями. Це не кожному вдається – вимагати мучеництва від всіх неможливо. Важливо, що знайшлися люди, які в різний спосіб не зламалися. Хтось такою позицією, як Йосиф Сліпий, а хтось в інший спосіб – перейшов на роботу бухгалтера чи бібліотекаря, а таємно відправляв богослужіння чи служив підпільно, як пізніше деякі єпископи. Наприклад, єпископ Василик – людина, яку можна назвати революціонером в рясі.\nПовертаючись до вашого питання, підпілля не було чисельним, але воно черпало сили у твердій вірі, просто християнській вірі – бо це єдине, чого в тебе не можуть забрати. І вірність – вірність певним принципам. Для них єдність з Римом, для них вірність своїй Церкві, своєму єпископу – це було справді важливо, і вони це берегли.\n– Тому наприкінці 1980-х років ми бачимо ці процеси відновлення знизу.\n– Вони йшли знизу, тому що ініціатива виходила – були скарги, були намагання зареєструвати громади ще з 80-х років.\n– Це віряни?\n– Так, це переважно віряни. Але у 1987 році, ще за Радянського Союзу, той же Василик з групою мирян і священників публічно заявляє, що вони не хочуть бути в підпіллі, що вони виходять з підпілля. І пишуть листа до Папи, до Горбачова з проханням відновити Церкву, легалізувати її і так далі. І цей спонтанний рух пізніше був підсилений під час тисячоліття хрещення. А далі почався розвал Союзу, 1989 рік, демонстрації і фактичний вихід з підпілля.\n– Фактично з 1990-х років ми бачимо рух Української греко-католицької церкви поза межі Галичини за Збруч і перенесення патріаршого осідку зі Львова до Києва. Це намагання Греко-католицької церкви стати всеукраїнською?\n– Дуже добре питання, бо це не є про намагання чи не намагання. Перед тим як ми будемо говорити про український контекст, мусимо зрозуміти, що для Греко-католицької церкви, крім того, що відбувалось тут, на цих теренах, дуже серйозним фактором є те, що мільйони її вірних опинилися за межами Радянського Союзу і взагалі за межами Європи – за океаном, в Америці, Канаді. Не забуваймо про феномен діаспорної Церкви, яка насправді, особливо після Другої світової війни, прийняла покоління дуже активних, мислячих людей, які думали категоріями глобального характеру, які брали участь в процесах, що відбувалися в цілому католицькому світі, зокрема у Другому Ватиканському соборі.\nІдея української традиції (або назвімо її – київського християнства) до значної міри розвивалася там і в різний спосіб потрапляла сюди – через “вражі голоси”, якісь інші способи.\n– Наскільки Греко-католицька церква рухається чи може рухатися в наднаціональному компоненті? Вона може ставати не лише українською, а Греко-католицькою церквою? Я наведу приклад, 25 листопада минулого року створена була Ольштинсько-Гданська єпархія Греко-католицької церкви. В храмах Лондона чи Парижу, збудованих коштом українців греко-католиків, богослужіння часом ведуть іноземною мовою. От наскільки Греко-католицька церква рухається у глобальніший контекст і чи не є в тому проблема, що вона не позбудеться українського, а принаймні українське стане у ній поруч з іншим?\n– Для кожної Церкви найважливіше питання – що означає бути Церквою в сучасних обставинах. Яка її роль, що люди очікують від Церкви, що вони шукають, які відповіді вона може дати. Це є щось, що сягає не лише понад державні кордони, а взагалі що є важливим. Ми бачимо, яка серйозна криза є в Церквах, які занадто тісно пов'язані з державною владою.\nЦе означає, що для Церкви насамперед є серйозне питання, як залишатися Церквою. Як залишатися земною боголюдською інституцією, як зберегти елемент віри як важливий. Всі інші речі Церква мусить враховувати, тому що вона є в певному середовищі. І хоча віра є єдиною, універсальною, а в Католицькій церкві структурно організованою, тим не менше, ми розуміємо, що насправді носіями віри є живі люди, що мають інші речі, які їх об’єднують, – мову, традицію, культуру.\nІ тут я переходжу до другого моменту – про глобальність Греко-католицької церкви. Вона справді є глобальною Церквою, і Блаженніший Святослав про це говорить. Насамперед через факт її поширення. І ви говорили, що десь там відправляють іноземною мовою, – ні, не іноземною мовою, богослужіння в Канаді й Америці відправляють рідною мовою людей, що належать до цієї Церкви. Більше того, ми маємо в Канаді одну парафію, до якої належать люди китайського походження, бо там був харизматичний священник, для якого Римо-католицька церква була доволі нудною і монолітною, і їм сподобалося. Мовляв, ми, китайці, любимо квіточки – у вас також барвіночок. Це нам ближче, ніж якийсь такий сертифікований варіант християнства. Ми маємо цілу громаду китайців, людей китайського походження, які говорять китайською мовою і є греко-католиками – українськами греко-католиками, належать до Української греко-католицької церкви, хоча не є українцями.\nТут важливо. У Греко-католицької церкви є одна дуже цікава риса, котра відкриває серця людей до неї, – вона чуйна до елементів культури, пошани до індивідуальности І люди, які цього шукають, горнуться до цієї Церкви.\nМи розуміємо, що корені цієї Церкви є в Києві, основна культура цієї Церкви, і де вона найдовше проіснувала безперервно – це Галичина і Закарпаття. Це обставини, яких ми не змінимо. Ми маємо навчитися використовувати свої сильні сторони в різних обставинах. І відкриватися до інших. Що більше ти відкриваєшся до інших, то більше ти утверджуєшся в тому, ким ти є. Якщо так, тоді ми будемо бачити більше спільного, що поєднує нас, ніж того відмінного, що інколи дуже вміло інструменталізують і маніпулюють.\n– Пане Олеже, дуже дякую за розмову.\nТеги: #Олег Турій #Львівський псевдособор 1946 року #Репресії УГКЦ #Підпілля УГКЦ #Історична пам'ять #Історія УГКЦ


Класифікація ринкових структур\nДосконала конкуренція Монополістична конкуренція Олігополія Монополія\nКількість фірм на ринку Велика Велика Декілька Одна\nТип продукту Стандартизований Диференційований Стандартизований або диференційований Унікальний, не має замінників\nКонтроль над цінами Відсутній Відсутній Значний Повний\nВхідні бар’єри Відсутні Незначні Значні Дуже високі\nПриклад Сільсько-господарська продукція, ринок цінних паперів Роздрібна торгівля, взуття, одяг, парфуми Автомобілі, літакобудування, побутова техніка Метро, комунальні послуги\nМонополістична конкуренція – різновид ринкової структури, який пов’язує дві моделі: досконалу конкуренцію і чисту монополію. Монополістична конкуренція діє на ринках з диференційованими продуктами. Диференційований продукт виступає протилежним стандартизованій продукції.. Кожна фірма є єдиним виробником, і в цьому розумінні монополістом, однак обсяг продажу кожної з них невеликий і фірма має обмежений контроль над ринковою ціною.\nОлігополією називають ринкову ситуацію, при якій кілька крупних фірм домінують в галузі, кожна з них здатна вплинути на ринкову ціну, а входження нових виробників у галузь обмежене. Невелике число фірм у складі олігополії змушує їх при формуванні економічної політики і визначенні цін та обсягу продукції враховувати можливу реакцію з боку конкурентів. Взаємозв’язок проявляється в різних формах поведінки олігополіста – від цінової війни до зговору. Остання характеристика, а саме – існування всезагальної взаємозалежності – виступає особливим, характерним для олігополії фактором конкурентної боротьби. Кількість фірм у галузі настільки мала, що кожен має враховувати реакцію суперників при формуванні політики цін. У цій ситуації ціни, з одного боку, менш рухомі, з іншого – їх зміна відбувається одночасно у всіх фірм. Попит на продукцію фірми в умовах олігополії залежить не стільки від неї самої, скільки від поведінки її суперників.\nВажливо засвоїти , що повною протилежністю досконалої конкуренції виступає монополія. Фірму прийнято вважати чистим монополістом, якщо вона виступає єдиним виробником даного товару. Її продукція не має близьких замінників, а доступ нових виробників у дану галузь майже неможливий. В умовах чистої монополії лише одна фірма виготовляє даний товар або надає послугу, тобто поняття фірми та галузі співпадають. Фірма виготовляє настільки унікальний продукт, що він не має близьких замінників. Це означає, що у покупця немає альтернативного вибору, а у виробника немає потреби рекламувати свій товар. Чистий монополіст створює ціну, тобто диктує її. Фірма-монополіст підвищує або знижує ціни, змінюючи обсяг виготовленого продукту. Найпростіший спосіб виникнення монополії – концентрація у руках єдиної фірми такого ресурсу, яким не володіють інші фірми. З розвитком ринку така монополія досить рідко зустрічається, оскільки більшість товарів стає предметами міжнародної торгівлі. Зустрічаються монополії, створені урядом, з наданням приватній особі або фірмі виключних прав на продаж товару чи послуги.\nОсобливої уваги потребує проблема існування природних монополій. Природна монополія виникає тоді, коли випуск продукції вище певного рівня супроводжується економією від масштабу. Суть ефекту економії від масштабу полягає в тому, що з ростом обсягу випущеної продукції чи наданих послуг середні сукупні витрати на одиницю продукції зменшуються. У тому випадку, коли постачальників продукції такого роду буде не один, а, приміром, два, то витрати виробництва у кожного з них будуть вищими, ніж у випадку, коли працює одна фірма. Це врешті-решт приводить до підвищення цін на продукцію для кінцевих споживачів. Приклад природної монополії – водопостачання населених пунктів.\nСлід звернути увагу на те, що монополізація економіки – явище небезпечне. Загальний підхід до аналізу монополізації економіки в економічній науці склався такий: монополія менш бажана для суспільства, ніж досконала конкуренція, тож діяльність монополій слід як мінімум контролювати, а також регулювати з метою скорочення суспільних втрат. Захист конкуренції здійснює держава шляхом демонополізації економіки і створення конкурентного середовища, засобами та інструментами, що передбачені проведенням антимонопольної політики.\nДо загальних принципів антимонопольної політики належать наступні:\n· вивчення ринків, вияв серед них конкурентних і монопольних. Кожна країна встановлює певні рівні, які відповідають монопольному становищу. Приміром, частка чотирьох найкрупніших корпорацій у загальному випуску продукції;\n· виділення зони природної монополії, яка в принципі не підлягає демонополізації;\n· диференційований підхід до монопольних ринків. Антимонопольна політика спрямована не проти монополізму взагалі, а проти штучної монополії, зона природної монополії не повинна руйнуватися. Природна монополія потребує при цьому особливих форм державного регулювання. Для цього застосовуються переважно адміністративні методи: поточне та перспективне планування виробництва та інвестицій, контроль над цінами, контроль якості продукції;\n· виявлення зони жорсткої антимонопольної політики;\n· сполучення антимонопольної політики, правових норм та організаційного механізму їх реалізації;\n· розвиток і зміцнення ринкових структур, які протистоять монополіям.


Главная База знаний "Allbest" Физика и энергетика Проект станції очищення природних вод\nЗабезпечення водою промислових підприємств є одною з найважливіших народно-господарчих задач. Вода використовується у виробництві для: охолодження, промивки, зволоження, паро-випаровування, гідротранспорту, виготовленні продукції. Потребуючи для цього виробництва витрати води визначають у результаті технологічних розрахунків.\nДля деяких великих промислових об'єктів потребується на стільки великі витрати, що найчастіше місцевих водних джерел буває не достатньо. При виборі місця розташування промислового підприємства, необхідно урахувати можливості впливу підприємства на місцеві водоймища. Стічні води промислових підприємств дуже щільно забруднені, а іноді i токсичні. Потрібна очистка стічних вод зв'язана з великими затратами.\nНа теплових електростанціях є велика кількість об'єктів, не маючих прямого відношення до випускаючої продукції. Їхнє водопостачання дуже вагоме, на заводах з повним металургійним циклом може складати 40 - 50% від загальної витрати води. До них відносяться різні цеха ТЕС, підживлюючи завод парою, електроенергією та гарячою водою, на промислові та побутові потреби.\nДо об'єктів енергетичного господарства відносять також кисневі та компресорні станції, станції по виробництву азоту та інших інертних газів. У процесі використання ними води вона не забруднюється, а тільки нагріваються на 10-12°С.\nКрім того вода витрачається на ремонтно-механічні потреби, транспортні, нужди автомобільних та інших цехів.\nДля управління цим господарством потрібний кваліфікований штат робітників цеха водопостачання, кімнати управління водним господарством та ремонтна база.\nНа насосних станціях влаштовується диспетчерський пункт, куди надходять данні про роботу насосних агрегатів, данні про температури, витрати води і таке інше.\n1. Визначення розрахункових витрат води\n1.1 Господарчо-побутові потреби населення\nВизначення водоспоживання міста виконується за СНиП 2.04.02-84.\nРозрахункова добова витрата води (середня на рік) на господарчо-побутові потреби населення:\nде - норма водоспоживання на господарчо-питні потреби на 1 людину, л/доб.\n- кількість мешканців у місті.\nЗа завданням приймаємо = 300 л/доб.чол., = 100 тис.чол.\nРозрахункова витрата на добу найбільшого водоспоживання для господарчо-питних потреб населення міста з урахуванням неврахованих витрат та витрат місцевої промисловості (10% від загального водоспоживання на господарсько-питні потреби):\nде - коефіцієнт добової нерівномірності водоспоживання, максимальний, залежить від устрою життя населення, режиму роботи підприємств, ступеня благоустрою будівель, зміни водоспоживання за сезонами року та днями тижня, приймаємо 1,2 (п.2.2 СНиП 2.04.02-84).\nЗагальне добове водоспоживання міста визначається за формулою:\nде Коп - коефіцієнт витрати води на особисті потреби очисних споруд,\nСередньогодинна витрата у максимальну добу буде складати:\n1.2 Поливання вулиць та зелених насаджень\nВитрата води на поливку та мийку вулиць, поливку зелених насаджень визначається згідно п.2.3 СНіП 2.04.02-84.\nДобова витрата води на поливку складає:\nде - сумарна витрата на поливання у перерахунку на одного мешканця.\nЗа завданням приймаємо = 50 л/доб.чол.\nПоливка вулиць та зелених насаджень здійснюється частково поливними машинами (70% витрати) частково вручну (30% витрати).\n3500 мі/доб ;\n1.3 Витрати води на гасіння пожеж\nВитрати води на гасіння пожеж є додатковими витратами, які визначаються окремо.\nQпож = 3,6 qпож nпож Tпож, м3/добу, (1.6)\nде qпож - норма водоспоживання на гасіння однієї пожежі;\nnпож - кількість пожеж, що можуть виникнути одночасно;\nTпож - час гасіння пожежі.\nДля розрахункової кількості населення міста N = 100 тис.чол. приймаємо qпож = 100 л/с, nпож = 3 (т.5 СНиП 2.04.02-84), Tпож = 3 год (п.2.24 СНиП 2.04.02-84).\n1.4 Розрахункове водоспоживання з урахуванням власних потреб\nРозрахункове водоспоживання з урахуванням власних потреб споруд водопроводу визначене за умови повторного використання води на спорудах водопідготовки і становить:\nQр= a• Qміст+ Qпож (1.7)\nQр = 45100 + 3240 = 48340 м3/добу,\nде а - коефіцієнт, який враховує власні потреби станції водопідготовки, який приймаємо а =1,03\nТаблица 1.1 - Водопотребление города по часам суток\nВодоспоживання на госп- питні потреби населення\nВодоспоживання на полив\nРис.1.1. Водопотребление города по часам суток\n1.5 Розрахунок насосної станції І підйому з водоводами\nДля подачі води на очисні споруду запроектована насосна станція I підйому.\nПродуктивність насосної станції розраховано для подачі у середній час максимальної доби, що складає Qсер= 1879 м3/год.\nВід насосної станції до очисних споруд запроектовано укладання 2 ниток водоводів із сталевих напірних труб довжиною 50 м.\nДо головних параметрів роботи насосної станції відносять витрату , яку перекачує станція і напір, який розбивають насоси. Витрата станції відповідає продуктивності водозабору і складає:\nМінімально допустимий напір насосів визначаємо по формулі:\nДля попередніх розрахунків приймаємо\nде - втрати по довжині;\nHм - втрати на місцеві опори.\nНапірні водоводи приймаються в кількості не менше 2-х. Матеріал напірних водоводів приймаємо сталеві.\nШвидкість руху води в напірних водоводах приймаємо в економічному діапазоні. Приймаємо 2 напірних водовода: мм; м/с; , при нормальному режимі, а при аварійному м/с; . Витрати напору по довжіні і місцеві опори при нормальному режимі:\nHl=3,91 • 2,4=9,38 м\nНм=9,38 • 0,1=0,94 м\n?hн=9,38 + 0,94=10,32 м\nПри аварійному режимі:\nHl=15,6 • 2,4=37,44 м\nНм=37,44 • 0,1=3,74 м\n?hн=37,44 + 3,74 =41,18 м\nНн.ст=7,4+0,5+3+1+41,18 =53,08 м;\nУлаштовуємо перемичку по довжині водовода:\nПідбираємо насос марки Д 2000-34. Характеристика насоса: подача Q=1879 м3/год, напір 17м, n=730 об/хв, N=160 кВт, кут установки лопатки 10°.\n2. Станція підготовки води\n2.1 Обґрунтування прийнятої схеми очистки води\nВиходячи з багаторічного аналізу, якість води в річці Сіверський Донець має такі показники:\nМаксимальна мутність 300\nМінімальна мутність 20\nКольоровість 35 град\nЛужність 6 мг-екв/л\nВибір методів очистки приймається у відповідності до СНиП 2.04.02-84 табл. 15. Приймаємо двохступеневу очистку із застосуванням реагентів, у складі таких споруд:\n1. Реагентне господарство\n3. Камера пластівцеутворення\n4. Освітлювач з шаром завислого осаду\n5. Швидкі фільтри\n6. Станція озонування\n7. Споруди по обороту стоків і обробці осаду\n8. Резервуари чистої води.\n2.2 Реагентне господарство\n2.2.1 Вузел готування коагулянтів\nРеагент-глинозем сірчанокислий технічний, очищений і неочищений. Хімічна формула\nМаса 1 м3 - 1,1 - 1,4 т.\nПроектування вузла виконуємо згідно норм СНІП 2.04.02-84, прийнявши кількість витратних баків не менше 2-х.\nПередбачаємо порційну подачу робочого розчину витратних баків на активування кремнієвої кислоти.\nПри масовій дозі коагулянту по безводному продукту 40 г/м3, часова витрата коагулянту складає:\nМасова концентрація робочого розчину по безводній речовині 40г/л. Об'ємна витрата робочого розчину, яка подається в змішувачі коридорних освітлювачем, 2,6 м3/год.\nОб'ємна витрата робочого розчину, яка подається один раз у 12 годин на готування одного бака робочого розчину активної кремнієвої кислоти 0,2 м3.\nДобова витрата коагулянту, що йде на очищення води дорівнює:\nРічна витрати складає:\n2.2.2 Вузол готування флокулянту\nРозрахункова масова концентрація кремнієвої кислоти (АК) по за рік, у середньому, складає 5% (3 мг/л) від масової концентрації коагулянту. У теплий час року масова концентрація кремнієвої кислоти може бути знижена до 3,5 % (2 мг/л), а в холодний час збільшена до 7,5 % (4,3 мг/л).\nВведення АК практично не впливає на залишкову кольоровість води, тому дози , необхідні для знебарвлення не можуть бути знижені.\nАК варто вводити у воду після коагулянту. Мінімальна тривалість часу між введенням коагулянту й АК влітку - 1 хв., взимку - 3 хв.\nВводити АК потрібно в трубопровід, що відводить воду зі змішувача, ближче до освітлювача.\nВузол запроектований згідно норм СНІП 2.04.02-84 , передбачаючи порційне готування робочого розчину флокулянта в одному розчинному баці і двох витратних баках.\nВитратні баки передбачаємо місткістю на 12 годинну тривалість роботи. Масова частка розчину в розчинному баці 2 %. Масова частка робочого розчину у витратному баці 0,5 %.\nВ 1 м3 робочого розчину повинно міститися 5 кг АК по .\nПротягом години необхідно забезпечити масову подачу в оброблювальну воду АК:\nУ розчинному баці і витратних баках передбачаємо перемішування розчинів циркуляційним насосом з трьох, п'яти кратним обміну розчину протягом однієї години.\nТривалість розчинення рідкого скла в розчинному баці 1 година тривалість «дозрівання» флокулянта 1 година.\nПісля спорожнювання всіх трубопроводів і баків, комунікацій і ємності повинні бути промиті водою.\nЗлив рідкого скла необхідно виконати в розчинний бак заповнений водою. Добова витрата АК:\nРічна витрата АК складає:\nРічна витрата технічного рідкого скла при вмісті в ньому 30% дорівнює:\nМаса сірчанокислого алюмінію на одну операцію, необхідна для активування кремнієвої кислоти:\nде ДАК - доза активної кремнієвої кислоти, ДАК = 3 г/м3;\nQ - об'ємна витрата води, що очищається,Q = 1879 м3/год;\nt - тривалість витрат робочого розчину, t=12 годин;\n0,1-масова частка у рідкому склі;\n0,7- необхідна масова частка нейтралізації лужності розчину рідкого скла для його активації;\n1,8-коефіцієнт, що враховує масову витрату сірчанокислого алюмінію на нейтралізацію одного кілограму у рідкому склі.\nПри масовій частці розчину сірчанокислого алюмінію 5 % у розчинний бак потрібно подати 0,2 м3 розчину.\n2.3 Контактна камера озонування першого ступеня\nКонструктивно камера виконується трьохсекційна з послідовним розташуванням секцій, з нижнім виходом вихідної води. Секції виділяються одна від одної вертикальними перегородками, які змінюють рух води.\nРозподілення озону у камері здійснюється фільтросними елементами.\nОстаточний озон відводиться з камери на апарати каталітичного розкладення озону.\nВміст камери приймається виходячи з терміну контакта води з озоном - 8 хвилин. Висота води у камері 4м. Розміри камери залежать від розташування на майданчику очисних споруд.\n2.4 Розрахунок вертикального вихрового змішувача\nПроектування змішувачів виконується згідно норм СНиП 2.04.02-84 з урахуванням терміна перебування води, яка обробляється у змішувачі (1,5-1,0 хвилин).\nВихрові змішувачі повинні бути пристосовані для повітревідділення та видалення з води вільної вуглекислоти, утвореної при коагуляційній обробці води. Змішану з реагентами воду відводять через затоплені отвори або трубопровід з воронкою. Матеріал змішувача та трубопроводу, який відводить воду в освітлювачі, повинен бути стійким до вуглекислотної корозії.\nГодинна витрата води дорівнює:\nПриймаємо 2 вертикальних змішувача згідно СНиП 2.04.02-84.\nПлоща горизонтального перерізу одного змішувача у верхній частині при швидкості руху води 30 мм/с дорівнює:\nVв=30 мм/с= 1 08 м/год\nПриймаємо квадратний в плані змішувач. Кожна з сторін дорівнює:\nВверх = F1/2 ; (2.10)\nВверх = 8,701/2 = 2,95, приймаємо Вверх=3 м.\nДіаметр трубопроводу, який подає воду до змішувача, дорівнює: 450 мм.\nВисота пірамідальної частини змішувача при куті між стінками, що під нахилом 45° дорівнює:\nОб'єм пірамідальної частини змішувача дорівнює:\nЗагальний об'єм змішувача, враховуючи що час перебування води в ньому 2 хв ( )\nОб'єм призматичної частини змішувача:\nВисота призматичної частини змішувача:\nТрубопровід ,що відводить воду зі змішувача до колектора подачі води на освітлювачі, має діаметр 450 мм, V=0,81 м/с, 1000і=2,06; колектор-700мм, V=1,02 м/с, 1000і=0,98.\n2.5 Розрахунок освітлювачів із завислим осадом коридорного типу\nРозчин флокулянту подається у змішувач.\nМасова концентрація завислих речовин вихідної води Ммах =300мг/л. Швидкість вихідного потоку в зоні освітлення 0,8 мм/с. Коефіцієнт розподілу води між зонами освітлення і виділення осаду -0,75.\nСередня річна доза коагулянту по безводному продукту 40 мг/л. Кольоровість - 35 град.\nЛужність вихідної води - 6 мг-екв/л.\nМасова концентрація завислих речовин, що надходять на освітлення після подачі коагулянту - 140 мг/л.\nСередня концентрація завислих речовин у воді, що находять на освітлювач, дорівнює:\nде М - кількість завислих речовин у воді;\nДк - доза коагулянту по безводному продукту;\nК - коефіцієнт, який для неочищеного коагулянту Al2(SО)4 дорівнює 1.\nде Кр - коефіцієнт розподілу води;\nVосв - швидкість вихідного потоку.\nПлоща зони виділення осаду:\nЗагальна площа освітлення:\nКількість освітлювачів знаходимо з умови, що площа одного освітлювача повинна бути не більш 100-150 м2, якщо прийняти попередньо площу освітлення , то:\n, шт; (2.20)\nПлоща одного робочого коридору освітлення:\nПлоща одного осадоущільнювача:\nШирина робочого коридору освітлювача згідно СНиП п.6,79 повинна бути не більше 3 м, приймаємо Вк=3м.\nПриймаємо довжину коридору кратно 3, тобто L=12 м.\n, м; (2.24)\nВитрата води через кожен водорозподільній колектор дорівнює:\nДіаметр колектора приймаємо рівним 300 мм, при швидкості входу води\nКожна секція освітлювача розподіляться перегородками на 3 осередки розміром 34. У середині кожного осередку встановлюється сопло рециркулятора з конусом для підсмоктування завислого осаду. Діаметри сопел приймаються рівними 150 мм.\nВитрата води, що надходить з надлишковим осадом в осадоущільнювач дорівнює:\nВитрата води з кожної сторони дорівнює:\nПлоща осадоприймальних вікон з однієї сторони дорівнює:\nде Vвік =10-15 мм/с - швидкість руху води з осадом в осадоприймальних вікнах.\nПриймаємо висоту вікон рівну 160 мм, довжину 700 мм, площа перетину одного вікна дорівнює:\nПриймаємо з кожної сторони по 12 вікон.\nПлоща вікон у цьому випадку дорівнює:\nШвидкість руху води:\nКількість води, що витрачається при зборі осаду з осадоущільнювача дорівнює:\nде КР - коефіцієнт розведення осаду під час його видалення, рівний 2;\nМ - кількість завислих речовин у воді на виході з освітлювача і яка поступає на швидкий фільтр, дорівнює 10 мг/л.\n- середня концентрація завислих речовин, яка знаходиться в осадоущільнювачі, мг/л\nВизначаємо розміри водозабірних жолобів у зоні освітлення. Витрата води на кожен жолоб дорівнює:\nШирина жолоба в прямокутному перерізі дорівнює:\nПриймаємо ширину жолоба рівною 200 мм.\nЗатоплені прямокутні водозливи розташовуються на 5 см нижче верхньої крайки. Глибина жолоба дорівнює:\nДля відводу осаду розділяємо осадоприйомну частину на 3 відділення з бункерами в кожному відділенні, що поліпшує відвід осаду і зменшує прорив прісної води. Діаметр труб відводу осаду приймаємо 150 мм.\n2.6 Швидкі фільтри\nШвидкі фільтри застосовуються при реагентній обробці води і для повного освітлення води від завислих речовин. Мутність води, яка поступає на фільтри складає 8-12 мг/л. Після фільтрування на фільтрах мутність води повинна бути не більш 1,5 мг/л. Швидкі фільтри представляють собою залізобетонні резервуари при продуктивності більше 1690 м3/год повинно бути не менш 4.\nПри продуктивності більше 8-10 м3/доб визначається по найближчих цілих. Фільтри завантажені піском фракціями 0,5-1,2 мм. Завантаження фільтра визначається за табл.. 21 СНиП 2.04.02-84. Під піском улаштовується підтримуючий шар із гравію. Фракція його визначається із табл..22. По днищу укладається шар фракціями 20-40 мм до верхнього рівня дренажних труб. Шар води над завантаженням повинен бути не менше 2м.\nДля проекту прийнятий фільтр з приставним каналом. До фільтру підводять 4 трубопроводи:\nтрубопровід, що подає воду від освітлювача на фільтри;\nтрубопровід фільтрованої води;\nтрубопровід фільтрованої води, по якому насосом по трубопроводу подається вода із РЧВ на промивку фільтрів;\nтрубопровід для скиду і відводу промивної води.\nНа цих трубопроводах встановлені засувки відповідних діаметрів з електроприводом.\nЗавантаження фільтру двохшарове. Окрім піску застосовують подрібнений антрацит. У залежності від товщини шару піску у відповідності з табл.. 21 встановлюється швидкість фільтрації (5-10 м /год).\nПлоща швидкого фільтра розрахована на корисну продуктивність пропуску максимальної добової витрати. Загальна площа фільтрації складатиме:\nде Qкор - корисна продуктивність станції, Qкор=45100 м3/доб;\nТ - тривалість роботи станції, Т=24 год;\n- кількість промивок одного фільтра за добу при нормальній роботі, - швидкість при нормальній роботі фільтра, =7м/год;\n- питома норма на одну промивку фільтра від одиниці площі за час Т;\nде W - інтенсивність промивки 1 м2, приймається за табл.. 23, у залежності від діаметру фракції завантаження, W=16 л/с-м; 1: t - час промивки, t=0,1 год. qпр= 3,6•16•0,1=5,76 м3/год; - час простою фільтру, =0,33 год;\nОрієнтовне число фільтрів складатиме:\nПлоща одного фільтра:\nПриймаємо конструкцію фільтра з боковим каналом шириною 1 м. Приймаємо розміри ланки:\nширина ланки - 5,8 м;\nдовжина ланки - 4,4 м;\nробоча площа- 25,52 м2. Кінцева кількість ланок фільтра складатиме:\nде, - загальна площа фільтрів, ;\n- прийнята площа однієї ланки фільтрів, Fср=25,52 м;\nВизначивши повну площу, визначаємо дійсну швидкість фільтрації при нормальному режимі роботи, яка складатиме:\nде - площа однієї ланки фільтрів, = 25,52 м2,\n- кількість ланок фільтрів, = 12 шт;\nШвидкість при форсованому режимі:\nде Vн = нормальна швидкість фільтрації, Vн =7,2 м/год;\nN - кількість фільтрів, N=12 шт;\nN1 -кількість фільтрів, виведених на промивку і ремонт, N1=1 шт.\nЗагальна висота фільтра складатиме:\nНФ=НІ + Н2 + Нз + Н4 + Н5 + Н6 ; (2.38)\nде НІ - товщина фільтра, НІ=0,3 м;\nН2 - висота шару гравію, Н2 =0,45 м;\nН3- висота шару піску, Н3=1,5 м;\nН4 - висота шару води, Н4 = 2 м;\nН5 - додаткова висота пов'язана з промивкою фільтра:\nН6 - будівельна висота, Н6=0,5 м;\nНф = 0,3+0,45+1 ,5+2+0, 17+0,5=4,92 (м);\n- час простою фільтра, =0,33 год;\n2.6.1 Розподільча система фільтрів\nКожний фільтр обладнаний чотирма трубопроводами:\n1. подача води на фільтри з змішувача, V=1-1,5 м/с;\n2. відвід промивної води, V=1 - 1 ,5 м/с;\nЗ . промивний трубопровід, V= 1-1,5 м/с;\n4. відвід фільтрованої води, V=1-1,5 м/с;\nДля відводу фільтрованої води і промивки фільтрів у проекті запроектовано розподільчу систему великого опору. Інтенсивність промивки фільтрів прийнята виходячи з гранулометричного складу завантаження фільтру 12 л/с на 1м2.\nВитрата на промивку складатиме:\nде F - площа фільтрації фільтра, F=25,52 м;\nW- інтенсивність промивки, W=16 л/с-м2;\nДля подачі промивної води запроектована труба , за таблицями Шевелева визначено при швидкості V=1,96м/с діаметр d=600 мм. Для відводу промивної води запроектована труба d=600 мм.\nДля скиду і відводу фільтрованої води і промивки фільтрів у кожній ланці запроектовано укладання сталевих перфорованих труб відстань між якими 300мм.\nде В - ширина ланки фільтрів, В=5,8 м;\nS - відстань між боковими відводами, S=0,3 м;\nВитрата води, що приходиться на один відвід:\nДіаметр відводів прийнятий виходячи із швидкості V = 1,6-2,4 м/с; V=1,89м/с; d=75мм.\nНа кожному відводі запроектовано сверління отворів d=12 мм під кутом 45° у шаховому порядку сумарна площа отворів приймається 0,3 % від площі фільтру:\nКількість отворів на весь фільтр:\nКрок сверління отворів при ширині 5,8 м:\n2.6.2 Розрахунок системи відводу промивних вод\nДля збору та відводу промивних вод на фільтрах запроектований монтаж прямокутних жолобів. Відстань між жолобами повинна бути не більше 2,2 м. Приймаємо відстань між осями жолобів 2 м. Кількість жолобів виходячи з ширини фільтрів складе:\nде В -- ширина фільтру, В=5,8 м;\nВитрата води на один жолоб складатиме:\nШирина жолоба визначена за формулою:\nде - коефіцієнт, прийнятий 2 для жолобів прямокутного перерізу;\n- витрата, що приходиться на один жолоб, qж = 0,136 м3/с\nА- коефіцієнт, прийнятий A=1;\nВисота жолобів в кінці:\nВідстань кромки жолоба від піщаного завантаження.\nде Нз- висота фільтруючого завантаження, Нз=1.5 м;\nА3 -- відносне розширення піску прийнято за табл.. 23, а3 = 25%;\nВідстань від дна жолоба до дна каналу:\nде - витрата води, що приходиться на всі жолоби, =0,408 м/л;\ng - прискорення вільного падіння, g = 9,81 м/с2;\n- ширина каналу, Вкан=1 м;\nПлоща перерізу каналу:\nШвидкість руху у канал:\nДля спорожнення фільтру приймаємо трубопровід діаметром 200 мм.\n2.6.3 Розрахунок втрат напору при промивці фільтрів\nВтрати напору на фільтрах складаються:\n1. втрати напору у розподільчій дренажній системі фільтра;\nвтрати напору у фільтруючому шарі;\nвтрати напору у гравійному шарі;\nвтрати напору у напірному трубопроводі;\nвтрати напору у всмоктую чому трубопроводі;\nвтрати напору у насосній станції 2-го підйому.\nВтрати напору у дренажній системі\nВтрати напору у дренажній системі визначаються за формулою\nде - коефіцієнт гідравлічного опору, розрахований за формулою:\nде Кп - коефіцієнт перфорації, визначений за формулою:\nде - сумарна площа отворів у перфорованих трубах, =0,07 м2;\nу даному проекті площа поперечного перерізу труби підводу, промивних вод, ;\nV1 - швидкість руху води на початку колектора, V1 =1,96 м/с;\nV2- швидкість руху води на вході у відвід, V2=1,89 м/с;\nВтрати напору у фільтруючому завантаженні\nВисота фільтруючого завантаження Нф.з. =1,5 м.\nВтрати напору у фільтруючому завантаженні визначені за формулою:\nде а - коефіцієнт, прийнятий а = 0,85;\nb - коефіцієнт, прийнятий, b=0,004;\nW - інтенсивність промивки, W=16 л/см2;\nВтрати напору у гравійному шарі\nВисота гравійного шару складає 0,45 м;\nВтрати напору у гравійному шарі розраховані за формулою:\nде - висота гравійного шару, =0,45 м;\n2.7 Станція озонування\nАтмосферне повітря пропускається через фільтр / для очищення пилу, після чого повітряним компресором 2 нагнітається на охолоджуючі пристрої 3, звідки поступає в пристрої для осушіння повітря 4. Охолоджувачем служить вода, що подається в змійовик 5. Охолоджене та осушене повітря прямує в генератори озону 6 (озонатори). Під дією «тихого» електричного розряду отримують озон, але не в чистому вигляді, а в суміші з повітрям. Концентрація озону в цій озоно-повітряній суміші коливається для озонаторіврізних типів в межах від 10 до 20 г/м3 (або від 0,85 до 1,7% за вагою при температурі 25°С). Оскільки тихий електричний розряд супроводжується тепловиділенням, передбачається охолодження електродів озонатору водою, що надходить по трубопроводу 7. Напруга подається на озонатор від підвищую чого трансформатору 8 по високовольтному кабелю.\nЗаключним етапом технологічного процесу є швидке змішування води з озонованим повітрям в спеціальній контактній колоні 9. Вода та озоноване повітря циркулюють назустріч один одному, що прискорює процес розчинення озону.\nРозрахунок установки для озонування води\nРозрахункова витрата води яка очищується, ;\nДоза озону -3 - 5 г/м3;\nКоефіцієнт використання озону, - 95 % ;\nГодинна потреба в озоні\n- при мінімальній масові дозі:\nпри максимальній масовій дозі:\nМаксимальна об'ємна витрата озоно-повітряної суміші при масовій концентрації озону у суміші 15 г/м3\n2.8 Контактна камера озонування другого ступеня для змішування озоно-повітряної суміші з водою\nКонструкція камери аналогічна конструкції камери озонування першого ступеня.\nТермін контакту води, що очищується з озоном 8 хвилин.\nНеобхідна площа поперечного перерізу контактної камери в плані\nде Т- тривалість контакту озону з водою,, хвил.\nn - кількість контактних камер\nН - глибина шару водм в контактній камері, приймається 4,5-5 м.\nДля рівномірного розпилення озонованого повітря у дна контактної камери розміщують перфоровані труби. Приймаємо керамічні пористі труби.\n2.9 Резервуар чистої води\nРезервуари в системах водопостачання повинні включати регулюючий, пожежний, аварійний і контактний обсяг води й обсяг води на промивання фільтрів.\nЯкщо подача води здійснюється по одному водоводу, то аварійний обсяг необхідний. Якщо два і більше водоводів - аварійні обсяги можна не передбачати.\nРегулюючий обсяг води, в резервуарах чистої води, визначається за формулою:\nде - втрата води в добу максимального водоспоживання,\nКн - відношення максимальної годинної подачі в резервуарі до середнього денної втрати в добу максимального водоспоживання. Тому що в нас прийнята рівномірна подача води в резервуар протягом доби, де:\nКч - коефіцієнт годинної нерівномірності добору води з регулюючої ємності, визначається як відношення максимальної годинної витрати до середнього денної витрати в добу максимального водоспоживання, Кч=1,25.\nПожежний обсяг води в резервуарах повинний визначатися з умови забезпечення пожежогасіння з зовнішніх пожежних гідрантів і внутрішніх пожежних кранів:\nде - норма витрати води на зовнішнє пожежогасіння, =35л/с;\nТ - тривалість гасіння зовнішньої пожежі, Т=3 год;\nN - кількість одночасних зовнішніх пожеж, N=2;\nТ1- тривалість внутрішнього пожежогасіння, Т1-10 хв;\nN1 - кількість внутрішніх пожеж, N1=2;\nQвн - витрата води, необхідна для внутрішнього пожежогасіння,\nУ резервуарах чистої води повинний бути передбачений додатковий обсяг на кількість промивань фільтрів з розрахунку плюс ще одне додаткове промивання:\nде n - кількість промивок, n = 3;\nF - площа фільтру, що промивається, F = 25,52 м;\nWn - інтенсивність промивки, Wn - 16 л/см2;\nТ- час промивки, Т=3 хв.\nЗагальна ємність резервуару складатиме\nПриймаємо два резервуари розміром 56664,8 м.\nХлораторна на 5 кг товарного хлору в годину. Використання хлораторної передбачене для :\nпроведення профілактичних робіт в освітлювачах, фільтрах\nі резервуарах чистої води;\nпромивання і дезінфекція трубопроводів води;\nдодаткової обробки питної води хлором;\nдля створення стійкого тривалого бактерицидного ефекту у випадку виникнення гострих епідеміологічних ситуацій кишково-контактного типу.\nХлораторна має розміри в плані 69 м.\nХлор, що надходить з контейнера, розташовано на терезах, направляється у випарник, потім у грязевик і далі у фільтр. З фільтра газоподібний хлор направляється до вакуумних хлораторів типу ЛОНИИ-100, де змішуються з водою, утворивши хлорну воду, що потім використовується для обробки води або споруджень.\nУсього передбачаємо шість хлораторів, з яких два - резервних.\nДля періодичного очищення від сполук хлору, особливо від трьох хлористого азоту, випарників, грязевиків, фільтрів і хлораторів, передбачаємо продувку їх системним повітрям від компресорів.\nДля ліквідації аварії контейнерів передбачаємо резервуар нейтралізуючого хлорного розчину, насоси перекачування, а також автоматичні системи ліквідації аварії й очищення вентиляційного повітря перед викидом його в атмосферу.\nПередбачаємо наступні системи внутрішнього водопроводу і каналізації:\nсистема господарсько-питного водопроводу;\nсистема побутової каналізації;\nсистема дощової каналізації;\nсистема виробничої каналізації.\nКрім того, згідно „Правилами безпечного збереження хлору” (ПБХ-93), над зовнішніми дверними і віконними прорізами передбачаємо сухо трубні перфоровані труби.\n3. Розрахунок насосної станції ІІ підйому\nНасосна станція ІІ-го підйому подає воду з резервуарів чистої води, розташованих після очисних споруд водопроводу споживачам.\nНа насосних станціях ІІ підйому звичайно встановлюють декілька груп насосів різного призначення: господарчо-питні, протипожежні та промивні.\nНасоси підбираються на подачу розрахункової витрати з необхідним напором.\nПерша група - насоси подачі води споживачам в місто.\nВитрата води яка подається . Вода двома сталевими усмоктувальними водопроводами, діаметром 600мм, при швидкості 1,15 м/с подається на насосну станцію 2-го підйому до насосів першої групи. Втрати напору в усмоктувальному водоводі визначаємо за формулі:\nде 1000i - втрати напору на один кілометр, 1000і=2,39 м;\nLвв - довжина усмоктувального трубопроводу, Lвв - 0,15 км;\n- сума коефіцієнтів місцевих опорів, ;\nПісля насосної станції вода по двом залізобетонних водоводах діаметром 500 мм, при швидкості 1,37 м/с подається споживачам.\nВтрати напору в напірному водоводі визначаємо:\nде 1000і - втрати напору на один км, 1000і = 3,74;\nLнв - довжина напірного водоводу, Lнв=2 км.\nНапір насосів складається з втрат напору в насосній станції, водомірних пристроях, в усмоктувальних і напірних водоводах і геометрична висота підйому, визначається за формулою:\nде Нг - геометрична висота підйому;\n- втрати в усмоктувальних трубопроводах;\n- втрати в насосній станції;\n-- вільний напір.\nЗа обчисленими значеннями напору Н=73,3 м і витрати 0=939,5 м3/год необхідний насос вибираємо із зведених графіків характеристик насосів. Приймаємо 4 насоси (2 робочих і 2 резервних) типу Д1000-40. Характеристики насоса: N=90 кВт, n=980 об/хв, =80 %, Дрк=480 мм.\n4. Водопостачання теплоелектростанції потужністю 2400 мВт\nНа теплоелектростанції для забезпечення заданої потужності 2400 мВт передбачена установка 8 енергоблоків К300-240. Питома норма водоспоживання на 1мВтгодину узята з укрупнених норм відповідно до галузевих нормативів: технічна вода- 126,19 м3/(мВт• год), питна вода 1,6 м3/(мВт • год), оборотна вода - 0,11 м3/(мВт год).\nККД турбіни можна збільшити, підвищивши температуру і тиск пари, що надходить у турбіну, чи знизивши температуру і тиск насиченої пари, що відбувається у встановленому для цієї мети конденсаторі при подачі в нього охолодженої води.\nВихідний з турбіни пар надходить у паровий простір конденсатора, укладений між турбінними дошками, і конденсується на зовнішній поверхні трубок, усередині яких проходить охолоджена вода конденсатора. Пара, що сконденсувалася, збирається в нижній частині корпуса конденсатора і приділяється конденсат ними насосами для повторного використання.\nТиск пари на вході з турбіни залежить від температури, при якій відбувається його конденсація. Чим нижче температура охолодженої води, яка подається в конденсатор, тим нижче тиск пари, що виходить з турбіни.\nЗниження температури конденсації вихідного з турбіни пари на 10° С (з 40 ° С до 30 ° С) і зв'язане з цим поглиблення вакууму на 3,2% приводить до підвищення термічного ККД турбіни на 1,4%, що рівносильно збільшенню потужності турбіни приблизно на 2,7% при тій же витраті пари і палива.\nТемпература охолодженої води, подана в конденсатор, безпосередньо впливає на температуру конденсації пари, що відпрацьована в турбіні, і, отже, на глибину вакууму в конденсаторі і ККД турбіни. Крім того, при підвищенні температури, що охолоджує воду за визначену межу знижується потужність, яка одержана турбіною. Гранична температура охолодженої води, при якій турбіна може працювати на мінімальну потужність, приймається, звичайно, рівною 30 ° С, а для турбін, виготовлених для районів із тропічним кліматом, від 36 ° С до 40 ° С.\nПерепад температури відпрацьованої води можна визначити за формулою:\nде ік - ентальпія пару;\ntк - ентальпія конденсату;\nm - кратність охолодження;\nЦя формула виводиться з рівняння теплового балансу конденсатора:\nде Дк - витрата охолодженої води.\nВеличина m - називається кратністю охолодження, її збільшення приводить до підвищення ККД турбіни, але вимагає в той же час збільшення витрати охолодженої води й електроенергії на її перекачування. Для двохходових конденсаторів оптимальна кратність охолодження приймається в залежності від температури охолодженої води і напору циркуляційних насосів від 30 до 70.\n4.1 Розрахунок охолоджувальної здатності водоймища\nДля охолодження оборотної води після конденсаторів приймаємо існуюче водоймище -- охолоджувач, що має наступні параметри:\nВідмітка нормального підпірного рівня (НПР) - 91,0 м;\nВідмітка рівня мертвого обсягу (РМО) - 89,0 м;\nПлоща дзеркала при НПР - 12,5 км2;\nПлоща дзеркала при РМО - 10,3 км2;\nОбсяг водоймища при НПР - 50,12 млн м3;\nОбсяг водоймища при РМО - 27,70 млн м3;\nСередня глибина - 4,25 м.\nДля можливості використання водоймище визначаємо його охолоджуючу здатність, за допомогою графіку розрахунку активної площі за методом Теплоелектропроекта.\nРозрахунок площі водоймища визначаємо таким способом:\nде - активна площа ставка .\n- кількість охолоджуваної води, м3/доб.\n- коефіцієнт використання площі ставка.\nПриродна температура води у водоймищі te = 25,5 °С, швидкість вітру на висоті ;\nПерепад температури відпрацьованої води після конденсаторів і охолодженої води:\nде t1 - температура нагрітої води, °С\nt2 - температура охолоджуваної води, °С перегрів складе:\nЯк видно з розрахунків охолодженої здатності водоймища недостатньо. Щоб підсилити охолоджений ефект водоймища, доцільно на його поверхні налаштувати-бризкала для розбризкування води.\nЯк бризкальні установки приймаємо модулі для охолоджування води, розроблені АТЕП.\n4.2 Розрахунок кількості модулів\nПродуктивність одного модуля складає 4,4 м3/с. при цьому температура охолодженої води складає 28 °С.\nРозглянемо можливість застосування одного, трьох, п'яти і семи модулів.\nРозрахункова витрата води, яка подається на конденсатори, складе 84,13 м3/с.\nТемпература повітря на сухому термометрі за найжарчу декаду -25,7°С.\nПерепад температур нагрітої і охолодженої води 9 °С.\nВідповідно до розрахунку ЕОМ (дивись таблицю) оптимальна кількість модулів бризкала для установки складає 5 штук. Тому що зі збільшенням числа модулів буде необґрунтовано занижена температура охолодженої води і значно збільшені витрати на електроенергію.\nТаблиця 4.1 - Визначення температури води після змішання залежності від кількості модулів\nВитрата води на бризкала\nВитрата води на водойми-\nТемпература води на бризкала\nТемпература води на водоймище\nЗмішана температра води\nОптимальна кількість 5 модулів. На бризкальні пристрої подаємо 22 м3/с.\n4.3 Вибір схеми технічного водопостачання охолодження конденсаторів парових турбін\nВодопостачання електростанцій може бути прямоточним, оборотним чи змішаним.\nПри прямоточному водопостачанні тепла вода, що відпрацювала, 3 скидається в ріку, водоймище, озеро на такій відстані від водозабірного спорудження, щоб виключити можливість влучення в нього теплої води. При низьких температурах річкової води водопостачання електростанції з ріки може бути здійснене по системі з підмішуванням до річкової води в маловодні періоди року теплої води, що відробила на електростанції. При застосуванні систем прямоточного водопостачання не потрібно великих капіталовкладень на будівництво і забезпечуються низькі і стабільні температури охолодженої води. Однак, витрати води достатні для прямоточного водопостачання могутньої електростанції, можуть бути отримані тільки з великих рік, на яких розміщення теплових електростанцій по сукупності техніко-економічних показників виправдовує лише в рідких випадках. Можливість розміщення електростанцій на ріках обмежується також підвищеними вимогами до умов скидання води у водойми, зв'язані з тим, що зміна температурного режиму ріки дуже впливає на біологічні процеси, що відбуваються в ній.\nНайбільш вигідною системою оборотного водопостачання для конденсаційної електростанції є система з водоймищем-охолоджувачем. Однак, що зростає цінність земельних ділянок усе частіше приводить до необхідності застосування для охолодження води на конденсаційних електростанціях градирень.\nІснують системи змішаного водопостачання електростанцій, коли паралельно з водотоком у маловодні періоди включаються в роботу охолоджувачі, або паралельно з водоймищем чи градирні - бризкальні установки.\nУ дипломному проекті, згідно завдання, приймаємо існуюче водоймище для охолодження відпрацьованої нагрітої води після конденсаторів парових турбін згідно виконаним у попередньому пункті розрахунками, установлено що в літній період у самий жаркий час охолодженої здатності водоймища недостатня і необхідна установка бризкальних модулів на водоймище для додаткового охолодження води. Бризкальні установки працюють у літню пору паралельно з водоймищем, у такий спосіб система водопостачання теплоелектростанції - змішана.\nПодача води на електростанцію з водоймища здійснюється центральними береговими насосними станціями. При цій схемі охолоджена вода подається від насосної станції до машинного відділення електростанції по двох чи кількох напірним магістральним водоводам, діаметром 3-3,5м. До кожного конденсатора улаштовують відводи від двох магістральних водоводів. Центральні берегові насосні станції споруджуємо в одному блоці з водоприймачем. У них установлюємо не менш чотирьох насосів сумарною подачею, рівної максимальній розрахунковій витраті охолодженої води (без резерву), насоси працюють паралельно на розгалужену мережу. Таке розташування насосів забезпечує їхнє взаємне резервування і можливість регулювання подачі води зміною не тільки кута установки лопат, але і числом працюючих насосів.\n4.4 Розрахунок берегових насосних станцій, що подає воду на охолодження\nДжерелом водопостачання для цілей промислового водопостачання прийняте водоймище.\nКатегорія водозабору по ступені забезпеченості прийнята - І згідно п.4.4 СНиП 2.04.02-84. Умова забору води з поверхневого водяного джерела виходячи з мутності прийнята по табл. 12, СНиП 2.04.02-84.\nКонструкція водозабору прийнята по табл. 13 - береговий.\nВодоприймачі об'єднані з насосною станцією в одному блоці, і обладнані затворами, ґратами, й обертовими сітками.\nПриймаємо до будівництва дві берегові насосні станції, тим самим забезпечуємо можливість будівництва теплоелектростанції поетапно в першу і другу чергу будівництва.\nДля охолодження восьми турбін типу К3ОО-240 необхідну кількість води визначаємо по питомому водоспоживанню на 1 мВтгод, що складає 126,19м3/мВттод:\nде А - потужність теплоелектростанції , А=2400 мВт.\nq - норма водоспоживання, q = 126.19 м3/мВтгод.\nКількість води від однієї насосної станції складає:\nВід берегової насосної станції охолоджена вода по двом напірним сталевим водоводам подається на конденсатори парових турбін. Діаметри трубопроводів, що підводяться, обчислюємо по формулі:\nде V - швидкість руху води в трубопроводі, м/с;\n- площа живого перерізу, м2;\nДіаметр напірних трубопроводів приймаємо 3 м.\nВтрати напору на один кілометр визначаємо по формулі:\nПриймаємо d=3000 мм, V=3.1 м/с, 1000і=0,8 м.\nДовжина траси до головного корпуса - 240 м, уздовж машзалів блоків складає - 400м.\nНасосне устаткування для берегової насосної станції вибираємо виходячи з продуктивності і необхідного напору.\nПовний напір насосної станції визначаємо по формулі:\nде Нг - геометрична висота підйому, Hг = 4 м;\nhвс - втрати напору в усмоктувальному трубопроводі, hвс = 0,5 м;\nhнс -- втрати напору в насосній станції, hнс = 4 м.\nhв - втрати напору в напірних водоводах, hв = 0,66 м;\nhсв - вільний напір, hсв = 8 м.\nЗа обчисленим значенням напору Н=17,16 м і витрата Р=42,1 м3/с необхідний напір вибираємо із зведених графіків характеристик насосів.\nПриймаємо п'ять насосів типу ОП 10-145.\nХарактеристика насоса: подача Q=1,2 м3/с, напір Н = 17м, Dр.к. = 1450 мм, n = 375 об/хв, кут установки лопатки - 6°.\nПісля охолодження конденсаторів турбін скидання нагрітої води здійснюється закриті залізобетонні канали, розташовані уздовж головного корпусу. Довжина траси залізобетонних каналів - 800 м.\nЦиркуляційна витрата охолодженої води від теплоелектростанції, що працює на повну потужність С2 = 84,13 м3/с.\nПриймаємо п'ять ниток каналів, витрата на кожну нитку складе = 21,03м3/с.\nРозміри каналів розраховуємо по формулі:\nде V - швидкість руху води в каналі, м/с;\n- площа живого перерізу каналу.\nЗ цієї формули визначаємо площу живого перетину каналу:\nПриймаємо стандартні канали розміром 3500 х 3500 мм.\nУзимку скидання відпрацьованої води в канал №1 здійснюється для обігріву берегових насосних станцій.\nПропускна здатність каналу Q=40 м3/с.\nЗа межами промплощадки закриті канали переходять у відкриті. Відкриті канали за межами промплощадки електростанції приймаються трапецеїдальної форми. Розміри каналів розраховуємо по формулі:\n- площа живого перерізу каналу, м2;\nПриймаємо відкритий скидний канал № 1 стандартної форми:\nШирина по дну -5м, глибина до берм - 3,5 м, довжиною - 380 м. Розміри каналу, що відводить воду для охолодження на водоймище визначаємо з формули: Звідси,\nПриймаємо відкритий скидний канал №2 стандартної форми: Ширина по дну -10м, глибина до берм -3,5 м, довжиною - 250 м.\n4.5 Розрахунок бризкальних установок і насосної станції\nДля охолодження нагрітої оборотної води в літній період передбачаємо додаткові водоохолоджувачі - бризкальні установки, що діють паралельно з водоймищем - охолоджувачем. Розташовуються бризкальні установки над поверхнею водоймища. Для попередження розмивання берегів передбачаємо зміцнення укосів водоймища в місці роботи модулів. Бризкальна установка складається з п'яти модулів з витратою на кожен модуль - 4,4 м3/с. Вода підводиться від насосної станції до бризкальної установки пятьма магістральними сталевими трубопроводами. Діаметри трубопроводів підбираємо по таблицям Шевелева Q=4400 л/с, d=1600 мм, V=2.22 м/с, 1000і=2,87 м. Кожен модуль складається з пяти розподільних трубопроводів. На кожному розподільчому трубопроводі довжиною 60 м установлюємо по 25 сопел типу ЦО-85.\nТаблиця 4.2 - Розрахунок трубопроводів бризкальних установок\nВитрата води на ділянці\nВтрати напору на 1 км, м\nВтрати напору по довжині\n4.6 Розрахунок насосної станції що подає воду на бризкальні модулі\nНасосну станцію подачі води на бризкальні установки приймаємо закритого типу, сполучену з водозабірником.\nВодоприймач обладнаний ґратами, п'ятьма обертовими водоочисними сітками типу ТЛ 3000, затворами і гратоочисною машиною.\nЗагальна продуктивність насосів подачі води на бризкальні установки складає Р = 22 м3/с.\nде Нг - геометрична висота підйому, Hг = 0,38 м;\nhвс - втрати напору в усмоктувальному трубопроводі, hвс = 1 м;\nhнс -- втрати напору в насосній станції, hнс = 5 м.\nhв - втрати напору в напірних водоводах, hв = 0,99 м;\nhсв - вільний напір, hсв = 10 м.\nЗа обчисленими значеннями напору м і витрата Q=22 м3/с необхідний насос вибираємо із зведених графіків характеристик насосів.\nПриймаємо п'ять насосів типу ОП2- 110.\nХарактеристика насоса: подача Q = 4,4 м3/с, напір Н = 17м, Dр.к.= 130 см, n = 485 об/хв, N =750 кВт, кут установки лопатки - 6°.\n5. Насосна станція підживлення технічного водопостачання з річки Сіверський Донець\nВтрати води в системі охолодження конденсаторів парових турбін будуть складатися з витрат води на випаровування водоймища і фільтрацію. Для водоймища , витрати води на випаровування складуть:\nде -перепад температур нагрітої й охолодженої води;\nКвип-- коефіцієнт враховуючий частку тепловіддачі випаром у загальній тепловіддачі, Квип =0,0012 .\nВтрати води на випаровування з водоймища рівні 1,08 % чи 3270,84 м3/год. Для бризкальних модулів утрати води на випар Р1 складають:\nВтрати води унаслідок віднесення вітром у процесі охолодження Р2 визначаємо з  табл. 38. Р2 = 3 %.\nЗагальні витрати на бризкальних модулях будуть дорівнювати сумі витрат:\nРІ+Р2 = 1,31+3 = 4,31%.\nВтрати води складають 4,31 % чи 13053,09 м3/год. Фільтрація з водоймища складає 210 м3/год.\nНа золошламовидалення і технічні нестатки станції приймаємо 3,5 % чи 10599,96 м3/с. Загальні витрати води складають 26923,89 м3/год.\nВитрати підживлюючої води повинні заповнювати втрати води й у даному випадку дорівнюють 26923,89 м3/год.\n5.1 Розрахунок насосів підживлення технічного водопостачання\nНасосну станцію підживлення проектуємо закритого типу, сполучену з водозабірником.\nВодоприймач обладнаний ґратами, п'ятьма обертовими водоочисними сітками, затворами і гратоочисною машиною.\nВід насосної станції підживлена вода по двом сталевим водоводам подається у відкритий канал підживлення, діаметр трубопроводів, що підводять, обчислюємо по, Q = 3004,9 л/с, d - 1200 мм, V - 1,54 м/с, 1000i = 2,01 м, L - 2500 м. Втрата напору на даній ділянці складає:\nhнв= 1000і L ; (5.2)\nhнв= 2,01 2,5 = 5,03 м.\nПісля сталевих напірних водоводів вода надходить у відкритий канал, пропускна здатність якого повинна бути Q = 7478,86 м3/год.\nПриймаємо відкритий підживлюючий канал трапецеїдальної форми: Ширина по дну - 1,5 м, глибина до берм - 2,5 м, довжиною - 1325 м.\nКанал прокладений з ухилом і = 0,00001 .\nНасосне устаткування для підживлення вибираємо виходячи з продуктивності і необхідного напору.\nде Нг - геометрична висота підйому, Hг = 10 м;\nhвс - втрати напору в усмоктувальному трубопроводі, hвс = 0,07 м;\nhнс -- втрати напору в насосній станції, hнс = 3 м.\nдипломная работа "Проект станції очищення природних вод" скачать\nДругие документы, подобные "Проект станції очищення природних вод"


HomeСвадьба и все о свадьбе Основні події в день весілля\n18.03.2021 By admin No comments yet Свадьба.\nДень весілля для двох люблячих людей це самий особливий і романтичний день у їхньому житті. Цей день для молодят вже є унікальним, тому що вони пов’язують себе священним шлюбом. Для всіх молодих людей, які пов’язують свою долю разом, цей день незабутній, але у кожного індивідуальний. Існують основні, прийняті події, які відбуваються в цей день.\nПодії весільного дня починається зі зборів нареченого і нареченої. Весільні збори молодих людей відбуваються окремо один від одного. Наречена збирається, як правило, в будинку своїх батьків, де над нею чаклує стиліст. Також фотограф і відеооператор знімають моменти цього зворушливого ранку. Коли всі готові, відбувається зустріч нареченого і нареченої. Все це також супроводжується зйомкою.\nУзаконення відносин за допомогою процедури одруження, самий урочистий момент цього дня. Молоді люди дають клятву любити, допомагати і піклуватися один про одного і обмінюються головним символом цієї події- обручками. При бажанні молодих людей, існує можливість організувати виїзну церемонію одруження, в красивому і незвичайному місці.\nДуже важливим моментом дня одруження є відеозйомка. Всі місця, де буде проходити відеозймка весільної прогулянки, заздалегідь обговорюються з відеографом. Цей фільм стане реліквією сімейного відеоархіву і в будь-який момент зможе занурити в ностальгію і згадати цей унікальний день в деталях.\nЗбір гостей відбувається в місці, де безпосередньо відбудеться святкування урочистої події. Гості збираються заздалегідь, щоб зустріти молодят після їх весільної прогулянки. В обов’язки ведучого свята, який знаходиться разом з гостями, входить ознайомити всіх запрошених з нюансами зустрічі молодят.\nТости на весіллі, це невід’ємна традиція. Не обов’язково всім гостям говорити тости, комусь, в силу свого характеру, краще привітати молодят особисто. Всі ці моменти ведучий зобов’язаний з’ясувати заздалегідь.\nЩе однією традицією весільного дня є вручення подарунків. У більшості випадків це відбувається після зустрічі гостями молодят, коли вони зайняли свої почесні місця на чолі столу.\nОдним з найромантичніших моментів весільного дня є перший танець молодят. Це може бути заздалегідь танець, а може бути і несподіваний для самих молодих людей експромт. Але в будь-якому випадку, це унікальний момент свята, який приводить в невимовне захоплення всіх присутніх.\nКидання букета та підв’язки\nДуже цікавою і хвилюючою подією для незаміжних подружок нареченої і неодружених друзів нареченоно є кидання букета і підв’язки. Адже ця традиція означає швидке одруження.\nЩе однією цікавою традицією є розрізання торта. Зазвичай все це дійство супроводжується лотереєю.\nЖодне весілля не проходить без фінального слова молодят, де вони дякують батькам і всім присутнім.


Єреван звинуватив армію Росії у загибелі вірменських військових » НОВЫЙ ФОРМАТ\n2021-07-06 07:49 . международная политика, Политика\nНапередодні Азербайджан повернув 15 полонених військовослужбовців Вірменії, яка у відповідь передала Баку карти мінних полів двох районів, де встановлено близько 92 тисяч мін.\nПосередником вже звично виступив командувач російським миротворчим контингентом в Нагірному Карабасі генерал-лейтенант Руслан Мурадов, який і доставив звільнених вірмен в Єреван на своєму літаку.\nПозитивну спрямованість проведеного обміну відзначили обидві сторони, а також ряд міжнародних політиків, в тому числі діючий голова ОБСЄ Анн Лінде і спецпредставник Євросоюзу на Південному Кавказі Тойво Клаар.\nРазом з тим велика частина експертів і ЗМІ Вірменії обрушилися з критикою на генерала Мурадова і Росію, стверджуючи, що положення тристоронньої угоди зобов’язують Азербайджан повернути всіх полонених вірменських громадян і не згадують про передачу карт мінних полів.\nОкремо просувається теза, що звільнені вірменські військовослужбовці потрапили в полон під час загострення обстановки в районах Хін-Тахер і Хцаберд, яке відбулося 11-13 грудня 2020 року з «мовчазного схвалення» російських миротворців.\nДійсно, пункт 8 угоди свідчить, що після підписання договору «проводиться обмін військовополоненими, заручниками і іншими утримуваними особами, і тілами загиблих». Тобто людьми, які потрапили в зазначені категорії в ході нагірно-карабаського конфлікту 2020 року.\nВірменські військовополонені, за офіційною версією Азербайджану, були захоплені вже після укладення угоди і на територіях, які перейшли під азербайджанський контроль.\nЯскравим прикладом служить загострення обстановки в районах Хін-Тахера і Хцаберда в грудні, де Азербайджан проводив «контртерористичну операцію». Причиною такого формулювання став результат роботи вірменської делегації в ході підготовки тристоронньої угоди, а саме при узгодженні лінії зіткнення, уздовж якої і розгортався російський миротворчий контингент.\nЯкщо судити по брифінгу начальника Головного оперативного управління ВС Росії, то представники Вірменії просто забули про цей шматок території і своїх солдатів, які утримували там позиції.\nБільш того, перед початком операції Баку запропонував вірменській стороні вивести своїх військових з цього району. Точно таку ж пропозицію озвучив і генерал-лейтенант Мурадов, пояснюючи, що змінити лінію дотику та дислокацію постів миротворців можна лише за згодою Азербайджану.\nОднак вірменська сторона не погодилася з цими пропозиціями, заявивши, що «вони зможуть захистити вірменські землі». Результат відомий. Безліч полонених, причому точну їх кількість підраховувалася мало не тиждень, що теж підтверджує припущення про те, що вірменське командування повністю не володіло ситуацією в Гадрутському виступі.\nПро це розповідали і самі вірменські бійці, вони повідали про те, як загони зникли в горах, частина з них загинула.\nБути посередником в чужому конфлікті завжди важко. Противники пильно оцінюють діяльність миротворця і, як правило, інтерпретують її у вигляді допомоги своєму противнику, тим самим намагаючись добитися для себе нових поступок.\nНе є винятком ситуація навколо Нагірного Карабаху, де діяльність російських миротворців періодично критикується експертами і низкою політиків Азербайджану і Вірменії.\nЗалишивши в стороні претензії Баку, хотілося б нагадати, що крім пункту 8 в угоді є і пункт 4, який говорить, що «миротворчий контингент Російської Федерації розгортається паралельно з виведенням вірменських збройних сил». А, судячи з низки повідомлень, це положення досі не виконано.\nТеги: Єреван, звинувачення, Карабах, Росія


Що таке щастя? | Vorobus.com\nЗараз я виділила для себе одне, те, що є спільного в будь-яких повністю щасливих особах. Це завжди лежало на поверхні, тільки зараз люди надто заклопотані буденними проблемами, що не помічають головного. Для того, щоб повністю відчути його, потрібна гармонія. Адже справжнє щастя – не обов'язково вибух емоцій і шквал почуттів. Думаю, воно більше схоже на тихий, розмірний океан. Тобто тоді, коли людина почуває себе щасливою не уривками, а цілісно, кожен день, кожну хвилину свого буття…\nЩастя – насамперед гармонія із своєю совістю. Коли ти знаєш, що можеш без страху відповісти за всі свої вчинки, слова і думки, коли ти можеш сказати про це – це щастя.\nДумаю, вчення буддизму щодо щастя в більшості справедливе – якщо людина відчуває щастя – їй більше нічого не потрібно. Не думаю, що це означає огородити себе від усіх прагнень. Думаю, що щастя – не статичне. Його потрібно постійно підтримувати, бо навіть найбільше багаття не може горіти вічно. Людина не повинна бути грибом – просто жити (їсти, дихати, спати) і нічого не робити. У нас мають бути якісь цілі. Тим більше, що коли ми щасливі, все вдається краще і легше. Ми завжди повинні хотіти стати кращими, хотіти щось змінити на краще не тільки у своєму житті, а й у житті близьких. Адже щастя відчуває той, хто знає, що ще більшу насолоду можна отримати коли віддаєш, а не береш, коли відчуваєш, що ти комусь потрібен. І треба завжди цінувати ці моменти щастя, намагатися подовжувати, знову створювати, підтримувати їх і не відпускати.\nБагато напевне думок виникало: "Як досягти цього щастя? Який же його рецепт?". Думаю, що цей "рецепт" містить лише один інгредієнт – почуття міри. Нажаль, прагнення до чогось кращого в людському розумінні є "палкою з двома кінцями" і часто приводить до крайнощів. Нажаль, ми часто не спроможні вчасно зупинитись. Тому я вважаю, що перше, до чого повинен прагнути кожен насамперед – гармонія. І, гадаю, кожен зможе цього досягти, якщо захоче, бо, як відомо, "Кожен сам коваль свого щастя".\nЯ щиро вірю, що саме міра є ключем до щастя кожного і навіть світу в цілому. Але всі ми різні, і воно взагалі – поняття суб'єктивне. Тому я пишу так, як це відчуваю особисто я.\nВпевнена, що кожна повноцінна особа повинна задуматись: що означає щастя для неї, бо, можливо, тоді вона ніколи й не побачить і не відчує його на смак.\nА лише щасливий може знати точно, що таке щастя, так само, як тільки закоханий може сказати, що таке кохання.\nЦе те, що я думаю, а висновки для себе кожен має зробити сам.


ОСББ Archives - Галицький Кореспондент\nВолошин Тарас |07.03.202017:11\nКалуські ОСББ планують піти шляхом Івано-Франківська і створити Асоціацію ОСББ. А вже вона утворить “револьверний” фонд, з якого поступово братимуться позики. Чи розглядають ОСББ міста такий варіант? Як розповів «Вікнам» голова ОСББ «Січове 15» Ярослав Косар, робота зі створення Асоціації ведеться, зокрема вже напрацьований проєкт статуту цієї організації, всі установчі документи та проєкт положення про Докладніше >>\nВолошин Тарас |21.01.202009:40\nСьогодні, 21 січня, в Івано-Франківську розповіли про об’єднання співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ). Директор департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Михайло Смушак під час оперативної наради у міського голови зазначив, що в місті наразі є 365 ОСББ. «Загалом кожний п’ятий будинок в місті – це ОСББ», – наголошує Смушак. Також він каже, що кожного року збільшується Докладніше >>\nБоднар Ріта |29.08.201913:21\nСьогодні, 29 серпня, в Івано-Франківську міський голова Руслан Марцінків говорив з керівниками ОСББ. Про це на своїй сторінці написав мер у соціальній мережі. “Нині мав бізнес-сніданок з керівниками об’єднаннь співвласників багатоквартирних будинків міста. Питання, яке турбувало найбільше – виплата коштів за програмою співфінансування (Міська програма модернізації житлового фонду). Пояснив, що затримки з фінансуванням можливі, але Докладніше >>\nВолошин Тарас |21.06.201917:36\nВ середу, 19 червня, в будинку на вулиці Січових Стрільців, 15 в Калуші горіла квартира на п’ятому поверсі. До гасіння пожежі було залучено три відділення рятувальників. Причина виникнення пожежі наразі встановлюється. «Вікна» дізнавалися, чому люди опинилися сам-на-сам зі своєю проблемою. У чотирикімнатній квартирі, пожежу в якій днями гасили калуські рятувальники, самотньо живе 50-річний чоловік. Його Докладніше >>\nЧепига Каріна |11.03.201916:58\nГромадська організація”МОЛОДІЖНЕ телеБАЧЕННЯ” запрошує об’єднання співвласників багатоквартирних будинків міста Івано-Франківська до участі в проекті “Фестиваль франківських дворів 2.0: від навчання – до згуртування”. Проект має на меті підвищення компетентності голів і активістів ОСББ міста Івано-Франківська. Та за їх сприяння згуртування мешканців багатоквартирних будинків різних районів міста через спільне упорядкування дворів і неформальну комунікацію під час Докладніше >>\nВолошин Тарас |04.03.201914:51\nСьогодні, 4 березня, в Івано-Франківську відбувся особистий прийом громадян у міського голови Руслана Марцінківа. До мера прийшла франківка Наталія Кривобока щодо ремонту житлового будинку №1 на вулиці Пилипа Орлика. Мовляв, це пам’ятка архітектури і вона обсипається, тому потрібний ремонт фасаду. Жінка пояснила, що вона раніше вже зверталась до влади щодо ремонту, але ніхто не допомагав. Докладніше >>\nСавчук Софія |10.01.201916:59\nСьогодні, 10 січня, в Івано-Франківську головний комунальник міста Михайло Смушак розповів про енергозберігаючі заходи у місті. Так, Смушак пояснив, що програма спрямована на зменшення споживання паливно-енергетичних ресурсів через стимулювання впровадження енергозберігаючих заходів, на сприяння розвитку галузі енергоефективної реконструкції у житлово-комунальному господарстві міста, популяризація механізмів, що дадуть змогу ОСББ запровадити енергоефективні заходи у житлових будинках за Докладніше >>\nВолошин Тарас |26.12.201812:27\nСьогодні, 26 грудня, в Івано-Франківську розповіли про життя найбільшого ОСББ міста під назвою “Китайська стіна”. На прес-конференцію завітала голова ОСББ “Китайська стіна” Оксана Іванюк та депутат міської ради Стефан Магас. Вони займаються будинком на вулиці Хоткевича, 54, який через великі розміри свого часу “назвали” в честь китайської пам’ятки архітектури. “Ще до того, як я став Докладніше >>\nВолошин Тарас |03.12.201813:01\nСьогодні в Україні біля 165 тис багатоповерхових будинків потребують модернізації, з яких 33 тис — це ОСББ. Якщо говорити про їх енергоспоживання, то житловий сектор споживає 34%, промисловість – 29%. Реалізація проекту з впровадження енергоефективних рішень в ОСББ дозволить провести масштабну модернізацію і, як наслідок зменшити енергоспоживання вдвічі. Про це під час презентації спільного проекту Докладніше >>\nЛюдмила Оленюк |19.09.201810:16\n“Пригощайтесь” – так написано на ящику з яблуками біля одного з будинків у Коломиї. Як повідомляє “Дзеркало медіа” сама яблунька росте на подвір’ї ОСББ “Петлюри 38”. Яблука падають і псуються. “Та світ не без добрих людей. Живе у нас в будинку пан Микола, який не полінувався зібрати ці яблука та пригостити всіх охочих”, – розповідають мешканці. Докладніше >>\nЛюдмила Оленюк |10.09.201817:42\nУ Франківську на вулиці Сорохтея завершують благоустрій території ОСББ\nВ Івано-Франківську завершується благоустрій прибудинкової території ОСББ “Андромеда”, що на вул. Сорохтея, 14а. Докладніше >>\nМарта Баранецька |19.07.201820:41\nУ Коломиї ОСББ на Привокзальній просять у влади земельні ділянки\nПро це йшлося сьогодні, 19 липня, на черговому засіданні Коломийської міської ради. Об’єднання співвласників багатоквартирних будинків у Коломиї звернулися до міської влади з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надати у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку за рахунок земель міської ради. Так, ОСББ “Привокзальна – 4” просять ділянку площею 0,1727 Докладніше >>\nВолошин Тарас |02.05.201813:21\nСьогодні, 2 травня, в Івано-Франківську відбувається сесія міської ради. На сесії виступила голова ОСББ по вулиці Вовчинецька, 170. Вона розповіла, що ректор університету нафти і газу Євстахій Крижанівський звів паркан під самим багатоповерховим будинком, порушуючи всі норми і правила безпеки. Таким чином, будинок опинився без прибудинкової території. Наприклад, нещодавно там була пожежа і рятувальники не могли Докладніше >>\nГалицький Кореспондент |14.04.201817:45\nЖителі будинку 7б на вулиці Федьковича в Івано-Франківську розбили стіну в підвалі, яку звело ЖЕО «Комунальник», перекривши їм доступ до електрощитової і будинкового лічильника води. Чому так сталося та чи мали право мешканці руйнувати стіну – дізнавалися журналісти «Галицького кореспондента». Докладніше >>\nГалицький Кореспондент |12.04.201811:59\nЧерез постійне підвищення цін на комунальні послуги тема енергозбереження стає все злободеннішою. Утеплення стін, дахів і балконів, заміна вікон та встановлення модульних теплових пунктів з регулюванням кількості теплоносія, який подається, може дозволити мешканцям зекономити і понад 50% тепла та, відповідно, зменшити плату за газ та електроенергію. Сьогодні про енергозбереження дбає й держава – завдяки співфінансуванню жителі багатоквартирних будинків мають можливість зекономити кошти на утепленні осель. Докладніше >>\nГалицький Кореспондент |02.04.201811:40\nВони не мали доступу до лічильників через ЖЕО Докладніше >>