Vuggestue er ikke barnets behov | Emiliblog Vuggestue er ikke barnets behov – Emiliblog\nEn sløj dag\nTog mig selv i at tænke den anden dag, at det var heldigt, at ingen af os herhjemme rigtig har v\n^^^ Saxo 1 år\n“Har haft dette indlæg liggende i kladder i 100 år og været afventende med at poste, fordi forældreskab jo nok bare er og bliver et “farligt emne” at skrive om. Jeg ved godt, at jeg med dette indlæg højst sandsynligt vil prikke til nogens dårlige samvittighed, ligesom, at mange sikkert heller ikke er enige med mig. Men lad os prøve at skille tingene ad, og se det hele lidt oppefra.\nJeg mener ikke at man er nogen dårlig forælder, hvis man sender sit barn i vuggestue tidligt (jeg har selv gjort det). Det eneste jeg skriver er, at jeg ikke tror det er det bedste for barnet at være i institution, f.eks allerede som 1-årig (eller tidligere).\nMen som med alle andre ting her i livet, kan man ikke altid få det bedste. Og så kan det næstbedste være et glimrende valg.\nDet eneste jeg egentlig gerne vil med indlægget her er, at komme med mit syn på sagen, og så måske bare åbne lidt op for de misforståelser, som rigtig mange bilder sig selv ind. F.eks at et et-årigt (eller yngre) barn skal ud og “socialiseres”, “stimuleres” eller “har bedst af” at være i institution”.\nSaxo kom i vuggestue, da han var et år gammel. Det gjorde han fordi, 1, jeg skulle tilbage til min uddannelse og 2, fordi det var sådan man gjorde og gør. Sender børn tidligt afsted i institution. Det er normalen her i Danmark.\nJeg troede dengang oprigtigt på, at vuggestuen var det bedste sted for ham at være på det tidspunkt. Han har altid været en meget udadvendt og eventyrlysten dreng, og jeg troede, at han kedede sig i mit selskab som barslen lakkede mod enden, at han manglede “stimulering”, og at han ville have rigtig godt af, at hænge ud med 11 andre små børn + 2-3 pædagoger. Også selvom han hverken kunne tale eller gå.\nHan græd det første stykke tid efter indkøringen, men holdte ret hurtigt op og jeg vil faktisk kalde Saxo’s vuggestuetid for komplet uproblematisk. Saxo indrettede sig, som de fleste børn jo gør og alt vi nogensinde har hørt fra pædagogerne har været, at han har stortrives dernede.\nSom sagt er han en meget udadvendt og tryg dreng, med mod på stort set alt. Og jeg er da heller ikke i tvivl om, at han har haft det rigtig fint i vuggestuen. Bl.a fordi han ér en robust dreng – dvs. fyldt op med kærlighed + behandlet med respekt + har lært at regulere sine følelser.\nMen… Som tiden er gået, og som jeg har fået en større viden om og indsigt i børn og institutionslivet generelt, så ved jeg, at det ikke har været det bedste sted for ham. Ligegyldigt hvor søde og dygtige pædagogerne var. En vuggestue, er ikke det bedste for et lille barn. Og da slet ikke med den normering de kommunale institutioner kører med.\nEn vuggestue er mors og far behov, samfundets behov. Og det er jo reelt nok for søren. For selvfølgelig skal der være plads til arbejdsliv. Man kan sige at det vigtigste vel trods alt er, at mor og far trives. For hvordan kan barnet trives, hvis ikke forældrene gør?\nMen det er stadig ikke barnets behov, at være adskilt fra dets primære omsorgsperson(er) 5 dage om ugen i flere timer af gangen, til fordel for dygtige, omend alt for få pædagoger, en hulens masse støj og mangel på ro.\nBarnets behov, i dets første leveår, kan kun være, at mor og far er lidt mere mor og far. Og graver man lidt dybere ér det jo også det al forskning viser.\nEt et-årigt barn er nysgerrigt og skal selvfølgelig have lov at møde andre børn, også gerne på daglig basis, men det har ikke behov for at sidde i en institution med 11 andre børn og langt fra nok en til en kontakt med en nærværende voksen.\nI virkeligheden ville jeg nok bare sådan ønske, at alle mødre og fædre, der rent faktisk delte min holdning til dette emne, dog bare havde muligheden for, at trække stikket for en periode og f.eks gå ned i tid, mens børnene er helt små. Uden at skulle tænke på konsekvensen heraf. At vores samfund indså, at det var for det bedste.\nJeg ved at jeg er priviligeret i den forstand, at jeg, som tingene ser ud lige nu, rent faktisk kan kombinere arbejde med at være meget hjemme. Således at Saxo kan holde mange fridage og have korte dage i sin børnehave – den private børnehave vi bevidst har valgt til ham, fordi normeringen der er bedre.\nJeg ved endnu ikke, om vores barn nr to skal i vuggestue eller ej. Det kan kun min og Casper’s mavefornemmelse til den tid afgøre. Og det afhænger selvfølgelig af flere ting. Jeg har f.eks også behov for at realisere mig selv og være andet end “bare mor”. Men jeg føler virkelig et ansvar for at give mine børn den aller bedste start på livet.\nDet eneste jeg ved med 100% sikkerhed er, at jeg ikke kan sende et et-årigt barn, der hverken kan gå eller tale ned i en institution med 11 andre børn og to pædagoger igen. Det er udelukket, også selvom det gik godt med Saxo.\nLige nu, i min perfekte verden hedder det minimum 18 måneder -måske endda 24 før Saxos lillebror eller søster kommer i institution, og så bliver det i en privat institution, med en bedre normering.\nJeg nægter at gå på kompromis med lige præcis dette, det er sikkert og vist.\nJeg håber altså ikke at det fremstår som om, at jeg er imod institutioner, for det er jeg bestemt ikke. Saxo på snart 3 år (næste måned) har virkelig virkelig stor glæde at sin institution, pædagogerne er SÅ dygtige og hver dag kommer han hjem og har lært et eller andet nyt, ligesom han helt bestemt også socialt har lært en masse om at begå sig blandt andre børn. Men når det er sagt bruger jeg den stadig “med omtanke” og det fungerer for os.\nVi herhjemme føler os ekstremt priviligeret at jeg er studerende og dermed meget fleksibel og det samme gælder farmand, dog i job.\nDen fleksibilitet gør at vi kan få alle enderne til at hænge sammen. Vi kan sende vores dreng (10 måneder) i vuggestue kl. halv 9 og hente kl. 13.00. Ja, han er lille og ung, men det gør at jeg kan studere fuldtid og samtidig være en alletiders mor for vores søn. Og ja, jeg er kæmpe fan af vuggestue og afleveringen når natten har været hård og man har brug for lidt alenetid (ja, måske endda sove lidt ud), så man er frisk når man henter og har resten af dagen med sine børn. Og det er egentlig med ro i sindet jeg sender min dreng afsted, da jeg ved at vores dyrebare tid sammen bliver brugt så optimalt som muligt.\nTror generelt at dette emne er ekstremt følelsesbetonet, da vi hverken vil fremstå som pyldrer forældre og bestemt heller ikke som forældre der ikke vil/magter deres børn og på den måde udnytter institutionenernes lange åbningstider.\nLige nogle spørsmål:\n1) Mener du virkelig at al (som du skriver i en af dine kommentarer) forsking viser at det er bedre for små børn at være hjemme? Kan man virkelig ikke finde en seriøs artikkel/forskning de viser noget andet?\n2) Jeg synes du helt mangler at inddrage de samfundsmæssige perspektiver hvis flere ville vælge at være hjemme 18-24 mnd med hvert barn. F.eks. i forhold til at vi generelt har en aldrende befolkning så vi har brug for arbeidskraft, påvirkning af lønsudvikling, pension etc og ikke mindst forholdet mellem mor og far, når mor (for det er som oftest hende) vælger at være væk fra arbejdsmarkdet i lang tid.\n3) Hvordan er mulighederne i DK vs store dele af den verden vi sammenligner os med? Du skal ikke langt væk for at finde familier der har langt dårligere vilkår og som enten får deres børn passer fra de er helt små eller hvor mor forlader arbejdsmarkedet helt (med de konsekvenser det har).\n1.\tDa jeg selv overvejede om min datter skulle starte vuggestue ledte jeg med lys og lygte efter forskning, der kunne fortælle mig at hun ville få en masse godt ud af det. Det ville nemlig have passet rigtig godt med mine fremtidsplaner, på daværende tidspunkt! Jeg fandt ikke noget. Jeg fandt derimod forskning, der understøttede min egen mavefornemmelse, der fortalte mig, at hun ikke var klar til til hyppige og lange adskillelser fra mig (og hendes far). Jeg har ikke fundet forskning, der direkte sammenligner ”hjemmebørn” med ”institutionsbørn”, men der findes kun forskning der viser at den tidlige nære tilknytning er skrøbelig og afgørende for barnets mentale og følelsesmæssige udvikling, resten af livet. Der findes selvfølgelig familier, hvor det kan være bedre for børnene at komme i institution. Hvis hjemmet er præget af mistrivsel og følelseskolde forældre. Tidligere talte man om ”Mælkebøtte børn”. Børn der blomstrede ud af ringe kår. Her kan institutioner helt sikkert være redninger! Jeg kan dog være bekymret for om institutionerne stadig (generelt set) er sådanne åndehuller, eller vil vedblive med at være det, da der fortsat skæres i budgetterne på området, kombineret med at vi på samfundsplan bliver opfordret til at arbejde mere.\n2.\tAlternativet er kommet med et forslag om at vi indretter vores arbejdsliv ud fra tanken om livsfaser. At vi har mulighed for delvist eller helt at trække os tilbage fra arbejdsmarked i den periode, hvor vi har små børn. Det synes jeg er genialt. Mener at enhedslisten også har fremlagt en plan for hvordan det på samfundsmæssigt plan ikke er umuligt at flere vælger at arbejde 30 timers arbejdsuger. Jeg mener at vi på samfundsplan bør ændre vores tankegang omkring arbejde og familieliv. Der bør være plads til begge dele og det tror jeg på kan lade sig gøre. Især hvis der opnås mere viden om hvor afgørende det er for mennesket, at de første tre leveår sker i trygge og rolige rammer. Og at de kvinder, der ønsker at passe deres børn selv, får mulighed for det, Og, som Emilie, bidrager med, får at vide at de selvfølgelig kan give deres børn lige præcis det de har brug for! Heldigvis ser jeg en tendens til at flere og flere begynder at forholde sig kritiske til de forhold der fra statslig side er stillet op, og som vi lever vores familieliv under.\n3.\tPå rigtig mange parametre sammenligner vi os med Norge og Sverige. På det familiepolitiske plan er Danmark dog, i mine øjne, helt tabt bag en vogn. I vores nabolande er der længere barsel, langt bedre muligheder for at holde sit syge barn hjemme og gode betingelser for at passe sine børn selv mens de er små. Hvis det kan lade sig gøre i Sverige og Norge, så tror jeg også på at det kan lade sig gøre i Danmark. Familiepolitisk netværk har gjort et kæmpe arbejde på området.\nNu blev jeg simpelthen for nysgerrig efter, om der virkelig ikke findes noget forskning på området, der viser, at vuggestuer har en positiv effekt på børn. Og jeg må sige, at det var overraskende let at finde – en simpel googlesøgning på “vuggestuens effekt på børns udvikling” giver faktisk flest resultater, der viser, at vuggestuer har en positiv langtidseffekt på børnenes senere liv. Jeg linker til et par stykker af dem herunder, hvis det kunne have interesse:\nDet vi taler om når vi bruger ordet “vuggestue” er jo ikke en fast defineret størrelse. Der er stor forskel på vuggestuer. Det store studie som Dion Sommer henviser til på BUPLs hjemmeside, har netop til formål, at undersøge betydningen af kvaliteten i pasningstilbud på barnets udvikling. Der konkluderes det, at normeringen og antallet af timer børn tilbringer i pasning udenfor hjemmet har stor betydning for deres udvikling. Der bør ikke være mere end tre børn i alderen 6 måneder til 4 år per voksen. Børnene i undersøgelsen tilbringer i gennemsnit 27 timer ugentligt i pasning udenfor hjemmet. Sådan ser normeringerne ikke ud i de danske vuggestuer og danske børn tilbringer i gennemsnit langt flere timer i institution.\nDion Sommer har sidenhen været ude og sige, at han ikke længere kan stå indenfor de danske daginstitutioner, fordi vilkårene er blevet så ringe.\nSikke et modigt indlæg, Emilie! jeg læser dit indlæg som en hyldest til moderskabet og med et ønske om, at udbrede den kendsgerning at mødre (eller andre primære omsorgspersoner) er ovenud istand til at opfylde de vigtigste behov hos det lille barn. Og her har du heldigvis hele udviklingspsykologien i ryggen, samt alle førende indenfor forskning på området.\nDet er interessant, at der pludselig kommer så meget fokus på dette emne! Sara Louise har netop på sin blog argumenteret for, hvorfor hun mener det er til sin søns bedste at sende ham i vuggestue som 8 måneders. Geggo Linses Keslers datter argumenterer i øjeblikket i samme stil på sin blog. Jeg håber på at den viden du er med til at udbrede kan styrke kvinders tro på, at de kan give deres børn det bedste og det vigtigste.\nJeg bliver lidt i tvivl om intentionen bag dette indlæg? Du gengiver helt almen viden om børn, trivsel og socialisering. Selvfølgelig er det ikke for at tilgodese barnets interesse at det sendes i vuggestue hverken som 0, 1 eller 2 årig. Det ved selv moderat begavede mennesker. Samtidig synes jeg efterhånden at du benytter enhver given lejlighed til at pointere og fremhæve alle de luksuriøse valg I er i stand til at tage som familie. Privat institution, korte dage, jævnlige fridage med jer og bedsteforældre osv. osv., og alt sammen i en tone og en beskrivelse som emmer af at almindelige menneskers børn er stakler som må nøjes med kommunale normeringerner og en 8-16 arbejdsdag. Samtidig skrives der spalte op og spalte ned om at det så absolut ikke er ment fordømmende eller for at vide hvad der er rigtigt for alle… Jeg savner noget oprigtighed, i stedet for at gøre forsøget på at hævde dig selv uden at fornærme andre\nSorry, men det er simpelthen ikke sandt det du siger – at alle ved at det ikke er barnets behov. Der er utallige (inkl jeg selv dengang Saxo startede) der oprigtigt tror at et lille barn har bedst af at komme ud og blive stimuleret i en institution.\nOg det var bl.a det jeg ville sætte fokus på med indlægget her.\nDu har lov at mene og tænke hvad du vil, men det at jeg snakker positivt om f.eks at have bedsteforældrene tæt på, er jo blot fordi jeg er super glad for det. Jeg snakker neget om ting jeg er glad for, på min blog.. Skal jeg så lade være at nævne sådan noget, af frygt for at nogen måske føler sig mindre heldige?\nI øvrigt, det med en privat institution. Det er ikke et særlig lukseriøst valg. På den måde at vi faktisk betaler mindre end vi gjorde i den kommunale han gik i før. Nu laver vi nemlig selv madpakker i stedet for at have en madordning. Alle kan skrive sig op til en privat hvis de vil.\nJeg tror faktisk ikke, at den brede befolkning tror på at det er bedst for små børn at være hjemme hos deres forældre. Jeg møder, som Emilie, også ofte kvinder der ikke føler sig istand til at give deres små børn helt ned til 1 års alderen den stimulans, som de tror børnene har brug for. Det er en degradering af moderskabet! Derfor læser jeg faktisk dette indlæg som en hyldest til moderskabet. Alle kvinder bør vide, at de kan give lige præcis det, som er det vigtigste for det lille barn. Kærlighed! Og kærlighed på en måde, som selv den dygtigste og omsorgsfulde pædagog ikke kan. Og så kan de give samvær med andre i små mundfulde, hvor små hjerner kan følge med. Susan Hart har skrevet en masse om dette. Tak for dit indlæg Emilie! Jeg håber at disse tanker vil spredes som ringe i vandet, så vi en dag har et samfund, der er baseret på hvordan vi bygger stærke mennesker.\nDet er SÅ fint skrevet, det her indlæg. Og med en bachelor i psykologi, kan jeg kun give dig ret. Når førende forskere indenfor såkaldt “dobbeltsocialisering” trækker i land, så er det altså fordi der er noget, der ikke fungerer for de helt små poder.\nNår vi snakker om institution er det vigtigt at huske, hvorfor de startede. De startede som et tilbud til dem, der ikke havde ressourcerne til at klare det selv, fx enlige mødre. Ikke som noget, der skulle være alment. Jeg tror, at det er heri problemet ligger, for alle kan blive enige om, at pasningstilbud nogle gange er den bedste og eneste løsning. Men det betyder ikke, som du skriver, at det lig med “barnets tarv”. Den der med pædagogisk udvikling af barnet vil altid være et institutionelt forsøg på omfavne det barnet ikke får ved at følge forældrene derhjemme, som man gjorde for 100 år siden. Ikke at vi skal idyllisere den tid, men nutiden har altså også sin skævhed, som du så fint beskriver.\nGrundlæggende tror jeg, at rigtig mange ville kunne skære ned i deres forbrug af materielle goder, størrelsen på deres bolig osv. for at en af dem kan tage et ekstra år med barnet på nedsat tid eller som helt hjemmegående. Jeg forstår ikke, at folk har ondt i røven, at du har de værdier, du har og peger på, at det også er “let” fordi I har råd til det på en særlig måde. Min veninde og hendes kæreste bor med to børn i en 2’er, de laver af hans indkomst og hun klager ALDRIG.\nSå godt formuleret T! Hatten af for dig. Og Emili for at sætte fokus på dette vigtige emne. Tror at udbredelse af viden om det lille barns følelsesmæssige og mentale udvikling kan være med til at rykke ved den måde der prioriteres i familierne. Og i det politiske spil!\nHaha. “Tak” for din kommentar (som er SÅ misforstået). Det har intet at gøre med at overbeskytte og altså “curle” sine børn, hvis ikke man ønsker de skal være i institution så tidligt som muligt. Men jeg gider slet ikke bruge tid på at forklare.. God jul ; )\nJeg er langt hen ad vejen enig med dig, Emilie. Og jeg har selv arbejdet i en (fantastisk og meget faglig stærk) vuggestue i 4 år. Det er ikke et 1-årigs barns behov at komme i vuggestue. Mange børn virkede mere “klar” og glade for det som 2-årige, andre gjorde ikke. Som det også nævnes, er det nogle gange den bedst mulige løsning for forældre, der ikke har råd til at gå hjemme, være fleksible, ikke har bedsteforældre i nærheden, etc. Og for alle dem og deres børn, ville jeg ØNSKE, at vi havde en bedre normering i institutionerne. Det har konkret betydning for det enkelte barn, om der er (dygtige) voksne nok. Og de dygtige voksne gider sgu heller ikke arbejde et sted, der er nedprioriteret, så de søger enten til det private eller i en anden branche. Derfor håber jeg, at alle der i denne tråd skriver om de dårlige normeringer husker at stemme på personer og partier, der ønsker en større, stærkere offentlig sektor, hver gang der er valg, både lokalt og nationalt 🙂 Det er den eneste vej frem. Jeg betalte glædeligt mere i skat hvis det (bl.a.) betød en tryggere start på institutionslivet for ungerne 🙂\nVuggestue kan være en helt fantastisk løsning. Det er jeg slet ikke i tvivl om. For os var det f.eks den rigtige løsning dengang, da jeg skulle færdiggøre uddannelse og min mand skulle arbejde. Måske bliver det igen, når vi på et tidspunkt får et barn mere, løsningen, for det kommer jo helt an på hvor vi er som familie på det tidspunkt.\nDet eneste det handler om, mit indlæg her, er at sætte fokus på den mistforståelse jeg mener det er, at de helt små børn har bedst af at være væk fra mor og far og at man som forældre ikke kan stimulere sit lille barn selv. Og det er simpelthen SÅ mange der tror at det er en sandhed, hvilket jeg bare synes er super ærgerligt.\nJeg ville som dig ønske at normeringen var bedre : )\nFint emne. Jeg har det meget ambivalent med tilvalg og fravalg af vuggestuen. Min pige på 2 år går i vuggestuen og har ca en fridag hjemme hver 14. dag, da jeg arbejder som sygeplejerske med skiftende vagter. Den anden uge er hun i vuggestue og jeg holder fri hjemme fra 9-14/15. Jeg har brug for frihed, vasketøj, indkøb osv.\nJeg tror, at det er ‘let’ for dig, at synes det er forældrenes behov. Det virker til at jeres familie står i kø, for at aflaste og hygge med Saxo. Det ville f.eks ikke være svært for jer, at få Saxo passet et par timer en hverdag.\nFor mange i KBH er deres familie på Fyn/Jylland og derved har de meget mindre frihed og pasning kræver meget planlægning.\nSå i mit tilfælde er det mit frirum, for ellers ville jeg arbejde eller være på job (inkl nat, aften, weekend) og så ville jeg visne langsomt og blive meget træt af livet.\nJeg synes, at det er ærgerligt at man vælger private løsninger istedet for at løse de offentlige problemer, såsom normering i vuggestuer/børnehaver (og sundsvæsenet f.eks). Man har sin stemme, til valg og forskellige organisationer). Alle børn bør have ret til ordentlig normering.\nJeg forstår ikke hvorfor det skal blive personligt. Det er underordnet om vi har mulighed for meget pasning, fuldstændig. Det er stadig samfundets/forældrenes behov at et et-årigt barn skal i daginstitution – mener jeg – og rigtig mange psykologer.\nSom jeg også skriver, mener jeg ikke at en vuggestue er en dårlig løsning. Overhovedet ikke. Det handler i sidste ende om, hvad der fungerer for forældrene. Uden glade forældre, er det svært at gøre sine børn glade..\nSå at du tager dig dit frirum, mens din datter i vuggestue, fordi det er dit behov og fordi du ellers ville visne, det kan jeg oprigtigt godt forstå og det synes jeg er mega fedt og det helt rigtige valg.\nIgen, lad os prøve at se det lidt oppefra. Livet er netop ikke sort og hvidt, men det ændrer ikke på at jeg synes at mange bliver bildt noget forkert ind, når SÅ mange tror (inkl jeg selv engang), at vuggestuer er bedre for ens helt små børn, end det ville være for de børn at være mere sammen med forældrene.\nEr enig med dig i, at det kan være et problem at mange vælger privat fremfor offentligt, men jeg må indrømme at jeg godt forstår dem der vælger privat – indtil at der forhåbentlig en dag kommer andre boller på suppen og at samfundet forstår at der ikke er nok hænder, f.eks i offentlige institutioner.\nDet var ikke ondskabsfuldt ment, I er meget heldige med jeres familie. Ville ønske vi havde samme muligheder.\nJeg er meget enig i, at det er normalt at ens barn starter i vuggestue omkring 10-12 mdr alderen. Sådan er det meste barsel opbygget, derfor burde normeringen også være god. Det er ikke fordi barnet er væk fra sin mor, at det kan få psykiske/relations/følelses-mæssige problemer, det er fordi barnet opnår så lidt voksen-kontakt i løbet af dagen. Det er ubærligt og utroligt det bliver accepteret i samfundet at vi alle svigter børnene på den front.\nJeg var personlig træt af barsel – men det kan også være forbudt at sige højt.\nJeg tror på, at min pige får en bedre hverdag af at være i vuggestue i snit fra 8:30-15 4 eller 5 dage i ugen og så far og mor også er glade for hverdagen og altid er klar på god tid i weekenderne/ferier osv. End at gå med en mor hjemme, som er økonomisk presset og osv osv.\nHvornår startede vi selv i dagpleje/vuggestue, da vi var børn?\nFørst ville jeg ikke kommentere, for jeg vidste ærligt talt ikke rigtig, hvad jeg skulle sige til det. Selvom du virkelig prøver at skrive dig ud af, at du ikke vil hæve dig over folk, der vælger at sende deres børn tidligt i vuggestue eller i flere timer end dig, så skinner det alligevel igennem, at du inderst inde mener, at du gør det bedre, fordi du har mulighed for at være mere fleksibel, end de fleste kan drømme om. Men. Det er ikke så sort/hvidt, som du opstiller det, og måske kan jeg alligevel komme med lidt stof til eftertanke. Forældres behov, børns behov, vuggestue, hjem, arbejde osv er meget mere nuancerede og sammenfiltrede, end at man kan sige, at det bedste for et barn er dit og dat. Fordi hvorfor er det bedste for et barn at blive hjemme fra vuggestue til det er to år? Kan vuggestuen slet ikke bidrage med noget, som mor ikke kan? Og er det i virkeligheden det bedste af det bedste at blive hjemme sammen med mor? Bør barnet ikke være sammen med mor OG far derhjemme, i den bedste af alle verdener? Man kan jo blive ved og ved i ønsket om at tilgodese barnets behov 100%, og på et eller andet tidspunkt kommer man til kort, fordi virkeligheden ikke er sådan, at du kan tilgodese dit barns behov 100%. Vuggestuer opfylder nogle af forældrenes behov (at kunne gå på arbejde fx), og giver afkald på andre (at se sit barn, så meget som man ønsker fx), men det opfylder også nogle af børnenes behov (lege med andre børn, pædagogisk læring osv. Og så selvfølgelig det helt basale behov, at forældrene kan arbejde og få råd til mad, husleje og tøj), og det giver afkald på andre (at være sammen med mor og far hele dagen fx). Sådan er forældreskabet. Du imødekommer nogle behov, og du giver afkald på andre. Sådan vil det være med alle dine livsvalg som forældre. Fx kunne man også diskutere, om det er det bedste for at barn at vokse op i en lejlighed i byen (forurening, ingen have, trafik, larm osv) eller om det i virkeligheden er forældrenes behov mere end barnets, at man vælger at bo i byen. Nuancerne er, at du hele tiden træffer valg, som på sigt (forhåbentlig) opfylder hele familiens behov, og dermed i allerhøjeste grad barnets behov, bedst muligt.\nJeg kunne ikke være mere enig! 🙂 Virkelig godt skrevet.\nHelle, årsagen til at jeg skriver dette indlæg er udelukkende for at sætte fokus på emnet, fordi jeg føler at rigtig mange simpelthen bliver bildt noget forkert ind – fordi det er den måde samfundet er skruet sammen på. Og det er ærgerligt synes jeg.\nNår en mor siger (husk på at jeg jo selv var af den overbevisning, så synes på ingen måde at det er fair, at du siger at jeg prøver at hæve mig over andre) at hendes barn nok keder sig sammen med hende eller at hun ikke kan stimulere det, synes jeg bare det er så ærgerligt, for det ér jo ikke tilfældet – Medmindre man selvfølgelig sætter barnet i en stol med en ipad dagen lang, det er klart.\nAl forskning på området viser, at børn 0-2 år har bedst af primært at være sammen med sine omsorgspersoner og ikke i en institution. Jeg vil gerne linke til noget, så du selv kan læse hvis du er interesseret.\nMen det betyder jo ikke, som jeg også skriver, at det er den ENESTE måde at være en god mor eller far på. For det handlet jo netop om at hele familien skal trives. Og hvis mor og far elsker at gå på arbejde – eller måske bare er nødt til det, grundet økonomiske årsager, så er det jo det bedste for lige præcis den familie. Glade forældre = glade børn..\nJeg forstår sagtens din tankegang omkring det at man så kan blive ved og ved, hvis man altid skal tænke på barnets behov, men lige præcis dette emne, synes jeg personligt bare er meget anderledes, end f.eks om et barn har bedst af at vokse op i byen eller på landet. Det kan ikke sammenlignes.\nDet er ikke for at køre hetz mod vuggestuer, og selvfølgelig kan de også noget rigtig godt – bare ikke, i mine øjne, noget man som mor og far ikke selv kan lære barnet. Og det er den misforståelse jeg gerne vil sætte fokus på. Altså at ingen mor eller far tror at de er nødt til at sende et lille barn i vuggestue for at lade det blive stimuleret/blive social/osv. For det passer simpelthen ikke.\nAt man så alligevel sender afsted er jo helt, helt fint. Vi gjorde det som sagt med vores dreng, og det er gået ret godt hvis jeg selv skal sige det..\nLang rodet kommentar, sorry håber du forstår min pointe…\nHej begge to 🙂\nJeg synes også, som Emili forsøger at pointere, at hvis man kommenterer på dette indlæg, så bør man holde øjnene på bolden. Hun kommer med en enkelt påstand: At samfundet/vi selv går og bilder hinanden ind, at det er bedre for barnet at komme i vuggestue. Det er det ikke, det bedste for barnet vil altid være at have så meget forælderkontakt, som muligt – selvfølgelig forudsat, at forældrene er gode, omsorgsfulde og kan overskue opgaven. Jeg synes også, at det er drønærgerligt, at vi er nødt til at sende vores babyer i institution før de overhovedet har lært at sige til eller fra. Virkeligheden er dog den, at langt de fleste familier har behov for at gøre det – og her synes jeg, at begrundelser som økonomi og den voksnes behov for at komme af sted vægter lige tungt. Som der også står skrevet i indlægget: En glad forælder er en god forælder.\nI forhold til, hvad en vuggestue kan bidrage med: Ja, læring, socialt samvær med andre børn og voksne… Men det er jo ikke ting, som forældrene ikke selv kan stille til rådighed? Hvis forældrene ellers er gode, omsorgsfulde forældre, så kan en vuggestue ikke bidrage med noget ekstra, som forældrene ikke kan.\nHer til slut er den eneste rigtige kommentar vist: Gid, at alle dem, som havde lysten til at gå hjemme med deres barn, havde muligheden! Og gid at alle dem, som har brug for at sende deres børn i institution, har muligheden for at få en god oplevelse med masser af voksenhænder til den lille!\nHer til slut er den vigtigste\nTak for din kommentar. Kunne ikke have skrevet det bedre selv.\nEr du sikker på, du ikke mener, at al forskning viser, at det er fuldstændig essentielt, at børn skaber en tryg tilknytning til deres primære omsorgspersoner (oftest mor og far). For det behøver du ikke linke til – jeg kender allerede til den forskning. Jeg er nemlig uddannet i den  Og jeg er helt enig med dig, det er uden diskussion totalt afgørende for et barns trivsel, at det har en stærk og tryg tilknytning. Men. Det er, som om du tror, at sådan en tilknytning ikke kan opbygges samtidig med at et barn er i vuggestue? Eller at den bliver dårligere af, at barnet er væk fra mor i en vuggestue. Og det er simpelthen forkert. Tilknytningen handler først og fremmest om, hvordan du agerer i relation med barnet. Når det er på plads, så slår det ikke skår i tilknytningen, at børnene er væk fra deres primære omsorgspersoner hver dag. Den bliver heller ikke bedre af, at du holder barnet hjemme. Du kan få fuldstændigt ligeså trygge og tilknyttede børn ved at sende dem af sted som at holde dem hjemme.\n“Problemet” med sådan et blogindlæg, som du her har skrevet er, at det for de fleste mennesker ikke er en reel mulighed at lade børnene blive hjemme i årevis, selv hvis de gerne ville. Og derfor er det måske en uheldig platform at dele den slags synspunkt på, hvis hensigten rent faktisk er at bidrage til, at flere forældre bliver længere hjemme med børnene. For hvis der reelt ikke er mulighed for det, så bidrager den slags indlæg kun til skyld og skam over, at man ikke gør det bedste for sit barn. Og det er jo lidt synd, når forskning rent faktisk viser, at børn, der sendes i vuggestue, får mere succes senere i livet (se de links, jeg har delt længere oppe )\nMen Helle, ingen snakker om at lade børnene blive hjemme i årevis. Eller jeg gør i hvert fald ikke : D\nDet eneste jeg rent faktisk siger er, at det ikke er det helt lille barns behov at sidde i en vuggestue, som f.eks et-årig. Og så at jeg synes at det er synd for de familier der deler min holdning, at samfundet er indrettet således at det er svært for mange f.eks at drosle ned på arbejdet i de første år af barnets liv – hvis de ønsker det.\nJeg skriver endda, at mit næste barn skal i vuggestue når det er halvandet eller to år. Jeg tror på, at børnehaver kan noget rigtig godt. Saxo eeeelsker sin børnehave og kommer hver dag hjem og har lært noget nyt – som jeg også skriver i indlægget.\nNu har jeg ikke fået læst dine artikler endnu, men det er da logik for burhøns at det på ingen måde giver mening, at fordi små børn 0-2 år bliver sendt i vuggestue, så får de mere succes i livet. Synes du virkelig at det giver mening, hvis du tænker dig om? Jeg synes på ingen måde.\nOg hvorfor er min blog egentlig en uheldig platform, at dele mine tanker omkring børn på? Altså helt seriøst. Hvis man som forælder mener at det bestemt er det bedste for børn, at komme afsted når de f.eks 10 måneder og at de får mere succes i livet på den måde, kan man da så ikke bare læse mit blogindlæg og tænke “Hmm, jeg deler da godt nok ikke samme holdning som hende Emilie”, og så komme videre? Eller man kunne også helt undlade at klikke sig ind. Jeg kan virkelig ikke se noget problem? : )\nOg selv hvis man måske deler min holdning, men alligevel ikke har mulighed for at blive hjemme f.eks halvandet år med sit barn, så er det jo stadig ikke fordi jeg nogle steder giver udtryk for, at jeg synes man så er en lorte-forælder. Det synes jeg IKKE man er. Faktisk skriver jeg jo at vuggestue er en fin ting, at jeg ikke tror børn tager skade, og at Saxo jo f.eks startede som et-årig – og det gik jo ret godt. Jeg skriver bare, at det ikke er det helt lille barns behov og jeg skriver det fordi jeg oplever SÅ mange der vitterligt tror at det er det, og det synes jeg bare er lidt ærgerligt.\nJeg kan godt se din pointe om at vi som forældre træffer til og fravalg og ikke altid kan træffe det bedste valg for vores børn. Jeg må dog sige at lige præcis når det kommer til barnets første leveår, er jeg helt enig med Emilie (Hvis jeg har forstået hende ret) – Her bør barnets behov for tilknytning have top prioritet. Tror vi ville spare mange skattekroner ved at tage dette meget seriøst.\nHelle, kunne ikke være mere enig! SÅ godt skrevet\nMin datter kommer til at starte når hun er 7.5 mdr gammel og det gør ondt i mit hjerte. Og ganske vidst er det et spørgsmål om prioritering, men hverken jeg eller min kæreste har mulighed for dagpenge hvor vi kommer fra og der skal betales regninger og der skal mad på bordet. I den kommende vuggestue er der dog en fin normering med 12 børn og tre voksne, en helt fantastisk omsorg og kærlighed og ikke mindst ro. Jeg ville godt give mine børn det allerbedste, men det kan jeg ikke altid og derfor må det blive det næstbedste.\nMin søn kom i vuggestue da han var 10 mdr. Det er jo ikke til st sige hvordan han ville være hvis jeg havde gået hjemme med ham i længere tid, men på trods at det er han en enormt glad og kærlig dreng.\nSpændende indlæg, Emilie .\nJeg valgte at sende mine tvillinger i dagpleje. Der gik de sammen med et andet barn på samme alder, så de var 3 børn til en voksen. Det gav en rigtig stille og tryg start på livet!\nDenne model valgte vi også til vores søn. Gik med to andre drenge + dagplejen går i legestue 1 gang ugentligt, hvor de er 6 voksne til 18 børn. Han begyndte (pga. vores arbejde og økonomien var presset) med indkøring da han var 8.5 måned. Det var tidligt og helt sikkert havde jeg drømt om en senere start, men det kunne bare IKKE lade sig gøre. Derfor gav det os en stor tryghed i at der kun var to andre børn og en hjemlig fornemmelse. Vi vælger samme løsning til vores datter, når den tid nærmer sig. Kunne ikke drømme om at sende hende i en kommunal vuggestue, som normeringen er lige nu – og hvor er det i grunden trist.\nEndelig en der siger det højt! TAK! troede næsten at jeg var alene.\nFøler ikke noget behov for at give mine børn væk til “fremmede mennesker” et par gange om ugen, medmindre jeg skal noget. Nu hvor jeg er på barsel er min datter på to år kun i vuggestue ca. en gang om ugen, hvilket passer mig fantastisk:-) har bare den holdning at når jeg har muligheden for det, så vil jeg gerne have hende hjemme. Jeg har født mine børn fordi jeg gerne selv vil opfostre dem, har født dem for min egen skyld. Og hvis jeg økonomisk set havde muligheden for at være hjemmegående mor til mine børn var 3 år havde jeg været det, men bliver nødt til at studere og færdiggøre min uddannelse.:)\nJeg har virkelig meget respekt for det faktum at du i talesætter det her emne. Men jeg må sige at jeg er lidt uenig med dig. Jeg er arbejder i en vuggestue på 3. År, og støtter dig i det faktum at ingen børn under 3 år har godt af at være i vuggestue 37 timer om ugen. Men jeg synes dog at de fleste børn blomster, udvikler sig og virkelig lærer en helt masse i vuggestuen som de ikke ville kunne få ved at gå hjemme i en osteklokke sammen med sin mor. Helt sikkert der er mange dårlige ting ved at sende sine unger i vuggestuen, og jeg ville klappe i mine hænder hvis nomeringen ændrede sig. Men hvis man skal vende det til noget positivt, så lærer børnene at de ikke er det vigtigste i hele verdenen (som mange forældre mener deres barn er) de lærer at forstå at nogle gange kan man ikke lige komme i kontakt med en voksen, fordi de skal tørste og give tryghed til en anden for en stund. De lærer at vente på tur, og de lærer at yde omsorg over for hinanden og nogle sociale spilleregler som jeg ikke mener man lærer der hjemme.\nMed alt det her sagt total respekt til dem der vil beholde deres børn hjemme til de kan mærke de er klar til at komme ud i institionerne. Hvad enten det er når de er 8måneder eller 24 🙂\nHåber det giver bare lidt mening, og du sætter pris på et andet perspektiv. Respekt til dig som mor, for du vil virkelig det bedste for din lille dreng, han er heldig at have dig/jer 🙂\nNu har jeg selv min søn på to år hjemme. Og jeg vil bare lige høre, hvorfor du mener, at børn lever i en osteklokke, når de ikke er i institution? Tror du helt oprigtigt, at vi bare er herhjemme, aldrig går nogen steder eller er sammen med andre?\nFor dét er vi. Hjemmepasning er i virkeligheden et helt forkert ord for det, vi laver. Vi er en del af flere fællesskaber, og hele byen og alt det omkring er vores legeplads. Og han lærer ganske fint at udsætte behov, vente på tur osv. I almindelige hverdsgssituationer og i samværet med andre hjemmepassede børn, og de folk vi møder på vores vej.\nEgentlig synes jeg, at det er institutionerne, der fungerer som osteklokker\nFor børn i vuggestuealderen er altså slet ikke gamle nok til at skulle eller kunne behovsudsætte på den reflekterende måde du beskriver. Ja de lærer at der ikke kommer nogle når de græder men de er ikke i stand til at forstå hvorfor\nJeg er enig i at større børn har godt af at lære at indgå i fællesskaber og vente på tur men en 1 årig har slet ikke de evner\nDin kommetar vidner om et mangelfuldt indblik i den etablerede viden om barnets følelsesmæssig og mentale udvikling. Små børn bør ikke vente på trøst og omsorg. En sund mental og følelsesmæssig udvikling er afhængig af at det lille barn mødes i dets følelsesmæssige udtryk, og kan tage skade af ikke at blive det. Som der allerede er blevet kommenteret er det lille barn ikke istand til at forstå at det skal vente. Det lærer derimod, at der ikke er nogen der vil hjælpe og i værste fald at verden ikke er et trygt sted at være. I hjemmet, med en kærlig mor eller far, eller i osteklokken, som du kalder det, er der altid en trøstende favn. Og heldigvis en masse dejlige legestuer, som kan dække barnets behov for at spejle andre børn.\nHelt enig. Træt af at høre om 7-8 md gamle babyer der trænger så meget til at komme i institution. Det kan være et nødvendigt onde (eller kan det.. Man har vel altid et valg?) – men ALDRIG en lille babys behov.\nDet er vigtigt, det du skriver og det er kun godt, at du gør det. Så tak for det, først og fremmest! Jeg (og min mand) havde en helt forkert mavefornemmelse mht. institutionslivet da vores datter nærmede sig 1 år og jeg valgte derfor, at blive hjemme med hende til hun blev knap to år. Det er den bedste beslutning jeg har taget, og jeg vil aldrig nogensinde fortryde den tid.Det er ikke en dans på roser hver dag, at være 100 % mor. MEN det tror jeg ærlig talt ikke at der er noget der er. Det er først og fremmest en forkert indstilling, at samfundet tror, at man skal danse rundt på en lyserød sky hver dag, når man er på barsel/orlov. Det er hårdt, men også det bedste og mest meningsfulde at gøre. At give min datter den rolige start på et ti-årigt (+/-) langt institutionsliv i form af børnehave, skole osv, det er kun en god ting! Kan kun anbefale at gøre det med nr. 2, det er guld værd!\nJeg er meget enig. Min ældste datter startede da hun var 10 mdr. Min yngste datter på nu 8 mdr. starter først når der er plads der hvor hun skal gå (min ældste fik en garanti plads) og der er nok først plads når hun er omkring 16-18 mdr. Derfor er jeg nød til at tjene penge, dog kan det her lade sig gøre for mig at arbejde 30 timer \nHelt. helt enig. Man kan have mange (ganske reelle) grunde til at sende sit lille barn i vuggestue, men det har altid irriteret mig, når man siger, det er for barnets skyld. Det tror jeg ganske enkelt ikke på, af samme årsager som du nævner, ligesom al forskning siger det samme. Alligevel har vi bygget den fortælling op i samfundet. Min dreng kom i dagpleje da han var 18 måneder, og jeg har ofte følt, at jeg skulle forsvare det valg. Til trods for den (ift. normen) “sene” start var det en meget hård periode, for han var slet, slet ikke klar (hvor mange andre dog mente, at vi selvfølgelig havde ventet for længe hvorfor han var svær at køre ind). Nu går han i en ultra lille, også privat, institution, hvor han stortrives – også i kraft af at han er ældre. Omlidt kommer lillesøster til verden og aldrig om jeg vil gentage forløbet. Jeg mener, at når man sætter børn i verden, må man give det bedste man har, det skylder man, selvom det bedste selvfølgelig altid er en opvejning af hvad der er godt for både barnet og for mor/far 🙂\nIkke for at være en dum, gammel ælling, MEN alle har et valg, et alternativ til at sende sine babyer væk en hel dag g lade andre præge deres opvækt! Aæt er et spørgsmål om prioriteirng, ikke??\nEnig i at det er et valg for mange – men hvad med den enlige sosu hjælper eller studerende?\nDe har vel ikke andet valg?\nViggestuer skader ikke men det der er galt er at vi har overbevist os om at det er for barnets skyld\nJeg er så enig, vuggestue er samfundet behov. Da min datteren gik i vuggestue, havde jeg så dårlig samvittighed, hvis hun blev hente efter kl.15, og skulle afleveres føre kl.9.\nFor mit barn skulle ikke være længe i vuggestue, siger pædagog som selv arbejder i vuggestue.\nJeg er SÅ enig. Det et forældrenes behov, og fordi det bare er sådan, vi gør. Man stopper med at amme og børnene kommer i institution, når de er 1 år. Og alt andet bliver der nærmest kigget skævt til. Men det er jo alene, fordi det er så lang vores barsel er og har absolut intet med “naturen” at gøre.\nMit barn er glad for at være i sum vuggestue. Men han er helt smadret hver dag efter. Og lørdag skal ham bruge tid på at omstille sig på, han ikke skal derned, da han jo af gode grunde ikke ved, hvad weekend er. Og det endda selvom han bliver henter tidligere end så mange andre! Et så lille barn har ikke behov for en arbejdsuge som vi voksne.\nTak for indlægget! Mine veninder synes, jeg er håbløs, og selvom jeg i princippet er ligeglad, for som forældre ved man bedst, så er det rart at høre andre er af samme opfattelse.\nDet er så dejligt, at du giver plads til at ytre dine holdninger og måder at gøre tingene på. Det er så fedt at blog-mediet rummer en god måde at debatere egne og andres meninger. Jeg oplever ofte at det at tale om forældreskab med veninder og kolleger ofte ender i nogle trælse diskussioner, fordi nogle føler sig ramte og tager det personligt bare fordi man ikke har nøjagtig samme holdning eller livsstil. Her er det fedt at du tager sådan et emne op på bloggen.\nPersonligt er jeg meget uenig med dig, men jeg synes det er SÅ fedt at “du tør tage snakken”. Sejt 🙂\nTak for en dejlig kommentar, den sætter jeg pris på.\nJeg synes også der skal være plads til at debattere, men det er aldrig helt nemt, at undgå at træde nogen over tæerne, fordi det bliver så hårdt på skrift på en måde. Så fedt at du, der er uenig, ikke føler dig ramt. Dejligt : )\nDer er mange gode ting at sige om vuggestuer, det skaber ligestilling, frihed og muligheder for alle forældre. Men det er skræmmende at vi bilder os selv ind at de er til for børnenes skyld. De er til for forældrenes og samfundets skyld.\nJeg ville ønske vi turde sige det højt som du gør at det ikke er børnenes behov, således at forældre ikke nærmest skal undskylde hvis deres børn ikke går i vuggestue.\nHelt helt enig : )\nJeg vil nu snarere mene, at det er arbejdsmarkedets behov?\nHelt bestemt. Det kommer jeg også ind på i indlægget – at jeg ville ønske at samfundet “tog sig lidt sammen” og indså hvad det bedste ville være for alle : )\nTog mig selv i at tænke den anden dag, at det var heldigt, at ingen af os herhjemme rigtig har været syge, selvom nærmest alle …


"Bad Rep" intet værd? - Xboxlife.dk\n"Bad Rep" intet værd?\n01-07-2010 - 12:22\n"Xbox Live Reputation" - En lille detalje, som for de fleste jeg har snakket med, ikke er en særlig vigtig ting. Men det synes jeg..\nJeg skal være ærlig, at sige, at jeg har givet "Bad Rep" til et par stykker. Spillere, som bevidst har pisset mig eller dem jeg spillede med af, i sådan en grad, at jeg fik nok. Spillere som fortsatte med at være irriterende og modbydelige at høre på, selv om man havde skrevet eller sagt et par diplomatiske ord i en venlig tone om at lade være. Men når man ikke vil høre, så må man føle - konsekvensen altså. Jeg går ikke ind for fysisk vold.. Kun den virtuelle, når det er for sjov på alles betingelser.. ;)\nJeg plejer at være en tålmodig sjæl, men på et tidspunkt når vi jo alle grænsen og så giver jeg et "Bad Rep". Jeg er dog altid seriøs når jeg giver det i forhold til begrundelse, for ellers er det ikke relevant. Jeg har heldigvis endnu ikke "filed a complaint". Så skal der virkelig meget til..\nMen hvad kan alt dette bruges til? Er det virkelig fuldstændig ligegyldigt med Reputation? Er det et praktisk værktøj eller en hæmsko?\nSvaret er vel om vi som spillere tager Reputation-funktionen seriøst og det synes jeg vi bør gøre!\nDer er utrolig mange irriterende mennesker i Gamer-miljø'et og Xbox-delen er bestemt heller ikke sparet for dem. Mange har et forfærdligt sprog, men det er til at leve med. Det er når folk skodder hinanden og ødelægger spillet for andre, at jeg synes det er for meget. Personlig hetz, mobning og manglende respekt for andre kan hurtigt ødelægge et spil og jeg synes, at folk der gør disse ting, bør vide at vi andre ikke finder os i det. Vi ved jo alle at man nemt kan gemme sig bag sit Gamertag, men hvis andre spillere netop miskrediterede dette Gamertag, så kunne det være at det var lettere, at få folk i tale.\nAt få folk i tale er vigtigt her. Det handler ikke om at sætte dem på plads, men at hjælpe dem til at forstå, at vi andre ikke gider at spille med dem, når de opfører sig sådan. Ja, det lyder sgu meget pædagog-agtigt, men det er jo det, som det handler om: At der skal være plads til at vi alle kan spille, uden at blive forulempet..\nXbox Live har allerede et værktøj til fortælle/advare spillere om andre ubehagelige spillere. Jeg synes vi bør bruge det mere og på den måde være med til at gøre det vigtigt og relevant. At lade de små stjerner få en betydning og måske være med til at gøre os nysgerrige på andre spillers væremåde. Hvis vi vil sikre os en god oplevelse, er det jo trods alt et godt udgangspunkt.\nMen at "straffe" er jo ikke den eneste løsning. Det er også vigtigt at give folk et godt "rep" og det gør jeg også. Dem jeg primært spiller med og som jeg nyder at spille med, får en god "rep" anmeldelse af mig, fordi de fortjener det. Sådan bør det være synes jeg..\nKort og godt mener jeg, at Reputationfunktionen kan være et rigtig godt redskab til at undgå og fortælle "irriterende" spillere, at de bør overveje at ændre deres adfærd. Problemet er bare om det bliver brugt? Om Xbox-spillere synes funktionen er noget værd?\nMen hvad synes I om Reputation-systemet? Fungerer det eller fungerer det ikke og hvorfor? Giver I selv "Bad Rep" og "Good Rep", og hvornår gør I det? Det synes jeg kunne være en interessant diskussion.. :)


Spinat lasagne med feta-Plantebaseret-\nJeg kan rigtig godt lide lasagne. Da mine børn var små lavede jeg ofte lasagne, for de var også vilde med det. Da jeg arbejdede som køkkenleder i forskellige daginstitutioner, var det også en af de faste menuer der var på menuplanerne. Men nu laver jeg det utrolig sjældent. Mest fordi jeg ikke gider alle de arbejdsgange og al den opvask det genererer. Men det skal være løgn, skal det. Nu kommer den første lasagne opskrift på bloggen. JUHUUUU!!!!!!\nOg den er bare lækker. Hvis du spørger mig. Med masser af spinat, squash og løg. Opskriften her er beregnet til 4 personer.\nBrug den slags du bedst kan lide. Jeg foretrækker fuldkornslasagneplader eller en glutenfri version. Eller også vælger jeg at bruge nogle ekstra squash skiver og lade dem gøre det ud for lasagnepladerne. Jeg brugte tre lag lasagneplader i denne lasagne og jeg brugte fuldkornslasagneplader.\n4 spsk. Smør(bar)\n4 spsk. mel ( jeg brugte fuldkorns speltmel)\n8 dl. mælk ( jeg brugte en usødet sojamælk, det skal være en usødet mælk)\n100 g. feta (Greek White Block)\nSmelt smørret og rør melet sammen med det i en gryde. Tilsæt nu mælken lidt efter lidt mens der piskes med piskeris. Saucen skal stille og roligt varmes op til det begynder at boble og simre. Tilsæt nu citronsaft, salt, peber og muskatnød. Bliv ved med at piske i blandingen. Smulder nu fetaen ud i saucen og pisk atter. Når “osten” er smeltet er det tid til at smage saucen til. Giv dig tiden til at smage ordentligt til. Stil nu saucen til side.\n800 g. helbladet spinat (gerne fra frost)\n1-2 squash (mellem størrelse)\n2 +2 spsk. olivenolie (2 spsk. til løg og spinat og 2 til at stege squashskiverne i)\nRens løget og hak det fint. Rens hvidløgsfeddene og hak dem fint. Skyl squashen og skær enderne af. Skær nu squashen i tynde skiver på langs. Meget gerne på et mandolinjern. Tag en stor gryde og kom olivenolie i. Svits nu de hakkede løg og hvidløg, til de er klare. Nu tilsættes den frosne spinat. Rør i blandingen og læg låg på gryden. Lad den nu stå ved mellemvarme og simre til al spinaten er tøet op. Hæld nu spinat/løgblandingen over i et dørslag og lad det overskydende væske løbe fra. Pres med grydeskeen for at presse så meget væske fra som muligt. Kom nu blandingen over i gryden igen. Nu krydres blandingen med salt, friskkværnet peber og friskrevet muskatnød.\nVarm en pande op og tilsæt olivenolien. Steg nu squashskiverne og krydder dem let med salt og peber på begge sider. De skal gerne have en smule farve, men ikke være gennemstegte. Læg de stegte squahskiver på et stykke køkkenrulle så det overskydende olie opsuges af papiret.\nIngredienser til topping.\n4 spsk. fuldkornsrasp\nStart med at komme et tyndt lag af saucen i bunden af fadet. (Jeg brugte et fad på 22 cm *27 cm.) Læg nu et lag lasagneplader oven på saucen. Nu spredes et lag af spinaten ud og oven på det lægges nogle skiver stegt squash. Så starter du forfra. Sauce-lasagneplader-spinat-squash. Der er nok til tre lag og til at slutte af med et tyndt lag sauce. Til sidst smuldres de sidste 100 g. feta (Greek White block) ud over toppen og slut af med at drysse nogle spsk. rasp, lidt urtesalt, friskkværnet peber og friskrevet muskatnød ud over.\nNu er lasagnen klar til bagning. Giv den ca. 30 minutter ved 175 grader varmluft. Dæk den evt. til med et låg den første tid og fjern det de sidste 10 minutter så toppen bliver gylden.\nLad først lasagnen køle lidt af før du serverer den. Så er den nemmere at skære og den er frygtelig varm længe efter den er kommet ud af ovnen, så man kan nemt brænde sig på sådan en varm sag.\nAftensmad, Hovedret lasagne, plantebaseret permalink\nFyldte mini græskar med ris, linser og svampe →\nOne thought on “Spinat lasagne med feta”\nMerete Y siger:\n03/10/2018 kl. 19:42\nFungerer denne lasagne med at lave den klar i forvejen, sætte på køl, og så bage senere?


WTR med ny lineup – Racing24-7.net\nWayne Taylor Racing stiller op i IMSA WeatherTech SportsCar Championship 2020 med en ny kørersammensætning.\nDet blev nødvendigt efter Corvette Racing har skrevet kontrakt med deres kører gennem de seneste 7 år, Jordan Taylor.\nDer bliver dog genvalg til Renger van der Zande i den mørkeblå og sorte Konica Minolta Wayne Taylor Racing Cadillac DPi-V.R med startnummer 10. Det bliver 3. sæson for Renger i bilen, mens han får Ryan Briscoe med i bilen gennem hele sæsonen.\nBriscoe har de seneste sæsoner kørt for Ford Chip Ganassi Racing i GTLM kategorien, men det program er lukket ned nu, efter 4 sæsoner, og derfor stod australieren uden et sæde til 2020. Der er en ekstra lille krølle på halen, da Wayne Taylor også er manager for Briscoe, så forhandlingerne har næppe stået på alt for længe.\nBriscoe tager en anden “gammel” Ford CGR holdkammerat med over, nemlig Scott Dixon. Dixon skal køre alle de lange løb på IMSA kalenderen, hvilket er Daytona 24 timers løbet, Sebring 12 timers løbet, Watkins Glen 6 timers løbet og 10 timers løbet på Road Atlanta.\nWayne Taylor Racing 2020\nVed 24 timers løbet på Daytona kommer der dog også en 4. mand med i bilen. Kamui Kobayashi vender tilbage til holdet til det ene løb, som han vandt i 2019 sammen med van der Zande, Taylor og Fernando Alonso. Alonso har dog travlt med Dakar Rally, og har valgt ikke at vende tilbage til Daytona, da han har vundet det trofæ, og så jagter det næste i andre løb. Kobayashi har ydermere det store plus for teamet, at han og hovedsponsoren kommer fra samme land – Japan.\nKonica Minolta Wayne Taylor Racing har en imponerende statistik i 24 timers løbet på Daytona. Holdet kørte der første gang i 2007, og har de seneste 7 år været på podiet hele 6 gange, inklusiv sejr i både 2017 og 2019.\nBortset fra Daytona sejren i januar, var 2019 ikke helt så god for holdet, da Cadillac racerne generelt havde det svært gennem sæsonen, først rigtig vågnede op mod slutningen af sæsonen, hvor Whelen Engineering vandt med deres Cadillac, og WTR sluttede toer, mindre end et sekund fra vinderne, med en gråd betyndet Jordan Taylor bag rattet, som allerede her vidste, at det ville blive det sidste løb for holdet, inden hans skift til Corvette.\nDe første officielle testkørsler forud for IMSA WeatherTech SportsCar Championship køres den 3.-5. januar på Daytona International Speedway, mens 24 timers løbet køres 3 uger senere.


Manual Ricoh Aficio 3025 (182 sider)\nHar du et spørgsmål om Ricoh Aficio 3025 eller har du brug for hjælp? Stil dit spørgsmål her. Giv en klar og omfattende beskrivelse af problemet og dit spørgsmål. Jo flere oplysninger du giver om dit problem og dit spørgsmål, jo lettere er det for andre Ricoh Aficio 3025 ejere at svare korrekt på dit spørgsmål.\nOm Ricoh Aficio 3025\nSe manualen til Ricoh Aficio 3025 her gratis. Denne vejledning hører under kategorien Printere og er blevet bedømt af 1 personer med et gennemsnit på en 7.5. Denne manual er tilgængelig på følgende sprog: Engels. Har du et spørgsmål om Ricoh Aficio 3025 eller har du brug for hjælp? Stil dit spørgsmål her\nRicoh Aficio 3025 specifikationer\nModel Aficio 3025\nNedenfor finder du de hyppigst stillede spørgsmål om Ricoh Aficio 3025.


Palmesøndag - Kirke og Vartov i København\nMagt kan være så mange ting. Men man er sjældent i tvivl, når nogle magtfulde udøver magt over magtesløse. Den magtfulde har muligheder for at realisere sine ønsker. Den magtesløse har ingen muligheder for det. Magten var engang samlet ret entydigt hos fyrsten, kongen eller herskeren i et samfund. Han havde magten, fordi han kunne sætte sin vilje igennem. Det var det, det drejede sig om for ham: At bevare magten, så han kunne få sin vilje. Det kunne man gøre bedst, sagde nogle tænkere, fx Machiavelli fra 15.-16. århundrede, hvis man var frygtet og ikke elsket. Hvis man er elsket, er man hele tiden i fare for at gøre noget, der får kærligheden til at forsvinde. Hvis man er frygtet, kan man gøre som man vil. Derfor skulle fyrsten være grusom, uforudsigelig og nådesløs. Alle undersåtter holdes i frygt for fyrsten, som så i øvrigt kan vise sig at være en god leder af sit land. En, der skaber fremgang og sikkerhed, fordi hans magtposition ikke trues.\nFor fyrster er det imidlertid ikke tilstrækkeligt at støtte sig til sin egen grusomhed. Hvis de baserer magten på sig selv, kan den jo forsvinde igen, hvis en anden viser sig endnu mere grusom. Derfor må man begrunde sin magt et andet sted. Hos Gud. Fyrsten er udnævnt af Gud. Det har været fyrste-ideologien i mange tider. Hvis Gud har udnævnt kongen, er det oprør mod Gud at gå imod ham. Det er mod skabelsens orden. Ganske vist, har den tanke udløst mange konflikter i Europas historie om forholdet mellem stat og kirke. For kan fyrsten forlange at blive velsignet af kirken? Skal kirken bestemme, hvem der skal indsættes som fyrste? Det er et ganske konfliktfyldt forhold, men måske i virkeligheden at foretrække frem for det helt harmoniske forhold mellem stat og kirke. For en politisk magt, der er sanktioneret af en religiøs magt, har nærmest fuldkommen magt. Hvorfra skulle den kunne modsiges? For så vidt også den anden vej rundt. En religiøs magt med ubetinget politisk indflydelse står ikke til regnskab over for nogen. Hvis man kan lære noget af historien, burde man af Europas historie have lært, at et for nært forhold mellem statsmagt og kirkemagt ikke tjener parterne til det bedste. Slet ikke befolkningen, der må leve under en guddommelig magt, der kan optræde grusomt for at bevare frygtniveauet.\nDerfor er det glædeligt, at tænksomme ortodokse teologer har lært noget af Europas historie gennem tiden og navnlig Tysklands historie i det tyvende århundrede og har sagt fra overfor patriarken i Moskva. Gennem de sidste tyve år har den russisk-ortodokse kirke fra hovedsædet i Moskva udviklet en ideologi om ”den russiske verden” eller ”det hellige rus”, som det også kaldes. Ideologien går ud på, at Rusland, inklusive områder, som i dag er selvstændige stater, Ukraine og Hviderusland og nogle gange Kazakhstan og Moldova, er eet folk, eet land, med eet fælles sprog og een fælles regering i Moskva. Religiøst har de tilsvarende een fælles russisk-ortodoks kirke, eet fælles åndeligt overhoved i patriarken og eet fælles åndeligt centrum i Kiev, som er hele det hellige rus’ moder, for her blev storfyrsten Wladimir blev døbt i 988 og hans land, Rusland, blev kristent. På grundlag af den ideologi er det ikke vanskeligt at forudsige patriark Kyrills reaktion på krigen.\n13. marts publicerede en gruppe ortodokse teologer en erklæring, der i seks punkter, som hver er indledt med et citat fra Det Nye Testamente, fordømmer læren om det hellige rus. For eksempel citeres Paulus’ brev til Galaterne 3,28: ”Her kommer det ikke an på at være jøde eller græker, på at være træl eller fri på at være mand og kvinde.” Herefter står der i erklæringen:\n”Derfor fordømmer vi som ikke-ortodoks og forkaster enhver lære, der tildeler guddommelig oprindelse eller autoritet, særlig hellighed eller renhed til nogen enkelt lokal, national eller etnisk identitet, eller karakteriserer nogen bestemt kultur som særligt eller guddommelig indsat, uanset om den er græsk, russisk, ukrainsk eller nogen anden.”\nEt andet sted citeres Matthæusevangeliet 22,21: ”Så giv kejserens, hvad kejserens er, og Gud, hvad Guds er.” På det grundlag bekræfter udtalelsen: ”Der er ingen nation, stat eller samfundsform som kan gøre større krav på os end Jesus Kristus, i hvis navn ”ethvert knæ skal bøje sig i himlen og på jorden og under jorden.” Sidste sætning er naturligvis fra Filipperbrevet, som vi hørte fra alteret.\nIngen politisk magt, intet politisk projekt kan gøre krav på at være i overensstemmelse med Guds plan. Intet land, folk eller kultur kan gøre krav på at stå i en særlig relation til Gud. Hvad vi ellers mener om dette eller hint, kan vi ikke mene dette, at vores mening er Guds mening. Guds magt er ikke den politiske magt.\nI et demokrati har folket magten, siger man. Velordnede demokratier har fordelt den udøvende, den lovgivende og den dømmende magt, så ingen har magt over både politi og militær, folketing og regering, domstole og retsinstanser. Det skal sikre, at magthaverne handler på lovligt grundlag og kan stilles til ansvar ved uvildige domstole. Den, der har magten, er ikke grusomste. Det er den, der kan samle flest stemmer, og er bedst til at skaffe sig opbakning blandt politiske med- og modstandere. Hun bliver statsminister. Folket vælger hende og afgiver magten til hende og de andre politikere, så de som folkets repræsentanter kan stå for magtudøvelsen. Det gør folket frit, for demokrati forudsætter, at vælgerne frit kan vælge deres repræsentanter. Ellers er det jo ikke en magtoverdragelse fra folkets til politikerne, men noget andet, som i hvert fald ikke er demokrati. Vælgerne er frie og magten udøves på deres mandat. Hver vælger har én stemme. Ingen har i udgangspunktet mere magt end andre. Alle er lige – i princippet.\nNogle kan finde på at påstå, at det svarer til, at Gud har skabt alle mennesker frie og lige. At demokratiet er den samfundsform, som svarer til den lighedstanke, som man kan læse ud af teksten fra Galaterbrevet om, at det ikke kommer an på at være jøde eller græker, træl eller fri. Men så forstår man ikke evangeliet lige så radikalt som den ortodokse erklæring. Den bekræftede, at ingen menneskelig samfundsform kan indtage pladsen for Jesus Kristus. For i hans navn skal ethvert knæ bøje sig i himlen og på jorden og enhver tunge bekende, at Kristus er Herren. Det er ikke demokratiets navn. Det er ikke moralens navn. Det er i det hele taget ikke i vores meningers navn, at noget knæ skal bøje sig.\nEvangelieteksten illustrerer det, for den handler om Guds søn, der salves som en fyrste og leder det royale indtog i Jerusalem. Maria fra Betania salver Jesu fødder med en overflod af ekstravagant nardusolie. Hendes ødselhed mødes straks af en gængs moral. Olien skulle have været solgt og pengene brugt til at gøre godt for de fattige. Den indvending er så åbenlys rigtigt ud fra enhver gældende etik, at Johannesevangelisten lægger den i munden på Judas og gør den til hans hyklerisk tyveriforsøg. Men sagen er, at den lever op til nøjagtigt det, vi mener. Judas har ret. Men Jesus afviser det. Han lægger ikke navn til vores moral. Han bekræfter ikke alt det, som vi mente i forvejen. Hans kongemagt sættes ikke bag menneskelige idealer om samfundsindretning og velfærdsordning. For til hans kongesalvelse hører hans begravelsessalvelse. Han er nok kongen, der har krav på ære, men hans kongemagt fører gennem hans død. Derfor skal Maria gemme salven til hans begravelse.\nSom nysalvet konge rider han royalt ind i Jerusalem. Han modtages og hyldes af folkeskaren som en fyrste, der skal befri dem fra romernes militære overmagt og genoprette Jerusalems storhed. For det er vel det, en mægtig konge skal gøre. Men Jesus indfrier ikke de militære forventninger. Han kommer ikke deres territoriale ønsker i møde. Han stiller sig ikke bag det ene folk mod de andre. Det hele tager sig ud som en fiasko. Den konge formåede intet af det, man skal bruge en konge til. Han udøvede ikke magt over sit folk. Han viste ikke grusomhed og skabte frygt. Han brugte ikke sin styrke til oprette et storrige. Da det kom til stykket, kunne han end ikke fastholde opbakningen og sikre sig støtte. Vidste man ikke bedre, var det hele forgæves. Og de vidste ikke bedre, før efter hans opstandelse, som teksten siger. Så kunne de se, at han opfyldte Skriftens løfter om en kommende konge. Men han opfyldte dem på en helt særlig måde, der undergraver alle forestillinger om fyrsten og kongen, præsidenten og statslederen – og zaren, for han udøvede sin magt ved at give afkald på den. Han blev indsat som konge, da han havde ladet sig ydmyge, ja ydmyge indtil døden, døden på et kors. Det var hans kongehandling. Guds søn brugte sin magt til at give afkald på den.\nSå har han den ikke mere. Så kan Guds magt ikke længere bruges til at begrunde nogen jordisk magt og ikke legitimere nogen menneskelig samfundsform. Gud gav i sin søn afkald på sin magt. Han overgav den til menneskerne omkring sig, så de fik magt over ham. Han blev selv den magtesløse. Som sådan blev han af Gud indsat som konge. Så må vi, de magtfulde, bøje vores knæ i hans, den magtesløses navn, og bekende, at han, den magtesløse er Herren. Guds magt sættes således ikke bag de magtfulde, men de magtesløse; derfor er det dem, vi skal bruge vor magt for.\nDDS 3 – 56 – 176 — 380 – 86 – 208


Manchester City-forsvarer står til at skifte til Barcelona denne måned\nMathias Busekist — 13. jan 2021 16:01\nDer har længe været en fornemmelse af, at FC Barcelona glædeligt ville vente et halvt år, før de ville se Eric García komme til klubben, da man på den måde ville kunne hente det tidligere La Masia-talent på en fri transfer.\nLÆS OGSÅ: Mourinho disser stjerne: Hvem siger, vi vil have ham?\nHan ønsker nemlig at vende tilbage til Barcelona, og der har angiveligt ikke været problemer med at underskrive en præ-kontrakt, selvom der blev meldt ud, at Mikel Arteta og Arsenal var interesseret i at hente forsvarstalentet.\nMundo Deportivo skriver nu, at Manchester City er gået med til at sælge ham billigt. De skulle være villige til at slippe ham for €5 millioner, hvorfor Eric García vil kunne skifte i denne måned. Det er gode nyheder for Barcelona, men der er dog stadig én forhindring at overkomme.\nFC Barcelona kan ikke skrive under med nye spillere, da man fortsat er uden præsident. Mundo Deportivo skriver, at det eneste, der mangler, er en underskrift fra præsidenten.\nLÆS OGSÅ: Skal give ham chancen: Tottenham må ikke sende Bale tilbage\nDet er ikke penge, der rækker langt i Manchester-klubben, men for Barcelona, hvis man når det i tide, er det en fantastisk transfer, da forsvaret er ramt af lidt af en skadeskrise.


Ny alvorlig skade i FCK: Nu har Ståle slet ingen højre back – Ekstra Bladet\n29. jul. 2017 kl. 21:17\nNy alvorlig skade i FCK: Nu har Ståle slet ingen højre back\nNicolai Boilesen brækkede brystbenet i den skuffende 0-0-kamp mod Hobro, og det har sendt FCK-manager Ståle Solbakken i tænkeboks inden europæisk skæbnekamp\nNicolai Boilesen brækkede brystbenet mod Hobro og er ude de kommende seks uger. Foto: ritzau/Jens Dresling\nPARKEN (Ekstra Bladet): Som om han ikke havde problemer nok. FCK-manager Ståle Solbakken har fået ét mere!\nHan står uden en højre back til onsdagens Champions League-kvalifikationskamp mod makedonske Vardar.\nVenstrebenede Nicolai Boilesen har vikarieret for de skadede Peter Ankersen og Tom Høgli, men den tidligere Ajax-mand blev alvorligt skadet i den skuffende 0-0-kamp mod Hobro.\n- Han fik en skade omkring brystbenet og havde lidt problemer med vejrtrækningen, sagde Solbakken, der i pausen måtte sende Boilesen på hospitalet, hvor en undersøgelse desværre afslørede, at han har brækket brystbenet og er ude de næste seks uger.\n- Vi må se, hvad vi gør. Situationen er ikke for god nu. Vi skal tænke os grundigt om, lød det fra FCK-manageren, der havde Peter Ankersen tilbage på bænken.\nLandsholdsbacken er på rekordtid kommet sig over et brud i anklen, men han ligner på ingen måde løsningen mod Vardar. Det er alt for tidligt.\nDet var planen, at han skulle have fået det sidste kvarter, hvis FCK havde haft styr på kampen mod oprykkeren, men det havde de ikke, og Ankersen måtte blive på bænken.\nI stedet spillede midtbanespilleren Nicolaj Thomsen hele 2. halvleg på den for ham uvante position.\nUnge Mads Roerslev er eneste kampklare højre back i FCK-truppen, men han var slet ikke i kamptruppen til kampen mod Hobro og skal ikke regne med spilletid mod Vardar.\n- Vi lod ham spille for U19 mod Chelsea i onsdags for at give ham noget kamptræning. Det så ikke godt ud. Og vi skal ikke have en ung dreng ind i sådan en situation, sagde Ståle Solbakken, der ud over Robin Olsens indsats i målet havde vanskeligt ved at finde lyspunkter:\n- Vi slider med mange ting. Både individuelt og holdmæssigt. Det er umuligt for mig at sige, at det er det eller det. Det er lidt her og lidt der.\n- Det er ikke bare én ting, hvor du kan sige, at får vi løst den, så sidder det lige i skabet. Vi har hverken rytme eller overskud, og det ser ud, som om modstanderen har mere overskud end os. Det må vi arbejde med.\nFC København lod sig flere gange overrumple af Hobros kvikke kontraer og havde selv problemer med at skabe chancer.\nHoldet er ramt på selvtilliden på det værste tænkelige tidspunkt. For det er nu, at FCK’s europæiske skæbne afgøres.\n- Vi skal lade batterierne op og få vores overskud igen, så må vi se, om vi kan lave en kraftpræstation på onsdag mod Vardar, sagde Ståle Solbakken.\nFCK er bagud 0-1 efter det første opgør i Skopje.\nStåle overrasker: FCK-stjerne kan få lyn-comeback


Køb Recipe for men Energizing Bronze Cream – Ansigtscreme med farve\nDenne Energizing Bronze Cream fra Recipe For Men er en helt ny og fantastisk ansigtscreme med en smule brun farve i cremen. Du opnår øjeblikkeligt en friskere og sundere hud, uden brug af selvbruner.\nDenne Energizing Bronze Cream fra Recipe For Men er en helt ny og fantastisk ansigtscreme med en smule brun farve i cremen. Du opnår øjeblikkeligt en friskere og sundere hud, uden brug af selvbruner. Din hud får hurtigt et flot naturligt look, men vigtigts af alt en ensartet farve.\nIndeholder bl.a. ekstrakt fra afrikansk peber, der stimulerer træt og stresset hud\nJojoba og provitamin B5 tilfører huden fugt, så den efterlades silkeblød og lækker. Denne ansigtscreme egner sig perfekt til uren hud, ar, træt eller pigmenteret hud\nBrug ansigtscremen om morgen (f.eks. efter morgenbadet) - efter rens af ansigtet. Bør kun påsmøres i et tyndt lag.\nVigtigt ved rens af ansigt: Brug aldrig håndsæbe til krop eller ansigt. Håndsæber er kun beregnet til hænderne, og i modsat fald udtører det huden og kan senere giver problemer.\nDu anmelder: Recipe for men Energizing Bronze Cream (75 ml)


Hvad er Employer Branding? Læs mere om begrebet her | SEEKNSPEAK\nJa, hvad er Employer Branding egentlig? Det korte svar: Employer Branding er arbejdet med at påvirke opfattelsen af jeres virksomhed som arbejdsplads – altså jeres Employer Brand. Employer Brandet består af dine potentielle, eksisterende og tidligere medarbejderes (og faktisk også alle andres) opfattelse af din virksomheds omdømme og popularitet.\nOg det er lige præcis derfor, at et Employer Brand er levende, dynamisk og ikke bare sådan lige kan kontrolleres.\nDet skal du vide om Employer Branding\nVi kan ikke bestemme, hvad andre skal synes om vores virksomhed. Men vi kan gøre alt i verden for at påvirke deres mening. Men som med alt andet, så nytter det ikke at sige én ting og gøre noget andet.\nSå når I siger, at der er en flad virksomhedsstruktur, men cheferne sidder alene inde på deres store kontor og træffer alle beslutninger selv – ja, så I har et problem.\nAlle de flotte ord, der står på jeres hjemmeside, skal simpelthen stemme overens med den følelse, som jeres medarbejdere har. Hvad ville du selv stole mest på: Virksomhedsværdierne på hjemmesiden eller ordene fra en eksisterende eller forhenværende medarbejder?\nArbejdet med Employer Branding handler derfor om at påvirke alles – i og omkring en virksomhed – opfattelse af arbejdspladsen med henblik på at skabe god omtale og dermed et godt Employer Brand.\nVirksomheder med en gennemført og proaktiv Employer Branding strategi oplever forhøjet engagement og produktivitetsniveau hos medarbejderne. Men for at nå dertil, kræver det altså benhårdt arbejde og et indgående kendskab til den autentiske oplevelse af virksomheden som arbejdsplads.\nI dag er det talenterne, der vælger arbejdspladsen – og ikke omvendt. Arbejdspladsen er med andre ord blevet et produkt i sig selv.\nHR skal lære af marketing\nEmployer Branding lægger sig tæt op ad traditionel markedsføring. Men frem for at promovere et produkt eller en service overfor en kunde, handler det her om at markedsføre virksomheden som arbejdsplads over for potentielle, tidligere og eksisterende medarbejdere. Lykkedes det, så kan du gøre dem til virksomhedens ambassadører.\nTalenterne kender deres værd og er langt bedre til løbende at researche deres kommende, nuværende eller tidligere arbejdsplads. Og så taler de gerne højt om deres arbejdsplads. På den måde er det dermed også en nødvendighed, at virksomhedens HR-ansvarlige insisterer på proaktivt at påvirke arbejdspladsens brand.\nArbejdet med Employer Branding\nEmployer Branding handler ikke kun om, hvordan man fastholder sine medarbejdere, men faktisk også om hvordan man tiltrækker nye medarbejdere og siger ordentlig farvel og på gensyn til dem, der skal videre. Derfor kan det være en hjælp at inddele sit arbejde med Employer Branding i tre faser: 1) I tiltrækningen & under selve rekrutteringen, 2) i onboardingen & fastholdelsen og 3) i offboardingen.\nDet giver også et billede af, at arbejdet med Employer Branding er enormt bredt og vidtstrakt. Derfor kræver det, at vi arbejder langt mere strategisk med det – både før og efter en ansættelse.\nForud for arbejdet med Employer Branding er det vigtigt at gøre sig nogle tanker om, hvilke værdier, man ønsker, der skal være forbundet med Employer Brandet, og hvorvidt der er sammenhæng mellem værdierne, virksomhedens kultur og identitet. Samtidig er det også vigtigt at undersøge, hvorvidt de tanker rent faktisk gør sig gældende hos eksisterende medarbejdere; hvilket Employer Brand, har din virksomhed lige nu? Altså udarbejde en Employer Value Proposition (EVP). Så gå ud og snak med dine medarbejdere. Hvilke værdier forbinder de med arbejdspladsen? Og har man mulighed for det, så giver det også rigtig god mening at undersøge, hvordan folk udefra opfatter jeres arbejdsplads. Succesfuld Employer Branding kræver nemlig en holistisk tankegang, hvor autenticitet er afgørende.\nNår man så skal i gang med at lægge sin Employer Branding strategi, så sørg også for, at den er fuldstændig tilpasset den overordnede virksomhedsstrategi. De skal komplimentere hinanden. Har man eks. en virksomhedsstrategi om, at man gerne vil være Thought Leader, så kunne en Employer Branding strategi være, at man gerne vil tiltrække ekspertprofiler og folk, der er normbrydere, der tænder på innovation og forretningsudvikling, og som ikke er bange for at stille sig i rampelyset.\nLige præcis hvilke Employer Branding aktiviteter, man kan igangsætte, kommer vi til at skrive meget mere om.\n3 gode råd til din Employer Branding\nUndersøg, hvordan ledere, medarbejdere og eksterne interessenter omtaler jer. Tag et kig på, hvordan jeres Employer Brand er lige nu!\nKortlæg, hvilke kandidater I tiltrækker nu, hvem I allerede har og hvem I ønsker at tiltrække i fremtiden.\nVI STYRKER DIN EMPLOYER BRANDING\nFlere artikler om Employer Branding\nSådan tiltrækker du de dygtigste kandidater med Employer Branding Ja, det er måske lige hårdt nok med billedet. Men ikke desto mindre har det stor