DOMMERKONFLIKTEN MELLEM DFU OG DBU | BLOG | SOFABOLD\nDommerkonflikten mellem DFU og DBU\nHvis man har læst lidt med på min Twitter-profil den seneste uges tid, så har nok stødt på emnet, jeg vil skrive om denne weekend. Jeg vil forsøge, at give et lidt mere nuanceret billede af den verserende dommerkonflikt, der netop kan sætte en midlertidig stopper for breddefodbolden i Danmark.\nSom nogle nok ved, er jeg uddannet dommer, men bruger kun denne uddannelse til at "booste" min træneruddannelse og komme hurtigere/bedre igennem denne. Men derfor synes jeg godt, jeg kan være neutral i denne sag - selvom jeg selvfølgelig har en holdning. Ellers havde jeg ikke skrevet om emnet.\nIgennem de seneste måneder har Danmarks Fodbolddommerunion (DFU) og Dansk Boldspil-union (DBU) forhandlet om breddedommernes arbejdsaftale(r). Fuldstændig som man kender det fra et ordinært civilt arbejde, findes der også en overenskomst for både bredde- og elitedommere. Eller - det gjorde der.\nInden jeg går igang, vil jeg bringet lidt klassisk økonomisk teori (rationelt betragtet!); Hvorfor går man på arbejde? For at få løn, så man kan betale sine udgifter. Hvorfor vil man gerne have løn? Fordi man gerne vil kompenseres for den tid man bruger på at arbejde. Kort sagt, har hvert (voksent) menneske et trade-off mellem fritid og arbejde. Eller betragtet på en anden måde: At holde fri eller tjene penge. Altså; jo mere tid du bruger på at holde fri, jo færre penge tjener du. Marginalt set, vil én der arbejder 8 timer tjene dobbelt så meget som én der arbejder 4 timer.\nJa, det er simpelt, men en vigtig forudsætning for at forstå en del af dommerkonflikten.\nStørstedelen af konflikten består i, at DFU har krævet en lønstigning på 18 kroner. Den nuværende dommergodtgørelse er 200 kroner pr. dømt kamp. Uanset længden af kampen og uanset hvilket niveau der dømmes på. (Der er andre satser med trio-kampe). DBU har i midlertidig kun gået med til en lønstigning på 7 kroner, og vil ikke matche ønsket fra DFU.\nEn dommer skal møde tidligst 30 minutter før, men det er kostume, at man møder 45 minutter før kampstart. Derudover skal der dømmes 90 minutters fodbold, samt måske 20 minutters omklædning. Regner vi en realistisk transporttid med, fås at en (velforberedt) breddedommer bruger 215 minutter pr. kamp. Regner vi dette i timer, svarer dette til lidt over 3 og en halv time. Med den gamle ordning svarer dette til en effektiv timeløn på 55,87 kroner. (Hertil skal lægges SKATs kørselsgodtgørelsestakst på 3,82 kr. pr. km. kørt).\nEr lønnen, eller kompensationen, grunden til at man bruger 40-50 weekenden på at dømme breddefodbold? Nej, slet ikke! Og det kommer det nok aldrig til at blive.\nEn typisk årsag til, at man overhovedet er aktiv dommer i bredderækkerne, er, at man tilhører en lokal fodbolddommerklub. Typisk opdelt efter de gamle amter, der blev nedlagt i d. 1. januar 2007. I disse lokale fodbolddommerklubber arrangeres en række sociale og dommerfaglige arrangementer, som gør at man bliver en skarpere dommer.\nOg det er her, hele udfordringen ligger og hvor konflikten for alvor rammer manden, der weekend efter weekend render rundt og bliver skældt ud og råbt efter. For DBU har (i første omgang) valgt at udelukke hele DFU og dermed alle de lokale fodbolddommerklubber. Altså hele foreningen og organisationen bag alle danske (bredde-)fodbolddommere.\nHer lægger jeg neutral-hatten, og tager den på igen om et par afsnit\nMan har på mere eller mindre Nordkoreansk facon forsøgt, via 3-5 propagandatekster i Diktatorisk Boldspil-Union, at opfordre alle danske dommere til at droppe deres egen (fag-)forening og bedt dommerne om blot at tilmelde sig DBUs eget program - som de i alt hast har oprettet. Meget pludseligt. Dette startede mandag, præcis 2 uger efter DFU havde sendt deres afvisning af DBUs seneste udspil. Vel og mærke, 2 uger hvor DFU intet havde hørt fra DBU.\nFredag kunne man så læse på DBU.dk, at man lige pludselig tilbyder "Halv pris" på dommerkurser, startende pr. omgående. Hvorfor dette? Jo, fordi man har indset at der nok ikke er mange af de eksisterende dommere der vil dømme for DBU på disse vilkår. Så nu vil man prøve at tiltrække nye dommere - som så selv skal betale for en måske ringere aftale, end hvad de kunne have fået.\nSiden har man efterhånden fundet ud af, at der er ikke ret mange dommere der gider hoppe med på den nye aftale. Så sent som lørdag middag, kan man låse på JP.dk (Jyllands-Posten), at man i DBU Jylland kommer til at aflyse mange spillerunder af turneringerne der stater den 1. april, hvis man ikke snart finder en løsning.\nJyllands-posten.dk er også det eneste danske medie, jeg har set følge op på sagen, gennem hele ugen. De udøver faktisk journalistik på konflikten, hører begge parter, og har andet end blot DBU-citathistorier. Tankevækkende... Men fremragende prioritering af Jyllands-Posten.\nFarcen bliver endnu større, når DBU selv opfordrer til, at elite-kampe på ungdomsniveau skal dømmes af mor og far = IKKE-UDDANNEDE DOMMERE! Hvordan i alverden havde man tænkt sig, at dette skulle blive taget seriøst? Og hvad så med Danmarksserie-kampe på Senior-niveau, som heller ikke er indbefattet i Elite-dommernes aftale? De skal også dømmes af en tilskuer? Det' jo for mærkeligt. Og en usmart udmelding - "among others".\nNeutral-hatten på igen\nNår alt dette er sagt, så må vi tage den mere neutrale hat på igen.\nJeg vil alle mine dage, være DBU evigt taknemmelig. Uden deres fantastiske arbejde, havde jeg aldrig fået de oplevelser jeg nu har fået. De kompetencer, og de muligheder det vil give mig i fremtiden.\nI alt dette skal man huske IKKE at dømme autoriteten og mastodonten, uden man tænker sig rigtig godt om. DBU er rigtig, rigtig mange ting! Faktisk består DBU af hele 7 udvalg med dertilhørende 15 under faggrupper. Heriblandt er bare ét af dem for dommere. Dette glemmer 98% af de der udtaler sig. Dermed bliver debatten skinger og meget meget usaglig. Hvilket ikke ligefrem gavner situationer som denne.\nJeg vil opfordre til, at man følger begge parter i denne specifikke sag, så man får begge sider af samme sag. DBU kommunikerer primært gennem DBU.dk, og DFU kan følges på både facebook.com (https://www.facebook.com/pages/DFU-Danske-fodbolddommere/184990778234861?ref=ts&fref=ts) og på df-u.dk.\nOg bare rolig... Jeg følger op på sagen.


Godt Nytår - Stutteri Amhøj\nVi ser tilbage på 2018 og kan glæde os over rigtig mange gode mennesker og gode hesteoplevelser på Stutteri Amhøj.\nÅrets sidste ridetur var nytårskur med mange af vores opstaldere, og en fælles hyggelig afslutning med kransekage og bobler i rytterstuen.\nPå Stutteri Amhøj har vi også fået mange føl i 2018, det blev til 17 stk. efter Hraunar fra Horskilde, og det er med et stik i hjertet, at vi i 2019 sætter ham til salg. Hraunnar er en fantastisk avlshingst med det skønneste sind, og lige nu nyder Bo ham som ridehest.\nKirstine og Kenneth bor nu i Venning med Augusta og Petrea, og vi nyder alle, at de kun har gåafstand til Amhøj. Til 1. marts starter Kirstine igen ridehold.\nVi sender de bedste ønsker om et lykkebringende nyt år, og glæder os til mange fælles oplevelser i 2019


Netflix’ dokumentarserie »Making a Murderer« imponerer og tænder advarselslamper hos danske journalister, for måske er seriens skabere blevet forført af deres egen tro på sammensværgelsen.\nSteven Avery er hovedpersonen i den populære Netflix dokumentarserie, Making a Murderer, der over ti afsnit gennemgår hans rettergang. Fold sammen\n»Who did it?«\nEt spørgsmål, som politiets efterforsker Mark Wiegert stillede Steven Avery i 2005 under de første afhøringer om mordet på den 25-årige Teresa Halbach. Samme spørgsmål har millioner af Netflix-seere spekuleret i, siden Netflix i december begyndte at streame serien om Steven Averys rettergang, »Making a Murderer«.\nSerien har efterladt mange seere i troen på, at Steven Avery og hans nevø Brendan Dassey, som tilstod at have hjulpet sin onkel, er blevet uskyldigt dømt for mordet på Teresa Halbach.\nIfølge kritikere er det ikke tilfældigt, at den opfattelse er blevet så udbredt. Flere personer med særligt kendskab til sagen beskylder de to skabere Laura Ricciardi og Moira Demos for at dreje serien til Steven Averys fordel og fravælge beviser, som taler for anklagerens sag. John Hansen, der er formand for Foreningen for Undersøgende Journalistik i Danmark, siger:\n»Man er selvfølgelig nødt til at foretage valg, men jeg bliver betænkelig, når man mikser undersøgende journalistik med underholdning. Når man gør det, vil man få lyst til at skære virkeligheden til for at gøre historien bedre, mere spændende og fortællevenlig.«\n»Making a Murderer« følger Steven Averys involvering i det strafferetlige system i Wisconsin. I 1985 blev han anholdt og fængslet for voldtægt og mordforsøg på Penny Beerntsen, men efter 18 år i fængsel blev han frifundet på baggrund af nye DNA-beviser. Politiet var flere gange blevet informeret om, at de muligvis havde fængslet den forkerte mand, men reagerede ikke.\nI lyset af de omstændigheder sagsøgte Steven Avery staten for 36 millioner dollars, men før den sag blev afsluttet, kom Steven Avery igen i politiets søgelys. Denne gang som hovedmistænkt i voldtægten og mordet på den 25-årige fotograf Teresa Halbach. En forbrydelse som Steven Averys nevø Brendan Dassey senere tilstod at have været meddelagtig i. I 2007 blev de begge idømt ivsvarigt fængsel.\nEnestående og skræmmende portræt\nMads Brügger, kanalchef på Radio24syv, har selv stået bag store dokumentariske projekter som »Ambassadøren«, der eksperimenterer med fiktionselementer, og han er imponeret over ambitionerne i »Making a Murderer«.\n»Helt grundlæggende er det resultatet af ti års arbejde, der aftvinger stædighed og vedholdenhed. Det er et enestående, ramsaltet og skræmmende portræt af det amerikanske retsvæsen,« siger Mads Brügger.\nEn TV-dokumentar i ti timelange afsnit er ikke et omfang, der skræmmer kanalchefen, som nærmest ikke kan få det »stort nok«.\n»Jeg elsker den enorme detaljeringsgrad, som i øvrigt også betyder, at serien får et langt efterliv på de sociale medier, hvor publikum kan rode i al kaffegrumset. Samtidig betyder størrelsen, at man får plads til at kigge nærmere på interessante bifigurer som Brendan Dassey’s dilettantiske forsvarer, der åbenlyst samarbejder med anklagemyndigheden. Som karakter kunne han være taget ud af en absurd spillefilm som »Fargo«,« siger Mads Brügger.\nHan siger også, at for at lave en dokumentar som »Making a Murderer«, skal journalisten være en »Flittig-Lise«, der kender sin besøgelsestid. Og heldig:\n»Journalisterne stod på historien, da Avery første gang blev løsladt fra fængslet. Og til deres forbløffelse bliver han så anholdt for en mordsag. Dernæst går politiet så pludselig efter Stevens Averys nevø. Ingen havde nogensinde kunnet forudsige de vilde drejninger, som sagen tager,« siger Mads Brügger.\nI DR og i TV 2 har »Making a Murderer« også gjort stort indtryk på direktionsgangene.\n»Der er en stigende interesse for den lange og meget grundige gennemgang af en sag, som man måske skulle tro lå uden for seernes koncentrationsevne,« siger TV2s programchef Thomas Breinholt, der ser »Making a Murderer« som et eksempel på en modtrend til det hurtige og overfladiske.\nForfølger forudfattet konklusion\nOgså John Hansen har fulgt flittigt med i Netflix-hitserien, og han er ikke i tvivl om seriens underholdningsværdi. De mange dokumentariske videooptagelser efterlader et stærkt indtryk af, at det er den skinbarlige virkelighed, man ser, men når man kobler almindelig journalistisk skepsis til, ser man, at det måske ikke er så enkelt. Retssagen har været meget længere, end TV-serien giver indtryk af, og der er udeladt beviser, som anklagemyndigheden har lagt frem.\n»Hvorfor hørte vi eksempelvis ikke om Steven Averys riffel, som var en del af bevismaterialet, og som åbenbart havde affyret den kugle, man fandt i garagen? Man får en fornemmelse af, at Laura Ricciardi og Moira Demos er blevet grebet af at skabe et billede af, hvor tynd sagen var fra anklagemyndighedens side. I virkeligheden var den måske ikke helt så tynd,« siger John Hansen og tilføjer:\n»Forsvarsadvokaterne fremstår som helte. Man får indblik i deres tankegang gennem en række scener, hvor de i rog og mag kan efterrationalisere. Anklagemyndigheden ser vi kun udefra og i udvalgte bidder. Jeg tror, at det er det værste, vi får at se,« siger han.\nMads Brügger finder det paradoksalt, at journalisterne bag »Making a Murderer« begår samme fejl som den, de anklager politiet for: At forfølge en forudfattet konklusion. Han sammenligner serien med en af klassikerne i genren, Errol Morris’ »The Thin Blue Line«, der efterforsker politiets metoder, og konkluderer, at reporterne bag »Making a Murderer« måske har sat barren for højt.\n»Reporterne har ønsket at lave en entydig systemkritik, der er lige så effektiv som den, Errol Morris leverer. Når så reporterne bag »Making a Murderer« opdager, hvor skurkagtige systemets repræsentanter har optrådt, bliver de forført til at tro, at der er tale om en enorm sammensværgelse fra systemets side. Jeg kan med andre ord sagtens se, hvorfor de lod sig rive med, men bundlinjen er, at der kommer til at mangle journalistisk ædruelighed,« siger Mads Brügger.\nVibeke Borberg, forskningschef i medieret på Danmarks Medie- og Journalisthøjskole, vil ikke umiddelbart tage stilling til, om holdet bag »Making a Murderer« kan have begået fejl i fremstillingen af sagen. Hun påpeger blot, at der i true crime-genren er indbygget faldgruber.\n»Journalister, som arbejder med denne genre, skal huske, at de nemt kan blive farvede og personligt engagerede, fordi de lærer nogle mennesker at kende, som de kan få sympati for,« siger Vibeke Borberg.\nMen der er forskel på, hvordan journalister lader sig involvere, mener hun.\n»Den største fare er, når journalister ikke bare dokumenterer et kritisabelt forløb i en retssag, men selv søger at opklare forbrydelser. Det er en af journalistikkens kerneopgaver at efterprøve domfældelser og politiets efterforskning, men det er klart, at i det øjeblik journalister tager efterforsker-hatten på, så er der et problem i forhold til, hvor politiets opgaver begynder, og hvor journalistens stopper.«\nDet er ikke kun i amerikanske programmer som den populære podcast »Serial«, at journalister sommetider overskrider grænsen og agerer efterforsker. Også i Danmark er der eksempler på kendelser fra Pressenævnet, som kritiserer, at journalister efterforsker for rullende kameraer eller åben mikrofon. Pressenævnet har blandt andet udtalt kritik af Radio24syv-programmet »Den brændende mand«.\n»Det var en forfærdelig begivenhed, hvor en mand begik selvmord ved at brænde sig selv. Journalisterne foretog for åben mikrofon en research af, hvem der havde ansvaret for den her ulykkelig begivenhed, og om nogen burde have grebet ind. Programmet kom på den måde til at kaste en mistanke på konkrete personer, som ikke havde nogen chance for at blive renset,« siger Vibeke Borberg, som også kritiserer TV2-dokumentaren »Hvem gør min datter fortræd?«\n»I dokumentaren hævdede moren og hendes datter, at datteren blev seksuelt misbrugt af nærtstående familiemedlemmer. Journalisterne tog til Tønder og begav sig i kast med at tale med forskellige vidner, og på den måde endte programmet med at kaste en meget alvorlig mistanke på særligt en af pigens brødre. I et interview afviste han det, men uanset hvad kan han aldrig blive renset for den mistanke, for der kommer ikke nogen retssag,« siger hun.\nEt andet større dansk eksempel på, at journalisterne har et særligt ansvar for, hvordan de implicerede fremstilles, er DR-dokumentaren om Pedal Ove, »Politiets blinde øje«, fra 1990, som journalisterne Jørgen Pedersen og Sten Baadsgaard stod bag.\n»Dokumentaren var medvirkende til, at sagen mod Pedal Ove gik om, og han blev frifundet efter at have afsonet otte års fængsel for mord. På alle måder var det et flot journalistisk stykke arbejde, men alligevel havde journalisterne fremstillet kriminalkommissæren, som ledte efterforskningen, på en måde, som førte til, at de blev dømt for injurier,« siger hun.\nEfter »Making a Murderer«s verdenspremiere har især sagens anklager, Ken Kratz, været utilfreds med at blive fremstillet som seriens skurk.\n»Jeg har det svært med fremstillingen af Ken Kratz. Han er et levende menneske, som har et job, og han skal leve videre som anklager i Wisconsin. Jeg lagde især mærke til en detalje, nemlig at seerne i afsnit ti lige får den oplysning med, at der var en sag om Kratz, der havde sendt en SMS af erotisk karakter til en teenagepige. Det havde intet med sagen at gøre. Den oplysning var kun med for at sømme fast, at den mand er et dårligt menneske,« siger John Hansen.\nEn række af seriens »skurke« har efter serien modtaget ubehagelige og til tider truende beskeder fra Netflix-seere, mens Steven Averys forsvarsadvokater har fået kærlighedserklæringer fra hele verden.\n»Det kan være så alvorligt at blive omtalt i sådan en dokumentar, at det i sig selv taler for, at journalisterne skal være varsomme med true crime-genren,« siger Vibeke Borberg.\n»De involverede kan blive stemplet for altid.«\n»Making a Murderer« - trailer


Agenda - Erhvervsskoler: Reform har løftet niveauet\nDygtigere, mere motiverede elever, der møder op til undervisningen, og som ikke falder fra. Det er ifølge skolerne den effekt, reformen af erhvervsskolerne har haft. Der ligger dog stadig en udfordring i, at for få unge søger ind.\n”Langt flere elever troppede op på første skoledag. De var mere engagerede i undervisningen, og de blev hængende gennem resten af grundforløbet.”\nDet var ifølge Lars Kunov, direktør for Danske Erhvervsskoler, den nye virkelighed, der mødte lærerne på erhvervsskolerne, da de kom tilbage fra sommerferien i 2015. Her trådte den reform af erhvervsuddannelserne, som et bredt politisk flertal havde vedtaget året forinden, nemlig i kraft.\nEn ny rundspørge foretaget af Agenda viser nu, at der ikke blot var tale om et øjebliksbillede. I dag, godt halvandet år efter reformen blev implementeret, svarer et flertal af erhvervsskolerne, at reformen på en lang række områder har løftet niveauet.\nHovedparten af skolerne vurderer, at erhvervsskolereformen har bidraget til både at løfte det faglige niveau og styrke elevernes motivation. Derudover har den sænket frafaldet såvel som fraværet. På alle fire parametre er det færre end 1 ud af 10 af skolerne, der mener, at reformen ligefrem har trukket i den forkerte retning.\nAlt i alt vurderer 7 ud af 10 erhvervsskoler, at reformen i mere eller mindre grad har medført et højere fagligt niveau, og ca. 6 ud af 10 mener, at den har højnet elevernes motivation.\nStina Vrang Elias, adm. direktør i Tænketanken DEA, ser meget positivt på tallene:\n”Der er nogle rigtig positive tendenser i det her. Nogle af de ting, man ville med reformen, ser ud til at virke. Højere fagligt niveau, bedre motivation og mindre frafald ser alt sammen ud til at lykkes,” siger hun.\nKarakterkravet har løftet niveauet, men skærer nogen fra\nEt af de elementer, der fik mest opmærksomhed i forbindelse med erhvervsskolereformen, var karakterkravet på minimum 2 i dansk og matematik fra folkeskolen. I dag vurderer knap 4 ud af 5 skolerne, at karakterkravet direkte har haft en positiv effekt på det faglige miljø på skolerne. Kun hver femte mener, at karakterkravet har været effektløst.\nDet billede kan Lars Katzmann, vicedirektør på Rybners i Esbjerg, godt genkende fra deres skole:\n”Vi har fået fagligt stærkere og mere målrettede elever,” siger han, men mener også, at der er en bagside af medaljen:\n”Helt konkret har karakterkravet jo også gjort, at nogen bliver nødt til at vælge os fra. Sådan er det jo i sagens natur. Nu går de så på VUC for at blive opkvalificeret, men udfordringen er, at vi ikke ser mange af dem bagefter.”\nOg Lars Katzmanns syn på sagen lader til at være repræsentativ for landets erhvervsskoler. Skolernes evne til at tiltrække nye elever er nemlig det eneste punkt, hvor et flertal af skolerne vurderer, at reformen ikke har hjulpet. 58 procent svarer her, at de har fået sværere at tiltrække nye elever efter reformen.\nDe svar kommer dog ikke bag på Lars Kunov:\n”Når man indfører et karakterkrav, så skærer man selvfølgelig også nogen fra. I hvert fald i første omgang. Men hvad vi har tabt på kvantiteten har vi mere end vundet på kvaliteten, og vi ønsker bestemt ikke at rulle den udvikling tilbage. Man må ikke sænke barren for at få flere ind,” siger Lars Kunov.\nDen gode historie skal ud\nNu er den store opgave så, at flere skal søge mod erhvervsskolerne. Hvis det skal ske, så er der ifølge Stina Vrang Elias et behov for, at den gode historie om erhvervsskolerne kommer ud til de unge:\n”Der er et kæmpe udestående med at fortælle denne her historie. De unge skal oplyses om, hvor mange gode muligheder man faktisk har med en erhvervsuddannelse i ryggen,” siger hun, og vurderer, at det oplagte sted at starte er i folkeskolen:\n”Ideelt bør vi styrke det praktiske element i folkeskolen som helhed, men det oplagte sted at starte er med udskolingen. Vi skal finde ud af, hvordan vi her åbner de unges øjne for, at der er andre veje end den gymnasiale.”\nAgenda har sendt rundspørgen ud til ledelsen på landets 83 skoler, der udbyder enten EUD eller EUX. Heraf har 59 skoler besvaret spørgeskemaet, hvilket udgør en svarprocent på 71 procent.


Lars Samnøy: Norsk landstræner i styrkeløft | maxer.dk\nKonceptet er simpelt: jeg stiller nogle udvalgte personlige trænere 6 spørgsmål omkring deres arbejde for at give indblik i deres tankegang og vejen til hvor de er i dag. I denne del af "mød en personlig træner", har jeg stillet Lars Samnøy de 6 spørgsmål.\nLars Samnøy er landholdschef og -træner for det norske landholds i styrkeløft og, som du måske har gættet ud fra efternavnet, norsk. Han holder foredrag med fokus på styrkeudvikling, er med til at uddanne trænere i styrketræning og arbejder sideløbende som personlig træner i det lokale træningscenter. Selv har han været aktiv styrkeløfter og herunder følger historien for manden, hvis kandidatafhandling omhandlede effekten af træning med reverse bands på eksplosivitet.\nDet hele begyndte med min egen satsning mod styrkeløft som udøver. Jeg havde ambitioner om at gøre det godt på nationalt niveau og komme med til mindst ét EM og VM som junior. Desværre endte karrieren som løfter i marts 2004 før den egentlig var startet. Under opvarmningen i squat fulgte spotterne ikke ordentligt med. Jeg havde ikke låse på og da løftet blev skævt, faldt vægtene af først i den ene side og så i den anden.\nDet resulterede i blandt andet tre prolapser i lænden, som jeg faktisk stadig udfordres af. Denne konkurrence var min første efter målrettet træning med et styrkeløftprogram, og naturligvis havde jeg god fremgang mod konkurrencen og var mere end klar til at satse fremover. Efter at have trænet over 3 år med sjov og ballade, hvor jeg trænede mig selv, øgede jeg den personlig rekord med 40 kg på blot 12 ugers fokuseret træning på et styrkeløftprogram frem til denne konkurrence.\nSelvom det lyder helt vildt, fuldførte jeg konkurrencen og deltog ydermere ved Junior Nordisk fire uger efter uheldet, med blandt andet personlig rekord i squat, bænk og totalt. Det var naturligvis ganske idiotisk og jeg fortsatte med idiotien helt frem til Junior Norgesmesterskab (NM) i november samme år, hvor jeg kvalificerede mig til juniorlandsholdet med personlige rekorder i alle løft. Ingen af træningsugerne op til Junior NM kunne jeg gennemføre efter planen, men jeg lykkedes alligevel med at samle en god total. Derefter var der dog tomt for kræfter og kroppen kunne ikke klare flere tunge løft.\nFra 2005 til 2010 har jeg i stedet brugt tiden som klubtræner, regionstræner og senere fra 2011 som juniorlandsholdschef i Norges Styrkeløftforbund, fokuset skiftede fra min egen løftekarriere som udøver til at være træner. Sideløbende med denne udvikling, har jeg taget en kandidat inden for fysiologi og biomekanik på Norges Idrætshøjskole og har opdaget en stor interesse for at få folk i aktivitet og motivere dem til at starte arbejdet med at forbedre sin egen fysiske tilstand.\nFor mig handler det om at fjerne frygten for bevægelse og at fjerne tærsklen for at udøve fysisk aktivitet. Jeg ønsker at skabe en præstastionskultur hos motionister, det gælder om at oparbejde så stor kapacitet, at man kan tåle perioder med meget stillesiddende arbejde, lange ferier og så videre. Life happens - prepare for it.\nJeg arbejder i høj grad med eliten i norsk styrkeløft, men jeg har også kunder, som har sparsom erfaring med styrketræning og lider af flere skavanker (hvem har efterhånden ikke en diagnose i dag?). Jeg udfordrer mine kunder, tvinger dem ud af komfortzonen og giver dem muligheden for at præstere.\nDet gælder om at ikke acceptere knæene gør ondt, hoften er stiv og skuldrene ubrugelige. Der er mange, som giver folk øget frygt med diagnoser og medicin i store mængder. Min ambition som personlig træner er, at være den kreative inspiration, der finder den aktivitet, som mine kunder kan udøve for både at opnå en øget velvære og reduktion af smerte.\nFørst og fremmest får de en at stå til ansvar overfor. Det betyder meget i starten inden de lærer at stå til ansvar for sig selv. Som personlig træner er det vigtigt at klienten sætter sig mål, som er opnåelige og samtidig er ambitiøse. Mål, som du kan henvise til når du forklarer hvad der skal til for at lykkes. Oftest fungerer konsultationer godt, og klienten får serveret et færdigt program, som de er tilfredse med.\nDet er vigtigt at etablere et forhold, hvor du som træner er interesseret i og får information om hvad der sker mellem PT-timerne.\nDen store forskel sker dog i hverdagen, når klienten er alene. Jeg har aldrig oplevet at en klient ikke har givet alt han/hun har, når vi er sammen, men personlig træning rækker ud over konsultationerne. Evnen til at skabe forandring i hverdagen er essentiel - at hjælpe klienten med at tage et stigende antal små rigtige valg i en travl hverdag, har stor værdi på lang sigt.\nDet varierer selvfølgelig fra klient til klient. Jeg vil nok fremhæve, at det kan være vanskeligt at forklare, på en konstruktiv måde, hvorfor klienten er i den situation han/hun er. Afhængigt af hvorfor en given klient er kommet til mig, hænger det ofte sammen med situationer, hvor klienten ikke er tilfreds med sig selv.\nDet kan være ømme områder og kræver derfor den rette kombination af intuition og empati. På et mere praktisk plan kan ønsker om urealistisk stor fremgang på kort tid være et problem, især i kombination med tanken om at det er den personlige træner, som har hele ansvaret for fremgangen. Her er god forventningsafstemning fra start essentiel. Der er det vigtigt at være ærlig selvom du muligvis må fortælle din klient at målet er urealistisk eller i hvert fald skal justeres.\nDet er måden hvorpå min egen erfaring med en krop, som ikke lystrer, og min akademiske træningsbaggrund kombineres. Disse erfaringer tillader mig at træde på bremsen før det er for sent og korrigere ved behov. Jeg er blevet meget observant i forhold til hvilke rammer man kan bevæge sig indenfor uden at blive skadet. Det er selvsagt ikke med en kirurgisk præcision, men korrektionerne i bevægelse bliver bedre og bedre.\nJeg er altid lydhør og optaget af at tage klientens plager alvorligt og har efterhånden oparbejdet et bredt arsenal af variationsøvelser, som kan bruges i de situationer, hvor de sædvanlige øvelser ikke slår til. I træningsverdenen tales ofte om progression, men det modsatte - altså regression - kan være mindst lige så vigtigt, når man skal finde alternativer til at opretholde en kontinuerlig fremgang mod klientens mål.\nDet som giver mig glæde er når en klient selv tager initiativ til at finne nye måder at udfordre kroppen på. Når nye aktiviteter foreslås og mestringsbehovet melder sig. Deres behov for mestring, ikke mit ønske om mestring på deres vegne - stor forskel. Når en klient af egen fri vilje finder tid til at gennemføre træning på egen hånd, nye måder at få nok søvn og mad og de gør det uden at føle det som et offer.\nNår søvn prioriteres og når sunde kostvaner er en selvfølge, så mærker jeg min motivation kommer frem for det er i disse øjeblikke, at jeg ved, at vi kan lægge langsigtede planer og at jeg har gjort mit arbejde som personlig træner godt. Nu står jeg med en klient, som har kontinuitet, motivation og ambitioner - mere motiverende kan det ikke blive for en træner.\nDen perfekte klient er den, som ser udfordringer fremfor problemer. En klient, som evner at fokusere helt og holdent på sig selv og finder motivation i at blive den bedste version af sig selv fremfor at undskylde sig med hvor let alle andre har det. Fokuserer man på andre vil man forsøge at kopiere andre med et resultat, som kan være katastrofalt.\nAf frygt for at en klient får spørgsmålet "hvordan er den perfekte personlige træner?" vil jeg afgrænse mine punkter til disse. Perfekt er ikke er ord jeg normalt fokuserer på i særlig stor grad, da ingen er i nærheden af perfekt. Hverken som træner, klient eller i livet helt generelt. Jeg synes også de ovennævnte punkter dækker det meste, selv om listen ikke er komplet på nogen måde og derfor i sig selv ikke "perfekt".


arbeide - Ord i Kontekst\nI det første Øieblik fandt han, at vore Ændringer og Rettelser havde strakt sig videre end tilbørligt, men ved nærmere Overveielse kom han til det Resultat, at Sagen ikke godt kunde gøres anderledes, og efter at vi havde optaget et Par enkelte Rettelser, som han foreslog, bad han os at fortsætte vort Arbeide og gjøre det Hele færdigt.\nPaa mine gamle Dage blev det mig givet at arbeide alvorligt paa Udførelsen af en Opgave, som i min tidlige Ungdom havde staaet for mig som et skjønt Fremtids-Perspektiv, men som jeg senere, efter at jeg var bleven Filolog, havde opgivet enhver Tanke om, Oversættelsen af det Nye Testamente.\nDa han efter en lang og frugtbar Virksomhed som Universitetslærer i sit 66de Aar opgav dette Embede, var det, fordi han fandt, at det ikke lod sig forene med Udførelsen af det store Arbeide, han betragtede som sit Livs Hovedgjerning, saa meget mere som hans Stilling som Formand for Carlsbergfondets Direktion paalagde ham et vidtløftigt administrativt Arbeide.\nHvorfor var det endelig saa utænkeligt? det var ingen brødløs Kunst, jeg drev, jeg havde Protection og vilde maaske arve. Hvorfor skulde man ikke tilsidst efter et Liv fuldt af Arbeide, kunne trække sig tilbage her som en hovedrig Mand? Mit ungdommelige Overmod følte en ubegrændset Kraft i sig.\n»Ja bind Du Stykkerne sammen, og lad mig saa see, Du hjælper Nicolai med at slaae alle Ruderne ud i Præstegaarden, at I kan blive færdige med det Stykke Arbeide til Middag«, sagde Præsten, idet han gik. »Blev han vred?« hviskede jeg til Andrea Margrethe. »Vred? Nei saa kan De troe, han havde nok talt til Dem paa en anden Maade nei han er slet ikke vred; De kan være ganske rolig.«\nMinisterens Regler bleve heftigt angrebne af C. St. Professor P. Hansen foreslog, at en mindre Kreds af danske Forfattere og Sprogmænd, der ønskede at bevare, hvad der kunde bevares af den traditionelle Retskrivning, skulde træde sammen for at arbeide i denne Retning. Efter dette Forslag samledes Amtmand Bille, Prof. P. Hansen, Prof. H. Scharling, Dr.\nKonsistorium havde ikke nogen Lyst til selvbuden at blande sig i dette Arbeide, der var i saa gode Hænder; men da det næsten var færdigt, kunde jeg dog ikke længere styre min Lyst til at se, hvorledes det var udført.\nI Ostia saa jeg med Forundring, hvorledes det ikke blot er vulkanske Udbrud, der kaste et skjærmende Dække over tusindaarige Ruiner, men selv den moderlige Naturs regelmæssige Arbeide, naar det ikke forstyrres, udretter det Samme, og endnu større Udbytte havde jeg af at besøge de etruskiske Stæder, hvis gamle Beboere i de vel bevarede Gravkamre have vist os, hvorledes de boede, levede og færdedes, saa tydeligt og fuldstændigt, at vi ere nær ved at trøste os over, at deres gaadefulde Tungemaal er os uforstaaeligt.


Gustav Taske med pels 29900 Fur Clutch - red - Acorns\nForside Varer Gustav Taske med pels 29900 Fur Clutch - red\nGustav Taske med pels 29900 Fur Clutch - red\nEksklusiv hindbærrød pelstaske/clutch fra Gustav, fremstillet af indfarvet vaskebjørnspels. Tasken er foret med silkeagtigt foer, er indrettet praktisk med ét stort rum og inderlomme med lynlås samt aftagelig kæderem.\nPerfekt til at pifte ethvert outfit op. Super både med- og uden kæde.\nHver eneste taske er forskellig i pelsen og dermed helt unik.\nMål: 35 x 22 cm.\nÆgte pels fra Gustav leveres af certificerede finske leverandør og stammer udelukkende fra dyr, der er skudt i naturlige omgivelser for at regulere bestanden.


Konkurspriser.dk - åbningstider - Slotsgade 7 - Aalborg\nTel. 71 99 34 65\nInfo om Konkurspriser.dk\nKonkurspriser.dk finder du i Slotsgade i Aalborg centrum. Aalborg er en flot historisk og kulturel by med mange skønne gader. Aalborg tilbyder på en del liv og god atmosfære. Man finder alle aldersgrupper ligefra ældre, unge, singler og børnefamilier. Fra Aalborg banegaard kan du med få minutters gang kommer ned og besøge Konkurspriser.dk i Slotsgade.\nKonkurspriser.dk finder du helt præcist, hvis du benytter dig af vores kort på denne side. Derudover kan du se informationer om åbningstider og kontaktinformationer. Det offentlige transport som fx busser eller toge, køre hele tiden til centrum af Aalborg. Se mere på rejseplanen.dk, så du hurtigt og nemt kan komme ned til Konkurspriser.dk i Slotsgade.\n- Konkurspriser.dk Slotsgade 7 , 9000 Aalborg.