Норвезька лісова кішка – все ще досить рідкісна в наших широтах, але давно улюблена європейцями порода. Це доброзичливий і незалежний вихованець, який легко знайде «ключик» до кожного члена сім’ї.\nНазва породи: Норвезька лісова кішка\nТривалість життя: 15-20 років\nНорвезькі лісові кішки – досить великі тварини. Дорослі коти можуть важити до 10 кг.\nВони відрізняються хорошим здоров’ям і не вимагають заморочливого догляду.\nСтійка психіка і спокійний характер дозволяють стогкаттам адаптуватися до життя у великій родині.\nПри іграх норвезькі лісові кішки майже ніколи не випускають кігті і не виявляють агресії в стресових ситуаціях, що особливо цінують батьки маленьких дітей.\nГоловні вимоги до змісту – достатні фізичні навантаження (ідеально, якщо це будуть вільні прогулянки) і наявність власної «фортеці», куди вихованець може вийти, коли хоче самоти.\nУ поведінці норвезьких лісових котів чергуються моменти тяги до незалежності і потреба в спілкуванні з людиною; надмірні прояви любові ніколи захоплення не викликають.\nНорвезька лісова кішка привертає увагу на будь-якій виставці завдяки своїй аристократичним зовнішності і значним розмірам. За рахунок густої вовни середньої довжини вона здається ще більшим, ніж є насправді, при цьому дуже рухлива і грайлива, а ось до руйнівних для житла витівок не схильна. Норвезька лісова кішка погано переносить вимушена самотність, однак вимагає поважати її особистий простір.\nІсторія породи норвезька лісова кішка\nЯк можна здогадатися по імені (в різних діалектах норвезької мови «ліс» звучить по-різному, тому в ходу два варіанти – Norsk skogkatt або Norsk skaukatt), родом ці пухнасті красені зі скандинавських лісів. Точних даних про те, як довго вони живуть поруч з людиною, у вчених сьогодні немає. Великою популярністю користується гіпотеза, що вести відлік варто з XVI століття, коли в Західну Європу з Анкари потрапили ангорские кішки. Суворий клімат півострова і необхідність багато лазити по деревах привели до виникнення підшерстя, посилення кігтів і формуванню атлетичного статури.\nВтім, не можна повністю відкидати ймовірність того, що під впливом зовнішніх чинників в новому середовищі у Felis silvestris grampia незалежно від середземноморських родичів сталася і закріпилася ангорская мутація, що відповідає за довжину шерсті. А привезли тих самих диких шотландських кішок на територію сучасної Норвегії вікінги, ще в IX-X століттях колонізували Шетландские, Оркнейські і Гебрідськіх острова. Така версія підкріплюється традиційним чином ватажка валькірій, богині родючості, любові і війни Фрей – стародавні саги зображують її в колісниці, запряженій двома котами, чиї пишні хвости явно нагадують про наших сьогоднішніх героїв.\nУ XIX – першій половині XX століття цих кішок як домашніх вихованців тримали багато норвезькі й шведські сім’ї. У 1930-ті роки, після їх тріумфального появи на міжнародній виставці в Німеччині, почалася серйозна робота над фенотипом породи, метою якої було збереження кращих природних якостей і відсіювання небажаних ознак. Але з початком Другої світової війни про це довелося забути, а в другій половині 40-х років саме існування Норвегія опинилося під загрозою через стихійне схрещування з іншими кішками. Ситуацію вдалося взяти під контроль лише силами ентузіастів. Був створений спеціальний комітет, який давав дозвіл на розведення тільки тим власникам, чиї тварини відповідали стандарту. Старання Норвезької асоціації любителів породистих кішок були винагороджені: король Олаф V визнав скогкаттов офіційної породою країни, а в 1977 році Панс Трулс отримав бажану реєстрацію в Міжнародній федерації кішок (FIFe). До речі, саме він в парі з Піппо Скогпусс вважається родоначальником сучасної породи. Народжений від їхнього союзу Панс Сільвер став батьком одразу 12 виводків і сьогодні згадується практично в кожній родоводу чистокровного норвежця.\nСвітове визнання дало право заводчикам оформляти міжнародні родоводи. Тоді ж почався експорт норвезьких лісових котів за кордон. Зараз найбільше таких вихованців живе в Швеції, але не відстають і інші європейські країни. У США місцеві мейн-куни (яких, до речі, деякі схильні вважати нащадками Норвегія) складають гостям з-за океану занадто серйозну конкуренцію, щоб говорити про справжньої популярності. В Україні серед великих порід поки чисельно перемагають сибіряки, хоча в Києві, Києві, Новосибірську, Владивостоці та деяких інших містах вже відкриті спеціалізовані розплідники.\nВідео: Норвезька лісова кішка\nЗовнішність норвезької лісової кішки\nНорвезька лісової кошеня\nРозмір норвезької лісової кішки коливається від середнього до великого. Як і інші великі породи, остаточної зрілості вони досягають досить пізно – в 4-5 років. Тварини здаються масивніше за рахунок густий вовни. Точні показники зростання і ваги стандартами породи WCF не позначені, але досвідчені заводчики кажуть, що нормою для дорослої особини є зростання 30-40 см, вага значно залежить від статі: кішки в середньому важать 5,5 кг (хоча нерідко зустрічаються витончені 4-кілограмові дами), а коти досягають 6-9 кг.\nУ формі рівностороннього трикутника, обриси плавні, профіль прямої, без «стопа», лоб високий і майже плоский. Вилиці не виражені, геометрично прямі і довгі. Ніс середньої довжини, майже завжди рожевий. Щелепи потужні. Підборіддя має квадратні або округлі обриси.\nОчі норвезької лісової кішки великі і виразні. Мають овальну або мигдалеподібну форму. Поставлені трохи косо. Переважний колір – зелений, золотистий і їх відтінки, хоча інші варіанти не вважаються недоліком. У білих кішок допускається гетерохромія (очі різного кольору).\nСереднього розміру, з широкою основою і злегка закругленими кінчиками, на яких бажані «пензлика». Поставлені на голові високо і широко, зовнішній край продовжує лінію голови. Усередині опушені довгою шерстю.\nСередньої довжини, гнучка, мускулатура добре розвинена.\nМордочка норвезької лісової кішки\nРудий норвезький лісовий кіт\nТіло норвезької лісової кішки велике, потужне, відносно довгий. Кістяк міцний, важкий, мускулатура щільна і добре розвинена. Груди округла і широка. Задня частина корпусу вище лінії плечей.\nПередні середньої довжини, потужні. Задні значно довші, атлетичні, стегна сильні і м’язисті.\nКруглі або овальні, широкі. Пальці добре розвинені, між ними розташовані густі пучки вовни.\nГнучкий і довгий – в загнутим положенні досягає лінії плечей або шиї. Поставлено високо. Широкий біля основи, кілька звужується до кінчика, обов’язково пухнастий.\nНапівдовга, густа, з пухнастим і в міру хвилястим підшерстям. Покривний волос гладкий, володіє водовідштовхувальним ефектом за рахунок маслянистості. Через цю особливість шерсть норвезької лісової кішки може виглядати трохи неохайною. Довжина залежить від розташування: найкоротші волоски на плечах і спині поступово подовжуються, переходячи в ефектний «комір», «нагрудник» і «штанці». Ступінь вираженості таких прикрашають фрагментів може бути різною і правилами строго не регулюється.\nНорвезька лісова кішка черепахового забарвлення\nМоже бути суцільним, біколорним, затіненим, димчастим, таббі. Загалом визнані 64 варіанти забарвлення норвезьких лісових котів, але перелік залежить від конкретної організації. Так, Міжнародна федерація не допускає світло-коричневого, жовтувато-коричневого і відтінків, які характерні для бурманских кішок, але вважає нормою білий колір в будь-яких варіаціях. А Французьке центральне товариство любителів кішок (SCFF) ставить «поза законом» шоколадних, лілових стогкаттов і колор-пойнтів.\nЗанадто малі розміри. Недостатньо міцний кістяк. Погано розвинена мускулатура. Квадратне тіло. Голова квадратної або круглої форми. Профіль з «стопом», тобто переходом від чола до іншої частини мордочки з вираженою западиною. Маленькі або круглі очі. Маленькі вуха. Короткі ноги. Короткий хвіст.\nШерсть з шовковистою структурою, суха або звалювати. Ампутовані кігті, глухота, розташування яєчок поза мошонки.\nФото норвезьких лісових котів\nХарактер норвезьких лісових котів\nНорвезька лісовий кіт з людиною\nГоворячи про внутрішній світ стогкаттов, перш за все, варто відзначити, що за своїм темпераментом вони – типові діти Скандинавії. Врівноважені, зовні емоції виявляють рідко, в конфлікти вважають за краще не вплутуватися, до оточуючих ставляться доброзичливо, але не терплять порушення кордонів особистого простору – словом, характер нордичний.\nОскільки норвезькі лісові кішки довгий час були надані виключно турботі природи, у них досить сильна тяга до «дикої» життя. Звичайно, Норвегія можна утримувати і в міській квартирі, однак найкомфортніше вони будуть відчувати себе в приватному будинку, де є можливість щодня виходити на прогулянки і відточувати свої мисливські навички. В такому випадку не лякайтеся, якщо ваш вихованець зникне з поля зору на кілька годин або навіть цілий день – періоди незалежності і «бродяжництва» абсолютно нормальні для представників цієї породи. Зате в інший час ви цілком можете отримати сувору догану за довгу тимчасову відсутність, адже залишатися на самоті тоді, коли душа вимагає суспільства, норвезькі лісові кішки ой як не люблять. Особливо гостру реакцію викликає відсутність «головного людини» – того члена сім’ї, якого загальний улюбленець виділяє своєї глибокою прихильністю і з ким проводить час вечірнього відпочинку охочіше, ніж з іншими.\nВзагалі норвезькі лісові кішки дуже доброзичливі і прекрасно підходять для життя у великій родині, де є маленькі діти і інші тварини. У відповідь на нав’язливе увага з боку малюків або собак ви не побачите агресії, норвежці вважають за краще ретируватися і перечекати неприємну ситуацію в затишному місці.\nНорвезька лісової кошеня з собакою\nЯкщо ви мрієте навчити свою кішку забавним трюкам і елементарним командам, зупиніть вибір на кого завгодно, але не на норвезьких кішок. Прекрасно розуміючи, чого від них хочуть домогтися словами і частуванням, ці норовливі сіверяни просто ігнорують дресирувальника. Вони самостійно приймають рішення і відмовляються підкорятися чужим примхам.\nВисокий інтелект йде рука об руку з допитливістю і відмінну пам’ять. Скогкаттам подобається стежити за переміщеннями і звичками домочадців, вони точно знають, який порядок речей є типовим в їхній оселі, і негайно привертають увагу господаря до будь-яких відхилень від норми, будь то капає звідки-небудь вода або пакет з продуктами, надовго залишений посеред кімнати. Голос у норвезьких лісових котів в порівнянні з іншими родичами неголосний, і користуються вони «звуковим оповіщенням» не надто часто, тому даремно докучати сусідам своїми концертами не стануть.\nЗаводчики відзначають грайливу вдачу цієї породи, причому суворої прив’язки до віку він не має. Навіть літні коти (якщо їм дозволяє стан здоров’я) з величезним задоволенням і ентузіазмом маленького кошеняти полюють на іграшкових мишей, м’ячики і слід від лазерної указки.\nЯк уже згадувалося, ідеальним житлом для норвезької лісової кішки буде приватне домоволодіння з власним двором. Так можна гарантувати достатні фізичні навантаження, крім того, саме свіже повітря сприяє здоровому блиску шерсті. Якщо ж у вашому розпорядженні тільки квартира, настійно рекомендується не рідше разу на місяць виводити вихованця на прогулянку, не забувши надіти шлею відповідного розміру, щоб припинити спроби відправитися в самостійну подорож або піднятися на саму верхівку розлогого клена. До речі кажучи, можливість лазити по вертикальних поверхнях для Норвегії дуже важлива, оскільки є частиною їх природної поведінки. В результаті постійних тренувань багатьох поколінь предків кігті на всіх чотирьох лапах стали настільки потужними, що ця кішка (єдина серед одомашнених, між іншим!) Здатна без проблем спускатися по стрімкому стовбуру вниз головою. При квартирному змісті обов’язково варто придбати спеціальне котяче дерево з великою майданчиком на вершині, звідки вона може спостерігати за тим, що відбувається в кімнаті.\nСпецифічних вимог до щоденного раціону норвезької лісової кішки фахівці не висувають. Єдиний заслуговує на окрему увагу момент – обсяг порції. Оскільки норвежці крупніше багатьох інших порід, їжі їм потрібно трохи більше. При розрахунках необхідно враховувати поточний вага вихованця. В іншому ж поради стандартні: професійні корми преміум-класу або збалансоване натьное харчування, яке включає тваринні білки, злаки і овочі. Важливо не перегодовувати тварина в будь-якому віці, оскільки ожиріння провокує багато серйозних захворювань. Обов’язково потрібно забезпечити постійний доступ до свіжої води, особливо якщо ви зробили вибір на користь сухого корму.\nНаївся до відвала\nДивлячись на шикарну шубу норвезької лісової кішки, багато хто впевнений, що з появою такого вихованця весь вільний час доведеться присвячувати догляду за шерстю. Насправді ситуація виглядає зовсім інакше. Природа подбала про те, щоб густий і довгий хутро не доставляв тварині серйозних неприємностей, адже в північних лісах навряд чи можна розраховувати на регулярне відвідування груммінг-салонів. Особлива структура підшерстя і остьовіволосся перешкоджає звалювання, тому проблем з утворенням колтунів (як, наприклад, у ангорських і перських кішок) немає. Само собою, навесні і восени, в період активної линьки рекомендується ретельно вичісувати тварина раз в два дні, а то й щодня. Так ви уникнете освіти додаткового «килимового покриття» з випала шерсті на всіх поверхнях в будинку. В інший час цілком достатньо братися за спеціальний гребінь раз в тиждень.\nВодовідштовхувальний жировий шар на шерсті грає важливу роль в підтримці здоров’я норвежців, тому купати їх варто лише в крайніх випадках:\nпри необхідності обробки від бліх;\nякщо кішка під час прогулянки дійсно сильно забруднилася;\nВарто врахувати, що процес миття через специфіку вовни вимагає часу і терпіння. Рідина просто стікає з остьових волосків, залишаючи підшерсток сухим, тому досвідчені заводчики радять спочатку насухо втирати особливий шампунь для жирної вовни, а тільки потім включати воду. Цілком ймовірно, знадобиться не одне намилювання, а ось кондиціонер точно буде зайвим. Якщо температура в приміщенні не загрожує норвезької лісової кішки переохолодженням, краще просто витерти її рушником і дочекатися, поки шубка висохне сама.\nТваринам, які не мають вільного доступу до зовнішнього світу, слід раз на два-три тижні підрізати кігті. З такою ж періодичністю здійснюється догляд за вушними раковинами за допомогою ватних тампонів і спеціальних засобів.\nНорвеги теж люблять коробки … І пакети\nЗдоров’я і хвороби норвезької лісової кішки\nПриродний відбір, який визначав розвиток породи кілька століть, привів до формування сильної та здорової популяції. Звичайно, недавнє втручання людини – селекційна робота, обмежене число генетичних ліній – мало негативні наслідки, проте в цілому норвезькі лісові кішки залишаються міцними і витривалими. Схильні до вони ризику лише кількох серйозних захворювань:\nрестриктивная кардіоміопатія – зниження розтяжності м’язи серця і подальший розвиток хронічної серцевої недостатності;\nдіабет – порушення функції ендокринної системи внаслідок недостатності інсуліну;\nартроз стегна – хронічне захворювання суглобів;\nдисплазія сітківки – неправильне формування шарів сітківки в процесі внутрішньоутробного розвитку;\nхронічна ниркова недостатність – зниження функції нирок;\nглікогеноз IV типу – генетична хвороба, що провокує порушення метаболізму печінки і цироз, такі кошенята народжуються мертвими або гинуть незабаром після народження, в рідкісних випадках доживають до 4-5 місяців;\nдефіцит пуріваткінази – ще один генетичний недуга, викликає скорочення кількості еритроцитів і анемію.\nДва останніх сьогодні зустрічаються все рідше, оскільки генетичний аналіз дозволяє виявити носіїв рецесивних генів і виключити отримання посліду від двох носіїв.\nУ віці 6-8 тижнів здійснюється перше введення полівалентної вакцини (найчастіше це турбота брідер, а не ваша), повторне щеплення проводиться в 6-8 місяців. Далі досить робити рекомендовані ветеринаром щеплення щороку.\nПри належній увазі до здоров’я кішки з боку господарів, правильне харчування, достатніх фізичних навантаженнях і відсутності вроджених захворювань норвезькі лісові кішки живуть 15-16 років, зберігаючи активність і чіпкий розум.\nНорвезька лісова кішка в своїй стихії\nЯк і будь-яку іншу породисту кішку, норвезьку лісову варто купувати тільки в розплідниках з хорошою репутацією або у перевірених заводчиків. Спроба заощадити і купити вихованця на «пташиному ринку» або через приватні оголошення найчастіше закінчується тим, що ви отримуєте звичайного пухнастого «дворянина» або, що ще гірше, малюка з масою генетичних відхилень. Якщо планується участь в виставках, з особливою ретельністю слід перевіряти родовід батьків і відповідність кошеня затвердженим стандарту породи, адже незначні з точки зору аматора недоліки можуть привести до низьких оцінками експертів і навіть дискваліфікації. Якість вовни в юному віці оцінити вкрай складно, тому тут орієнтуються на зовнішні дані батьків.\nЗагальні вимоги до кошеняті будь-якого класу прості:\nрухливість, грайливість і допитливість, які говорять про нормальний розвиток і стан здоров’я;\nчисті очі і вуха без сторонніх виділень;\nвідсутність шкірних паразитів;\nзлегка прискорене, але при цьому рівне дихання після фізичних навантажень (зворотне свідчить про проблеми з серцево-судинною системою).\nВажливими показниками є також умови утримання мами і кошенят – достатній простір для активних ігор, чистота, наявність іграшок, режим і якість харчування. Обов’язково переконайтеся, що проведена перша необхідна вакцинація.\nФото норвезьких лісових кошенят\nСкільки коштує норвезька лісова кішка\nЦіна кошеня норвезької лісової кішки варіюється в дуже широких межах. Мова йде не про різницю між малюком з родоводом і купленим «з рук» – це питання з’ясовано вище. Справа в тому, що всі породисті тварини розділені на умовні класи.\nНайдоступніший варіант – так званий «домашній» Норвегія, тобто кошеня, в екстер’єрі якого є більш-менш серйозні відхилення від стандарту породи. Якщо ви шукаєте дружелюбного улюбленця для всієї родини, довжина його хвоста, плавність профілю або постановка вух вирішального значення не мають, чи не так? Зате придбання не стане ударом по сімейному бюджету: в залежності від престижності розплідника і іменитості предків ціна такого пухнастиків стартує від 10 тисяч гривень.\nЗа майбутнього учасника виставок брідери просять 30-40 тисяч гривень і вище, тут цифра додатково залежить навіть від забарвлення і кольору очей. Дозвіл на участь в конкурсах і розведення мають тільки кошенята, народжені від мами, яка зареєстрована в клубі любителів кішок. Там же півторамісячні малюки проходять актування і отримують офіційну метрику. Без останньої ви пізніше (у віці 6-7 місяців) не зможете оформити міжнародну родовід. Вартість норвезьких лісових кошенят від елітних батьків в кращих розсадниках може досягати 100 тисяч гривень.\nНорвезька лісова кішка: все про кішку, фото, опис породи, характер, ціна Ссылка на основную публикацию\nІрландський сетер – опис, характеристика породи\nірландський сетер Здавалося б, що мисливський пес повинен бути строгим, ...\nЕкстер’єр породи Лайка\nДобрий день. Які відмінні риси породи лайка? відповідь Порода лайок включає ...


Місце сили: для Черкащини розробили бренд | новини на Fixnews\n09:21 02.08.2020 / ukrinform.ua Читати Новину на сайті ukrinform.ua 1 27\nНа Чигиринщині відбулася презентація бренду та айдентики Черкаської області.\n"Новий образ, сильний емоційний "посил", сучасні меседжі, якісна візуалізація - рік тому в області розпочали роботу над брендом та айдентикою Черкащини. Залучали експертів та знавців з усієї України. Нині ж презентували результати роботи. Місце обрали для цього також "сильне" - Дикий Хутір, що на Чигиринщині", - йдеться в повідомленні.\nЗазначається, що головною метою було оновити "ім'я" області, вирізнити її з-поміж інших. Громада Черкащини обрала слоган, який взяли за основу для розробки бренду та графічної символіки. Ним став меседж "Черкащина - місце сили". Його обрали з понад 230 запропонованих.\n"Сучасний світ розвивається дуже швидко, тож, коли ми говоримо про успіх та економічну чи культурну спроможність, однозначно, що ми маємо усвідомлювати свої переваги. Кожен регіон має свої особливості і в цьому полягає сила - в унікальності. Складний процес розробки брендингу дає усвідомлення ідентичності. Айдентика ж дає відчуття корпоративної єдності, розуміння того, що люди, які живуть на конкретній території, мають свої територіальні "фішки", - зазначив очільник області Роман Боднар.\nЗа його словами, бренд - це емоційне спілкування з потенційними інвесторами, туристами, людьми з інших регіонів.\nВізуалізували історію, культуру та самобутність Черкащини директор студії дизайну White Studio Design Олег Білий та керівник креативного бюро Dmytro Bulanov Creative Büro Дмитро Буланов.\n"Те, що ми створили, - це верх айсбергу. Це своєрідна "упаковка" бренду. Відчуття, що Черкащина - місце сили, стало для нас самих відкриттям. Ми не з Черкащини і для нас було важливо зануритися в атмосферу, подорожувати, спілкуватися з черкасцями. Нам важливо, аби цю айдентику прийняли сучасні люди, але щоб водночас вона втілювала величну та непросту історію Черкаського краю. Бо це не тільки про розваги та веселощі, а й історія, хоч місцями й сумна, але напрочуд героїчна. З брендингу та айдентики лише все починається. Завдяки інструменту, який ми створили разом з великою командою, кожен зможе поширювати історію, красу Черкащини на весь світ, привертаючи таким чином увагу до регіону, щоби усі відчули всю силу Черкащини", - зазначив Дмитро Буланов.\n"Дякую за довіру та можливість попрацювати на Черкащині, з Черкащиною. Тут я відчув себе ще більше українцем. Сам логотип - це своєрідні двері до цілої зали з історіями, заголовна літера до історії регіону. Айдентика ж - це обкладинка книги з історією. Текстом є люди, їхні історії, які ми всі разом продовжуємо писати", - додав він.\n"Працюючи над стратегією, аналізували можливості, актив, те, що є присутнє в конкретній області. Наша робота розпочалася з туристичного аудиту регіону. Побачили інфраструктуру, можливості для візитів, поспілкувалися з активом на місцях. Оскільки можна мати найкращі візуальні комунікації, але якщо ти не маєш зацікавлених людей, то немає змісту рухатися далі. Завдання стратегії - донести до кожного мешканця області, що вони самі є брендом. Будь-хто, хто до неї буде звертатися, хай то будуть черкасці, інвестори, мають чітко розуміти, що відбувається в області, яка кінцева мета та для чого це все робиться. А це робиться для розвитку туризму, наповнити контентом цікавих місць, підняття їхньої "планки", - пояснив Чава.\n09:21 | "Брюгге" програв "Антверпену" у фіналі Кубка Бельгії


Томат космонавт Волков: характеристика і опис\nСелекція культурних рослин не стоїть на місці, а тому вибрати той чи інший сорт стає все складніше. А томати є улюбленою культурою багатьох селекціонерів. У цій статті ми розповімо вам все про сорт томатів «космонавт Волков». Ви дізнаєтеся не тільки про переваги і недоліки цього сорту, але і про історію його створення та особливості вирощування. Ці томати завоювали особливу популярність завдяки своїм відмінним смаковим якостям.\nХарактеристика томату «космонавт Волков»\nТомати цього сорту були виведені інженером космічної техніки І. Н. Масловим, який після закінчення своєї основної діяльності захопився вирощуванням помідорів. Названий цей сорт був в честь загиблого друга інженера – космонавта Волкова.\nКущ індетермінантний даного сорту томатів здатний вирости до двох метрів у висоту. Округлена і приплюснута форма плодів має ребристу плодоніжку. Як показує фото томатів «космонавт Волков», їх забарвлення поєднує в собі відразу три кольори: лимонно-жовтий, яскраво-помаранчевий і червоний. Маса одного плоду досягає від 200 до 500 грам, а при дотриманні ретельного догляду і 600 грам. Формування перших кистей відбувається в пазухах після восьмого чи дев’ятого аркуша, усі наступні кисті утворюються через кожні два аркуша. Згідно відгуками, томат «космонавт Волков» має дуже приємний солодкий смак і м’ясисту м’якоть, а також приємний аромат.\nПерш ніж розпочати вирощування томатів сорту «космонавт Волков», важливо вивчити всі його плюси і мінуси. Основними перевагами цих томатів є:\nврожайність – від 4-х до 6-ти кілограм з одного куща;\nстійкість до багатьох захворювань (при правильному догляді);\nвеликий розмір плодів, що полегшує збір врожаю;\nсередня тривалість дозрівання (близько 120 днів);\nне менше 8 томатів на одній кисті;\nуніверсальність використання – у свіжому вигляді, у складі салатів, консервація і приготування пасти.\nЗ мінусів можна відзначити крихкість стебел – томати обов’язково потребують підв’язки. Також відгуки про томаті «космонавт Волков» свідчать, що термін зберігання зібраних плодів досить короткий, а в процесі вирощування сорт вимагає обов’язкового прищипування і додаткового освітлення.\nНасіння на розсаду починають сіяти в кінці зими або на початку березня. Для жителів південних регіонів припустимо більш раннє висаджування. Для посадки розсади томатів «космонавт Волков» використовуються як дерев’яні, так і пластикові контейнери. Головною умовою є наявність хорошого дренажного шару і поживного грунту.\nПеред посівом замочіть насіння на пару годин в розчині марганцівки. Дана процедура убезпечить ваші рослини від впливу грибкових захворювань. А для прискореного одержання дружних сходів можна обробити насіння або грунт стимулятором росту. Крім того, можна ще до появи сходів визначити родючість насіння: опустіть їх у склянку з водою, а через 10 хвилин видаліть спливли примірники – до посадки придатні тільки осілі.\nПосадку насіння здійснюють на відстані не менше двох сантиметрів один від одного, заглиблюючи їх у грунт на півтора сантиметра. Після цього посадки присипаються шаром ґрунту, проливаються і накриваються плівкою.\nДогляд та загартовування\nКонтейнери з розсадою поміщають в тепле місце. Надмірний полив не потрібно, достатньо регулярного обприскування для підтримки помірної вологості грунту. Перші сходи з’являються вже через тиждень після посадки. Як тільки це відбудеться, плівку знімають, і ящик з розсадою поміщають на добре освітлений підвіконня. Періодично паростки підживлення калійними і фосфорними препаратами.\nЗа пару тижнів до пересадки у відкритий грунт проведіть загартовування розсади. Для цього кожен день переносите ящик з розсадою на вулицю, щодня збільшуючи час. Починають загартовування з 30 хвилин. Не слід виставляти розсаду на протяг або мороз – молоді рослини ще недостатньо сильні і можуть загинути.\nТомати даного сорту вважаються досить невибагливими, тому їх вирощування не доставить вам особливого клопоту.\nПісля закінчення двох місяців з моменту проростання перших сходів розсада готова до перенесення на постійне місце. При більш ранньому настанні сприятливої погоди допустимо висадити розсаду трохи раніше покладеного терміну. Оскільки кущі томатів «космонавт Волкова» досить потужні, то відстань між ними повинна бути не менше півметра.\nДля отримання смачного і багатого врожаю за томатами потрібен належний догляд. Важливо стежити за станом кущів і своєчасно приймати необхідні заходи.\nПолив томатам «космонавт Волков» потрібно рідкісний, але дуже рясний. Особливо збільшується кількість води в період формування зав’язі. Після кожного поливу грунт обов’язково розпушують. Крім того, розпушування проводять між поливами, з частотою не менше двох разів на місяць. Територія навколо куща пропалывается з метою видалення всіх бур’янів.\nДобрива і підгодівлі вносяться в грунт кожні півтори-два тижні. Для більш рівномірного розподілу препаратів кущ необхідно добре полити. Для формування смакових якостей плодів використовуються калійні і фосфорні підгодівлі, які чергуються з компостом і перегноєм. У випадку з мінеральними добавками на кожен квадратний метр ділянки вноситься не більше 30 грам препарату. Органічні добрива вносяться в куди більш щедрому кількості – близько 10 кілограм на квадратний метр.\nВидаляти зайві пагони, тобто пасинкувати, необхідно наступним чином: молодий пагін довжиною 7-8 сантиметрів обривається таким чином, щоб у підстави залишилося не менше сантиметра від краю. Такий метод пасинкування дозволяє виростити кущ помірної густоти і отримати максимальний урожай. До того моменту, як почнуть дозрівати плоди, важливо підв’язати кисті. Оскільки велику вагу і кількість плодів прогинають гілки, і вони ламаються.\nНезалежно від того, де ви плануєте вирощувати томати «космонавт Волков» (в теплиці або в умовах відкритого ґрунту), слід подбати про захист рослини від захворювань і шкідливих комах. В цьому розділі пропонуємо познайомитися з основними проблемами та методами їх вирішення.\nТютюнова мозаїка. Проявляється у вигляді сіточки на листках, які поступово скручуються і засихають. Необхідно позбутися від уражених частин рослини і обробити місця зрізів марганцівкою.\nБура плямистість виникає при надмірному поливі або переохолодженні рослини. Впоратися з нею допоможе нормалізація поливу й температурного режиму.\nПозбутися від білокрилки, слимаків і павутинних кліщів допоможе обробка куща мильним розчином. При більш високому ступені ураження застосовуються фунгіцидні препарати.\nНасіння: калорійність на 100 грам\nСкільки калорій в чорному хлібі? Склад і харчова цінність\nЧай каркаде: підвищує або знижує тиск, властивості, особливості вживання\nСтеля на кухні: варіанти, який краще і практичніше\nЯк приготувати садовий вар для дерев в домашніх умовах?\nЯк виготовити веранду своїми руками?\nЯк встановити ванну: поради. Види ванн і технологія монтажу\nБудівельні рівні: різновиди, відгуки про виробників\nДогляд за паркетом: правила і нюанси догляду\nЯк позбутися від мошок: методи боротьби


Прикарпатська письменниця Оксана Кузів презентувала нові книги (ВІДЕО) | Телерадіокомпанія "ВЕЖА"\nПрикарпатська письменниця Оксана Кузів презентувала нові книги (ВІДЕО)\n11.10.2021Коментарі відсутні0247 переглядів\n“Мереживо долі”, “Мешти для Ганнусі”…. Прикарпатська літераторка Оксана Кузів продовжує захоплювати читача неординарними історіями, обрамленими гуцульським діалектом. Після дворічної перерви авторка наживо поспілкувалася із прихильниками. Розповіла цікаву передісторію написання “Мережива долі”. Або інша назва – “Ліс живий”.\n“Мешти для Ганусі” Оксана Кузів почала писати, ще коли видала книжку “Назови мене своєю”. Після того, каже авторка, ” Гануся була боса ще довгий час”. Нині ця книга вміщує ще одну повість – “Московський сторожовий”.\nОксана Кузів називає себе мисливицею за історіями. Причому, цікавить її не лише зміст. Важливими є емоції людини, котра розповідаючи, переживає всі події по-новому. Уже традиційно живописні обкладинки для нових книг створив художник Орест Кузів. Син літераторки.\nОльга Цьома, Оксана Семко, Михайло Тімаков, Новини на “Вежі”.


В Україні збільшився розмір допомоги з безробіття | Лица\nГоловна ➜ Новини ➜ Економіка ➜ В Україні збільшився розмір допомоги з безробіття\n01 грудня 2021 о 17:00 - 3398\nЗ 1 грудня в Україні зросте прожитковий мінімум і, відповідно, — розмір максимальної допомоги з безробіття.\nПро це повідомляє Київський міський центр зайнятості в коментарі Укрінформу.\n«Прожитковий мінімум — це один з ключових соціальних стандартів, від його розміру залежать соціальні та трудові виплати, зокрема, розмір максимальної допомоги з безробіття», — зазначив директор Київського міського центру зайнятості Віктор Білич.\nдо двох років — 50%;\nвід двох до шести років — 55%;\nвід шести до 10 — 60%;\nЗа даними Київського міського центру зайнятості, станом на 22 листопада 2021 року допомогу з безробіття в столиці отримували 9,4 тис. безробітних, серед них мінімальну, у розмірі 1000 гривень — майже 1 тис. безробітних, а максимальну допомогу з безробіття — 3,5 тис. осіб (38 відсотків усіх безробітних).\nСередній розмір допомоги з безробіття в м. Києві становить 5 862 грн.\nУ 2021 році держава виділила кошти на житло для 24 сімей АТОвців Дніпропетровщини\nбезробіття допомога Прожитковий мінімум


Главная › Лекарства › Виноград культурний - виноград культурный\nНаименование: Виноград культурний - виноград культурный\nЛазячий кущ родини виноградових з товстим стовбуром і довгими галузистими вусиками на гілках. Листки чергові, черешкові, округлі або п'ятикутні, гилико 3–5 (7) –лопатеві, рідше цілісні. Квітки двостатеві, рідше – одностатеві, або функціонально маточкові, зібрані в китицевидні суцвіття. Плід – м'ясиста соковита ягода, різної форми і забарвлення (від жовто-зеленого до чорно-фіолетового). Ягоди зібрані в грона. Цвіте у травні – червні.


27 Лют 2016 о 07:32\nВ обласній службі зайнятості навчають атовців новим спеціальностям\nМайже півтисячі демобілізованих атовців звернулись по допомогу центру зайнятості у 2015 на Буковині. 69–ох із вже вдалось працевлаштувати. Також в обласній службі зайнятості навчають атовців новим спеціальностям та допомогають розпочати власний бізнес.\n28-річний луганчанин Дмитро Лахно улітку 2015 року повернувся із зони АТО та тепер оселився на Буковині.\nДмитро Лахно, учасник АТО: Жив в Луганську, коли почалась війна, пішов в батальйон – Луганськ-1. Спочатку брат пішов, потім – я.\nУ Чернівцях хлопець почав шукати собі роботу. Звернувся до обласної служби зайнятості. І намагався потрапити до поліції.\nДмитро Лахно, учасник АТО: Медкомісію я не пройшов, сказали, що в мене зір поганий. Воювати – нормально ,а в поліції сказали – зір поганий.\nРоботу за фахом, відтак, за місяць Дмитрові все ж у центрі зайнятості підшукали. Тепер атовець - слюсар з ремонту газового обладнання.\nДмитро Лахно, учасник АТО: В Луганську я закінчив політехнічний коледж, і там же працював за спеціальністю , в мене стаж є. в Центр зайнятості звернувся, щоб вони допомогли мені знайти роботу, вони відгукнулись.\nМайже 500 демобілізованих атовців звернулись за послугами до обласного центру зайнятості у 2015 році, кажуть тут. 69-х із них вже працевлаштували. Загалом за робітничими спеціальностями.\nРоман Криган, керівник Черінвецького обласного центру зайнятості: Сьогодні 338 демобілізованих отримують послуги центру зайнятості. Це починаючи від надання консультацій, і закінчуючи тим, що ми допомагаємо їм розпочати власну справу. Ми на замовлення роботодавців можемо або навчити або перенавчити того чи іншого фахівця.\nОкрім консультацій, навчання та пошуку роботи, у центрі зайнятості атовцям пропонують започаткувати свій бізнес. Для цього - спершу навчають основам підприємництва, потім атовець має скласти та захистити свій бізнес-план. І вже тоді може отримати повністю річну суму разових виплат по безробіттю для початку ведення бізнесу.\nНаталя Гаврада, керівник відділу обласного центру зайнятості: Їхні виплати складають в районі 4 – трохи більше чотирьох тисяч гривень. А якщо людина виявила бажання займатись підприємницькою діяльністю, ця допомога, яка розрахована на рік, виплачується одноразово.\nЗагалом в області, більш як два десятки атовців вже зайнялись підприємництвом. Тим часом наш герой - Дмитро Лахно, вже зміг заочно поступити до Чернівецького університету і здобуває фах будівельника. Навчається Дмитро ,як атовець – безкоштовно, та успішно поєднує підготовку до сесії із роботою. Єдина проблема, каже – житло. Зараз хлопець мешкає в гуртожитку ВИШу. У черзі на житло йому через відсутність місцевої прописки , каже – відмовили.\n18 учасників АТО з Буковини отримали допомогу на власну справу


Samsung - PixelLab Service\nРемонт ноутбуків Samsung з гарантією\nДругий бренд після ASUS, що виготовляє електроніку на своїх потужностях. Зважаючи на популярність бренду серед мобільних телефонів, доля на ринку ноутбуків була не значною.\nА у 2014 році компанія взагалі заявила про закриття виробництва. Однак на виставці CES 2017 знову були представлені пристрої формфактору ноутбук та продуктивні трансформери.\nРемонт ноутбуків Samsung від PixelLab\nСамостійне виробництво електроніки відображається на ремонтопридатності двояко. З одного боку це уніфікація, схеми типові, запчастини однакові в межах покоління чи модельного ряду. З іншого, такий гігант як Самсунг може дозволити сам собі виготовляти мікросхеми, дістати які інколи буває важко.\nУ PixelLab налагоджені шляхи замовлення запчастин як в Україні , так і у США та Китаї, що особливо важливо при ремонті пристроїв привезених з заходу, і під них неможливо замовити запчастини «на пряму».


Гектар чорнозему в середньому коштуватиме три тисячі доларів — VoxUkraine - AgroTimes\nАгрономія 20 січня 2016, 14:48\nГектар чорнозему в середньому коштуватиме три тисячі доларів — VoxUkraine\nЕксперти VoxUkraine порахували, скільки коштуватиме земля в Україні.\nПро це йдеться в публікації на ЛІГАБізнесІнформ.\nОсобливість ринку в тому, що більша частина сільськогосподарських земель в Україні обробляється не власниками, і більшість власників є пенсіонерами. Тому ринок землі в Україні не буде інертним. З іншого боку, більшість угод з продажу землі в інших країнах фінансується банками. А в Україні кредитів на купівлю землі фактично немає. Цей фактор буде стримувати попит на землю. Доцільно чекати велику кількість транзакцій в перші 2—3 роки після відкриття ринку продажів (5—7% залежно від наявності обмежень). Причиною стане спекулятивний попит і спроби легалізувати раніше здійснені неформальні угоди.\nЩодо цін на сільськогосподарські землі, в сусідніх країнах і країнах ЄС вони дуже відрізняються. Найвищі ціни зафіксовані на Мальті та в Нідерландах (більше 60 тис. дол. за га). У більшості західноєвропейських країн ціни коливаються від 15 000 до 30 000 дол. за га, а в Східній Європі — від 1000 до 5000 дол. за га. Ціни з найвищими темпами зростання в 2000—2009 роках зафіксовано в нових членах ЄС: Латвії, Румунії та Литві — 71%, 62% і 47% відповідно.\nНайвищі орендні ставки зафіксовані в Данії, Ірландії та Нідерландах (більше 600 дол. за га щорічно), а найнижчі — в Литві та Словаччині (54 і 26 дол. за га відповідно). У більшості інших країн орендні ставки знаходяться в районі 200 дол. за га. Вартість оренди визначається в основному економічною віддачею від використання землі, тобто залежить від вартості сільськогосподарської продукції, яку можна зробити на одному гектарі, за вирахуванням інших витрат. При цьому вигода від обробітку сільгоспземель залежить від ціни на сільськогосподарські товари, технології, родючості ґрунтів і доступності земель. У деяких країнах ринку оренди землі не існує зовсім або він спотворений. Наприклад, у Сербії та Грузії. В Україні орендні ставки на землю у приватній власності становили близько 75 дол. за га перед девальвацією гривні, а в 2015 році знизилися до 32 дол. (зі значними відмінностями між регіонами). Інші фактори, що утримують низькими орендні ставки в Україні, пов’язані з фрагментованістю земельних угідь і слабкою ринковою позицією власників землі, а також зі складністю реєстрації прав оренди.\nЦіни продажу на добре розвинених ринках приблизно дорівнюють величині капіталізації економічної віддачі від оренди землі. Таким чином, в країнах з низькими процентними ставками і більш доступними кредитами ціни на землю будуть вищими, зазначають у VoxUkraine. Окрім процентної ставки, більш високий рівень захисту прав власності на землю (наприклад, формальна реєстрація і дієва судова система) сприятиме більш високими цінами. З іншого боку, спотворення (наприклад, обмеження розмірів землі у власності, обмеження доступу на ринки земель, податки) будуть знижувати ціни. Можливість здавати землю в оренду і використовувати її в якості застави, а також субсидії сільськогосподарським виробникам підвищують вартість землі та ціни.\nВсі вищезазначені чинники впливають на співвідношення орендних ставок і цін на землю, яке коливається від 0,06% до 5,99% у країнах ЄС (середнє значення — 2,01%). Найнижче співвідношення спостерігається на Мальті, у Великобританії та Люксембурзі (нижче 1%) — ціни відносно більш високі в порівнянні зі ставками оренди. Найвищим співвідношення орендних ставок і цін є в Литві та Болгарії (понад 4%) — ціни на землю відносно низькі в порівнянні з економічною віддачею від землі, відображеної в орендних ставках.\nЯкщо в Україні співвідношення орендних ставок і цін буде таким же, як у ЄС, слід очікувати, що середня ціна на землю буде становити 2990 дол. за га (з 95% довірчим інтервалом від 1480 дол. до 6030 дол. за га).\nМурахи можуть стати альтернативою пестицидів, – дослідження\nНауковець пояснив, що відбувається з рослиною за дефіциту вологи\nЯк розвток двох типів кореневих систем у пшениці корелюється з кількістю вологи


Поляки провчили путінських музикантів, з’явилося відео: Лапи геть від України. Politeka\nПоляки провчили путінських музикантів, з’явилося відео: Лапи геть від України\nУ п’ятницю, 7 грудня, в Бидгощі двоє польських активістів Рафал Сушок і Міхал Войцещчук зірвали концерт ансамблю пісні і танцю російської армії імені Александрова\nТак, під час виконання пісні “Священна війна” активісти вибігли на сцену з транспарантами “Кремлівський рашизм – геть за Дон” і криками “Лапи геть від України!”. Поляки також тримали транспарант “Слава українцям, які борються за вашу і нашу свободу”.\nПри цьому один з активістів, вибігаючи на сцену, перекинув російський прапор, поміщений на стенд у трохи меншого польського прапора. Жоден з близько 100 військових хористів на це не відреагував.\nЗа кілька секунд активістів зі сцени вивела охорона. Відео інциденту дивіться в кінці новини.\nВідзначимо, що після конфлікту в Керченській протоці, коли російські прикордонники атакували українські кораблі і моряків, в Польщі стали все більше ненавидіти Росію і Путіна.\nТак, на польському телебаченні з’явилася емблема з головою Кремля, де його портрет «схрестили» з кістками і розмістили на жовтому тлі, який дуже нагадує етикетку отрути «Циклон Б». Її використовували нацисти в концтаборах.\nТакож на емблемі є напис «Achtung Russia!», Де подвійне «S» замінили на «блискавку» нацистських воєнізованих формувань СС.\nЧерез пару днів після виходу програми в ефір з такою емблемою, її розмістила на першій шпальтах Польська газета.\nПольські експерти з дипломатичного протоколу засудили подібні зображення, називаючи їх неприйнятними. За словами одного з них, якби подібне зображення було застосоване до польського президента, посол Польщі реагував би негайно. Дипломати вважають, що це неправильний крок, оскільки подібні провокації тільки псують відносини з РФ, які і так неідеальні.\nЯк повідомляла Politeka, що Бердянськ і Маріуполь будуть вимирати: експерт розповів, як розблокувати Азов.


Ледащиця - Українська бібліотека онлайн Knyga.in.ua\nПані наша була не перволіток та й не яка стара; а з себе була висока, огрядна, говірки скорої, гучної. Вбиралася шпетненько - шнурочок до шнурочка, гапличок до гапличка. Ходить, було, як намальована.\nІ в кімнатах у нас було гарно: вичищено, вилощено, покрашено, - і кріслечко, і столичок, усе як слід, по-панськіи. Було, пані кам'яних цяцьок понаставляє, чарочок, мисочок з зеленого, з червоного скла. Був у неї і собака з міді кований, і зайчик череп'яний, мережані ушка. Все те ні до чого, а вкупі воно блищить і на очі навертається, і рябіє - аж б'є. А найдорожча штука-висів у неї на стіні пан мальований, чорнявий, як жук, а хмурий, як ніч, з золотими перснями на руці, - її батько покійний, князь вельможний. Хто, було, не прийде до панії з гостей, кожному пані оповістить: "Се мій татонько покійничок!"\nЗнала вона, як з ким поводитись, як заговорити, як глянути, зітхнути. Прийде якнй-небудь бідолах, то вона йому гучно говорить: "Це мій батько - князь!" Другому, пихатому, багачеві, зітхаючи: "Ото, як мій батенько живий був, - ось із його малювання, - не знала я біди!" А третьому, щирому й молодому хлоп'яті: "Що, - каже, - те світове - і вельможність, і багатство? От був мій панотець - князь, великого чину дойшов..."\nОтже, то сяк, то так, а кожному розкаже, що вона князька дочка. А про те не згадувала, як жукуватий князь прогайнував усю батьківщину, зоставив їй тільки будинок невеличкий у місті з садочком і двором, бо то була її материзна - того вже не зміг прогайнувати.\nПоловину будинку пані оддавала якимсь паничам під найми; ще й столувала їх, - з того й жила, небога. А чоловік її десь далеко служив; ми його й не бачили. Та й панії було байдуже.\nМене їй подаровано. Я родом із Глущихи; була колись Іваньковських панів... Жила я в батька-матері, - боже мій милий! Тепер спогадаю, як-то жилось тоді мені! Оженився наш пан, і взяли мене на вслугу до молодої панії. А вона, ся вже моя пані, у пригоді якось їй ставала. Гостює, було, місяць або й більше, догоджає їй. От як стала вона жалкуватись:\n- Що мені робити? Нема слуги! Чи не дасте ви мені яку з ваших?\n- Чому ні? Беріть собі, котру схочете.\nЖила я в панії років з п'ять. Спершу я сама була в неї, а далі, як уже столовників завелося багато, пані взяла свою кріпосну молодицю з дочкою. Доти пані їх держала у якихсь приятелів своїх, бо в неї, окрім сього двору, не було ні садиби, ані кроку землі своєї: усе спродане, - тільки оцю молодицю з дочкою до вслуги їй придано. Князь то так, панотець її вельможний, похазяйнував. Далеко десь були вони завдаті, і довго пані виважала, поки зважилась їх до себе забрать. А вони ще якось були з вільного роду, козаки, чи що: якось-то ними князь той жукуватий неправдою завладав, то й опасувалась небога держати їх у місті, щоб не збаламутились за вільність Проти неї, зайшовши у ради, в совіти з городянами.\nМолодиця звалася Чайчиха Горпина, дочка - Настя. Не великомовна була та Чайчиха, не привітна: якась хмара повила її навіки. Чи пані свариться, чи б'є (бо хоч пані і не зла була, а все часом попоб'є), чи сам спідницю дарує або хустку - Чайчиха прийме усе мовчки й одійде. Роботяща, покірна людина здається з неї, поки не глянеш на ті брови здвигнуті, чорні, на ті очі ямкуваті, огнем блискотючі.\nЯкось було мені смутненько. От я й плачу собі, сидячи на лавці. Звісно, чоловік і в щасті, то часом смуток обіймає - не то що нам. Воно кажуть: привикнеш!.. Ні!.. Втомишся терплячи, то й здається тобі, що все тобі байдуже, - та разом прокинеться лихо. Часом одно слово... А що ви думаєте? Часом бійку забудеш у годину, а якесь там слово гіркеє вразить тебе до самого серця, - місяці, роки пам'ятатимеш...\n- Горпино! - кажу. - Ось я журюся, я плачу, а ви все однакові. Так вам, мабуть, бог дав!.. Певно, що й ви лихо знаєте?\n- Господи! - кажу знов. - Як я колись молодого віку жила в батька, в матері!\n- А я, - каже, - вік ізвікувала, усе тягаючись по чужих дворах.\n- Ви сиротою зосталися змалку, Горпино? - знов питаю.\n- Ні, мене взято з сім'ї маленькою. Батька й матір ледве зазнаю. І вони чи пізнали б, упослі мене побачивши!.. Та не бачили - вмерли.\n- А чоловік ваш, небіжчик, звідки був родом?\n- З того села, де я жила з панами, з Горієвки. Дворак був.\n- І довгенько ви жили з ним?\n- Господи! І не нажилися! Що ж то йому за лихо сталося?\n- Сп'янчивсь і вмер.\nБуло надвечір одробимось, пані куди в гостину піде, - сидимо коло воріт. То з тим перемовимо, то з другим, - спитаємо, привітаємо, а Чайчиха мовчки сидить. Настя щебече з сусідчиною дівчиною. Жила проти нас міщаночка. Сирітка була, Кривошиєнкова звалася. Така славна дівчина була! Очі в неї були ясні, коси довгі, великі, чорнорусі, а личко - як яблучко. Було, як не побачиш, весела собі, щебетлива, і голосочок був у неї - наче струмочок прудко біжучий. Дуже вони з Настею любилися: як сестри рідні - все, було, вкупці. Діла небагато в Насті: ще тоді вона тільки з дітей виходила; от собі й щебечуть щебетушечки. А Горпина все сама, все мовчить.\n- Горпино! - кажу, - чому ви хоч з дочкою своєю не поговорите? Веселіш вам було б...\n- Яка ще з нею мова? Вона ще дурна, нехай перше розуму дійде.\n- А на мене, - говорю, - то я б із малою дитиною розмовляла. Нехай мені спочує абихто! Свої думки-гадки повимовляю, поплачу...\n- А дитина то п'ятому, десятому оповіщатиме, яке ваше горе... На те воно молоде в бога!\n- Що ж! - кажу;- добрий чоловік пожалкує!..\nА дівчина в неї була хороша, як квітка. І така вона була якась палка, чующа... Вже, було, як зажуриться чим, то аж занедужає; як же весела - що то за жарти, що в неї за пісні, за вигадки!.. Шамка, легка, станом струнка, волосом чорнява, а що вже очі! Там були такі, що й без мови говорять. От інше то поплаче собі тихенько, зітхне, та й годі; а весело - всміхнеться. Ні, воно було у горі, то сльози виплаче, у радощах - сміх висміє. Що спочує, то з самої душі, з самого серця, щирого, киплячого... От і росла вона, і виростала.\nА Чайчиха щодалі, усе вона хмурніша - от мов хмара чорна. І замічати я стала, що вона почала кудись ходити. Увечері пізно якісь до неї люди приходять, і довго вона з ними говорить. Я собі мовчу, в неї не питаю. Коли одного дня - бачу, іде у двір чи москаль, чи хто його зна, - з червоним коміром, такий пикатий, усатий, і питає, чи дома пані. От я кажу: "дома", а сама - зирк: Горпина стоїть на хатньому порозі біла як хустка і проводить того москаля очима. Я аж злякалась. До неї: "Що вам, Горпино?" Вона тільки мені рукою махнула.\nОддав той москаль бумагу якусь панії. Вона ж, як прочитала, розгнівалась, стривожилась. Написала щось і дала тому москалеві. Він поніс. Незабаром прийшов якийсь пан-черевань, і стали вони удвох із панією радитись. Пані так і сипле словами, і хусточкою очі обітре, і руками сплесне. Дала йому гроші. А він усе слухав, брови піднімаючи та по кріслечку нігтями стукаючи. Гроші взяв і, сховавши в кишеню: "Не бійтесь, - каже, - нічого не бійтесь!" Пані йому дякує, до воріт проводить і там дякує. Приходжу я та й розказую Горпині.\n- Ти, молодице, вільності шукаєш?\n- Попадешся у біду, дурна! Лучче служи своїй панії та роби.\n- Чуєш? Розумієш?.. Гляди ж, шануйся! Не зводь напасті на себе! Почуємо іще - негарно буде!\nХочу я їй слово сказати... та гляну на неї - не вимовлю. Сіла вона та голову на руку схилила. Не плаче, не тужить - як замерла!\n- Так от чого матуся така думна ходила!.. Ось чим журилась! Отож вона мені, маленькій, було, розказує про наших батьків вільних, та й сама волі забажала! Веселіша вона тоді була, - каже, а сама задумалася, зажурилася, - не така, як тепер... Розказує, було, мені прядучи казки, як наші батьки вільними козаками по Дніпру жили, і пісень гарних про ту старовину співала.\n- То чого ж се ти й собі, Настусю, усе думаєш?\n- Та все мені, - каже, - давня воля сниться, чогось мені невпокійно: усе чогось дожидаю, сама не знаю чого... І думки мої мішаються, і сон мене не бере; а засну - все сниться, що на волі!..\nА Настя вже шістнадцятий рочок починає. Пані гаптувати її учить, шити: розумна, жвава вона, швидко й навчилась - на свою голову: пані зраділа та чужу роботу почала брати. Було, кому треба, вона погодиться: "Маю тут сусідку-молодицю; вона гарно шиє", та й дасть Насті пошити. І добрі гроші вона брала, й багато роботи їй давали. Настя сиди та ший. А воно таке молоде, юна ще така, а в неї ще серце од кожного слова кипить, в неї ще думки рояться веселі дівочі, ще б молоденькій порозкошувати, по зелених садках тихими вечорами, красними зорями побігати, любих речей, проти місяця стоя, послухати. Ну, що ж робить! Інша, кажу, поплакала б та й сумирилась. Настя не така вдалася. Скільки вона сліз вилила, боже мій, світе мій! Станула як віск. Ясні очі веселі стемніли, і стала вона похмура, як її мати.\n- Що тобі, Насте? - питаю.\n- Що там, голубко?\n- Там люди! - покрикнула. - Живуть, ходять собі, на божий світ дивляться, а я отут над чужою роботою пропадаю.\n- О, пташко! - я вмовляти. - Хіба в їх горя немає, в тих людей!\n- То що - горе? Я горя не боюся... Мені гірш: я не знаю ні горя, ні радощів; я мов камінь тут каменію!\nГляну на Горпину, а вона сидить, слухає, наче їй ся пісня відома, - і головою не поведе.\n- Сядьте ближченько, мамо! Погомоніть, тіточко, розговоріть мене.\n- Ти, Насте, не журися, не плач... А вона, не вважаючи, не слухаючи, як кинеться до матері, як ухопить її за руки:\n- А що я тобі казатиму, дочко? - заговорила Чайчиха похмуро. - Поради нема! Коли тут хтось - шам, шам!\n- Пані, - кажу, - пані!\n- От, - крикне пані, - який собор! Аби я з двора, то й не питай роботи!\n- Та ти й не шила, мабуть, нічого, га?\n- У мене голова болить, - одказує Настя понуро.\n- А гав ловити, то в тебе й не болить тоді голова?.. Ледащице! У матір удалася! Може, й тобі на волю заманулось? Ось я вам дам волю!..\n- Я її годую, я зодягаю, я її на світі держу, а воно, ледащо, мені робити не хоче!\n- Може, собі роблю? - каже Настя, да так-то вже гірко каже тії слова. - Може, собі заробила що?\n- Ти мені смієш так одвітувати? Я ще тебе не вчила! - та й стала її бити.\n- Бийте, бийте, - покрикнула Настя, - та й за се кажіть дякувати!\n- Мовчи ж! Мовчи! А то буде на ввесь вік тобі лиха!\n- Нехай буде!\nГляну я - пані у гніву, розгорілась. Гляну на дівчину - бліда, грізна, сама розпач гіркая! Гляну на Чайчиху - хмара хмарою!\n- От життя моє! - жалкується. - Яке ледащо, та й те грубить мені. А за що? Що не школено по-хазяйській, не бито, як у інших. О, мій татонько! - зиркав на мальованого князя, а в самої очі такі зробились, як у його, в самої така морщина між бровами. - Чи думав ти, чи гадав, що твоя доня - княжна - мусить із тою негіддю поганитись, клопотатись!\n- Та годі вам клопотатись! Чи стоїть того ледащо, щоб ви себе турбували? Нумо вечеряти!..\nЖиття наше, життя! Молодого віку робиш-робиш, а сам в убожестві, в ганибі, - і такеньки старість нахопиться... По чім вас, молоді літа, згадувати?..\nПані, було, на картах столовникам долю вгадує або що розказує, іноді співає, - і все про якогось друга милого співає: "Чому друг не любить, забуває, чому не буває..." Себто свого пана згадує, чи що...\n- Настусю, йди-бо до нас! Поговоримо... Чого така смутна? Коли вже тебе пані не пускає, то ти тим не журись; а ось як годинонька вільна, то собі й погуляй, надолужи, що втеряла!\n- Не надолужу, сестрице, не надолужу! - скаже гірко так, аж та, весела щебетушечка, голівку схилить, зітхне і змовкне.\nОдного вечора ми й спати полягали - її нема. Удень її не бачили: робила при панії, а ввечері знов зникла. Не лягла Чайчиха, сидить ї дожидає дочки. І я собі не сплю: сумно мені такеньки, мати божа!\n- Де була, дочко?\n- Не питай мене, моя мати! Не питай! - одкаже їй Настя. І задзвеніли слова її по хаті, як плач...\n- Що се ти робиш, дочко? Що ти собі задумала? Чи не на мою голову безталанну?\nА дочка лягла; лежить - німа, мов убита.\n- Де ти була? Де ти була, дочко? Ні просьби, ні грозьби не чує - німа.\n- Куди йдеш? Вернись!\nІ вже так пішлося: аби мати не догледіла - дочка втече. Як вже не просили, як не благали - нічого не сказала. Ми й слідком за нею слідкували, - іде вона, оглядається, а загледівши, що її доганяють, побіжить, як полетить на крилах: не дожене і молоде, не то що підбита мати або й я. Ані сліз, ані слів не чує, не вважає.\nЯк-то сумно було в нас у хаті! Як-то тихо, глухо!.. По тижнях слівця, було, не промовимо любого. Я було й хочу озватись до матері або до дочки, - не зважуся, хіба тільки подивлюсь на їх.\n- Матусенько моя! Мабуть, ви мене дожидали? Ось дочка прийшла... Чого дивитесь, мамо? Хіба мене не пізнали? Се я... Мені весело...\n- Ну, моя матінко! Ізнайшла вже я чоловіка, що мене визволить... Напевно вам говорю, що визволить... Будемо вільні, станемо жити, на самих себе робити, будемо за його богу молитись... Хоч він тепереньки й зневажає мене і од людей мене не криє... та нехай! Я йому, матінко, дякую, я йому, матінко, низенько кланяюсь у самі ноги... Він бумагу мені напише... Пані не має права жодного на нас! У неї землі, мовляв, немає... Ми ж, моя матінко, козачого роду... Як-то нам застряти у неволі вічній... Ні, він нас визволить... І її визволить (на мене вже). Весело мені, як-то вже весело, мати моя рідна!.. А засмучуся - він грошей мені дасть... я горілки куплю... і зорі ясні в голові в мене світять!..\nІ з того часу щовечір вона було й п'яна; а вирве вдень годинку, то і вдень уп'ється. Постерегла й пані: гнівалась велико, соромила її і матір: "Ти - мати: чому не впиняєш?"\nЗамикали Настю - вона, було, таки втече; чи дверима, чи вікнами, а втече. Лає пані, б'є, а вона було:\n- Нехай, нехай! Уп'юся - все забуду, весело буде!\nЗамикає, було, удень її, стереже, а ввечері тільки пустила, - вона й зникне до ночі.\nЯк забачила його Настя: "Дитино моя! Лихо моє!" - застогнала і, затулившись руками, заплаче. А давно вже вона не плакала... Я боюся, що Чайчиха, думаю, вже на дочку не дивиться, то й дитину не привітить, та підношу до неї тихенько.\n- Бог... - кажу, - дитинку нам бог дав!\nВона взяла дитинку на руки й дивиться пильно й журливо, і понуро... Дивиться, дивиться, поки аж сльози в неї покотилися. "Горе, - каже, - горе да горе...".\nЯ й собі кажу: "Горе!" плачучи. Отак ми народженця привітали - сумом та плачем!\nІ росло ж воно трудно та болезно: усе нездужає, та нездужає, та квилить. А Настя стала більш іще пити. Як п'яна, то, було, ще заговорить до мене і дитину попестить, пожалує: "Дитино моя! Чому твій тато не прийде одвідати?.. Шкода його дожидати: не прийде! Що йому? Він і не спитає ніколи... А ти мене, янголятко, не клени". Отакі, було, слова промовляє, а сама до дитини всміхається і ладки їй б'є. Б'є ладки, - сумно було дивитись: дитина мов неживенька, а вона з нею грається... Як же твереза, то зроду не підійде до дитини, не гляне - біжить геть. Ми вже ту безталанночку молочком напували.\nОдного разу, як не пустили Насті два дні, чи що, господи! Билась вона, кричала, наче її гарячим залізом пекли: "Ой, пустіть мене, пустіть! Або з мене голову здійміть! Змилуйтеся! Мучите мене нащо й про що? Я п'яниця вічная... Помилуйте мене, пустіть! Уп'юся я, своє лихо засиплю... А в тверезої - лихо обік мене сидить, лихо мені в вічі дивиться!"\nА пані все не велить пускати та жалкується столовникам: "Які сі люди п'яниці! Мабуть, вони вже іншу істоіу мають, не таку, як у нас... Гляньте - молодесенька, а вже впивається! Ледащиця, та й годі!.. Пхе! А дитя своє зовсім занедбала, - пропадає дитя".\nА дитинка тихо дійшла... одного ранку приходжу я її попестити, нагодувати; входжу - у хаті темно, бо надворі нахмарило, далеко грім одгримує, вітерець заліг десь, тиша...\nВходжу, дивлюсь, а дитинка вже очицями поводить. Я до неї кинулась, перехрестила. Воно зітхнуло разочок, і душечка її одлетіла... Ні Чайчихи, ані Насті не було дома. Я дитинку обмила, прибрала, стіл заслала і на столі її положила. Збігала - свічечку купила, засвітила в головках... ручечки їй зложила...\n- Що се таке? - каже. - Дочка моя вмерла? Дочко, дочко малая! Рученьки мої холоднісінькі! Личенько моє прив'яле! - сама бере її за ручечки, цілує, у голівку цілує. -Яке ж німе! Колись-то квилило тихенько - тепер німе... Так отеє ти вмерло?.. Добре, донечко, добре! Їй же богу, добре!\n- Горілки треба, горілки! Люди будуть: ховати доню прийдуть!.. Чи прийдуть же? Що ж? Все треба горілки... Побіжу!\nА вранці прокинулась, побачила труночку, - іздригнулась, збіліла.\n- Умерла! - промовила, наче вона того й не знала, забула. До дитини, а я її одводжу:\n- Насте! Насте!\n- Пустіть! - гримнула. - Нехай подивлюсь! Я ще не бачила її досі, до самої смерті її...\nМи й поховали дитинку - її не було; а потім, як уже прийшла, - прийшла того вечора твереза і біла-біла, стомлена така прийшла, - нічого в нас не питала... Після сього ще гірш запила.\nНе день же й не два таке життя велося... матінко, два роки! Коли Настя разом покинула пити, нікуди й кроку з двора не йде; а сама така тривожна! В лиці міниться, здригається, труситься, - от начеб вона собі смерті чи... волі ждала! Питаю - мовчить. І так три дні. На третій день увечері промовила слово: "Обманив!"\n- Насте, голубко, - кажу їй, - що тобі таке? Скажи ж мені, моя безталанна!\n- Що мені зробити? Я піду до його, піду... Або я його з світа зведу, або сама зійду. Він мене впевнив, що в понеділок волю пришле... Піду, піду, хоть задушу його... Може, полегшаєВирвалась у мене з рук та й побігла. Я за нею, сама старій кричу: "Лихо, горе буде!"\n- Голуби мої сизі! Що ви з нею робитимете?\n- От баба здуріла! Певно, всі ви дурного роду! - каже мені сухенький, жовтенький москалик, розмахуючи бумагою. - От і ся, - на Настю показує, - тут їй воля, тут би їй вибрикувати, а вона останній розум згубила.\n- Яка воля? - питаю, не розуміючи.\n- А вже ж вільна буде! От яка!.. Вже порішили. Який панич гарний за неї просив!\n- Еге! За стару не попросять! Пропадай стара!\nІ жартують такеньки межи себе. А Настя йде біла як хустка, ні журлива, ні весела, - от мов з каменю.\nВибігла Чайчиха. Кажу їй - віри не йме і слухати не хоче. А пані перелякалась: то за тим знайомим шле, то за другим, плаче, ради просить, жалкується. А ми чекаємо - ждемо: чи смерть, чи воля бідолашним буде. Колотилось в нас такеньки аж тиждень. Зовсім уже порішили, що ми вільні, а все пані пускати нас не хотіла - та мусила вже.\nОт як зібрали нас в останній раз та об'явили, що ми всі вільні, у руку бумагу дали, вийшли ми за ворота панські, - як заридає тоді Чайчиха!.. Ридає, ридає так, господи! Та тільки приказує: "Ой, світе мій, світе мій милий, світе мій красний!"\n- Сестриці! Брати! Родина! - так-то вже величає їх! - Не бороніть - нехай поплачу! Я двадцять років не плакала!\nЯк я тоді на неї глянула, тоді я тільки й побачила, які в неї очі добрі, який усміх ласкавий, - наче то не Чайчиха передо мною мовчуща, понура... А далі як схаменулась вона, як глянула на дочку, охмурніла і осмутніла знов тяжко. А Настя стоїть, на всіх, на все дивиться та шепче:\n- Я вже сьогодні випила, - шумить мені в голові...\n- Люди добрі! - простогнала. - Чи я вільна, чи я тільки п'яна?..\nНастина подруга давня, ота Кривошиенківна, прийняла нас до себе в хату. Зібралось ще скільки добрих сусідочок туди до нас та радимось. Тільки Настя - як сіла в кутку, як схилила голову, - немов замерла так.\n- Насте, - кличемо, - іди лишень до ради, порадимось.\n- Голова болить! - одказала.\n- Горить, горить! - каже.\n- Насте, куди се?\n- Горілки хочу!.. Піду! Піду!\nМати заплакала, - просить:\n- Доню моя, схаменись!\n- Пустіть мене, пустіть!\n- Куди ж тебе пустити! Ти на ногах не встоїш... Ляж!\n- То вбийте мене, вбийте! - крикне, ламлючи руки.\n- Я вільна, вільна!.. Ну, добре!.. І вільна, і п'яниця, і ледащо!.. Де ж мені прихилитись, де? Добрий хазяїн вижене: "П'яниця, ледащо, треба її з свого двору вигнати!" - скаже і вижене... і добре зробить.\nК ночі вже з сили зовсім вибилася, - тільки стогнала стиха та просилась:\n- Не женіть мене, не женіть, - нехай я хоч трохи одпочину! Матінко, я ж ваша дитина, - не женіть!\n- Сховайте, сховайте мою дитину, - шепче, - вона вже давно вмерла!\n- Зима люта! - вимовила. - Куди ви мене женете?


Озеро Шибене: втрачена велич...* Від колись найбільшого озера у Карпатах залишились лише спогади.\nОзеро Шибене: втрачена велич...* Від колись найбільшого озера у Карпатах залишились лише спогади.\nГуцули оповідають, що коли небесному громовержцю Іллі урвався терпець на витівки Щезника, він вирішив будь-що розправитись з ним. Сів він у свою залізну колісницю, запряжену трійкою коней у золотій та срібній збруї, і налетів на свого одвічного ворога. Небо тріскало від чорних хмар і блискавок. Ними Ілля безустану гатив по бісу, який метався по всьому світу. Але Ілля його звідусіль викурював. Нарешті притиснув нечистого до гори Погорілець, зі всієї сили вдарив його своїм перуном громовим. Біс і тут встиг вивернутись, але на тому місці, де він був, враз розкрилася величезна прірва. Перевернуті скали і вивернуті з корінням дерева загатили потік. Так і виникло озеро Шибене, що звалося з давніх часів Чурєком, бо тут чуріла не тільки бісівська кров, а й опришківська. Не раз у цій місцині на численних шибеницях, на пострах людям, вішали лісових хлопців. За легендою, тут також вивісили одну з дванадцяти частин тіла легендарного опришка Олекси Довбуша.\nЄ й інша версія утворення озера. Невдовзі після трагічної смерті Олекси Довбуша не на жарт розбушувалась природна стихія. З чорної туги за опришком тижнями небо розривали гострі блискавиці й гучні громи, землю поливали проливні дощі з градом. Земля вже не могла приймати в себе воду і почала сповзати вниз. Між оспіваними гірськими пасмами Попа Івана й Стога, зі східної частини гори Руський Діл, між горами Грофа й Погорілець, з місця зрушилися тисячі тон каміння, грунту, лісу. Через лічені години на висоті 1024 м над рівнем океану, на п’ятому кілометрі бігу потоку Шибений утворили потужну природну гать. Відтоді, за влучним висловом Гната Хоткевича, постало «прекрасне Шибене озеро, до якого сім потоків несуть дари свої, а воно, царственно спокійне, ніколи не каламутить дерзкою хвилею дзеркальної поверхні своєї». А накрила вона більше шести гектарів лугів та лісу. Ще на початку ХХ століття з озера стирчали вершки гігантських столітніх смерек, які росли там ще до появи озера.\n«У середині 70-х років ХІХ ст. водоймище збільшили за рахунок штучної гаті, для сплавляння лісу – дараб і сплавів. Кляуза (гать) мала вгорі 80 метрів, а внизу – 20 м. Із дванадцяти водозбірників на Чорному Черемоші, які перестали працювати у 70-80-х роках ХХ ст., Шибений був найбільшим. Він збирав 420 тис. кубометрів води. Спущена разом з дарабами з кляузи, вона допливала до Верховини за чотири години» (майже такий самий час треба долати автобусом цю відстань).\n(М. Городенко. «Чарівний край Черемоша й Прута»).\nЮрій Сітницький у своїх «Мандрівках по Карпатах» пише про озеро таке: «Від устя Шибеного до Черемоша йдемо на захід 4 км дорогою, яка допускає автомобільний рух, і приходимо до греблі одного з найбільших у Карпатах озера Шибеного. Це озеро природного походження, яке було пристосоване як збірник води для сплаву дерева дарабами по Черемошу. Воно знаходиться на висоті 1024 м, його довжина становить 850 м, ширина – 200 м, а глибина біля шлюзу – 25 м».\nДостовірно не можна сказати, як саме утворилось озеро. То справа рук природи, чи людина спинила гірські потоки і наповнила озеро, чи і те і інше? Неможливо відповісти на це питання, як і на те, куди зникло озеро. Спустили, зруйнувалась гать, пересохло, замулилось/заросло. Зараз на місці озера болото, що поступово затягується молодим лісом. Та якщо ви таки спробуєте відвідати легендарне озеро, то зможете хіба що дістатись пейзажного потічка, що мирно протікає поблизу місць, де раніше було озеро. Нетиповий для гірських річок потік з берегами, що віддалено нагадують пляж, тече плавними зигзагами, утворюючи досить глибокі «ванни», близько 1 метра, з кришталево чистою водою. Продершись 20-30 м через зарості, ви опинитесь на березі потоку, який колись впадав у величне озеро. Вже не вдасться зловити русалку та освіжитись у водах Шибеного. Від озера лишились легенди Карпат, спогади місцевих жителів та здивування туристів: «Куди ділось озеро, ось воно ж на карті...».\nЩодо походження назви озера та потоку Шибений, немає однозначної думки. Згідно однієї думки, назва походить від прикметника «шибений» (неспокійний), що можна порівняти з гуцульським словом «шибатиси» (кидатися, метушитися). Тож можна зробити висновок, що потік Шибений мав суворий характер, а від того і озеро отримало таку ж назву. За часів опришків поблизу цих місць часто на шибеницях вішали повстанців. Можливо, озеро завдячує своєю назвою саме цим сумним подіям.\nФото з архіву Я. Зеленчука.