Короткі висновки: 1. Країни ОПЕК, домігшись контролю над ціноутворенням, значно\n1. Країни ОПЕК, домігшись контролю над ціноутворенням, значно збільшили світові ціни на нафту, що різко змінило платіжні баланси всіх країн світу. Після першого нафтового шоку, що викликав стрибок цін на енергоносії, в розвинених країнах настав найважчий після кризи надвиробництва 1929 -1933 рр.. економічна криза 1974-1975 рр.., при якому високі темпи інфляції супроводжувалися спадом виробництва і великий безробіттям.\n2. Антикризові заходи, що проводяться на основі кейнсіанства, змішаного з монетаризмом, не могли подолати причини кризи, що криються в діяльності непідконтрольних державам транснаціональних корпорацій (ТНК). Вихід з кризи забезпечив євроринок. Використовуючи його інструменти, країни - експортери капіталів, де в основному базуються ТНК, виступили в ролі посередників, забезпечивши перекачку нафтових капіталів з країн - експортерів нафти країнам, що розвиваються - імпортерам нафти, в результаті чого різко зросла заборгованість останніх.\n3. Додатковим імпульсом до розвитку євроринку став перехід до Багатовалютність стандартом з демонетизації золота і ринковим визначенням плаваючих валютних курсів. Його базою стали СПЗ, середньозважений курс яких обчислюється по методу валютного кошика набору валют провідних країн. Так як ринкові курси валют, на основі яких розраховуються СПЗ, в свою чергу визначаються по відношенню до долара США, то розвиток пішов в напрямку доларового стандарту.\n4. Вченими Римського клубу, що досліджували природу економічних криз і проблеми навколишнього середовища, було доведено, що періодичні кризи надвиробництва ведуть до глобальної катастрофи. Для її недопущення ТНК вибрав концепцію функціонального суверенітету, яка передбачає лібералізацію світової економіки з передачею частини економічних функцій держав міжнародним організаціям.\n5. Під час криз посилюється попит на долари США. Для недопущення імпорту інфляції через знецінюються долари країни ЄС в 1979 р. ввели європейську валютну систему (ЄВС), організовану за принципом європейської валютної змії. Її базою стала європейська валютна одиниця (ЕКЮ), частково забезпечена золотом. Принципи функціонування ЄС з передачею деяких прав держав наднаціональним органам підсилювали позиції лідера - ФРН за рахунок інших країн ЄС.\n6. Інтеграційна діяльність ЄС посилила його конкурентоспроможність по відношенню до США, що проявилося під час другого нафтового шоку 1979 - 1980 рр.., Коли частка нафтодоларів, що спрямовується до США, знизилася в порівнянні з ЄС. Для поліпшення свого платіжного балансу США накрутили ставки за кредити. Процентної гонці послідували країни ЄС. Монопольне підвищення процентних ставок забезпечив диктат ТНК і скоординована фінансова політика США та ЄС. У результаті збільшилася частка неторгових платежів в міжнародних розрахунках, що визначило більший вплив євроринку на курси валют в порівнянні з торговими балансами. За допомогою пересування «гарячих грошей» євроринок став здатним викликати валютний криза в будь-якій країні. Так як в міжнародних розрахунках завжди переважають долари США, то валютна криза завжди використовується на їх користь.\n7. Політика високих відсотків допомогла залучити нафтодолари для інвестування економіки розвинених країн. Розбіжності країн, що входять в ОПЕК, завадили їм виробити єдину цінову стратегію. Падіння доходів спричинило їх відмова від інвестиційних проектів. Диспропорціональність економіки, що виразилася у відставанні сільського господарства і в зростанні соціальної нерівності, змусила країни ОПЕК звернутися за позиками на світовий ринок позикових капіталів.\n8. Криза 1980 -1982 рр.. знаменував криза стратегії державного регулювання економіки, заснованого на запуску помірної інфляції. Вибір був зроблений на користь монетаризму, який розглядає світ як «єдину майстерню» з гнучкими товарними цінами і валютними курсами, що забезпечують економічну рівновагу. Втручання держави в економіку визнається в області грошово-кредитної політики та інституційних перетворень. Оскільки приріст грошової маси в обігу залежить від приросту золотовалютних резервів держави і, насамперед, від перспектив отримання ним позик на євроринку, то практична реалізація рекомендацій монетаризму означає посилення влади ТНК в економіці всіх держав для побудови однополярного світу.\n9. США першими з країн прийняли заходи до дерегулювання національного фінансового ринку, щоб зробити його конкурентоспроможним з євроринком. До євродолару стали відносити всю масу доларів, використовуваних для депозитно-позичкових операцій у всіх країнах, включаючи США. Для підвищення своєї конкурентоспроможності європейські фінансові центри кинулися до лібералізації своїх фінансових ринків, що забезпечило до початку 90-х рр..\nЇх фінансову інтеграцію з євроринком. Гігантський імпорт капіталу для фінансування бюджетного дефіциту США, спекуляція нерухомістю, зростання заборгованості країн Латинської Америки, приватних осіб за кредитними картками і промислового сектора розвинутих країн призвели до того, що ножиці між реальною економікою і роздутими фінансами розкрилися до рівня, яка початок депресії 90-х рр..\n10. Для протистояння гегемонії США країни Західної Європи вирішили створити економічний і валютний союз (ЄВС) з єдиною загальноєвропейською валютою "євро". Щоб викликати довіру до євро, Маахстріктское угода передбачає виконання країнами, що претендують на членство ЄВС, критеріїв конвергенції, а, по суті, проведення ними дефляційної політики.\n11. Підвищення процентних ставок євроринку, «з'їдає» надходження від експорту, викликало в 80-х рр.. криза неплатоспроможності країн, що розвиваються і зміну в них курсу індустріалізації на відкритість економіки для іноземних інвесторів. Вивіз капіталу регулюється МВФ та Світовим банком, жорсткість умов яких тим вище, чим більше заборгованість країни. Так як долари служать заставою для численного випуску грошей в інших країнах, то для задоволення зростаючого на них попиту платіжний баланс США має дефіцит, який є джерелом світової інфляції. Отримуючи позики, країни, що розвиваються проводять політику фінансової стабілізації, що веде до зростання зовнішньої заборгованості та до нових запозичень під умови лібералізації руху товарів і капіталів та розпродажі національного багатства інвесторам. Відбувається посилення чільної ролі США в організації світової економіки, супроводжуване повсюдно зростанням соціального розшарування.\n12. Для протистояння ТНК країни, що розвиваються об'єднуються в регіональні валютні угруповання. Проте їх об'єднання з метою створення зони вільного руху товарів, капіталів і послуг для країн-членів та залучення іноземних інвестицій лише посилює залежність від розвинених країн.\n13. У 80-х рр.. СРСР продовжив експерименти з нормативним розподілом прибутку та інституційними перетвореннями економіки. Тенденція збільшення розриву між темпами зростання заробітної плати та продуктивності праці, ведуча до зростання спекуляцій і черг доповнилася тенденцією зростання товарообігу з розвиненими країнами з погіршенням сальдо торгових взаєморозрахунків з ними. Країна все більше перетворювалася на сировинний придаток світової економіки, що залежить від світових цін на нафту, імпорту обладнання та продовольства. В умовах погіршення кон'юнктури на світовому ринку нафти і відсутності в країні Центру розробки соціально ефективної стратегії, влада звернулася за допомогою в МВФ. Почалася трансформація централізованого управління вітчизняними інвестиціями на користь залучення іноземних інвестицій, що завдало останній удар по стратегічному перевазі СРСР в конкурентній боротьбі з США і, в кінцевому рахунку, розвалу супердержави. Умови виділення допомоги державам СНД, що утворився на місці СРСР, що визначаються МВФ і Світовий банк, сприяли трансформації їх стратегій в боргові, які поставили під загрозу безпеку цих держав.\n13. Альтернативою для країн-членів РЕВ був вихід на соціально ефективну стратегію розвитку, яка допускає всі форми власності, ефективно працюють на стійке зростання реальної платоспроможності національної валюти. Проте всі реформи, що проводяться в них під прапором демократизації партійною номенклатурою, посилювали стихійну організацію, а з нею і бюрократизацію економіки. Росли темпи інфляції і зовнішня заборгованість країн. Зрештою, сталося накопичення критичних умов для розвалу РЕВ і переходу його країн до фінансової стабілізації. Оскільки влада, розкрутила високі темпи інфляції, втратила кредит довіри у громадян, то перехід до фінансової стабілізації був здійснений за допомогою МВФ, які зажадали проведення жорсткої грошово-кредитної політики із заморожуванням заробітної плати та відкриттям економіки для іноземних інвесторів.\n14. Виріс до 90-их рр.. державний борг більш не дає державам можливостей для маневру економічними ресурсами. Відстрочку кризи світової економіки дав економічна криза в Східній Європі та СРСР. Політика дефляції в розвинених країнах супроводжується низькими темпами економічного зростання, зниженням інвестиційної активності та зростанням безробіття. Стан платіжного балансу США продовжує погіршуватися. Все більш загострюється проблема безробіття для країн ЄС. Загальноприйнята оцінка виходу Японії з економічного спаду в довгостроковій перспективі - песимістична. Влада країн, що розвиваються змирилися з швидкозростаючою залежністю національних економік від короткострокового, в основному спекулятивного капіталу, що веде до періодичним регіональним кризам, що підсилює вплив США в регіонах.\n15. Великі надії світова спільнота пов'язує з високими темпами економічного зростання Китаю. Однак швидке зростання супроводжується посиленням диспропорциональности економіки Китаю, високими темпами інфляції і зростаючої зовнішньою заборгованістю, провідною в, кінцевому рахунку, до його залежності від ТНК.\n16. Для всіх країн з трансформованою економікою характерне прагнення до залучення іноземних інвестицій і відсутність власної стратегії розвитку, що, враховуючи зростаючу фінансову нестабільність у світовій економіці, робить ці країни «заручниками» глобалізації.\n17. Дефолт Росії в 1998 р. пояснюється реалізацією нею боргової стратегії і погіршенням платіжного балансу по поточних операціях. Зростає диспропорційність економіки і залежність її від руху іноземних інвестицій. Не маючи уявлень про соціально ефективної стратегії розвитку, і, отже, якісного інструментарію для прогнозування розвитку російської економіки, Уряд змушений продовжувати інституційні перетворення економіки і звертатися до зовнішніх запозичень при погіршенні кон'юнктури на світових ринках нафти. Завдяки високим світовим цінам на нафту Росії вдалося швидко повернутися у фазу фінансової стабілізації, супроводжувану низькими темпами економічного зростання, низькою інвестиційною активністю, зростаючим безробіттям і закріпленням її сировинної орієнтації у світовій економіці. Цивілізоване вступ Росії до СОТ передбачає трансформацію її корпоративної стратегії в соціально ефективну стратегію.\n18. Ситуація 90-х рр.. радикально відрізняється від інших періодів тим, що світ став однополярним на чолі з США. У 1997 р. приватний капітал, що прямує в країни, що розвиваються, досяг свого максимуму. Після кризи в країнах Південно-Східної Азії виріс попит на долари, і потік капіталів з країн, що розвиваються став значно перевищувати потік капіталів, що направляється в них. Диспропорциональное розвиток економіки США і повернення спекулятивного капіталу на батьківщину може спричинити репатріацію епіцентру глобальної кризи в США. Для його недопущення США були змушені проводити дефляцію, що сприяло згортання виробництва, зростання безробіття та дефіциту платіжного балансу по поточних операціях. Після піку фондового буму стагнація промислового виробництва в США змінилася його спадом. Для пожвавлення виробництва США потрібна інфляція. Для цього США значно знизили ставку рефінансування ФРС і збільшили військові витрати на створення НПРО.\n19. Практика розвитку глобалізації показує, що зміна фази циклічного розвитку світової економіки передбачає черговий нафтовий шок Можлива війна США проти Іраку, що оголосив про можливість припинення поставок нафти, викличе ще більше зростання цін на нафту, що, у зв'язку із зростанням акцизів на енергоносії в США, додатково поповнить доходи їхнього бюджету. Запуск інфляції, як правило, супроводжується протекціонізмом. Корекція курсу долара і протекціонізм ведуть до «вибуху» сформованої міжнародної фінансової системи з репатріацією епіцентру кризи в США. Його відтяжку дає «згоду» інших держав продовжувати дефляцію, що означатиме застосування до них валютного демпінгу з боку США і не може тривати нескінченно. Для контролю над майбутніми нестабільними регіонами грунтуються нові військові бази США. «Мирним» розв'язанням кризи для США стане трансформація корпоративної стратегії в соціально ефективну стратегію.\n20. Враховуючи наслідки глобальної кризи для США, може створитися враження, що країни ЄС посилять свої позиції у світовій економіці, завдяки переходу до платіжних розрахунками в «євро». Однак покладені в основу дефляційні принципи конвергенції ведуть до високого рівня безробіття в цих країнах. Введення єдиної азіатської валюти (юаня або союзу юаня і ієни) також обслуговуватиме дефляційну фазу розвитку азіатсько-тихоокеанського регіону (АТР).\n21. Сьогодні основною проблемою глобалізації є зростаюча прірва між розвиненими і країнами, що розвиваються, захист навколишнього середовища. Зростання допомоги бідним країнам, великі інвестиційні проекти не можуть подолати кореневі причини глобальної кризи, що криються в циклічності розвитку. Побудова однополярного світу викликало не тільки зростання взаємозалежності розвитку національних економік, а й посилення хаотичності у прийнятті рішень міжнародних економічних організацій, що веде до руйнування стратегічної стабільності. Завдання її відновлення значно спрощується при переході до багатополярного світу, в якому великим державам (блокам держав) відводиться принципово нова роль - розробка і реалізація соціально ефективних стратегій, націлених на цивілізований розвиток глобалізації.\nІнформація, релевантна "Короткі висновки"\n(Від франц. Resume) 1) короткий виклад суті написаного, сказаного або прочитаного; короткий висновок, заключний підсумок чого-небудь; 2) складений за певними правилами набір відомостей про претендента на\nзобов'язання, що погашаються (задовольняються) в короткий період (до 1\n(Summary) короткий виклад якогось документа і витяги з\n1) короткий письмове супровід експозиції музею або виставки; 2) невелика частина опису, вибрана з великого\nТема 1. Уніфікація національних податкових систем у світовій економіці\nВведення 1. Сутність і значення уніфікації національних податкових систем. 2. Напрями уніфікації національних податкових систем, їх коротка характеристика. 3. Уніфікація непрямого оподаткування (на прикладі країн-учасниць ЄС). Висновок Список використаних джерел У Запровадження визначається актуальність теми, мета і завдання роботи. У першому питанні необхідно розкрити\nУ курсі лекцій в короткій і доступній формі розглянуті всі основні питання, передбачені державним освітнім стандартом і навчальною програмою з дисципліни "Макроекономіка". Посібник являє собою своєрідний короткий конспект курсу. Його мета - допомогти студентам систематизувати навчальний матеріал, краще підготуватися до семінарських занять та іспитів. Завдяки формі\nУ перших розділах коротко викладаються деякі «прописні істини», безумовно, відомі фахівцям. Але згадки про них вимагає логіка викладу, обумовлена поставленою метою - прагненням вирішити проблему\nПосібник складається з питань і відповідей, тестів і завдань. Формулювання питань і їх послідовність дано у повній відповідності з державним стандартом за названою предмету. У відповідях коротко викладаються основні поняття, дається їх графічне і математичний опис. Для студентів, що навчаються з неекономічних\nУ простій і наочній формі в книзі розміщено короткий опис всієї діючої в Росії системи податків і зборів, детально розглянуті різні види митних платежів, платежі за користування природними ресурсами, а також плата за негативний вплив на навколишнє\n1. Зовнішньоекономічний бюлетень, 7 (1) М., 1996, с. 52. 2. Закон РФ "Про державне регулювання зовнішньоторговельної діяльності" ("Російська газета" від 24 жовтня 1995р.). 3. Порядок проведення розслідування, що передує введенню захисних заходів. Затверджено МЗЕЗ РФ 25.12.1995 р. (Реєстраційний № 1000 від 25.12. 1995 р.). 4. Короткий зовнішньоекономічний словник-довідник (за ред. В. Є.


Байден прокоментував візит Папи Римського до Іраку\nПро це пише “Укрінформ” з посиланням на АР.\n«Інцидент стався приблизно о 12:11 (18:11 за Києвом – ред.) сьогодні (11 березня – ред.) в Александрійському центрі ув’язнення для дорослих. Наш професійний персонал впорався із ситуацією належним чином і Меннінг тепер у безпеці», – прокоментував інцидент шериф міста Александрія у Вірджинії Дана Лоурн.\nМеннінг перебуває у в’язниці з травня 2019 року за відмову давати показання перед великим журі щодо розслідування справи WikiLeaks. Вона повинна була з’явитися у федеральному суді в Александрії, штат Вірджинія, 13 березня на слухання щодо клопотання про зняття з неї покарання за прояв неповаги до суду.\nУ травні 2010 року Командування кримінальних розслідувань армії США затримало Меннінг та висунуло низку звинувачень, у тому числі в причетності до шпигунства. Суд виніс вирок щодо ув’язнення на 35 років ексаналітика американської розвідки. Однак у 2016 році президент Барак Обама у своєму помилуванні зменшив термін для Меннінг до шести років.\nРаніше ІНФОРМАТОР повідомляв, що США почали вивід військ з Афганистану. Також, в Іраку внаслідок ракетного удару по військовій базі загинули двоє американців і британець.\n08/03/2021 - 21:05


Львів соціальний - Майстер-класи, концерти, подарунки: у Львові з нагоди Дня матері відбудуться святкові заходи\nП'ятниця, 10 травня 2019 11:48\nМайстер-класи, концерти, подарунки: у Львові з нагоди Дня матері відбудуться святкові заходи\nУ другу неділю травня в Україні відзначають День матері. З нагоди цього свята структурні підрозділи та підпорядковані комунальні установи міського управління соціального захисту проведуть ряд заходів.\n«Зокрема, сьогодні, 10 травня, відділ соціальної роботи Шевченківського району Львівського міського центру соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді проведе творчий майстер-клас. Участь у ньому візьмуть десятеро дітей, які власноруч створюватимуть брошки у вигляді пухнастих тваринок – ведмедиків, зайчиків чи лисичок. Кожен навчиться правильно підбирати тканину, акуратно зшивати деталі та кріпити фурнітуру. Діти фантазуватимуть з образами тваринок, щоб їх прикраса вийшла не лише акуратною та гарною, а й унікальною. Адже всі ми знаємо, що найкращий подарунок для мами – зроблений руками її дітей», - розповіли в управління соціального захисту.\nПроведуть майстер-клас і у Центрі соціальної підтримки осіб з числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування і внутрішньо переміщених осіб. Соціальні працівники центру разом із дітьми і мамами з нагоди свята виготовлятимуть вітальні листівки. Відбудеться майстер-клас 10 травня.\nОкрім цього, управління соціального захисту долучились до ініціативи громадської організації «Рух за життя». Тож, у неділю, 12 травня, у приміщенні університетського храму УКУ – храмі св. Софії Премудрості Божої відбудеться акція «Частка Марти». Розпочнеться вона зі спільної молитви, опісля 60 малозабезпечених, одиноких матерів – мешканок Львова отримають продуктові набори.\nЦього ж дня запланували заходи й у Львівському центрі надання послуг учасникам бойових дій. Учасники антитерористичної операції відвідають Львівський геріатричний пансіонат : привітають пацієнтів пансіонату та вручать їм подарункові набори солодощів. Також у пансіонаті відбудеться святковий концерт за участі дитячих колективів Центру дитячої та юнацької творчості Залізничного району м. Львова. Участь у заході візьме майже 200 осіб.\nЧитати 483 разів\nДетальніше в цій категорії: « Крапанка, дряпанка, крашанка: у центрі дозвілля літні львів’янки вивчали історію писанкарства\tУ науковій бібліотеці для літніх львів’ян заспівали пісні про кохання »


Мода 2017-2018: яке взуття вибрати в цьому сезоні (ФОТО) | Телеканал СТБ\nТелеканал СТБ / Модне зимове взуття 2017–2018\nЦієї зими ховаємо подалі масивні черевики та грубі чоботи, а натомість насолоджуємося жіночністю в усіх її проявах! Перфорація, блискітки, декоративні елементи та інші дівчачі прикраси знову займають перші позиції у взуттєвих трендах майбутнього сезону. Тож як виглядає модне зимове взуття 2017–2018?\nМодне взуття осені 2017 – ботильйони, які плавно переходять у шкарпетки в рубчик, будуть не менш актуальні майбутньою зимою. Також рекомендуємо придивитися до чобіт, щедро прикрашених різними графіті, написами та логотипами. Прихильницям класики точно припаде до душі лаконічність з колекцій Missoni, Max Mara, Maison Margiela, Balenciaga, Christopher Kane. Модні доми пропонують носити прості білі моделі без жодної прикраси. Втім, незалежно від вашого вибору, не забувайте, що зимове взуття повинне бути насамперед теплим і комфортним. Стильної та затишної зими!


ЕПОХА ПЕТРА І: НАРОДЖЕННЯ РОСІЙСЬКОГО ФЛОТУ - Реферати з Всесвітньої історії - Золота колекція рефератів - 2018\nЕПОХА ПЕТРА І:\nНАРОДЖЕННЯ РОСІЙСЬКОГО ФЛОТУ\n1. Географічне положення Росії наприкінці XVII ст.\n2. Вступ на престол Петра І.\n3. Перший Азовський похід.\n4. Рішення про будівництво флоту.\n5. Другий Азовський похід.\n6. Історична пропозиція Петра І.\n7. Велике посольство 1697-1698 рр.\n8. Іспит у Воронежі.\n9. Північна війна.\n10. Російський флот до 1725 р.\n11. Царювання Петра І: підсумки й значення.\nКордони Російської держави наприкінці XVII ст. значно відрізнялися від сучасних. Вони збігалися тільки на півночі, де проходили берегом морів Льодовитого океану й включали безлюдні тоді простори Заполяр’я. На заході кордон пролягав по лінії Ладозьке озеро — течія Дніпра, включаючи землі, розташовані трохи на захід від Смоленська.\nПівденним краєм країни слугувала Астрахань. Від неї прикордонна лінія тяглася до столиці Донського війська, Черкаська, розташованого північніше устя Дону, і потім піднімалася на північний захід до закруту Дніпра в районі сучасного Дніпропетровська.\nВеличезні простори Російської держави, проте, були відрізані від виходу до моря, від можливості широкого використання дешевих морських шляхів сполучення. Тому зрозумілим було прагнення російських правителів заволодіти цим потужним важелем економічного процвітання країни. Росія мала у своєму розпорядженні вихід до Тихого океану на сході, але ніяких вигід це не давало, оскільки Далекий Схід тільки починав освоюватися й економічного значення цей край ще не мав. Перлина півдня європейської Росії — Астрахань — відкривала шлях у Каспійське морс й здавна була транзитним пунктом у торгівлі зі східними країнами не тільки для Росії, але й для Західної Європи. Однак відсутність виходу з Каспійського моря до океанських просторів значно обмежувала можливості, тому що забезпечувала морські зв’язки тільки зі Східним Закавказзям, Іраном і почасти Середньою Азією.\nЄдиними морськими воротами Росії в країни Європи був Архангельськ. Але це місто було досить невдало розташоване. По-перше, Архангельськ був дуже сильно віддалений від Москви, і між ним і Москвою був відсутній прямий річковий шлях: товари, що призначалися на експорт, до зими зосереджувалися в Ярославлі, звідти санним шляхом доставлялися у Вологду, а потім Сухонею й Двіною до Архангельська. По-друге, відстань від Архангельська до країн Західної Європи була вдвічі довшою, ніж шлях через Балтійське море. Нарешті, по-третє, шлях через Біле море був набагато небезпечнішим у порівнянні зі шляхом через Балтійське море, де була відсутня загроза айсбергів, зледеніння й суворих умов плавання.\nТаким чином, життєво необхідними для Росії були узбережжя Чорного й Азовського морів. Але вихід до цих морів охороняли дві турецькі фортеці, що стояли в усті Дону й Дніпра: Азов і Очаків. Однак два невдалі Кримські походи в 1687-му і в 1689 р. під командуванням глави уряду князя В. В. Голіцина підірвали авторитет цариці Софії й послабили її шанси в боротьбі за владу.\nУ 1689 р. юний Петро змістив Софію з престолу й очолив державу. Це поклало початок новій епосі не тільки в історії Росії, але й в історії російського флоту. Незважаючи на те що Петро виріс у Преображенському й ніколи не бачив не тільки моря, але й великого озера, він з дитинства пристрастився до морської справи. За однією з версій, ця пристрасть зародилася в царя після знайомства з астролябією, а також зі старим ботиком, знайденим Петром і Францем Тіммерманом у сараї Н. І. Романова в селі Ізмайловському. Перевагою ботика, що згодом був названий Петром «дідусем російського флоту», було незвичайне влаштування вітрил, то дозволяють плавати проти вітру.\nНа невеликій річечці Яузі почалося навчання майбутнього царя плаванню. Але вузькі береги ріки незабаром набридли шістнадцятирічному Петрові, й у пошуках великої води, де можна було всебічно опанувати мистецтвом управління ботиком, він перемістився на Просяний ставок, а потім і на Переяславське озеро. Більшу частину свого часу Петро проводив в «марсових і нептунових потіхах» — військових іграх і маневрах на суші й на Переяславському озері. Незабаром розміри озера також перестали задовольняти царя, і він задумав відправитися до справжнього моря. У 1693 р. Петро вирушив до Архангельська — єдиного на той час торговельного порту на Білому морі, що зв’язує Росію з країнами Західної Європи. Тут цар на невеликій яхті вперше здійснив нетривалу морську подорож.\nУ цей час кілька англійських і голландських купецьких судів, завантажених товарами, приготуватися відправитися з Архангельська в дорогу назад під супроводом голландського військового корабля. На прохання царя капітан корабля І. Іоллес вирішив взяти його з собою в плавання. Четвертого серпня судно вийшло в море. Під час цієї подорожі Петро вивчив оснащення корабля й оглянув усі завулки судна. Біля Трьох Островів, па відстані більше трьохсот верст від Архангельська, цар попрощався з капітаном і повернувся назад на своїй яхті «Петро».\n18 вересня 1693 р. Петро заявив про своє рішення покинути Архангельськ. Перед від'їздом у місті був закладений сорокагарматний корабель, а інший такий було доручено придбати в Голландії амстердамському бургомістрові Миколі Вітсену.\nПро увагу Петра до свого дітища свідчить те, що, повертаючись додому, на заводі в Олонці він власноручно відлив пушки й виточив такелажні блоки для закладеного корабля.\nУлітку 1694 р. Петро знову відвідав Архангельськ і 20 травня спустив на воду перший російський корабель «Святий Павло», що одержав «проїзну грамоту» на право закордонної торгівлі.\nНа купленому в Голландії торговельному кораблі «Святе пророцтво» Петро підняв триколірний «штандарт царя московського» і в супроводі «Святого Петра», «Святого Павла» і ескорту з восьми англійських і голландських торговельних і військових судів відправився па вихід з Білого моря. На траверзі мису Св. Ніс він попрощався з іноземцями й зі своєю ескадрою і повернувся до устя Двіни. Під час плавання з голландцями цар спішно заповнював пробіли у своїх знаннях морської справи й досяг у навчанні прекрасних результатів, враховуючи, що голландською мовою Петро володів досконало.\n1694 р. був переломним в історії російського флоту. Нар зрозумів важливість розвитку в Росії морської справи. Зустрівши в Архангельську торговельне посольство з Голландії па чолі з Миколою Вітсеном, власником верфі в Роттердамі, він замовив останньому побудувати «зразкову» 32-веслову галеру, доставити її в розібраному вигляді в Архангельськ, а потім переправити до Москви.\nНе бажаючи чекати доставки «зразкової» галери, Петро оголосив про виступ армії в похід на турецьку фортецю Азов. У цьому поході російське командування прагнуло захопити Азов, що належав туркам з 1471 р., і зробити його опорним пунктом боротьби за Чорноморське узбережжя, убезпечивши в такий спосіб південні кордони держави від щорічних вторгнень кримських татар.\nПлан походу був затверджений, командування всіма судами було покладене на Франца Лефорта.\nУ березні 1695 р. почалася перша Азовська кампанія: 150-тисячне військо рушило на південь. Основний удар було вирішено завдати по самій фортеці. Головна перевага нового стратегічного напрямку полягала в тому, що війська одержували можливість рухатися не «голодним» степом, а рікою Доном, уздовж якої розташовувалися поселення донських козаків. Крім того, відпадала необхідність тягти за собою величезний обоз.\nВійсько на судах дійшло до Царицина, звідти пішло пішки до козачого міста Паншина на Дону. Виснажених тривалим веслуванням і браком коней людей у Паншині очікувала нова неприємність: підрядники не приготували погрібної кількості провіанту й човнів. Це змусило Петра затриматися на три дні, але вже до кінця червня військо, сплавившись Доном, підступило до Азова.\nБули встановлені батареї, і в перших числах липня почалася облога. Місто безупинно обстрілювалося, однак положення осадників було не найкращим. Відсутність у росіян флоту дозволяла туркам постійно одержувати підкріплення з моря, у той час як нашим військам загрожувала нестача продовольства. Щоб відновити сполучення зі складами, спочатку було необхідно захопити дві побудовані турками з обох боків Дону міцні каланчі. Завдяки обіцяній грошовій нагороді в російської армії знайшлися добровольці й одну каланчу взяли, забезпечивши вільне плавання Доном. Однак перехід голландського матроса Якова Янсена на бік турків сплутав росіянам всі карти. Завдяки його докладній розповіді про слабкі місця осадників, туркам удалося хитрістю потрапити до табору і вчинити жорстоку різанину. За допомогою військ, що підійшли, атаку вдалося відбити, але ворог захопив дев’ять гармат і зіпсував інші облогові знаряддя. Єдиним позитивним моментом цього зрадництва стало те, що турецький гарнізон залишив другу каланчу з усіма пушками. Надії Петра на швидке підкорення Азова не виправдалися: турки відстрілювалися з ще більшою люттю, облога й підкопи результатів не давали, війська поступово зменшувалися.\nТаким чином, два штурми фортеці закінчилися невдачею, і наприкінці вересня російські війська припинили облогу Азова, залишивши сильні гарнізони в каланчах. Похід 1695 р. завершився нічим.\nНевдача під Азовом змусила Петра переоцінити значення флоту. Зумівши отримати уроки з Азовського походу й зрозумівши причини невдачі, цар почав готуватися до другого походу.\nСкликавши раду, на якій були присутні Шереметєв, Гордон, Зотов, Рєпнін, Лефорт, Головін, Меншиков, Федір Романовський, а також Яків Брюс із картами, Петро порушив питання про будівництво флоту.\nМісце під будівництво флоту відвели в Преображенському. Було вирішено побудувати 22 галери за голландським зразком, 4 брандери, 3 фрегати й 2 галсаси й зібрати їх у Воронежі. Крім того, на місцях, де роблять плоти, у Козлові, Доброму, Сокольському вирішено було зробити 1300 сплавних стругів для війська, 300 човнів і 100 плотів. Також було ухвалене рішення «учинити» у Воронежі Адміралтейство й цейхгауз, закласти 2 кораблі й звести будинки «для робочих людей».\nВибір Воронежа базою флоту мав кілька причин:\n— поблизу Воронежа було багато вікових лісів, придатних для будівлі кораблів;\n— неподалік знаходилася липецька залізна руда;\n— місцеве населення, завдяки відправленню «донських відпусток», уже мало досвід у будівництві річкових судів;\n— ріка Воронеж впадала в Дон і під час повені мала достатню судноплавність.\nТим часом до Архангельська з Голландії прибула довгоочікувана галера. У січні 1696 р. підвода з галерою прибула до Преображенського. До кінця лютого на преображенській верфі були зрубані частини 22 галер за зразком, доставленим з Архангельська, «завдовжки 38, завширшки 9 метрів, із двома щоглами й кількістю весел від 28 до 36», а також чотирьох брандерів. Першими будівельниками флоту були солдати Семеновського й Преображенського полків, а також найняті купцем Гартманом голландці. Історик С. Єлагін писав: «Головним сервайєром був знавець «каторжної» справи Ф. Тіммерман. Тихін Стернєв відповідав за постачання лісу й наймання людей. А. Кревет — товмач Посольського приказу — улагоджував з іноземцями постачання з вітрильної і такелажної частини — справи тонкої й мало кому зрозумілої через велику кількість іноземних термінів».\nНапровесні 1696 р. почалося переправляння 27 судів з Москви до Воронежа. Наприкінці лютого Петро прибув у Воронеж, де зупинився в будинку піддячого Гната Мо- торина. Протягом двох місяців він особисто працював над будуванням кораблів, займався їхнім оснащенням і комплектуванням екіпажів. Суднобудівні роботи велися на правому березі ріки, біля Успенського монастиря. Починаючи з кінця березня до Воронежа почали стягатися російські війська, прибували іноземні інженери-кораблебудівники й офіцери, приїхав і воєвода А. С. Шеїн, призначений головнокомандуючим. В основному на воронезькій верфі працювали драгуни, стрільці, козаки й солдати з міст Білгородського розряду — усього близько 27 тис. чоловік.\n2 квітня 1696 р. стало днем народження російського флоту: на воду були спущені галери «Принципіум», «Святий Марк» і «Святий Матвій». 26 квітня спущений на воду багатогарматний галеас «Апостол Петро».\nНарешті будування флоту завершилося. Він був розділений на три каравани, очолювані трьома флагманами, під загальним керівництвом генерал-адмірала Лефорта. Віце-адміралом був призначений Ліма, що зайняв другий флагманський корабель — «Святий Петро», посаду шаутбенахта зайняв Лозер, розташувавшись на «Святому Павлові». Петровську галеру називали просто «Його Величність» або «Кумандера». Третього травня цар покинув Воронеж з вісьмома галерами. Інші кораблі виходили в море в міру готовності, ведучи добудування на ходу. Дорогою Петро гарячково складав перший російський військово-морський статут, що одержав назву «Указ по галерах про порядок морської служби».\n15 травня Петро прибув у Черкаськ, де козаки сповістили його про першу сутичку з турками. Не чекаючи прибуття двох інших караванів, Петро відправив один з полків Гордона на галерах до устя Дону разом з 40 козачими човнами на чолі з військовим отаманом Фролом Міняєвим. Однак виявивши 13 кораблів ворога, що стояли на якорях на азовському узмор’ї, він відвів галери вгору протоками і Доном до Новосерпївська — укріпленої бази російського флоту вище від Азова.\n19 травня Міняєв, отаман козаків, що залишилися в засідці, виявив турецький десант, що направлявся з кораблів до Азова, і вирішив захопити 13 тумбасів зі снарядами й продовольством, а також 11 озброєних ушколів, що їх прикривали. Його витівка закінчилася вдало: майже всі тумбаси були захоплені в абордажному бої. Турки почали поспішно зніматися з якорів. Два кораблі не встигли підняти вітрила: один з них турки затопили самі, інший був захоплений і спалений козаками.\nТаким чином, першою і єдиною перемогою в морській баталії в Азовській кампанії російський флот зобов’язаний козакам. Прибувши до Новосергіївська, козачі човни із захопленим спорядженням і полоненими були зустрінуті салютом. Через тиждень до військ приєдналися генералісимус А. Шеїн і генерал-адмірал Ф. Лефорт, і 27 травня 1696 р. кораблі протоками Каланча й Кутерма вийшли в море.\n2 червня 1696 р. флот наздогнав загін віце-адмірала Георга Ліма з сьома галерами, а десять днів по тому прибула галера шаутбенахта Карла Лозера й чотири брандери. Біля Азова почалися воєнні дії. Весь флот розташувався поперек затоки, перепиняючи шлях з моря до обложеної фортеці.\n14 липня турецький флот став на якір на очах у російського флоту. Два тижні тривало мовчазне протистояння, а 28 червня турки здійснили спробу висадити десант на допомогу оточеному Азову. Однак під загрозою сутички з нашими галерами турки поспішили поставити вітрила й пішли в море. Надалі «флот наш залишався в спостережливому положенні до узяття Азова військами».\nТим часом під керівництвом генерала Гордона під стінами Азова почали зводити вал, що перевищує фортечні стіни. Не витримавши виснажливих облогових робіт, два козацькі полки під командуванням отамана Лизогуба почали штурм. Вони ввірвалися до Азова, але без підтримки інших військ були змушені відступити й засісти в бастіоні.\nОпам'ятавшись, турки всіма силами вдарили по козаках, що засіли на валу в бастіоні, але їх підтримав Гордон зі своїми гренадерами, і атаку турків удалося відбити. Дії козаків розохотили царя, і він наказав готуватися до штурму. Але 19 липня Азов ухвалив рішення щодо здачі, за якою турки «уступали Азов з усіма гарматами й снарядами, якщо їм будуть надані свобода й гарантія, що вони зможуть вийти з міста у всеозброєнні з дружинами й дітьми». Того ж дня російський флот увійшов в устя Дону й з гарматним салютом став на якір біля стін поваленої фортеці. Кампанія закінчилася перемогою.\nТри роки по тому, уперше в історії флоту, військовий корабель Росії «Фортеця» з російським послом Українцевим на борту вийшов у Чорне море й вирушив до Стамбула для укладання миру з турками.\nПеремога під Азовом мала величезне значення для всієї Росії.\n20 жовтня 1696 р. на засіданні Боярської думи Петро зачитав записку з назвою: «Статті зручні, які належать до взятої кріпості або фортеці турків Азова». У ній цар пропонував: «... воювати морем, оскільки дуже близько й зручно до того ж, ніж сухим шляхом. Для цього ж потрібен флот або караван морський, що складається з сорока або більше кораблів, про що потрібно покласти не гаючи часу: скільки яких судів і чи багато дворів і торгів, і де робити?» Зібрана в Преображенському Дума прийняла історичну пропозицію Петра.\nАзовська перемога сприяла зростанню національної самосвідомості російського народу. Вона ж надихнула Петра на заснування вищого ордена країни — ордена Андрія Первозванного, першими кавалерами якого стали Ф. Головін і гетьман Іван Мазепа. Заснування ордена призвело до появи головної гордості російського флоту — Андріївського прапора. За розпорядженням Петра за кордон для навчання морській справі було послано 35 молодих людей, 23 з яких носили князівський титул.\nУ грудні 1696 р. Петро вирішив відправити за кордон посольство з метою організувати коаліцію європейських держав для продовження боротьби з Османською імперією, а також найняти за кордоном фахівців на російську службу, закупити зброю й пристроїти для навчання нову партію дворян.\n2 березня 1697 р. посольство, очолене Лефортом, Головіним і Возніциним, покинуло Москву й відправилося через Курляндію, Бранденбург і Німеччину до Голландії.\nСеред волонтерів під іменем Петро Михайлов перебував цар. Посольство супроводжував численний персонал обслуговування: священики, лікарі, перекладачі, хлібники. Разом із солдатами охорони загальна чисельність складала 250 осіб, а обоз нараховував 1000 саней. Усюди на їхню честь улаштовували врочисті прийоми, а Петрові іноді не вдавалося зберегти інкогніто.\nНа початку серпня 1697 р. посольство прибуло до голландського центру кораблебудування — місто Саардам. Протягом тижня цар встиг придбати інструменти, переодягтися в голландський одяг, відвідати паперові й лісопильні підприємства й навіть попрацювати сокирою.\n16 серпня 1697 р. посольство прибуло до Амстердама, де було досягнуто згоди про те, що волонтери працюватимуть на верфі Ост-Індської компанії. Протягом декількох місяців вони освоювали премудрості кораблебудування. 9 вересня був закладений фрегат «Петро й Павло», який у середині листопада був спущений на воду. Цар одержав атестат, у якому корабельний майстер Поль засвідчив: «Петро Михайлов, що перебував у свиті великого московського посольства... був старанним і розумним теслею...; крім того, під моїм наглядом корабельну архітектуру й креслення планів його благородіє вивчив так грунтовно, що може, скільки ми самі розуміємо, у тому й іншому вправлятися».\nЗавершивши з практикою, Петро вирішив освоїти й теорію, для чого вирушив до Англії, куди прибув у січні 1698 р. Там цар трудився на верфях, оглядав лондонські підприємства, відвідав Оксфордський університет, кілька разів з’їздив у Гринвіцьку обсерваторію й на монетний двір.\nНезважаючи на великі труднощі при закупівлі зброї й найманні фахівців, посольству вдалося придбати 10 000 рушниць, 5000 мушкетів, 3200 багнетів, корабельні припаси та інше. На службу російському государеві були найняті 350 матросів, а також боцмани, шлюзні майстри та ін.\nОднак головна мета посольства не мала успіху: Голландія відмовилася вступити у війну з Туреччиною на боці Росії.\nПокинувши Англію, посольство через Голландію вирушило до Відня, куди прибуло в травні 1698 р. Але й тут завдання запобігти можливості сепаратного миру австрійців з османами не було виконане. Австрія вже почала переговори про мир з Османською імперією.\nНезабаром посольство, одержавши тривожні звістки з Москви, повернулося до Росії.\nНавесні 1699 р. волонтери, що повернулися через кордон, прибули до Воронежа, де одержали призначення на кораблі, які готувалися до Керченського походу. Наприкінці квітня Петро наказав К. Крюйсу здійснити «екзерциції» на кораблі, що стояв на якорі. Стольники в присутності царя показали непогані навички й вправність, але повністю провалилися в умінні управляти кораблем і командувати екіпажем.\nЯк писав на початку червня 1699 р. німецький резидент: «із числа 72 дворян, посланих для навчання в Італію й Німеччину, тільки четверо витримали іспит, влаштований самим государем у Воронежі. Іншим 68 приписано або вдруге відправитися в чужі краї й залишатися там до отримання потрібних відомостей, за власний кошт, або повернути видані на поїздку гроші». Серед тих, хто витримав іспит, були Ф. Урусов, князь А. Голіцин, Ф. Плешеєв.\nПрактика відправлення молоді за кордон для навчання знайшла продовження також у наступні роки. Для спостереження за волонтерами за кордоном оселився князь Іван Львов. Однак листи князя показують, що молодь не стільки вчиться, скільки п’є й гуляє: «...навчилися там більше пити й гроші витрачати. Не можу їх оплатити, а нині хочуть уже у в'язниці саджати за борги». Таким чином, стала очевидною необхідність готувати кадри в Росії.\nУскладнення міжнародної ситуації призвело до того, чого всі чекали: Росія оголосила війну Швеції. Зазначимо, що для росіян ця війна почалася невдало. У 1700 р. вони зазнали поразки під Нарвою, у результаті чого шведи дійшли висновку, що Російська держава слабка й не може учинити гідного опору. Однак ця омана зіграла на руку Петрові: поразка не зломила царя, навпаки, він почав готуватися до війни зі ще більшим запалом.\nПочалося вторгнення шведського флоту. Перші битви російських кораблів з ворогом відбулися на озерах. Так, у серпні 1702 р. 30 російських кораблів під командуванням О. Меншикова розбили на Ладозькому озері шведську ескадру, що складалася з 9 великих кораблів. Два шведські кораблі були спалені, один потоплений, два захоплені в жорстокій абордажній сутичці. За цю перемогу учасники бою одержали щедру нагороду: офіцерам були подаровані золоті медалі з ланцюгами, а солдатам — золоті нагороди меншого розміру.\nПоразка на Ладозькому озері не зупинила шведів. У 1704 р. на Чудському озері з’явилася нова велика шведська ескадра. У результаті бою російськими кораблями було захоплено 13 ворожих кораблів, а яхту «Каролус» підірвали самі шведи.\nПодальші бої перенеслися на Балтійське морс. Тут в усті Неви російський флот здобув першу перемогу: 1702 р. Петро І захопив Нотебург (Шліссельбург), а 1703 р. Нієншанн — фортецю в усті Неви, що відкрило росіянам шлях спочатку в ріку Неву, а потім у Фінську затоку.\nНаступного дня після взяття Нієншанна Петро І раптово атакував шведські судна «Іедан» і «Астрільд», що підійшли на допомогу обложеній фортеці з вантажем продовольства й десантом. Обидва кораблі були захоплені за особистої участі царя й О. Меншикова.\nНа честь численних перемог на острові Янні-Сарі був закладений Санкт-Петербург.\nНа Олонецькій верфі (Лодейне поле) почалося будівництво перших російських судів Балтійського флоту.\nУ 1703 р. було закладено 7 фрегатів, 6 шняв, 7 галер, 13 напівгалер, 1 галіот і 13 бригантин.\nСтворення потужного російського флоту стало початком оволодіння всім морем. У 1710 р. при його допомозі були звільнені Виборг, Рига, о. Езель, Ревель. У 1713 р. Петро взяв Гельсінгфорс, чим поклав кінець шведському пануванню у Фінській затоці.\nУ літній кампанії 1714 р. уже брали участь 15 лінкорів, озброєних 42-74 пушками кожний, 5 фрегатів з 18- 32 пушками й 99 галер. Указом Петра І від 16 листопада 1705 р. на кораблях були вперше організовані полки морської піхоти.\nУ червні 1714 р. російський флот під командуванням Ф. М. Апраксіна був блокований біля мису Гангут шведською ескадрою адмірала Вантранга. Співвідношення сил було не на користь росіян — у них майже не було шансів. Однак Апраксін вирішив вступити в бій. За допомогою тактичної хитрості росіянам удалося розділити шведську ескадру на дві частини. Завдяки рішучим діям російських моряків загін адмірала Ереншельда, що складався з фрегата «Елефант», 6 галер і 3 шхерботів, після запеклого бою попав у полон. Адмірал Вантранг приніс своєму королеві сумну звістку.\n4 червня 1719 р. відбувся бій зі шведами в Езельській протоці. Російський флот під командуванням капітана другого рангу Н. А. Сенявіна вперше здобув перемогу без абордажу, з використанням лише гармат.\nУ червні наступного року російський гребний флот під командуванням М. Голіцина заманив шведські кораблі в шхери біля мису Гренгам, де й розбив їх у ході рішучої абордажної атаки. Росіяни захопили 4 фрегати з 104 пушками й 400 моряками. Ця перемога поставила крапку в російсько-шведській війні. У 1721 р. був підписаний Ніштадтський мирний договір, що поклав кінець Північній війні.\nДо кінця першої чверті XVIII ст. Росія перетворилася на одну з найсильніших морських держав. 13 січня 1720р. Петро І видав перший у Росії Військовий Морський статут. Його видання стало своєрідним підведенням підсумків морської історії країни: у досить короткий строк на Балтиці був створений сильний військово-морський флот. Використовуючи найкращі досягнення західного кораблебудування, Петро все-таки враховував особливості російського театру війни й мореплавання біля берегів батьківщини. На відміну від європейських флотів, російський флот спочатку складався в основному з гребних судів, різних за розмірами й озброєнням. Це обумовлювалося простотою будування таких судів, легкістю в керуванні й можливістю використовувати їх для підтримки сухопутної армії. Лише після перемоги під Полтавою в Росії почалося інтенсивне будівництво лінкорів. Тільки вони могли забезпечити Росії панування в Балтійському морі.\nДо 1725 р. російський флот завоював остаточне панування на Балтиці. До його складу входили 48 лінкорів і фрегатів, 787 галер та інших кораблів. Загальна чисельність команд досягла 28 тис. осіб. З 1716 р. на флоті з’явилися гардемарини — випускники відкритої 1700 р. Школи математичних і навігаційних наук.\nУ 1719р. селянином Юхимом Ніконовим був винайдений перший дерев’яний підводний човен — «потаємне судно», що 1722 р. успішно пройшло випробування.\nПрихід до влади Петра І, безсумнівно, ознаменував початок нової епохи в історії Російської держави. Будучи людиною діяльною, захопливою, жадібною до нових\nзнань, Петро не обмежився спогляданням того, як зароджені до нього процеси продовжували автоматично розвиватися. Він вплинув на всі сфери життя країни: військову справу,дипломатію, економічний і соціальний розвиток, науку, освіту, флот, побут, державний устрій. Однак назавжди Петро І прославив своє ім’я створенням першого російського військово-морського флоту, завдяки якому Росія одержала вихід до Балтики й Чорного моря.


Сукні : 1561 0000 - Сукня для вагітних. Фото, ціна, характеристики.\nЯкий би стиль Ви не любили - строгий діловий, casual, романтичний - це плаття завоює Ваше серце з першого погляду. Це те, що завжди у моді - простота, елегантність, з нотками щирої безпосередності. Додаткову привабливість створює оздоблення чорною ниткою на рукавах, гороловині та низу виробу(ручна робота). За рахунок простого і одночасно цікавого крою у платті зручно навіть на 9 місяці вагітності. І не поспішайте відмовлятись від нього після вагітності. Завдяки леким складкам і універсальному фа\nКод товару: 1561 0000


Телефонне інтерв’ю (СATI)\nКількісний аналіз документів\nЕкспертне опитування (НАПІВСТАНДАРТИЗОВАНЕ ІНТЕРВ'Ю)\nHOLL-TEST / HOME-TEST\nФокус-групові дискусії («стандартні», пролонговані, міні-групи)\nІндивідуальні глибинні інтерв'ю\nДружні діади / тріади\nСупроводжувані покупки (із застосуванням eye-cams)\nДомашні візити, спостереження (з домашніми завданнями для респондентів)\nзаступник директора соціологічної дослідницької компанії Ю.С.С.\nСтаж роботи в журналістиці і PR - 15 років.\nПрацював в найрізноманітніших жанрах, в тому числі провідним контент-редактором офіційного сайту ток-шоу «Велика політика з Євгеном Кисельовим» (інтерв’ював трьох Президентів незалежної України, кількох прем'єр-міністрів, а також спікерів Верховної Ради).\nБув керівником напряму Євро-2012, транспорту та інфраструктури в «РБК-Україна» і ряду іміджевих PR-компаній.\nБрав участь, в безпосередньому висвітленні цілого ряду виборчих кампаній включаючи президентські вибори 2010 і 2014 років, парламентські кампанії.\n2014 -2016 роки, власкор «Сегодня.ua»; оглядач «РБК-Україна»; заступник директора Інституту політичних, соціологічних і маркетингових досліджень; політичний аналітик на телеканалах (внутрішня політика, міжнародні відносини) на телеканалах «112 Україна», «Соціальна країна», «Чорноморська телерадіокомпанія», «Ecпресо ТВ», «Київ», ТРК Україна; провідний аналітик соціологічної дослідницької компанії Ю.С.С.\nЗ січня 2017 року заступник директора Ю.С.С.


Політична економія як самостійна наука виникла в період зародження капіталізму, формування національного ринку. Вона виражала інтереси буржуазії як класу, що народжувався в ту пору.\nЯк зазначалося раніше, термін «політична економія» ввів до наукового лексикону французький економіст Антуан де Монкретьєн (1575—1621), який у 1615 р. опублікував працю «Закони суспільного господарства (Трактат політичної економії)», де йшлося про закони розвитку суспільного господарства.\nУ середині ХІХ ст. сформувався пролетарський напрям у політичній економії, який розробив її основоположник Карл Маркс (1818—1883). Марксизм висунув положення, що предметом політекономії є виробничі відносини людей у їх взаємозв’язку з продуктивними силами.\nУ рамках марксистської політекономії було розроблено вчення про суспільно-економічні формації, закономірності їх розвитку та зміни. Марксистська політекономія поглибила вчення про трудову теорію вартості, а також розробила теорію додаткової вартості.\nОдним з напрямів політекономії є інституціоналізм, який склався наприкінці ХІХ—на початку ХХ ст. у різних модифікаціях. Прихильники інституціоналізму основою розвитку економіки суспільства вважають соціальні інститути.\nСучасні інституціоналісти Уеслі Мітчел (1874—1948), Джон Гелбрейт (1909 р. нар.), Рональд Коуз (1910 р. нар.) критикують неокласичні теорії, вони виступають за реформування капіталізму.\nЕще по теме Зародження і розвиток політичної економії, її напрями і школи:


МИЧКА, и, ж. 1. Пучок конопель або льону, підготовлений для прядіння. Оце було я гребінку візьму, прив'яжу мичку та й собі пряду (Барв., Опов.., 1902, 53); І ось прядиво готове. Мати розчісувала його гребінкою, робила мичку і надівала на великий гребінь (Минко, Моя Минківка, 1962, 57); Сокорина стругав держака до заступа, а дружина мички микала (Кочура, Родина.., 1962, 225); * У порівн. Чуб на Грицькові був скуйовджений, як на гребені мичка (Вас., І, 1959, 117).\n2. перем. Пасмо волосся, що вибивається з жіночої коси; волосся, підібране й зв'язане на потилиці. Сховала [Юнона] під кибалку мичку, Щоб не світилася коса (Котл., II, 1952, 66); В хату вскочила жінка не жінка, дівка не дівка: голова непокрита, як у дівки, а коси заборсані в мичку (Мирний, II, 1954, 145); Червоною хустиною вона Своє волосся русе пов'язала, Та мичка вибивається одна, Насмішкувата й нібито недбала (Рильський, Сад.., 1955, 69).\n3. Жмут волосся у коней над копитом іззаду; щітка. - На передніх ногах мички білі? - Їй-бо вона! - Терешко аж зірвався на ноги (Гр., II, 1963, 249); Карий кінь під ним вигідно вирізнявся від решти з табуна пригнаних коней. Красивий баский корпус на тонких ногах з розкішною мичкою біля копит, як у гірських порід коней (Ле, Хмельницький, І, 1957, 353).\n4. Ниткоподібне розгалуження кореня рослини. На коренеплодах замість загиблих внаслідок пошкодження мичок надмірно розвиваються нові (Шкідн. і хвор.. рослин, 1956, 181).\n5. бот., діал. Біловус (у 2 знач.). Велика площа лук.. складається з малоцінних щільнокущових злаків - мички,.. осок та різнотрав'я (Соц. твар., 2, 1956, 23).


Піроліз - перспективний спосіб утилізації дерев’яних шпал - Railway Supply\nГоловна / Публікації / Піроліз - перспективний спосіб утилізації дерев’яних шпал\nПіроліз – перспективний спосіб утилізації дерев’яних шпал\nУ європейських країнах за останні 25 років вимоги з охорони довкілля посилилися і спрямовані на обмеження застосування дерев’яних шпал, просочених креозотом. А у Нідерландах дерев’яні шпали, просочені креозотом, вже заборонені з міркувань екологічної безпеки. Це змушує залізниці шукати нові, екологічно безпечні рішення, як піроліз.\nУкраїнська залізниця займає 6-е місце в Європі і 12-е місце у світі по сукупній довжині шляхів — експлуатаційна протяжність головних ділянок складає 22,3 тис.км. На сьогодні близько 75% залізничного полотна складається з дерев’яних шпал, просочених креозотом для відвертання гниття. Таке широке застосування дерев’яних шпал обумовлене низкою їх переваг. Дерев’яні шпали при вазі близько 80 кг значно легші за залізобетонні шпали, вага яких складає 270 кг. Це дозволяє проводити укладання і ремонтні роботи бригадою робітників без залучення спеціальних вантажопідіймальних механізмів і інструментів.\nПерспективним способом утилізації шпал може бути піроліз — термічне розкладання без доступу повітря відпрацьованих дерев’яних шпал з дистиля цією кам’яновугільної олії. Є надія, що застосування піролізу для утилізації шпал дасть можливість не лише запобігти забрудненню довкілля, оскільки процес йде в герметичних умовах, але і отримати економічну вигоду. При правильній організації технологічного процесу цей метод утилізації дозволить не лише покрити енергетичні потреби процесу піролізу, але і використати надлишки тепла, що виробляється, в технічних або побутових потребах.\nефективне використання шпал як палива для виробництва теплової енергії;\nнеобхідні екологічні показники;\nзаміщення значної кількості природного газу і вугільного палива на поновлюваний вид палива — відпрацьовані залізничні шпали.


За основу свого механізму Боднер взяв закон Генрі, який прямо зв'язує розчинення газів у рідині з тиском газу над її поверхнею. Створюючи розрідження над водою, можна змусити її випустити розчинене повітря. А навіть за найприблизнішими відомостями в синій товщі міститься достатньо багато розчиненого кисню. Згідно з розрахунками, літієва батарея масою один кілограм зможе забезпечити годину роботи апарату, тобто цілу годину підводного плавання.\nЯкщо все піде за планом вченого, то через кілька років нова система для дихання під водою буде доведена до зручного в експлуатації вигляду. Швидше за все це буде жилет, який дозволить людині знаходитися під водою кілька години. І тоді мрія людини, хоча б на якийсь час стати "іхтіандром", здійсниться.


Росіяни втрачають здоровий глузд, коли чують про євроінтеграцію України | Voronz\nРосіяни втрачають здоровий глузд, коли чують про євроінтеграцію України\nАвтор Voronz, Втр, 01/10/2013 - 09:48\nТе, що зараз звучить із Москви — погрози, дорікання — це їхня звичайна психологічна атака на українське населення. Вони хочуть налякати, тому і вигадують різні байки, озвучують свої фантазії. Росіяни залякують українців, бо хочуть цим зупинити президента і уряд в бажанні рухатися в сторону Європи.\nЗвичайно, що сьогодні вже український народ достатньо освічений, і люди розуміють, що за цими погрозами нічого немає, бо у нас в історії вже це було. Думаю, що всі будуть висловлюватися на підтримку євроінтеграції країни. Людина, яка хоч трохи знає економічні взаємини між Україною та Росією, розуміє, що Україна залежить від Росії не менше, аніж Росія залежить від України.\nПротягом попередніх 20 років Україні не вистачало не якихось там матеріальних важелів, їй не вистачало державницької волі. Якби була державницька воля, то відносини давно би були взаємовигідні.\nТі проблеми, які виникають, наприклад стосовно газу, то їх можна вирішити протягом місяця, навіть за тиждень, бо тільки Росія оголосить економічну війну, блокаду Україні, як Україна знайде де купувати газ, нафту, що завгодно. Світ відкритий, тому ті погрози не мають матеріального значення.\nЗараз розуміло, що Москва пішла відкрито проти нашої держави, і та відкритість багатьом європейським політикам відкриває очі. Вони бачать, що зараз є не демократична країна, а Російська імперія, і з імперським мисленням не лише політичної еліти, проте й населення. Це загрожує демократичним країнам, отже вони будуть готові допомагати Україні вирватися з під цього тиску, що ми і спостерігаємо.\nЧитайте також: Мы Украину не заставляем, но это будет конец,- глава администрации Кремля\nПерехід Росії до такої атаки відносно України допомагає прозріти населенню. Особливо розкривається і стає більш зрозумілим для людей мета комуністів, які займаються промосковською пропагандою. Це прозріння сприятиме поширенню української національної ідеї, та врешті-решт сприятиме національній консолідації української нації.\nПроте, не варто перебільшувати значення слів російських політиків та журналістів. Все це агітація та пропаганда, яка направлена на дезорієнтацію мислення українців, є ще другий прошарок — це економічні, життєві інтереси. Росія не може відмовитись від постачання українських товарів.\nОкрім того, Україна має надзвичайно великий козир — Крим. Москва платить за оренду кримських бухт для російського Чорноморського флоту. Вона платить зовсім низьку ціну — тоді, при президентові Кучмі погодилися на неї. Проте, за міжнародними стандартами, враховуючи місце і якість бухт в Севастополі, Росія має платити набагато більше.\nТобто Україна може пред'явити цю суму, може зажадати переоцінки того контракту. Водночас, треба було провести інвентаризацію, на що Росія досі не хотіла йти. Але коли би український уряд продемонстрував державницьку волю, то все це можна було представити як вимогу України Росії. Хай би вона тоді задумалась. Хоча ми розуміємо, що через імперське мислення Росія не відмовилась повернути Україну під владу Москви.\nЄвроінтеграція України показує, що країна вислизає із рук Путіна. Нехай вони казяться від тої ненависті і злості. Від сказу вони втрачають здоровий глузд і починають "молоти", що завгодно. Тому вважаю, що ця нервозність Москви має лише заохочувати українців до розширення свого погляду, але і до розуміння того, що ми маємо не якогось слов'янського брата, а країну із імперським мисленням, від якої треба відірватися якомога швидше.\nЛевко Лук'яненко, Gazeta.ua


Смартфон Fly FS452 Nimbus 2 Black → купити в Києві та Україні в "Київстар" | ціни та відгуки\nFly FS452 Nimbus 2 - смартфон, розроблений спеціально для тих, хто цінує якісне зображення. У цій моделі, незважаючи на її доступну ціну, встановлено екран на основі IPS-матриці. Вона гарантує яскраві кольори навіть під прямими сонячними променями, природність у передачі усіх відтінків, а також гранично широкі кути огляду. Дозвіл 854х480 пікселів забезпечує чіткість передачі деталей.\nЩе одна перевага Fly FS452 Nimbus 2 - його невеликі розміри. Діагональ 4,5 дюйми і тонка рамка навколо екрану роблять його компактним, так що ви запросто зможете працювати з усіма функціями прямо на ходу.\nВикористаний в смартфоні чотириядерний процесор (1,2 ГГц) забезпечує високу швидкість роботи всіх програм. А ОС Android 4.4 надасть вам доступ до широкого вибору. Крім того, в цьому смартфоні є безліч встановлених програм та утиліт, так що для роботи з ним вам навіть не доведеться витрачати час на вибір та установку додатків.\nДо переваг Fly FS452 Nimbus 2 відноситься підтримка 2 SIM-карт, що дозволяє постійно залишатися на зв'язку.\nЗавдяки вбудованій 5Мп камері ви зможете робити якісні знімки і відео Full HD якості, щоб потім поділитися ними з друзями.