Місто Київ: карта вулиць, фото\nОпис Карта Фото97 Пам'ятки521 Природа42 Культура142 Святі місця2 Авто, транспорт6 Люди6\nвсі Фото (97)\nРозміщення Київська область\nКількість жителів \_ Площа 2 815 900 \_ 835.6 кв.км\nДатування 482 р.\nІндекс \_ Телефонний код 01000-06999 \_ +38 (044)\nВодойми Річка Дніпро\nВ давні часи козацьке полкове місто, княжий город\nВідвідали 14 користувачів\nРозташована на правому березі Дніпра, Києво-Печерська лавра отримала свою назву від перших ченців, що осіли у печерах на дніпровських пагорбах. У період князівства Ярослава Мудрого, у цих печерах оселився преподобний Антоній, основоположник...\nЗаповідник "Софія Київська" був започаткований 1934 року, та відчинений для відвідувачів з 1935 року. На сьогоднішній час, до його складу входять понад 60 архітектурних пам'яток ХI- ХV ст. унікальність яких, була засвідчена внесенням до Списку...\nМузей народної архітектури та побуту України створений на південній околиці Києва у селищі Пирогів і є комплексом унікальних архітектурних експонатів XVI-XX ст. Музей, що знаходиться під відкритим небом, засновано постановою Уряду України 6...\nНаціональний музей історії Великої Вітчизняної війни 1941 – 1945 рр. у місті Київ був заснований у 1974 р. і знаходиться на схилах правого берега Дніпра, що у Печерському районі столиці, неподалік від Києво-Печерської Лаври та музею Івана Гончара....\n(Нова Печерська фортеця)\nФормування фортифікаційних споруд міста Києва розпочалось ще 15 століть тому. До території київських укріплень входять такі споруди як Києво-Печерська лавра, завод "Арсенал", національний музей історії Другої Світової війни та сучасна Київська...\nПам'ятка арх. нац. значення, світова спадщина ЮНЕСКО\nСело Берестове згадується вперше у "Повісті минулих літ" з 980 року як місцина з березовим лісом. Раніше тут знаходився храм в ім'я Святих Апостолів і служив у ньому священик Іларіон, та після навали половецького хана Боняка 1096 р. село було спалено....\n(Центр народознавства "Козак Мамай")\nЗолоті ворота – основна фортифікаційна споруда стародавнього Києва, пам'ятка архітектури XII ст. Вони поєднали у собі риси величності і неприступності. Перша згадка про будівництво воріт датується 1037 роком у "Повісті минулих літ". Нестор також...\n(Київський оперний театр)\nНаціональна опера України ім. Тараса Шевченка (Київський оперний театр) у Києві була збудована за проектом архітектора Віктора Шретера упродовж 1898 – 1901 рр. у стилі неоренесансу, з вишуканими інтер'єрами, у яких поєдналися класичний стиль з...\nНаціональна філармонія України ім.М.Лисенка\n(Будинок Купецького товариства)\nНаціональна філармонія України знаходиться у вишуканій споруді, на Європейській площі міста Києва, неподалік від Українського дому та костелу св.Олександра. Цей будинок було зведено на замовлення міського купецького клубу в 1882 році. Такий...\n(Київський художній музей)\nЗі збільшенням кількості населення Києва зростала його зацікавленість у культурному збагаченні, потяг до знань, відповідно збільшилась потреба у виникненні культурних закладів міста. Київське товариство грамотності у 1880 році виступило...\nдивитися всі Більше фото (97)\nПам'ятки: 67 Статті: 2 (12) Звіти: 1 Фото: 12\nПам'ятки: 37 Статті: 2 (6) Фото: 55\nПам'ятки: 1924 Статті: 2 (186) Звіти: 2 Фото: 564


Тури в Брно, Чехія\nПопулярними в туристичному плані напрямками в Чехії є не тільки її столиця, але й інші міста, такі, як, наприклад, Брно. Знайомитися з визначними пам’ятками центру Моравії найкраще самостійно організованих турів.\nКористуючись перевагами, які надає система бронювання готелів online, а також резервування авіаквитків, підготуватися до подорожі можна в рекордно короткі терміни. Тим, хто прагне здешевити поїздку, найкраще подбати про переліт і проживання завчасно.\nГостям, які прибули в столицю Моравії по турам, які підпадають під категорію «самостійні», цікаво буде дізнатися про її історію. Перші згадки про Брно датуються XI століттям: в той час на цій території існував замок, навколо якого згодом і будувалося місто. Незважаючи на те, що під час Другої світової війни Брно піддавався бомбардуванням і багато пам’ятники були зруйновані, в історичній частині міста залишилося багато пам’яток, які пережили століття.\nОтже, знайомство з Брно можна почати з церкви Святого Михаїла, домініканського собору, збудованого у XVII столітті в стилі барокко. Інтерес представляють встановлені по периметру тераси кам’яні скульптури святих, які були виготовлені сторіччям пізніше. Такі популярні туристичні об’єкти — монастир Капуцинів, збудований у XVII столітті, а також кафедральний собор Святих Петра і Павла (XIV століття).\nЩе одна найважливіша визначна пам’ятка, причому не тільки Брно, але і всієї країни, — замок Шпілберг, який знаходиться на вершині однойменної гори. Колись потужна барокова фортеця, а пізніше в’язниця сьогодні є музеєм. Поруч з замком знаходяться дві каплиці, виконані в готичному стилі.\nСерцем міста визнана пішохідна площа Свободи, на якій проходять всі найважливіші культурні заходи в місті. Основні визначні пам’ятки Брно розташовані в безпосередній близькості до площі. У тому числі і стара Ратуша — найдавніша споруда в столиці Моравії: інтерес представляють кам’яні портали, прикрашені скульптурами, виконаними в позднеготическом стилі.\nНа Ринковій площі знаходиться театр Брно, будівля якого датується XV століттям. Ті, хто цікавиться історичними пам’ятками, зможуть відправитися в замок в Жидлоховицах, побачити пантеон Праце і відвідати замок Славков, біля якого відбулося знамените Аустерлицкое бій.\nСамостійно сплановані тури в Брно також передбачають відвідування міських музеїв. Другим за величиною музеєм Чехії є Моравська галерея в Брно, заснована в середині минулого століття. Вона займає п’ять корпусів і надає можливість ознайомитися зі зразками живопису, графіки, скульптури, фотографії, архітектури, починаючи з давнини і до наших днів.\nПлануючи самостійний тур в Брно, багато туристів приймають рішення вивчити не тільки саме місто, але його околиці. Наприклад, побачити карстові явища, такі, як гроти, каньйони, сталактити, підземні річки і інше, зможуть ті, хто наважиться спуститися в розташовані недалеко від міста печери Моравського карсту. Всього на території 120 кв. км знаходиться близько чотирьох сотень печер.\nЯкщо мета самостійної туристичної поїздки — не тільки Брно, але й інші регіони країни, можна здійснити бронювання дешевих авіаквитків в Прагу, яка стане відправною точкою для поїздок в інші міста країни. Оскільки самостійні тури обходяться дешевше готових стандартних путівок, мандрівники зможуть значно розширити рамки свого знайомства з Чехією — одним з головних центрів європейського туризму.\nІмбирне печиво з курагою рецепт з фото\nСоус полуничний з гострим перчиком чилі\nВареники з цибулею і картоплею.\nНоворічний стіл 2016 року, що повинно бути на столі


Пазли Париж на світанку, 1000 елементів 10394\nМагазин іграшок\_ Настільні ігри\_ Пазли\_ 300+ элементів\_ Пазли Париж на світанку, 1000 елементів 10394\tДОСТАВКА ІГРАШОК - БЕЗКОШТОВНО по Києву\nПо Україні Самовивіз з пункту видачі Нова ПоштаКур'єром на Вашу адресу Пазли Париж на світанку, 1000 елементів 10394\tАртикул: 10394\tКод товару: 440851\tВсі товарицього бренду\n5+\tЕмоційний\tУваги\tДрібної моторики\tРОЗМІР:\nРозмір пазла в зібраному вигляді: 48 х 68,3 см.\tПазли - улюблене проведення часу не тільки дітей, а й багатьох дорослих.\nЗібрати Пазл - значить знайти новий погляд на оточуючий нас світ. Ця подорож без кордонів - міста і континенти з їх архітектурними цінностями і сценічними пейзажами. Це безліч популярних тем, звернених до будь-якого рівня навичок і сприйняття. Це - заняття, захоплення, хобі, здатне зацікавити і об'єднати всю сім'ю. І, можливо, одного разу, в черговий вихідний, вже вся ваша родина буде сидіти над незліченним розсипом строкатих шматочків, створюючи загальний шедевр.\tРазом з цим товаром дивилися також Монстри\t69 90 грн.\nЗабрати в магазині Лего LEGO Брелок-ліхтарик Повар з батарейкою\t299.89 грн.\nЗабрати в магазині Ravensburger, Дитяча настільна гра Рамзес-II, 26160\t836 90 грн.\n29002 Інтерактивна іграшка Moose Лігво павука і його житель\tАкция!\nLEGO Ліхтарик-маячок з батарейками, в асортименті\t53 10 грн.\nЛего Сіті LEGO City Брелок-ліхтарик Натхненник з батарейкою\t189 90 грн.\nЗабрати в магазині N0000118 Набір для юного художника серії Малювалка, Веселка, 20х30 см\t132 90 грн.\nЛего Чіма LEGO Chima Брелок-ліхтарик Воріз з батарейкою\t94 90 грн.\nТакже рекомендуем:мозаика игрушкаlego киев купитьдетские игрушки для малышеймобиль купить киевlava игрушки\tОтримайте знижку на іграшки\nПідписатись\t“Пазли Париж на світанку, 1000 елементів 10394” - безкоштовна доставка і самовивіз в Києві, а також доставка кур'єром і в відділення Нової Пошти в містах України: Харків, Одеса, Полтава, Дніпропетровськ, Кривий Ріг, Кіровоград, Суми, Львів, Івано-Франківськ, Дніпродзержинськ, Бориспіль, Рівне, Чернівці, Чернігів, Херсон, Миколаїв, Маріуполь, Черкаси, Вінниця, Житомир, Запоріжжя.


США виділили Україні майже 320 мільйонів доларів допомоги – Білий дім\n22 Листопад 2014, 14:24\nСполучені Штати Америки як допомогу виділили Україні майже 320 мільйонів доларів, повідомляє прес-служба Білого дому.\n«Уряд США на сьогодні виділив майже 320 мільйонів доларів як допомогу Україні цього року на додаток до кредиту в розмірі 1 мільярд доларів, наданого в травні 2014 року. США готові продовжувати працювати з нашими партнерами, щоб забезпечити Україну достатнім фінансуванням, яке допоможе стабілізувати економіку і здійснити вкрай необхідні реформи», – сказано в повідомленні.\nЗокрема, уряд США виділив Україні більш як 118 мільйонів доларів у вигляді устаткування і проведення навчання для українських військових, для того, щоб допомогти Україні краще контролювати свій кордон і зберігати свою територіальну цілісність. Ця допомога включає надання бронежилетів, касок, транспортних засобів, тепловізорів, важкої інженерної техніки, патрульних катерів, пайків, наметів та іншого устаткування.\nКрім того, США виділили кошти на забезпечення потреб внутрішньо переміщених осіб в Україні, а також підтримку вразливих груп населення в Луганську і Донецьку. Допомога, ініційована американським урядом, також була направлена на підтримку антикорупційних ініціатив української влади, енергетичної безпеки України, диверсифікацію торговельних потоків з країни. При цьому Адміністрація президента США також запросила у Конгресу ще 45 мільйонів доларів, щоб допомогти Україні в забезпеченні власного захисту.\nВодночас, Росія заявляє, що будь-які американські поставки зброї до України будуть «дестабілізуючим фактором».


Ліана у деяких асоціюється з батогом, тому Хойї приписують здатність негативно впливати на особисте і професійне життя людини. Деякі стверджують, що Хойя може зруйнувати сімейне щастя, привести свого власника до самотності, вигнати батогом з дому його улюблених людей.\nБагато категорично проти того, щоб Хойя прикрашала офіс — нібито вона здатна перешкодити кар’єрному зростанню і навіть зруйнувати бізнес. Також ходять думки про те, що вона виділяє в повітря шкідливі речовини, і її не можна тримати в спальні — підніметься тиск, з’явиться подразнення слизової дихальних шляхів.\nЧому люди думають, що хойю не можна ростити в квартирі?\nВсі ці забобони народилися через перенесення якостей плюща звичайного на плющ восковий і інші ліани. Перший дійсно є в природі паразитом: він обвиває стовбури і гілки дерев своїм корінням, харчується їх соками і може послужити причиною їх загибелі.\nДОВІДКА! У домашніх умовах він теж поганий сусід для інших рослин: поруч з ним вони починають чахнути. Хойя не володіє такими якостями, і це підтверджено науковими дослідженнями.\nЗруйнувати своє особисте життя, посадивши і виростивши квітка — твердження, позбавлене будь-якої логіки. Так само як і зіпсувати собі кар’єру, прикрасивши робоче місце зеленню і квітучими ліанами. Піклуватися про квіти і оточувати себе ними, контактувати з землею — як правило, такі заняття заспокоюють і налаштовують на миролюбний лад. Це дуже корисно як для особистого життя, так і для обстановки на роботі.\nНу а то, що Хойя може отруїти повітря — частково справедливо для алергіків, чутливих до пилку квітучих рослин. Запах у її квіток дійсно інтенсивний і у великій концентрації може викликати головний біль.\nЗ фото квітки можна ознайомитися нижче, це допоможе зробити усвідомлений вибір: чи тримати вдома воскової плющ — незвичайне і красиве рослина.\nОтруйно це кімнатна рослина?\nСік ліани дійсно містить токсичні речовини. У людини він може викликати опік слизової або сильну алергію. Для дітей і домашніх тварин зіткнення з ним може викликати більш серйозні наслідки, тому необхідно убезпечити їх від контакту з квіткою.\nМолочко з надломленого стебла або листка дуже швидко стає в’язким і застигає, так Хойя прагне убезпечити себе. А якщо воно потрапило на слизову або в око, ситуація приймає небезпечний оборот і знадобиться допомога лікаря.\nВАЖЛИВО! Будь-які контакти з Хойєю — крім, напевно, поливу і розпушування грунту — повинні проходити в рукавичках.\nВ цілому Хойя досить невибаглива, але є невеликий список умов щодо її змісту:\nосвітлення. Яскраве, до і після полудня можливі прямі промені, але від дуже яскравого сонця квітка краще притіняти. Оптимальне розміщення — на західних або східних вікнах. На північних, квітка не зможе цвісти.\nтемпература. Хойя любить тепло, але успішно пристосовується до прохолодних приміщеннях. Оптимальний температурний режим — + 17-25оС, можливо короткочасне зниження до + 15оС. Взимку температура в приміщенні, де знаходиться Хойя, не повинна перевищувати + 16оС.\nземля. У грунту рН не повинен перевищувати позначку 6,5. Також необхідний дренаж. Для хойи підходить грунт для орхідей, але можна зробити самостійно таку суміш:\nлистова земля (2 кг);\nдерен (1 кг);\nперегній (800 г);\nрічковий пісок (500 г).\nгорщик. Матеріал для горщика може бути будь-яким, набагато важливіше обсяг. Для довгого і пишного цвітіння горщик потрібен тісний, а для зростання зелені більш просторий.\nдобриво. Найкраще використовувати комплексні добрива в весняно-літній період. Підійдуть добрива для квітучих сукулентів. Азотисті необхідні, якщо листя хойи скручуються і обпадають, а зростання рослини сповільнюється.\nполив. З весни до осені рясний. Обприскувати хойю можна дуже акуратно, щоб вода не потрапила на квітки. Краще поливати в другій половині дня, коли яскравість сонця знижується. До і після цвітіння можна освіжати рослина методом занурення в теплу воду на півгодини.\nпересадка. Заміна грунту рекомендується кожні три роки. Цей захід вимагає особливої ??обережності через довгих стебел квітки.\nобрізка. Формування куща хойи роблять після закінчення цвітіння. До того ж, занадто довгі пагони стають слабкими і засихають, і укоротив їх, можна повернути рослині бадьорість.\nПро те, як доглядати за Хойєю в домашніх умовах, можна дізнатися тут, а з цієї статті ви дізнаєтеся про методи розмноження рослини, а також про подальше догляді за ним.\nОсобливі умови утримання\nХойї необхідна міцна опора для розвитку стебел:\nстовпчики з кокосового волокна;\nЦікаве спостереження: витки йдуть частіше проти годинникової стрілки.\nКвітка не можна переміщати з місця на місце.\nСтарі квітконоси видаляти не можна, хойя сама знає, що з ними робити.\nДля цвітіння Хойї необхідна велика кількість свіжого повітря і простір в приміщенні.\nПри вирощуванні Хойі можуть виникнути труднощі, тому рекомендуємо ознайомитися з нашими матеріалами:\nПишне цвітіння, нескладний догляд і особливий колорит, який створює Хойя в приміщенні, завойовують їй все нових шанувальників серед квітникарів. Дотримуючись правил догляду за нею, можна отримувати масу позитивних емоцій.\nКлематиси - рослини, які потребують догляду як влітку, так і взимку. Щоб ліана ...


Казкова Каппадокія (5 днів)\nСб, Нд: з 12:00 до 16:00\nТуреччина. Казкова Каппадокія\nТривалість: 5 днів (4 ночі в печерному готелі)\nВартість: 260 USD\nОберіть дати туру\nУвага! Немає запланованих заходів.\nВіза не потрібна! Громадянам України віза для в'їзду в Туреччину не потрібна. З документів необхідний тільки діючий закордонний паспорт\nМаршрут (40 км):\nКайсері - Гьореме - Гюверджинлик – Учхисар – Долина Кохання - Долина Пашабаг – Чавушин – Рожева, Червона долини - Деринькую – Каньон Іхлара – Монастирський комплекс Селіме (Грін тур) - Кайсері\nСерце Каппадокії - місто Гьореме\nПриголомшливі повітряні кулі\nКам'яні гриби долини Пашабаг\nПрадавнє християнське місто в печерах Деринькую\nДослідження печер села Чавушин\nНеперевершена турецька кухня\nЗахоплива велопрогулянка в Долину Кохання\nПоїхати з нами може будь-хто. Фізична форма і досвід не мають ніякого значення. Головне - подивитися на прекрасні пейзажі, спробувати себе в ролі туриста, бажання відчути, що значить життя далеко від цивілізації і відпочити від міської метушні!\nКаппадокія - центр аеронавтики, загадкових кам'яних статуй і тисячолітніх підземних міст\nКолись, понад 60 млн років тому, тут знаходилися активно діючі вулкани. Минув час, виверження застигли й утворили цікавий ландшафт такої краси, що Каппадокію тепер по праву можна назвати геологічним музеєм просто неба. А химерної форми природні конструкції місцеві ласкаво називають «казкові комини». На унікальність цього регіону зробили вплив десятки народів: ассирійці, османи, римляни, перси, фрігійці, племена сельджуків і інші. В Каппадокії є кілька міст - кожне прекрасне по-своєму, але найколоритнішим вважається Гьореме, який ми досліджуємо. Одні з перших християн бігли сюди від переслідувань Римської імперії. Ховалися під землею і створили там не тільки цілі міста, а й церкви, монастирі з унікальними настінними фресками, що збереглися й до тепер.\nТрансфер за маршрутом Грін Тур\nПроживання в автентичному готелі (4 ночі)\nАвіапереліт до старту в м. Кайсері й назад (близько 150 USD)\nСувеніри, відвідування кафе і ресторанів, і інші кишенькові витрати\nПоліт на повітряній кулі (110 EUR)\nПрокат велосипедів в Долині Кохання\nДень 1. Зустріч групи, старт походу\nУра! Переліт позаду, і ось ми вже в Туреччині - а саме в сонячному Кайсері. Рекомендуємо скористатися послугами компанії Pegasus, їх рейсами з Києва або Харкова, переліт через Стамбул. А хтось - щасливий, після походу Лікійською стежкою. Збираємося всі разом в аеропорту, перший (міжнародний) термінал. Далі нас чекає нічний переїзд автобусом до старту нашого маршруту - містечка Гьореме в самому серці Каппадокії.\nДень 2. Гьореме - Гюверджинлік- Учхисар - Долина Кохання\nСьогодні наш ранок починається в місті Гьореме. Ми заселяємося в готель з незвичайними кам'яними стінами в автентичній будівлі. Після обіду ми відправимося в Голубину долину - Гюверджинлик - місце, відоме великою кількістю голубничок і голубів. Далі за маршрутом нам зустрінеться витесана в скелі печерна фортеця Учхисар заввишки 60 метрів. З її оглядового даху у всій красі постають вулкани Ерджіяс, Хасан і Меліндіз. Ну і звичайно, головна родзинка нашого дня - Долина Кохання. Прогуляємося нею і отримаємо задоволення завдяки яскравому заходу сонця, що неспішно лягає на кам'яні фігури цікавої форми.\nДень 3. Долина Пашабаг - Чавушин - Рожева, Червона долини\nСьогодні охочі досліджувати Каппадокію з висоти пташиного польоту вранці роблять прогулянку на повітряній кулі. Збираємося за сніданком і ділимося враженнями. Сьогодні насичений день! Головна визначна пам'ятка регіону - скелі Пашабаг грибовидної форми - це застигла лава, що перетворила долину в марсіанський рельєф. Перекусимо в селі Чавушин, де знаходитися складна і багаторівнева система житлових приміщень - "багатоповерхівка" віком близько тисячі років. Закінчимо прогулянкою по Рожевій і Червоній долинах, де ви приємно здивуєтеся яскравим відтінкам туфових порід у вас під ногами.\nДень 4. Деринькую - Каньйон Іхлара - Монастирський комплекс Селіма\nНа четвертий день походу нас чекає просто неймовірна кількість пригод! З самого ранку на комфортабельному автобусі ми відправимося в Грін Тур. Перша зупинку - стародавнє місто Деринькую, відкрите археологами в 60-х роках. Цілих вісім поверхів під землею вміщували десятки тисяч жителів, а також церкви, агори та місця для зібрань. Наступна зупинка по маршруту - Каньйон Іхлара. Місце, яке об'єднує культуру християнства, ісламу та зороастризму в розписах і фресках найдавніших храмів. Останній на сьогодні - Монастирський комплекс Селіма. Це споруда з двома функціями: захисною, як фортеця, і священною, як монастир. Селіма видовбаний в скелі та є заплутаним лабіринтом приміщень, що підіймаються до самої вершини. Радісних і приємно втомлених нас автобус відвезе назад в Гьореме в наш незвичайний готель.\nДень 5. Дорога додому\nЗа час походу наша команда сильно здружилася, але як то кажуть, в гостях добре, а вдома краще. Тому ми прямуємо в аеропорт, охочі можуть продовжити свою подорож, відправившись в Стамбул. Наша маленька кам'яна пригода закінчена, але ми впевнені, що в серцях учасників казка Каппадокії залишиться назавжди.


Каблучка Срібна Весна зі срібла - купити в Києві і Україні за 430 грн. | Minimal Silver\n× Каблучка Фантастика – 16 1 x 680 грн.\nЯкщо ви і дня прожити не можете без того, щоб помилуватися прекрасною природою, тоді каблучка "Срібна весна" створено саме для вас! Ніжна гілочка, обвита навколо пальця, не лише приковуватиме увагу оточення, але і дозволить завжди носити з собою частинку найпрекраснішої пори року!\nВаш вопрос будет первый для “Каблучка Срібна Весна”\nДуже гарне і миле. хоча колечко тонке, виглядає міцним та не деформується. я хотіла носити його як фалангове – не дуже виходило. через те, що воно не суцільне, воно часто зачіпалось за одяг і “роз’їжджалось”, тому я вирішила цю проблему сама – просто пішла до майстра та з’єднала квіточку з гілкою, гарно і більше не рухається. так можу носити на фалангу середнього пальця і як звичайне на безіменний. було б класно, якби таке було за замовчуванням на фалангу – трішки меншим\nДоброго вечора, Оксана! дякуємо Вам за відгук, ми обов’язково врахуємо Ваші побажання стосовно каблучки\n2663 відгука про нас


Танцюрист Владислав Яма боявся одружуватися | Лофт\nТанцюрист Владислав Яма боявся одружуватися\nadmin | 22.03.2016 07:30 | Украина | Комментариев нет\nТанцюрист Владислав Яма боявся одружуватися6\nВлад Яма відверто зізнався, що зустрівся зі своєю майбутньою дружиною Лілією в нічному клубі. Що після успіху проекту «Танці з зірками», який приніс йому славу і популярність, у нього настав «зоряний» період у житті, він часто проводив час у нічних клубах і не замислювався про сім’ю і шлюб. Про це танцюрист розповів у програмі «Відверто з Машею Єфросиніною» на каналі «Україна».\n«Той період мого життя був прямо такий активний, клубний. Мені трошки зірвало дах, і я вирішив, що мені всього лише 27, і я не хочу належати одній дівчині. Тому що до мене виявляють увагу набагато більше. І у нас з Лілею був такий кризовий період у стосунках, момент, коли ми дійсно по-дорослому розлучилися. Я дуже радий тому, що я вчасно схаменувся. І я ще більше радий тому, що Ліля мене зрозуміла, почула і прийняла», — розповів Яма.\nВ інтерв’ю танцюрист пояснив, чому так довго не робив пропозицію дівчині, і зважився на серйозний крок тільки через 7 років стосунків.\n«Тому що я все-таки боявся. Я чомусь допускав думку, що якщо я одружуся, то перестану бути цікавим публіці, дівчатам, жінкам. Зараз я розумію, що це смішно. Насправді, я намагався сам для себе знайти відповідь: чи ми будемо жити один з одним все життя? Я хотів, що б було так, як у моїх батьків — один раз і на все життя. Я дуже довго думав. Між тим, як я собі сказав чітко, що так, я зроблю пропозицію, і тим, як я це зробив, пройшов ще рік», — зізнався танцюрист.\nНайважливішою подією в своєму житті Влад вважає свій перший похід на танці. Артист зізнається, що завдяки хореографії він отримав улюблену роботу і зустрів свою майбутню дружину.\nНагадаємо, танцюрист Владислав Яма та його кохана Ліліана одружилися 1 вересня 2015 року. Пара тихо розписалися в Києві. В Голосіївський РАЦС наречений і наречена прийшли в звичайному повсякденному одязі: замість фати і пишного весільного плаття на Ліліані були шорти, майка і кросівки. Влад, як і його кохана, прийшов в шортах і футболці, а знамениту лисину прикрив кепкою. Таблоїди писали, що пара чекає дитину. Пізніше Яма спростовував чутки про одруження і вагітність Ліліани.\n«Я уверен в деоккупации Крыма», — Порошенко\nНа Хмельниччині оголосили карантин через африканську чуму\nДжіджі Хадід приміряла святкові сукні з колекції Tommy Hilfiger


А я і чути нічого не хочу, ковтаю сльози і кажу, що на розлучення подаю. Терпіти такого більше не хочу і не можу.Якщо кому такий потрібен, прошу, ще й стрічечкою перев’яжу! – Віддана\nГоловна Історії А я і чути нічого не хочу, ковтаю сльози і кажу, що на розлучення подаю. Терпіти такого більше не хочу і не можу.Якщо кому такий потрібен, прошу, ще й стрічечкою перев’яжу!\nУ шлюбі з чоловіком я вже 10 років. За цей час, у нас є донечка Злата, якій зараз всього чотири рочки. У нас завжди у сім’ї одна й та ж проблема — побут. Скільки ми б не ділили обов’язків, все одно, чоловік вважає, що я нічого не роблю і даремно сварюсь. Так, справді допомога у побуті — це дрібничка через, яку може і не варто сваритись, проте я вже так не можу.\nПоки я була в декреті, то, звісно, мала більше часу, тому: готувала, прибирала, доглядала маля і встигала книжку почитати. А зараз я працюю на роботі 8 годин, до хати добираюсь ще годину і приходжу дуже втомлена. Мені потрібно нагодувати дитину, навчити її чомусь новому, побавитись з нею і при тому нагодувати чоловіка, поприбирати і підготувати усе на новий день. Чоловік просто приходить до дому і йде дивитись телевізор. Замість того, щоб у домі мир і спокій, то я нервуюсь і сварюсь з ним через такі побутові справи, бо він мене просто не розуміє!\nЧитайте також Словом, після цього випадку я вже нікому грошей не позичаю і Вам, друзі, не раджу.\nЯ хочу приходити до дому і відчувати, що в мене є підтримка. Нехай маленька, але хоч якась. Невже чоловікові так важко зрозуміти, що його допомога для мене важлива. Чому, коли я вийшла з декрету нічого не змінилось? Я все ж прибираю, виношу сміття, а він раз в рік прикрутить поличку і змінить лампочку. А потім чоловік буде питати мене чому мене знову голова болить і чому я така втомлена… А все тому, що він просто елементарно не міг допомогти.\nЯ ж не прошу багато: десь там підмести, десь овочі порізати, десь брудний посуд помити — це ж не так важко. Невже це так важко? Усі подруги кажуть, що мій чоловік такий хороший, а я Вам скажу, що він ще той ледар і я не знаю як його відівчити від цього.\nОстаннім часом, я вже сама на себе не можу дивитись! Я постійно приходжу втомлена і мені нічого не хочеться! Я постійно кричу і намагаюсь пояснити чоловікові, що мені важлива його допомагати. Ультиматуми ставити я не хочу, тому прошу\nПопередня статтяНіколи не принижуйте бідніших людей за себе. Історія, над якою ви задумаєтеся і багато-чого зрозумієте\nНаступна статтяПерший онук — це завжди подарунок для усієї родини! Проте у нашому випадку замість того, щоб тішитись дитиною виникла нездорова конкуренція між бабусями, яка переросла у справжню ворожнечу.\nПісля закінчення школи планувала вступити в юридичний університет.Однак батьки були проти. Сказали, що я зобов’язана залишитися вдома і допомагати їм у вихованні брата.


КАЛИНОВЕ НАМИСТО: березня 2020\nОпубліковано Федорова Марина о 14:23:00 Немає коментарів:\n"Вивчайте історію, бо у ній усе має звичку повторюватись" (М. Грушевський).\nБібліотекарі відділу краєзнавства більше 20 років слідують цій пораді. У фонді бібліотеки знайшли цінну книжечку. Її цінність полягає по-перше, в тому, що це видання нашої бібліотеки за 1960 рік, а по-друге, що там міститься дві статті з історії бібліотечної справи.\nУ першій статті йдеться про роботу Карлівської районної бібліотеки, а у другій - про роботу Кременчуцької міської бібліотеки № 2.\nОпубліковано Федорова Марина о 11:46:00 Немає коментарів:\nМітки: бібліотеки, історія, Карлівка, Кременчук, читачі\nЗ терен полтавського краю вийшла ціла плеяда дослідників, вчених, громадських діячів, письменників, художників, науковців, які своїм розумом, умінням, творіннями рук звеличили благословенну полтавську землю. Їх об’єднує любов до Батьківщини та... у даному випадку... ім’я - Олексій. Олексій у перекладі з давньогрецької означає «захисник», «помічник». Він завжди прагне до досконалості й домагається успіхів у будь-якій справі - виробництві, науці, спорті, бізнесі, літературі. У відділі краєзнавства Полтавської ОУНБ ім. І. П. Котляревського розгорнута книжкова виставка «Олексій, чоловік Божий, зиму нанівець зводить», що розповідає про видатних Олексіїв, які народилися чи перебували на Полтавщині та своєю працею прославили її. Виставка підготовлена до свята – Дня святого Олексія (30 березня).\nОтже, перший генерал-губернатор міста Полтави – князь Олексій Борисович Куракін. За 6 років правління зробив для краю чимало добрих справ: навів порядок у діяльності судових інституцій; домігся відкриття казенних лікарень, аптек, богаділень, пологових приютів; вперше запровадив щеплення від віспи; сприяв заснуванню навчальних закладів; надавав позички для приватного будівництва; облаштовував ботанічні й міські сади. О. Куракіну належала ідея створення нового центру Полтави, реалізована його наступниками. Не без гордості за зроблене князь писав брату: «...вы не скажете, что я дремлю, мой друг, не правда ли?». Свідок діяльності генерал-губернатора І. П. Котляревський присвятив йому оду «Пісня на Новий 1805 год Пану нашому і батьку князю Олексію Борисовичу Куракіну», у якій він хвалив князя за працелюбність.\nВидатний теоретик та практик фізкультурного руху зі світовим ім'ям Олексій Дмитрович Бутовський народився у с. П’ятигірці Лубенського повіту. Він був членом першого складу і одним із засновників Міжнародного олімпійського комітету та сучасного Олімпійського руху. Викладач Полтавського кадетського корпусу. Наукова спадщина Бутовського становить близько 70 праць.\nОлексій Семенович Оніщенко (народ. в c. Рудка Гребінківського району) - академік НАНУ, заслужений діяч науки і техніки України. Входив до науково-галузевої редакції Української радянської енциклопедії. З 1992 р. – генеральний директор Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського. Автор і співавтор понад 300 наукових праць, у т. ч. 17 монографій. Член численних наукових товариств і громадських організацій, редколегій наукових часописів.\nЗвісно, важко охопити увесь видатний ряд Олексіїв Полтавщини, тому відділ краєзнавства Полтавської ОУНБ ім. І. П. Котляревського запрошує відвідати виставку, яка відкриє вам нові імена.\nОпубліковано Федорова Марина о 10:13:00 1 коментар:\nМітки: Бутовський, Куракін, Олексій Андрієнко, Олексій Кулик, Олексій Неживий, Олексій Петренко\nВ академічному виданні «Греки на українських теренах: нариси з етнічної історії. Документи, матерали, карти» зазначається: «Козацько-старшинський рід Драгоманових, як то твердять родинні легенди, походить від грека, що оселився в Україні та служив толмачем (перекладачем) зі східних мов – драгоманом». О. Пчілка писала з цього приводу : «давній Драгоманов, чи Драгоман, був заволока з Греччини, служив ще за Гетьманщини, при Богданові Хмельницькому. Можливо (хоть документів на се не було). Назва Драгоман означає перекладач, і такий урядовець міг бути й при гетьманському уряді для листовних взаємин з чужими державними урядами. Назва службова могла стати іменем родовим для нащадків такого Драгомана (чи вже «Драгоманова»)…». Згаданий «грецький слід» в історії роду Драгоманових досить часто зринатиме в жартівливих тлумаченнях тих чи тих рис характеру, звичок, здібностей та обдарувань його представників. Поміж них найперше - це здібності до вивчення іноземних мов і пристрасть до мандрівок світом.\nПрадід Ольги (Олени Пчілки) і Михайла Драгоманових Стефан був війтом у Переяславі. За спогадами О. Пчілки: «Стефан Драгоманов переходить на службу при гетьманському уряді Розумовського… Син Стефана Яким уже стає звичайним багатим землевласником… Яким Драгоманов уже на все життя оселяється в селі Будищах. Таким чином це село, дуже близьке від Гадячого… стало родинним гніздом дальшого роду Драгоманових».\nБрати Петро і Яків Драгоманови були непересічними особистостями, обидва пробували свої сили на літературній ниві.\nПетро Якимович – батько О. Пчілки і М. Драгоманова був правником за освітою. Після виходу у відставку оселився у Гадячі. Певний час продовжував правозахисну діяльність. Гуманізм і демократизм у часи вірнопідданого вислужування та здобування чинів у Росії сприймалися майже як знак ганьби, проте саме цих принципів П. Драгоманов послідовно дотримувався, намагаючись не допускати в полі свого впливу приниження людської гідності. Він послідовно засуджував фізичні розправи навіть своєї двірської челяді щодо їхніх дітей, і тим більше – ніколи не вдавався до жорстоких методів у вихованні власних нащадків.\nЯків Якимович Драгоманов – військовик, був учасником Товариства з’єднаних слов’ян, засуджений царським режимом за участь у русі декабристів. Письменник Ю. Косач у повісті «Сонце в Чигирині» вивів постать свого двоюрідного прадіда Якова. Він описує «час напередодні грудневих подій 1825 р., учасником яких був Яків Драгоманов. Характер участі в декабристському русі української шляхти досі належно не досліджено. Однак Ю. Косач у своїй повісті пише: «… дня 28-го грудня під Васильковом спалахнуло останнє з повстань старої, Гетьманської України». Письменник у сюжетній канві повісті на тлі наростання визвольних настроїв з гордістю виводить постать Я. Драгоманова: «Ставний був і мужній на вид. Схуд у дорозі й припав порохом та сонцем, але кучері гралися над високим чолом і чорні задумані очі сміялися».\nДолі Петра і Якова Драгоманових демонструють, що вже в першій половині XIX ст. у родині Драгоманових склалася виразна опозиційна тенденція щодо системи суспільно-політичної й національної деспотії, котра сформувалася і дедалі міцніла в Російській імперії. Предківський опір ще ез більшою силою заявив про себе в поколінні дітей – яскравими постатями українофільського руху, як Олена Пчілка і Михайло Драгоманов, давши і в третьому поколінні не менш яскравих борців за демократичні й національні цінності, зокрема Лесю Українку.\nМихайло Драгоманов своєю ерудицією, патріотичною налаштованістю, численними публіцистичнми виступами, активним листуванням з І. Франком та М. Павликом надавав українській літературі європейськості на різних морально-естетичних рівнях. Своєю невтомною творчою діяльністю він увійшов в історію духовного життя України як видатний публіцист, історик, філософ, економіст, літературознавець, фольклорист та громадський діяч. Усе своє життя він прагнув вивести українську культуру на широку всесвітню дорогу, постійно розглядаючи проблеми України у міжнародному контексті.\nОльга Драгоманова-Косач (Олена Пчілка), запозичивши свій псевдонім від невсипущих трудівниць-бджілок, майже півстоліття невтомно трудилася на теренах української літератури та культури як прозаїк, поет, драматург, перекладач, літературний критик, фольклорист, етнограф, редактор-видавець журналу «Рідний край». Своєю невтомною творчою працею, громадською діяльністю вірно служила рідному народові, збагачувала його духовне багатство, виводила українську літературу на широкі поза національні простори.\nДосі лишається маловідомою діяльність інших представниць цього висококультурного і патріотичного роду. Варте уваги ім’я Людмили Михайлівни Кучинської-Драгоманової, дружини М. Драгоманова, української громадсько-культурної діячки, перекладачки творів В. Стефаника російською мовою. Вона була вірною помічницею свого чоловіка в його літературно-науковій та громадській праці за тяжких обставин еміграції, коли вченому була потрібна моральна підтримка і допомога. Журнал «Наше минуле» називав цю жінку «повіреним кращих дум і сподівань» М. Драгоманова. Далі про неї писалося так: «Людмила Михайлівна заслуговувала б на саму теплу згадку про неї свідомих синів України, коли б за нею був навіть лише цей актив». Але вона мала «й самоцінні заслуги перед українською культурою», зокрема як авторка оригінальної праці «Народні говірки і місцевий елемент у навчанні».\nДля багатьох зовсім невідома представниця славного гадяцького роду – Оксана Олександрівна Драгоманова, сестра Лесі Українки. Батько її був молодшим братом М. Драгоманова. Вона відома в Україні і за її межами як письменниця, перекладачка, громадська діячка в колі української діаспори. І. Качуровський відносить спогади про свої зустрічі і розмови з цією жінкою до «найсвітліших». «Оксана Олександрівна, - писав він, - була людиною висококультурною, з таким діапазоном знань і такм рівнем мистецтво сприйняття, який притаманний лише одиницям».\nГ. Шанько в історичній поемі «Родина Драгоманових» написав такі рядки:\nДопоки я ходжу по цій землі\nІ ув очах проміння не зів’яне, -\nЯк святість, будуть на моїм столі –\nДари духовні роду Драгоманів.\nДоля великої єврейської сім’ї Дунаєвських нерозривно пов’язана з Полтавщиною, незважаючи на те, що найяскравіший її представник Ісаак Осипович Дунаєвський засяяв зіркою на московському небосхилі, колискою дітей банківського службовця Салі Дунаєвського все ж була Полтавщина.\nДітей було шестеро. Хлопчики марили музикою, музика у сім’ї лунала завжди, вони були синами кантора і, за сімейними переказами, внуками відомого кантора Авраама Дунаєвського.\nІсаак став найвідомішим на той час у країні композитором. Він одержав вищу музичну освіту і 1924 р. переїхав до Москви. Дунаєвський - один із творців радянської масової пісні, класик цього жанру. Різноманітні за жанрами і тематикою, його пісні мали величезний успіх. Більшість пісень написана до кінофільмів. І. Дунаєвський – один із засновників жанру музичної комедії у радянському кінематографі. Фільми з музикою І. Дунаєвського «Веселые ребята», «Цирк», «Дети капитана Гранта», «Кубанские казаки», «Волга-Волга» та ін. золотий фонд кіномистецтва. Очевидці розповідають, що композитор був дуже розчулений, коли дізнався, що на концерті у провінції одну з його пісень назвали народною.\nСвого часу він вийшов на перші ролі і в жанрі оперети, загалом іх написано 12, серед них найвідоміші «Вольный ветер», «Белая акация». Після смерті Сталіна композитора звинувачували в «ідеологічному цинізмі»: мовляв, на тлі жахливих подій, які відбувалися в державі, він писав «бадьоренькі пісні». Хоча була й інша точка зору, що саме ці пісні й допомагали людям жити у тих жахливих умовах, ставали своєрідним «психотерапевтичним засобом», щоб країна остаточно не втратила здоровий глузд.\nІсааку Дунаєвському інколи приписують пісні, які він насправді ніколи не писав. Їх автор – Зіновій Дунаєвський, молодший брат композитора. Він теж був досить відомим композитором, однак загубився у променях слави старшого брата. Маючи музичну освіту він довгий час керував Всесоюзним шахтарським ансамблем пісні і танцю, іншими музичними колективами. Автор пісні «Шахтарський вальс», симфонічних творів, писав музику для кіно.\nЩе один молодший брат уславленого композитора Семен Дунаєвський був керівником низки самодіяльних музичних колективів, зокрема організував і довгі роки керував народним ансамблем пісні і танцю Центрального будинку залізничників. Під його керівництвом було створено більше 20 сюжетних вистав.\nСестра композиторів Зінаїда Дунаєвська- Іцекзон відома у довоєнній та повоєнній Полтаві - викладала фізику і математику у Полтавській середній школі № 1. Талановитий педагог, вона користувалася любв’ю, вдячністю і пошаною. Одна з учениць згадувала про Зінаїду Осипівну: «Це була надзвичайно стійка жінка із залізною волею. Головною окрасою її були іскристі карі очі, вони теміли, коли жінка стикалася із несправедливістю».\nУ полтавській школі № 1 уперше прозвучав «Шкільний вальс» І. Дунаєвського, присвячений сестрі:\nТебя, с седыми прядками,\nДумитрашки-Райчі – козацько-старшинський, згодом дворянський рід, вихідці з Придунайських князівств XVII ст. Родіон (Райча) Григорович Думитрашко (Дмитрашко) виходець із придунайських князівств, 1665 р. прибув на Брацславщину з п’ятьма сотнями «товариством хоругвей волоських». Переяславський полковник Р. Думитрашко 1673 р. нобілітований польським сеймом і королем у шляхетство. За участь у змовах проти І. Самойловича був засуджений до страти, яка не відбулася. Після скинення з гетьманства І. Самойловича швидко піднявся по службі, отримав значні грошові та майнові винагороди. Брав участь у Кримських походах, відомий як фундатор храмів.\nДумитрашки були досить відомим серед української козацької старшини. Дмитро Маркович Думитрашко, прибічник І. Мазепи, після Полтавської битви був заарештований і висланий до Сибіру, де і помер. Його сини у другій половині ХVII ст. були відомі серед козацької старшини.\nВасиль Олексійович Думитрашко одержав блискучу освіту в Європі, повернувшись на батьківщину служив перекладачем.\nФедір Андрійович Думитрашко перебував на службі в Генеральній військовій канцелярії та Малоросійській колегії.\nПоет Костянтин Данилович Думитрашко працював викладачем словесності, пізніше бібліотекарем в Київській духовній семінарії. Його пародійна поема «Жабомишодраківка з гречеського язика на козацький виворіт на швидку нитку перештопана » стала помітним явищем у літературному середовищі того часу. К. Думитрашко був автором тексту широко відомої пісні «Чорнії брови, карії очі». Займався також збиранням фольклору, музикою і малюванням.\nУ Полтавській першій чоловічій гімназії викладачем «магістром богослов’я» служив Микола Данилович Думитрашко. У Полтаві його називали визначним педагогом і проповідником. За його ініціативою в місті був заснований журнал «Полтавские епархиальные ведомости», у якому він був першим редактором. М. Думитрашко був у Полтаві помітною постаттю, діячем культурного поступу, пов’язаного з громадським рухом і поширенням народної освіти. Саме цей священик-педагог оприлюднив дослідження про унікальний витвір мистецтва – Пересопницьке Євангеліє з бібліотеки Полтавської духовної семінарії. Відомий як благодійник і фундатор храмів на Полтавщині.\nЙого син Думитрашко Петро Миколайович був заступником міністра шляхів сполучення Російської імперії.\nУкраїнський поет-романтик середини ХІХ ст. Тимофій Іванович Думитрашко-Райч відомий також як збирач українського фольклору, теж походить із давнього козацького роду переяславського полковника Думитрашка.\nОпубліковано Федорова Марина о 11:45:00 Немає коментарів:\nМітки: Драгоманов, Думитрашко, Дунаєвський\nГалагани – козацько-старшинський, згодом дворянський рід другої половини ХVII – початку ХХ ст. Родоначальником вважається реєстровий козак містечка Омельник (зараз с. Омельник Кременчуцького району) Іван Галаган. Його син Гнат Галаган - козацький полковник, учасник Північної війни. Зрадив гетьмана Мазепу, перейшов на сторону російської армії. Отримав великі маєтності на Лівобережжі від гетьмана І. Скоропадського. Жорстокою і владною рукою і хитрістю і військовою майстерністю примножував він свої статки. Але, свого часу, був відомий як фундатор храмів і благодійник.\nСеред інших маєтностей належало йому с. Сокиринці Прилуцького повіту (тепер Чернігівської області) згідно з гетьманським універсалом з 1716 р. Кілька поколінь роду Галаганів створили у цій місцевості зразковий садово-парковий комплекс, який вражав уяву тогочасних гостей поміщиків Галаганів вишуканістю архітектурних форм і розкішшю.\nРодина Галаганів примножувала свою славу і статки військовою і державною службою, вигідними шлюбами з представниками давніх і славних родів. Вони були вдалими господарями і вправними фінансистами.\nБлискучою і видатною особистістю свого часу був Григорій Павлович Галаган – громадський діяч, українофіл, меценат, великий поміщик на Полтавщині і Чернігівщині. Маючи великі земельні володіння й тисячі кріпаків, Григорій Галаган, здавалося, мав би захищати кріпосницький усторій держави, однак в 1850-х роках він заявляє про себе, як про активного прихильника скасування кріпацтва. Враховуючи такі переконання Григорія Павловича, його у 1858 році запрошують працювати до «редакційної колегії», яка займалася підготовкою майбутньої селянської реформи. Він послідовно відстоював інтереси українського селянства. В 1861 році він без зволікання відпустив на волю всіх своїх кріпаків.\nВін мав дружні стосунки з Т. Шевченком, П. Кулішем, М. Максимовичем, В. Антоновичем. М. Драгомановим, М. Лисенком, братами Жемчужниковими та іншими прогресивними особистостями свого часу. Його кріпаком був кобзар О. Вересай. Г. Галаган звільнив його з кріпацтва, підтримував фінансово. Вересай доживав віку в Сокиринцях, де й був похований.\nГ. Галаган заснував у рідному селі Сокиринцях перше в Україні Ощадно-позикове товариство (народний кооперативний банк). Багато сил і коштів Г. Галаган вклав у розвиток народної освіти. За його ініціативи й матеріальної допомоги відкрито Прилуцьку чоловічу і жіночу гімназії, ремісничі училища, кілька народних шкіл, Сокиринське народне училище та школи у своїх економіях, багато інших навчальних закладів. Професор Ф. Міщенко в некролозі на смерть Г. Галагана писав: «…Потребность живого дела, угасшую только с его смертью, он носил в самом себе; главным стимулом к проявлению этой потребности служило сознание многосложных нужд времени… усилило внем зажду служения обществу и народу, он, откликаясь личным трудом, щедрими пожертвованиями, сердечным участием на разнообразнейшие запроси жизни, как бы спешил создать достойный пам’ятник себе…».\nРодина Галаганів залишила по собі добру пам’ять, своїми благодіяннями на території історичної Полтавщини і всієї Лівобережної України.\nПредставники окремих родів Гетьманщини, зокрема таких як Герцики, стали свідками і сучасниками багатьох історичних подій: Хмельниччини, боротьби козацької старшини за політичну владу, національно- визвольних змагань, інкорпорацію України Російською імперією.\nВідомості про Герциків збереглися в джерелах пізнього середньовіччя. Міщанська єврейська родина Герциків із незапам’ятних часів жила в Умані. З невідомих причин ще в першій половині XVII ст. подружжя Герциків переїздить до Полтави. Їх син Павло Семенович, окрім освіченості, вирізнявся вмінням ладити як із старшиною так і з рядовими козаками. Отже, службовими сходами він піднімався дуже швидко. До 1675 р. Павло Герцик обіймав посаду полкового писаря, а потім дослужився до рангу полковника Полтавського полку. Брав участь у Азовських походах. Безпосередньо помітною особою він став коли козацькі загони у складі царської армії здобули фортецю Кизикермен у пониззі Дніпра. Від гетьмана І. Мазепи він одержаву володіння Вакуленці, Василівку, Стасовці, Яківці поблизу Полтави. Дбав старшина і про духовне, був меценатом. Його коштом побудовано поблизу Ближніх печер у Києво-Печерській лаврі монастир на честь Воздвиження.\nЙого син, Григорій Герцик, був наказним полтавським полковником (1705), виявився одним з найбільш відданих і палких прибічників І. Мазепи та П. Орлика. Після Полтавської битви 1709 р. разом з Мазепою і шведським королем Карлом XII відступив у Бендери. Супроводжував у еміграції П. Орлика, після обрання якого гетьманом був призначений генеральним осавулом (1711-1719). З 1720р. виконував таємні доручення гетьмана у Польщі де й був заарештований московськими агентами, вивезений до Росії, де і помер.\nУвесь Герциківський рід за вірність Мазепі потрапив в опалу. Драматичні події вдарили по шляхетній родині, негативно позначились на нащадках: вони назавжди зійшли з політичної арени України, загубилися серед рядових мешканців Полтавщини.\nСеред визначних діячів козаччини важливе місце належить козацькій родині із прізвищем Глоба. Прізвище українського походження. Глоба – жердина, якою підпирали стіг сіна для міцності.\nУ реєстрі Полтавського полку за 1718 р. значиться Павло Глоба, отаман петровський із полкової сотні Я. Черняка.\nВід цього часу у відомих нам козацьких документах значиться козацька старшина із прізвищем Глоба та їх маєтності переважно у с. Петрівка (зараз Полтавського району).\nДанило Андрійович Глоба служив при Полтавській полковій канцелярії. Був у походах, виконував доручення «за служби предків їх». Отримав чин значкового товариша від полтавського полковника В. В. Кочубея. Він та його брати, свідчать документи, були не лише мужніми воїнами, а й володіли хуторами та зимівниками у Полтавському та інших полках на Лівобережжі.\nЯкову Глобі належав хутір, що виник, вірогідно, у першій половині XVIII ст. і від прізвища власника став називатися Глоби (пізніше Глобине).\nІван Якович Глоба одержав хутір у спадок і значно примножив батьківські статки.\nІ. Глоба брав безпосередню участь у російсько-турецькій війні 1768-1774 рр., неодноразово проявляючи героїзм і мужність у боротьбі з ворогом, очолював військові загони козаків-запорожців. Маючи неабиякий розум і енергію, він дослужився до чину військового писаря Нової Запорізької Січі. Писар вирізнявся серед козацтва не лише сміливістю, а й гострим розумом, ґрунтовними знаннями та кмітливістю, завдяки чому вважався на Січі одним із найрозумніших вояків, про це свідчить той факт, що саме І. Глобі в 1762 р. під час «сходження на престол» Катерини ІІ доручили скласти вітальну промову, яка дуже припала до душі імператриці. У складі делегації він їздив до Санкт-Петербурга із клопотанням про «права і вольності» запорожців.\n1765 р. військовий писар Глоба значився вже у складі депутації кошового П. Калнишевського до російського імператорського двору з черговою чолобитною про землі Запорізької Січі. І. Глоба був досить розумний, відрізнявся глибокими знаннями і кмітливістю, мав дипломатичний хист, знав кілька мов. Його згадували на Січі як найрозумнішого козака.\nПісля зруйнування Запорізької Січі 1775 р. указом Священного Синоду Глобу та його побратимів відправили на заслання до Сибіру з суворим утримання, «чтобы узники были безвыпускно из монастырей и удалены б были не только от переписок, но и от всякого с посторонними людьми обращения».\nІ. Глоба був засланий до Сибіру, де в 1790 р. він і знайшов свій останній прихисток. Нечисленне майно загиблого і гроші успадкувала його сестра Євдокія.\nУсі володіння І. Глоби Катерина ІІ подарувала надвірному раднику П. Руденку, котрий залишив за маєтком стару назві Глобине. І нині, через кілька століть, ця назва нагадує нам про земляка й хороброго воїна – останнього писаря Нової Запорізької Січі.\nГнідичі (Гніденки, Гнєдичі) – козацько-старшинський, згодом дворянський рід, що походить від «славетного пана» та «товариша значного військового Якова Гнідича. Його син Онисим був котелевським сотником, а молодший син Мелетій – ігуменом Лебединського Пустинно-Микільського монастиря. Серед Гнідичів можна зустріти котелевськихЮ охтирських, куземинських сотників. За розвідками знавця українських родоводів В. Модзалевського, останнім котелевський сотник був дід Гнідича – Петро Осипович. Батько майбутнього поета, Іван Петрович, ніякої влади вже не мав так само, як і маєтностей.\nМикола Іванович – поет і перекладач. Працював у Петербурзькій Публічній імператорській бібліотеці. Основна його праця – переклад російською мовою «Іліади» Гомера вважається шедевром перекладацької роботи. «Я прощаюсь с миром, - Гомер им для меня будет», - так писав М. Гнідич, приступаючи до перекладу «Іліади». Ця титанічна праця отримала одностайне схвалення і захват, особливо з боку О. Пушкіна. Непідкупний і непоступливий В. Бєлінський дещо пізніше скаже, що «… постигнуть дух, божественную простоту и пластическую красоту древних греков было суджено на Руси пока только одному Гнедичу».\nМикола Іванович з великою любов’ю ставився до України, її культури, обстоював думку про суверенність свого народу. Літературознавець П. Ротач стверджує, що М. Гнідич працював над історією України-Малоросії; українські мотиви відчутні в його російських віршах. Помираючи, М. Гнідич заповів рідному місту свою великі і цінну бібліотеку.\nДвоюрідний його племінник Петро Петорвич Гнідич – театральний критик, драматург, перекладач, мистецтвознавець. Він завідував трупою Александринського театру в Санкт-Петербурзі, редагував журнал «Север» та «Ежегодник Императорских театров». Його оповідання, п’єси, повісті, вірші, гуморески, театральні рецензії, статті друкувалися у столичних журналах.\nРід Гнідичів внесено до Родовідних книг Полтавської та Харківської губерній.\nЗдавна відомий на Полтавщині рід Гоголів-Яновських. У цьому роду, напевне, ще до XVII ст. розмежувалося дві гілки – Яновських (священицького чину) та Гоголів (козацької служби). Гоголі-Яновські – козацько-старшинський, згодом дворянський рід, що походить від Якова Гоголя (перша половина XVII cт.). Родовід по чоловічій лінії пов’язаний зі знатними козацькими родами в Україні часів гетьманщини.\nБабуся М. В. Гоголя Тетяна Лизогуб була правнучкою гетьмана Лівобережної України І. Скоропадського і праправнучкою Правобережного гетьмана П. Дорошенка. Отже, вона стала представницею сузір’я старовинних українських родів: Лизогубів, Дорошенків, Скоропадських, Танських, Забіл. За велінням долі Т. Лизогуб через палке кохання таємно обвінчалася з полковим писарем Опанасом Гоголем-Яновським, предки якого були священиками і їхній рід не значився у дворянстві. Саме з цієї причини благословення на шлюб їм дано не було. Це подружжя було оспівано М. Гоголем у повісті «Старосвітські поміщики». Пізніше Опанасу Гоголю-Яновському вдалося записати свій рід до Дворянської родовідної книги Полтавської губернії.\nЗа родинними переказами, до роду Гоголів-Яновських належав наказний гетьман Правобережної України Остап Гоголь.\nПрославив свій рід на весь світ письменник М. В. Гоголь, та славетні його предки теж мали вплив у середовищі козацькому, релігійному, письменницькому.\nБатько письменника Василь Гоголь-Яновський народився у сім’ї миргородського полкового писаря. Був людиною освіченою, культурною, мав літературні і театральні задатки, писав вірші. Керував домашнім театром у маєтку Д. Трощинського, виступав постановником та актором, а часом автором п’єс чи водевілів з українського народного побуту. Намір здійснити постановки комедій батька в Петербурзі мав його син М. Гоголь. Окремі ситуації й типи з батькових комедій він використав у своїй творчості, а уривки – як епіграфи в повісті «Сорочинський ярмарок».\nПрізвище Гоголь стало гордістю вітчизняної та світової культури, але сам письменник не продовжив роду. Неодружений постійний мандрівник він майже все своє життя прожив на чужині.\nРід продовжили тільки сестри письменника. Племінник М. Гоголя М. Биков одружився з онукою О. Пушкіна – так поєдналися два славетних роди.\nУкраїнський козацько-старшинський, з XVIII cт. дворянський рід. Походив від реєстрових козаків Прилуцької сотні Прилуцького полку Яцька та Лазаря Горленків. Царським указом прилуцькому полковнику Лазарю Горленку було пожалуване дворянство. Він загинув під час бунту козаків Прилуцького полку. Його син Дмитро Лазаревич Горленко – прилуцький полковник і наказний гетьман був прибічником І. Мазепи.\nДва вихідці з роду Горленків поповнили ряди вищого духовенства. Павло Дмитрович (чернече ім’я Пархомій) закінчив Київську академію. 1725 року висвячений у сан ієромонаха Києво-Печерської лаври. Іоаким Андрійович (чернече ім’я Іоасаф) народився в сім’ї полковника прилуцького полку Андрія Горленка. Його мати була дочкою гетьмана Д. Апостола. В 1737 році призначений ігуменом Лубенського Мгарського Спасо-Преображенського монастиря. Будучи істинно добрим пастирем, Іоасаф ще при житті користувався повагою пастви за істинно благочестиве і подвижницьке життя. Після смерті його було канонізовано. Понад півтора століття зберігалися його нетлінні мощі в Троїцькому соборі монастиря в Бєлгороді.\nГорленки увійшли в історію України як меценати мистецтв та фундатори культових споруд. Андрій Горленко – полтавський полковник разом із полтавською полковою старшиною фінансував будівництво у Полтаві міського соборного храму Успіння Пресвятої Богородиці.\nНащадки з роду Горленків поповнювали ряди бунчукових і військових товаришів, сотників, військових канцеляристів, сужили в армії, були статськими чиновниками.\nІз козацького стану Грабянок-Гребінок вийшло чимало відважних лицарів України. Але цей рід умів тримати і шаблю, і перо, і пензель. Серед його численних вихідців були літописці, поети й малярі.\nВ. Модзалевський вважає, що рід витікає від Мусія Гребінника – реєстрового козака Лютенської сотні Полтавського полку (1649 р.).\nГригорій Іванович Гребінка – гадяцький полковник брав участь у всіх походах наприкінці XVII cт., був посланцем П. Полубтка до Петербурга, де заарештований і кинутий до Петропавлівської фортеці, повернувся в Україну лише після смерті Петра I.\nНайвищого злету сягнули Євген та Микола Гребінки: перший – класик української літератури, другий – видатний архітектор, вихованець Петербурзької академії мистецтв.\nДалеко, откуда к нам вест метели,\nПускай на кургане калина родная\nО милой, родной стороне!\nТак писав про свою далеку батьківщину поет Є. Гребінка у Петербурзі. Потрапивши до столиці від всіма силами допомагав своїм родичам та знайомим переїхати до столиці, де було більше можливостей проявити себе, зробити кар’єру. «Поміж москалями» він зустрів цілу колонію освічених українців. «Все присутственные места, все академии, все университеты наводнены земляками», - писав він із столиці.\nУ той час на тлі моди на «народність» почав зростати попит на українську екзотику. Твори Є. Гребінки принесли йому велику популярність у російській столиці. Його оповідання, вірші,повісті і романи були присвячені Україні, її побуту, легендам, повір’ям. «Нема в світі кращого місця, як Полтавська губернія», - писав він. Лише 36 літ відміряла доля Є. Гребінці, значну частину свого дорослого життя він прожив у російському Петербурзі, але заповідав і був похований у своїй українській землі.\nСвітову славу Є. Гребінці приніс романс на його слова «Очи черные».\nОх, не даром вы глубины темней!\nВижу плаям в вас я победное:\nСожжено на нем серце бедное.\nЦі слова нашого земляка линуть уже понад півтора століття зі сцен України, Росії, Польщі, Словаччини, Італії, Іспанії, Великобританії, Франції, США і Канади.\nНе кожному відомо, що рід Гребінок уславив не лише український письменник Євген Гребінка, а і його брат Микола.\nАрхітектор Микола Павлович Гребінка був людиною феноменальної працездатності та порядності. Сучасники стверджували , що яук мінімум восьма частина Петербурга побудована за його проектами. Газета «Русский инвалид» від 4 березня 1860 р. писала про будинки за його проектами: «Все здесь продумано, обдумано и отличается великолепным вкусом, что делает величайшую честь искусству архітектора академіка Гребенки». За свою натхненну будівничу працю зодчий М. Гребінка був нагороджений орденами Святого Володимира, Святого Станіслава, Святої Анни. Та найвищою нагородою для архітектора стали вдячна людська пам’ять і споруджені ним та зведені за його проектами будинки.\nЛеонід Євгенович Гребінка (внучатий племінник письменника) ще один із письменницьких талантів родини Гребінок. У 1920-х роках Л. Гребінка працював у Києві журналістом, він писав вірші, що друкувалися у тогочасних часописах. 1930 р. побачила світ збірка його віршів «Радість чорноземна», вона була зустрінута нищівною критикою. Л. Гребінка відійшов від літературної діяльності і змушений був переїхати до Москви, де працював над перекладами літературних творів.\nЄ. Снесарьова згадує про Л. Гребінку: «Говорив він гарячково, надто коли розмова заходила про Україну, її несвободу, залежність від Росії… Він дуже грамотно висловлював свої думки, мова його була насичена синонімами, метафорами. Свої переклади Шекспіра він інколи читав мені як знавцю англійської мови». У 1941 р. його було заарештовано за антирадянську діяльність і засуджено до 10 років позбавлення волі. 1942 року Л. Гребінка помер. Так загинув , не розквітнувши, ще один талант родини Гребінок.\nДочка Є. Гребінки Надія Євгенівна отримала освіту в київському пансіоні. Служила сестрою милосердя у Полтавському дворянському притулку на добровільних засадах за їжу та житло. У закладі вона стала просто необхідною, всі щиро полюбили її. Пізніше, отримала пенсію, але, «звикнувши до тяжкого труда», вона доглядала за хворими солдатами та офіцерами у Московській військовій богадільні. Зберігся вірш «Християнка», що його сучасник присвятив подвижниці:\nДавать облегчение страдальцу больному,\nТы всюду приносиш радость живую,\nИ всем милосердия служиш сестрой.\nПрізвище Грибан відоме серед інтелектуальної і мистецької еліти Полтави з багатьох причин. Відоме воно із межами Полтавщини.\nГанна Петрівна Грибан відома полтавцям перш за все як директор видавництва «Дивосвіт» - людина харизматична, залюблена у свою справу.\nВидавництво створене 1999 року і складова успіху те, що Ганна Петрівна професійний видавець – закінчила поліграфічний інститут імені І. Федорова, за фахом художник-ілюстратор книги. Пані Ганна згадує: «Я змалечку любила читати й малювати. Батьки всіляко підтримували ці захоплення. Незважаючи на досить скрутне матеріальне становище, у домі завжди було багато книжок, олівців, паперу для малювання…».\nЗа роки діяльності видавництво «Дивосвіт» дало путівку в життя великій кількості книжок – підручників, краєзнавчих, поетичних, прозових, дитячих видань. Список замовників теж чималий. Серед них – учені, письменники, літературознавці, педагоги, поети, люди різні за освітою, віком, уподобаннями, але всі вони непересічні особистості, з якими збагачуєш інтелект, розширюєш кругозір, отримуєш незабутні хвилини духовного спілкування.\n«Книжка не тільки джерело інформації, - схвильовано говорить Ганна Петрівна, - вона скоріше витвір мистецтва. Адже в неї вкладено стільки праці, розуму й таланту різних людей. Перш за все, це автор. Від автора естафета переходить до редактора, згодом до роботи береться оператор комп’ютерної верстки. Велике значення має художньо-технічне оформлення, дизайн – від зовнішнього вигляду книги залежить як швидко вона знайде свого читача».\nДо цього питання пані Грибан ставиться особливо прискіпливо. Деякі книжки береться проілюструвати сама.\nСпілкуючись не один рік із полтавськими письменниками у Ганни Грибан поступово сформувалася ідея відкрити магазин, де були б представлені всі книжки, які побачили світ на теренах Полтавщини. Так виник магазин-виставка «Полтавська книга». Його створено з єдиною метою: дати можливість полтавським авторам і полтавським видавництвам ознайомити широкий загал зі своїми творчими доробками. Це єдиний магазин такого роду в Україні. Тут не лише продають книги і популяризують друковану продукцію, а й ведеться громадська робота: організовують фотовиставки, виставки живопису, зустрічі з письменниками.\nОсь так працює Ганна Грибан – видавець, ентузіаст своєї справи і просто небайдужа людина.\nДоля поєднала дві непересічні особистості, поряд із Ганною Петрівною життям крокує «приваблива з погляду мистецького обдарування постать» - Микола Федорович Грибан.\nМ. Грибан – професійний художник, графік, монументаліст.\nВищу освіту одержав у Львові в Національній академії мистецтв. Під час навчання захопився художньою графікою під впливом видатного українського графіка І. Остафійчука.\nПерший період творчості митця (до початку 1990-х) пов’язаний із творенням монументальних панно, вітражів, мозаїк і графіки; наступні два десятиліття присвячені виключно графіці.\nМистецтвознавець В. Ханко, аналізуючи творчість М. Грибана зазначає, « …графіка серед грона пластичних мистецтв у Полтаві в недалекому минулому посідала досить скромне місце». Мистецтвознавець В. Рак зазначає, що лише кілька років тому у виставкових залах почали з’являтися графічні твори – суспільство вже «доросло» до графіки, до розуміння її непростої мови.\nВ. Рак говорить про М. Грибана: «Микола Федорович працює з живим матеріалом, із живими враженнями, з таємницею життя – уміє бачити найголовніше, мінімальними засобами створює образи: лінія, штрих, два кольори – чорне й біле… Він чаклує, відчуваючи таємницю ритму, а це - одна з головних таємниць життя. Унього є чому навчитися».\nТематика робіт митця розмаїта: людина в гармонії зі світом природи, людина в сільському й урбанізованому середовищах, захоплення минулим, занурення у прадавні часи. У 2009 році М. Грибану присвоєно звання «Заслужений працівник культури України».\nУ 2011 році роботи М. Грибана були виставлені у «Золотій залі» Українського фонду культури у Києві. Художник-графік О. Красильникова сказала на відкритті виставки: «… це роботи дуже високого рівня: витончені, образні…». Роботи Миколи Федоровича неможливо переглянути швидко – над ними треба подумати, проаналізувати побачене, відкриваючи для себе їхній зміст.\nВ. Ханко підкреслив: «Перед нами постає повноцінний мистецький спадок талановитого маестро з Полтави. Його творчість органічно ввійшла в мистецький плин нашого краю. Своїм пером, пензлем чи різцем він творить непроминальні роботи, що підносять дух і приносять радість засобами краси».\nОпубліковано Федорова Марина о 11:49:00 Немає коментарів:\nМітки: Галаган, Гнідич, Гоголь, Горленко, Гребінка, Грибан


Ющенко відзначає день народження - Korrespondent.net\nЮщенко відзначає день народження\nКорреспондент.net, 23 лютого 2006, 14:06\nУ четвер, 23 лютого, Президент Віктор Ющенко відсвяткує свій день народження в сімейному колі, передає УНІАН.\nЮщенко народився 23 лютого 1954 року в селі Хоружівка Сумської області.\nПредставник прес-служби глави держави Лариса Мудрак повідомила, що родина Президента просить не надсилати багато квітів і дорогих подарунків.\nЗа словами Мудрак, можливість відсвяткувати день народження в сімейному колі є найкращим подарунком, який Віктор Ющенко просить йому зробити.\nВона також зазначила, що робочий день Президента розвантажений за рахунок середи і п’ятниці.\nТим часом, українському лідеру надходять привітання з днем народження. Як повідомили в прес-службі Президента, Віктору Ющенку надсилають привітання глави різних країн, українські і закордонні державні діячі, політичні партії, представники громадських об’єднань та організацій, релігійних громад, установ і підприємств.\nПрем’єр-міністр України Юрій Єхануров побажав Президенту України у його день народження побільше друзів.\n"Коли людина на такій посаді, вона все більше стає одинокою. Цей холод влади - він дуже сильно впливає", - сказав глава уряду.\nЗа словами Єханурова, йому хотілося б, щоб Президент залишався "людиною дружньою" і щоб біля нього було багато людей, яких він завжди міг би назвати друзями, а також щоб було місце, куди можна було прийти і відчути "душевне задоволення". "У кожної людини це має бути, і він сьогодні має це отримати по повній програмі", - сказав Єхануров.\nСвій минулий день народження Віктор Ющенко відсвяткував у компанії інших високопосадових осіб у звичайному ірландському пабі в центрі Києва.


Home > Архів > Кардіологія > Основні причини зниження еритроцитів в крові\nЧервоні кров’яні клітини – еритроцити – найбільша популяція серед формених елементів крові. Вони містять білок гемоглобін, мають специфічну форму у вигляді двояковогнутого диска. Їх важлива роль полягає в перенесенні кисню до клітин всіх органів і тканин і видаленні продуктів обміну в вигляді вуглекислого газу через легені в атмосферу. Також на своїй поверхні ці клітини переносять деякі ферменти, амінокислоти, тим самим виконуючи транспортну функцію. Ще важлива їх роль в підтримці кислотно-лужного балансу в організмі. Само собою, зменшення кількості червоних клітин крові нижче норми буде позначатися на організмі, через гіпоксії тканин, з витікаючими звідси наслідками.\n– у жінок – 3.7- 4.7 мільйонів в мкл;\n– у новонароджених – 4.3-7.6 мільйонів в мкл;\n– у дітей від року до 13 років – 3.5-4.7 мільйонів в мкл.\nСтан, коли еритроцити в крові знижені, називають Еритропенія. Вона лежить в основі захворювання – анемії. Які ж причини анемій?\nКровотеча може бути рясним в результаті травми з пошкодженням великих судин, ушкодження печінки або селезінки. До анемії призводить виразка шлунка, гемороїдальні вузли. При масивної крововтрати розвивається геморагічний шок з різким зниженням тиску і розвитком поліорганної недостатності згодом. Анемія, що наступає внаслідок крововтрати, називається постгеморрагической.\nПричини даної анемії – дефіцит факторів, необхідних для утворення клітин крові (заліза, фолієвої кислоти, вітаміну B 12). Дефіцит може бути при недостатньому надходженні з їжею або при порушенні засвоєння, наприклад при захворюваннях шлунка і кишечника.\nЗнижений вміст еритроцитів в крові може бути викликано онкологічним процесом, розвинувся в кістковому мозку безпосередньо, так і в результаті метастазування пухлин з інших органів.\nНайчастіше низькі еритроцити можуть бути виявлені при системних захворюваннях сполучної тканини, коли в організмі виробляються антитіла, в тому числі і до червоних клітин.\nНаприклад, досить поширений препарат фенобарбітал, який є складовою частиною серцевого і заспокійливий засіб, такого, як корвалол, при частому використанні може привести до ерітропеніі. Крім цього, несприятливий вплив на кровотворення в цілому, і на еритроцити в тому числі, надають препарати хіміотерапії.\nОсобливості у вагітних і у дітей\nПід час вагітності може спостерігатися легка ерітропенія. Причому незначне зниження еритроцитів буде фізіологічним, так як у вагітних відбувається деяка затримка рідини в судинному руслі. Тим самим кров як би розбавлена. При низькому гемоглобіні і еритроцитах під час вагітності призначають препарати заліза і додаткове обстеження, при необхідності.\nУ дитини зниження еритроцитів завжди повинно насторожувати. Діти не завжди можуть зізнатися в отриманні травми, і є ймовірність пропустити приховане кровотеча.\nКлінічна симптоматика гостро розвиненого кровотечі буде характеризуватися різкою слабкістю, можлива втрата свідомості. Характерно низький артеріальний тиск,\nЛікування анемії починається з досконального діагностичного пошуку першопричини. Призначаються додаткові аналізи крові, інструментальні методи дослідження, що включають фіброгастроскоп, колоноскопію, ультразвукове дослідження органів, що знаходяться в черевній порожнині і малому тазі. У жінок обов’язковий огляд гінеколога при тривалих і рясних менструаціях.\nЛікування залежить від причини. Призначаються препарати заліза і вітамінів B 12, B 9. При порушенні еритропоезу в кістковому мозку показані препарати, що стимулюють утворення еритроцитів. При гострій крововтраті – хірургічне лікування і переливання донорської крові.\nДіагностика анемій заснована на сукупності клінічних симптомів і даних проведеного обстеження. Ефективність лікування залежить від правильно поставленого діагнозу. Гостра ж крововтрата може закінчитися вкрай сумно. Тому лікування проводиться під наглядом лікаря відповідного профілю


Лобода показала дивне фото з репетиції - ЗНАЙ ЮА\nШоу-бізнес 18 січня, 08:13\n18 січня, 08:13\nТак, в цей раз Світлана виклала в мережу фото, на якому позує, мабуть, в залі для репетицій, на ній відповідне вбрання. На знімку Лобода з'явилася в дивній позі, мабуть під час танцю, з мікрофоном у руці і задертою ногою. На ній чорний спортивний одяг з картатою сорочкою, яка спадає з плечей. Волосся артистки розпущене і трохи розпатлане і за ними майже не видно обличчя.\nшёл 100 час прогона 😳 СЕГОДНЯ ПЕРВЫЙ день👻 ДОбро пожаловать НА #СУПЕРСТАРШОУ 😉\nУ підписі до фотографії Світлана Лобода написала: "Йшов 100 час прогону. СЬОГОДНІ ПЕРШИЙ день. Ласкаво просимо НА #СУПЕРСТАРШОУ". Як відомо, наприкінці минулого року артистка потрапила в лікарню і змушена була перенести концерти на двадцяті числа січня. Тоді співачці зробили термінову операцію на нирках, а після вона злітала на острови з дітьми відпочити. Концерти відбудуться в Москві і тепер Світлана старанно до них готується.\nA post shared by LOBODA (@lobodaofficial) on Jan 16, 2019 at 7:40am PST\nПрихильники Лободи не пройшли повз і почали обговорювати її нову публікацію. Ті, хто купив квитки, пишуть Світлані, що вже не можуть дочекатися її концерту, а деякі просто пишуть компліменти. "Удачі!", "Ех, скоріше б, вже не терпиться!", "Ми дуже чекали, удачі вам", "Що за педалі на ногах?", "Дуже шкода, але не зможемо потрапити на концерт. Може хтось хоче, але не зміг придбати квитки?", "Скажений ритм", "Відмінний прикид! Іноді можна так виступати", "Світла, удачі тобі! З нетерпінням чекаю концерту", "Удачі, наша красуня", "Красуня", - пишуть в коментарях до фото Лободи.\nген прогоны продолжаются 👻 17,18,20 января #крокусы Ты идёшь?😱🥳\nA post shared by LOBODA (@lobodaofficial) on Jan 16, 2019 at 12:28am PST


У поїздах на Маріуполь стане комфортніше спати – новини Бізнес Візит\nТурагентство Бізнес Візит » Новини » У поїздах на Маріуполь і Костянтинівку стане комфортніше спати!\nУ поїздах на Маріуполь і Костянтинівку стане комфортніше спати!\nПасажири потягів, що прямують у маріупольському та костянтинівському напрямках, відтепер відпочивають з більшим комфортом, ніж раніше. Справа в тому, що в цих поїздах за номерами 84 і 124 на 100 % замінили комплекти постільних речей на нові. Для забезпечення цих двох поїздів закуплено 10 з половиною тисяч комплектів, так що старих наволочок і простирадл там вже не залишилося. Ці два потяги стали черговими в програмі заміни, яку ініціювала «Укрзалізниця» для пасажирського рухомого складу. В рамках програми запаси комплектів постільної білизни оновлені на 76-ти потягах.\nПоїзди № 84 та 124 сполученням Київ-Маріуполь та Київ-Костянтинівка:\nЯк видно з розкладу, обидва потяги – нічні. Час в дорозі 18 з половиною і 15 годин відповідно. Так що питання комфортного сну актуальне. До речі, «Укрзалізниця» не обмежується закупівлею лише постільної білизни. У найближчих планах – оновлення запасів подушок, ковдр, матраців.


Міліціонери Волині викрили іноземців, які вербували жінок\n12 Червня 2015 18:29\nДвох мешканців сусідньої держави викрили волинські міліціонери. Зловмисники, змовившись, вирішили отримати легкі гроші: жінка підшуковувала дівчат, а чоловік – клієнтів, яким би вони надавали сексуальні послуги.\n39-річна мешканка сусідньої держави вербувала дівчат для заняття проституцією у Республіці Польща. У цьому їй допомагав спільник. Зловмисниця переправляла жінок через держкордон, а чоловік забезпечував їх «роботою». Правоохоронці встановили: 50% від заробітку повії забирали організатори «бізнесу».\n– Підозрювані використовували вразливий фінансовий стан дівчат, тож пропонували роботу танцівниць у нічних клубах, – розповів начальник відділу по боротьбі з торгівлею людьми УМВС України у Волинській області Олександр Мельничук. – А основними аргументами були хороша заробітна плата, вигідні умови праці і проживання. Окрім того, жінка оформлювала документи для виїзду за кордон власним коштом.\nУ лютому 2015 року у поле зору зловмисників потрапили три дівчини, які ніде не працюють і не мають постійного джерела отримання доходів. Діяли за такою схемою: оплативши вартість квитків, доставили дівчат громадським транспортом до міжнародного автомобільного пункту пропуску (витрачені для цього кошти зарахували у борг, тож ввели їх у матеріальну залежність). Однак переправити їх через кордон завадити міліціонери.\n– Відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною другою статті 149 (Торгівля людьми або інша незаконна угода щодо людини) Кримінального кодексу України. Чоловіка і жінку арештували, однак звільнили з-під варти після внесення застави у розмірі 151 та 140 тисяч гривень відповідно. Проводиться досудове розслідування, – повідомив Олександр Мельничук.\nДо слова, Інформаційне агентство Волинські Новини повідомляло, що поляк намагався вивести трьох дівчат з Волині у сексуальне рабство.\nАнонім Показати IP 12 Червня 2015 18:48\nне пацик Показати IP 12 Червня 2015 19:27\nголовне що коли викрили то непримінили зброю- шумові гранати- іжаки- снайперів- вертоліт-бронетранспортер - : а так професійно спрацювали що на 100 гривень держава збагатіе ? напевне по тсн-і на славіка шустера цей героічний вчинок покажуть - реально нагороду дадуть :- навіть ніхто недумав де волинь така тиха а які страшні злочини кояться! жах\nАнатоль_ Показати IP 12 Червня 2015 23:07\nа от пані Наташку Семенівну не завербуєш!\nЛипа Показати IP 13 Червня 2015 07:51\nво, блин. Полячек мало или они все кривые?\nАС0220ВЕ Показати IP 13 Червня 2015 13:33\nА суддя Філюк як крав, так і краде, от де поле для маневру...


УкрФА і Союз хіміків виступають проти припинення антидемпінгового розслідування щодо нітрату амонію і фосфатних добрив. | УАПГ\nУкраїнська асоціація виробників феросплавів (УкрФА) і Союз хіміків стурбовані наміром українського уряду погодитися з пропозицією Російської Федерації щодо припинення антидемпінгового розслідування щодо нітрату амонію і фосфатних добрив, а також наполягають на продовженні спеціального розслідування проти всіх країн-імпортерів феросплавів, в т.ч. Росії, яка займає незначну частку в масовому імпорті в Україну. Про це йдеться у відкритому листі УкрФА і Союзу хіміків України.\n“Вважаємо, що непродумана скасування проведення розслідувань за даними товарними позиціями укупі із зобов’язанням не вводити по ним загороджувальні заходи завдасть непоправної шкоди українським хімічним і феросплавним підприємствам.\nПродукції вітчизняної хімічної галузі спочатку складно конкурувати з російськими аналогами в силу колосальної різниці в ціні на природний газ, який є сировиною для виробництва нітрату амонію і азотних добрив. Даний фактор робить вирішальний вплив на собівартість продукції і дає істотні цінові переваги російським хімічним компаніям, які мають пільгові ціни.\nДіяли протягом 2008-2009 рр. обмежувальні заходи щодо вироблених в Російській Федерації нітрату амонію і фосфатних добрив дозволили українським підприємствам хімічної галузі вижити в умовах економічної рецесії “, – сказано у відкритому листі. УкрФА зазначає наявність серйозних проблем в українській феросплавної галузі – в 2009 р в обсяги виробництва скоротилися на 27,5%, завантаження потужностей впала нижче 50%, а відпускні ціни на готову продукцію знизилися на 30%.\nЗа даними асоціації, останнім часом імпортери поводяться на українському феросплавному ринку “все більш агресивно”. Якщо в 2008 році частка іноземної продукції в українському споживанні феросплавів становила не більше 5%, то за підсумками 2009 р вона виросла до 35%. І це на тлі значного просідання внутрішнього попиту. “Вважаємо неприпустимим подальше полегшення доступу імпортної продукції на вітчизняний ринок феросплавів”, – заявляють виробники феросплавів.\n“Вважаємо неприпустимим знищення вітчизняної хімічної та феросплавної галузей внаслідок нерозсудливі поступок російським виробникам відповідної продукції, а також підтримку приватної компанії” Інтерпайп “за рахунок українських хіміків і ферросплавщиков. З нашої точки зору, увагу уряду необхідно зосередити на необхідності вирішення проблемних питань в сфері зовнішньої торгівлі , зокрема – забезпеченні сприятливих умов для доступу українських товаровиробників на зовнішні ринки збуту і особливо – захисту їх інтересів на внутрішньому ринку “, – сказано в листі.


Масовий голод та нескінченний потік людей в надії порятунку від голодної смерті в Росії — історія Голодомору у прикордонному Ямполі | Національний музей Голодомору-геноциду\nМасовий голод та нескінченний потік людей в надії порятунку від голодної смерті в Росії — історія Голодомору у прикордонному Ямполі\n98-річна жителька Ніжина Софія Іванівна Кононець (Савченко) народилася в селищі Ямпіль на Сумщині. Голодомор залишив відбиток на все життя жінки. Її історію записали співробітники Музею Голодомору разом з ГО «Ukrainer» в рамках проєкту «Голодомор: мозаїка історії» за підтримки УКФ.\nБатько Софії Іванівни був будівельником, працював на спорудженні доріг та мостів. Із початком колективізації Іван Савченко вступив у колгосп. Проте завдяки зв’язкам з головою колгоспу та авторитету в селі сім’я вийшла з колгоспу, і вже в 1932–1933 роках Савченки були одноосібниками: «Ну ми в колгоспі не працювали. Ми поступілі, здали туди каня і збрую, общим, все, шо було, а тоді голова колгоспу каже: “Іван Максимович, заберіть свою жінку, хай вона з дітьми не мучаєцця”. (сміється). Ну, папу знали, дороги, мости — це все його діло було. Його знали, просто уважали, знали його. “Заберіть свою жінку, хай не мучаєцця”», — згадує свідок Голодомору.\nУ Голодомор сім’ю знову врятував авторитет батька, адже обшуки в оселі Савченків проводили формально, а водночас у їхніх сусідів активісти забрали все: «Заїхали до нас мамин знакомий: “Йвановна, я буду кричать, а ви мовчіть”. І кричить: “Де ви поховали, і шо таке”, і оце кричав, кричав… У нас нічого не взяли. Заїхали в сосєдній двір, там таке саме, стіки дітей, там кабана із стайні забрали, і на воза положили, і все. Ну то дальше до кого шо поїхали, а це харашо я помню, бо у нас покричав, бо маму знав. А в сасєда, не кричавши, кабана на воза положили, і будь здоров».\nУ роки Голодомору в родині Савченків померли новонароджені двійнята Аня та Валя.\nОдним із найболісніших спогадів жінки про Голодомор є гнітюче враження від тисяч голодних, які щодня проходили через Ямпіль, сподіваючись потрапити до Росії, де можна було роздобути харчі і врятуватися від голодної смерті, яку комуністи приготували для українців. Однак голодні селяни могли дійти тільки до прикордонного селища Хутір-Михайлівський, за яким вже була РСФРР, а далі їх не пускали спеціальні війська та прикордонники: «Не пускали. Казали, до Хутора-Михайловського, а дальше вертайтесь назад», — розповідає жінка.


2018-09-11 : Як надати першу допомогу: загальні правила\n- Оглянути місце події та впевнитись у тому, що надання допомоги буде безпечним: забезпечити власну безпеку, а також безпеку потерпілого та людей навколо.\n- Оцінити стан постраждалого (свідомість, дихання, пульс).\n- За необхідності викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а також інші екстрені служби (поліцію, аварійно-рятувальну службу, службу газу тощо).\n- Оцінити наявність критичних кровотеч та зупинити їх.\n- Забезпечити прохідність дихальних шляхів.\n- Якщо у постраждалого відсутні ознаки життя та немає критичної кровотечі (або ви вже її ліквідували) – розпочати серцево-легеневу реанімацію.\n- Перевести постраждалого у стабільне положення (на боці, обличчям до себе, рука під головою, нога зігнута в коліні), якщо не йдеться про підозру на травми хребта та кісток тазу і серцево-легенева реанімація була вдалою.\n- Не залишати постраждалого та контролювати стан його життєвих функцій до прибуття екстрених служб.


Україна на порозі енергетичного колапсу\nГоловна сторінка » Блоги » Блог yousokolik » Україна на порозі енергетичного колапсу\n20 Липня 2020 11:10 Переглядів: 168\nТеги: енергоатом, атомна енергетика, юуаес, заес\nВже з 1 серпня в Україні значно виростуть ціни на електроенергію. Подорожчання тарифів торкнеться як непобутових споживачів, так і населення країни. В Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) обґрунтували необхідність підвищення цін величезними боргами перед виробниками "зеленої енергетики". При цьому, ще у травні в.о. міністра Ольга Буславець заявила, що зараз немає жодних передумов для підвищення тарифів. Однак, судячи з ситуації в галузі, це не останнє подорожчання електроенергії в цьому році. Україна знаходиться у кроці від повномасштабної кризи на ринку електроенергетики, наслідки якої можуть призвести до значних збоїв. Головним чином проблеми пов'язані з атомною енергетикою, яка є основою енергосистеми України. У травні цього року було зафіксовано рекордне падіння потужності українських АЕС, яка досягла історичного мінімуму. За офіційною інформацією "Енергоатома", зараз на атомних станціях України функціонують лише 10 із 15 енергоблоків. Одні знаходяться на плановому або аварійному ремонті, інші працюють на зниженій потужності, треті виведені у резерв. При цьому ще 2 із 10 блоків працюють із балансовими обмеженнями.\nКартина, м'яко кажучи, безрадісна. Статистику "Енергоатом" не приховує, але ось причини виникнення кризової ситуації замовчує, прикриваючись загальним падінням споживання електроенергії через карантин та збільшення обсягів виробництва енергії повітряними та сонячними електростанціями. Однак справа не тільки в цьому. Відомо, що на сьогодні 6 із 15 реакторів українських АЕС працюють повністю або частково на паливних збірках ТВЗ-WR американської компанії Westinghouse Electric Company. Саме через них "Енергоатом" опинився у такому скрутному становищі. Вся справа у тому, що, згідно з умовами договору з Westinghouse, українські фахівці не можуть обслуговувати тепловиділяючі збірки без нагляду представників компанії-виробника. Нещодавно у двох енергоблоків (третього блоку ЮУАЕС та п'ятого блоку ЗАЕС), які повністю функціонують на американському паливі, добіг кінця термін експлуатації. Планова перевірка обладнання за участю фахівців Westinghouse була призначена на липень, але американці злякалися приїжджати до України через епідемію коронавіруса та перенесли свій візит на невизначений строк. У зв'язку з цим, українським фахівцям не залишалося нічого, крім як вимушено зупинити "проблемні" енергоблоки. Однак керівництво "Енергоатома" прекрасно розуміє, якою катастрофою може обернутися ця ситуація для всієї енергосистеми України, і тому про проблему відразу ж доповіли нагору, в міністерство-куратор.\nОчевидно, що американці ще не скоро доберуться до наших енергоблоків. Західні партнери, судячи з усього, надто зайняті своїми справами, щоб думати про чужі проблеми. Коронавірус та боротьба за права чорношкірих набагато важливіші ніж енергетичний колапс далекої України, причиною якого стане не що інше, як небажання американців виконувати свої обов'язки. В результаті в "Енергоатомі" вирішили діяти за принципом "порятунок потопаючих - справа рук самих потопаючих" та намагатися вийти зі скрутного становища своїми силами. Ситуація складається, дійсно, загрозлива. Попереду зима, а перспектива залишити без тепла та світла всю країну виглядає не дуже оптимістично. Ось тільки "антикризові" заходи, які вживає "Енергоатом", не тільки не вирішать проблему, але й можуть призвести до жахливих наслідків. В енергетичній компанії не придумали нічого кращого, ніж просто запустити третій енергоблок ЮУАЕС з тими ж самими американськими збірками в режими зниженої потужності "для забезпечення регіону необхідним обсягом електроенергії". Але очевидно, що наші атомники просто не можуть гарантувати належний рівень безпеки під час експлуатації ядерних установок. Нескладно здогадатися, чим може закінчитися запуск енергоблоку, подальше функціонування якого, по суті, заборонено без проведення регламентного обслуговування.\nЦя ситуація вкотре продемонструвала вкрай жалюгідний стан української енергетики. Проте, наша влада, яка вже звикла покладатися на волю західних кураторів, здається, погано усвідомлює всю трагедію того, що зараз відбувається, і навряд чи буде вживати дієвих заходів щодо реформування системи. Набагато простіше продовжувати піднімати тарифи на електроенергію та використовувати аварійні енергоблоки, начхавши на можливі катастрофічні наслідки.\nзаес юуаес атомна енергетика енергоатом


Черновецький звільнив Кільчицьку з посади свого заступника - Укрaїнa - TCH.ua\nЧерновецький звільнив Кільчицьку з посади свого заступника\nУкрaїнa 24 березня 2010, 15:23\nМер Києва, звільняючи своїх заступників на вимогу нової влади, не пошкодував навіть найближчих соратників.\nМер Києва Леонід Черновецький звільнив Ірену Кільчицьку з київської мерії разом із двома іншими своїми першими заступниками. Про це повідомило джерело в Київській міськдержадміністрації.\nНагадаємо, напередодні Черновецький скоротив кількість своїх заступників із 14 до 7, а перших заступників - із чотирьох до одного. Рішення було ухвалене на виконання доручення президента Віктора Януковича та прем'єр-міністра Миколи Азарова щодо приведення чисельності перших заступників голови КМДА у відповідність до законодавства та виходячи з необхідності оптимізації чисельності заступників керівника столичної влади.\nЗ перших заступників працювати в КМДА залишився тільки Анатолій Голубченко. "Ірена Кільчицька та Євген Червоненко пішли повністю. Денис Басс переведений на посаду заступника, а деякі з колишніх заступників очолять департаменти в КМДА", - розповіло джерело в столичній мерії.\nНагадаємо, прем'єр-міністр Микола Азаров 20 березня на нараді з керівництвом Київської міськадміністрації жорстко розкритикував столичну владу і дав меру Леоніду Черновецькому три місяці для вирішення нагальних проблем столиці.\nГлава уряду наголосив на необхідності скорочення великої кількості зайвих посад перших заступників і заступників київського голови. "Скоротіть кількість нероб, чітко поставте перед кожним управлінням завдання. Залиште всього два перших заступники. Скоротіть кількість заступників, раціонально і чітко визначте відповідальність кожного заступника за певну ділянку роботи", - порекомендував він і пригрозив Черновецькому відставкою.\nВідеоЧерновецький звільнив половину заступників\nУкрaїнa 24 березня 2010, 17:44


Історія Вінниці: У Вінниці учительський інститут відкрили 1912 року.\nУ Вінниці учительський інститут відкрили 1912 року.\nЗ 70-х років XIX ст., в містах відкривалися початкові школи нового типу з шестирічним терміном навчання, які набули назву міських вищих училищ. Їх поява обумовлена потребами розвитку господарства. Вищі училища давали випускникам закінчену початкову освіту, необхідну для роботи в канцеляріях, на транспорті тощо.\nДля втілення в життя реформи загальної освіти, а також для обслуговування міських вищих училищ виникла потреба в педагогічних кадрах. Для їх підготовки створювалися учительські інститути й учительські семінарії — середні навчальні заклади з трирічним курсом. Інститути готували вчителів для міських вищих училищ, семінарії — для початкових училищ сільської місцевості. Навчання в семінаріях йшло за скороченим варіантом програми учительських\nУ Вінниці учительський інститут відкрили 1912 року. Він був четвертим у Київському навчальному окрузі, восьмим в Україні. Першого року вступили до інституту 25 чоловік, серед яких наймолодшому було 19, найстаршому — 29 років. Більшість з них вже мала педагогічну практику в початкових школах після закінчення учительських семінарій, церковно-учительських шкіл і педкурсів, що діяли при гімназіях. 19 з них були вихідцями з селян, 5 — з козаків, 1 – з духівництва.\nРозташовувався інститут у будинку, що стояв на головній вулиці Замостя — Олександрівському проспекті. Садиба інституту була невеликою, оточена багатьма спорудами: Народним домом, тюрмою, пожежною установою і трьома училищами. Тепер будинок належить будівельному технікуму.\nІнститут розгорнув свою роботу в умовах нестачі матеріальних засобів. Його фінансування покладалося на місцевий бюджет. Виділених 4 тис. крб ледь вистачило на обладнання однієї класної кімнати. В цій кімнаті студенти навчалися тривалий час. Її обладнання складалося з ікони, дубової кафедри і дубових парт системи Ерісмана, дошки в стоячій рамі, обтягнутій лінолеумом, підставки для малювання, географічних карт, навчальних таблиць.\nНаочні приладдя з математичних дисциплін студенти готували самі під керівництвом викладача інституту В. А. Єрмольєва і в цій справі досягли успіху. Сім приладів, виготовлених в інституті, демонструвалися на Всеросійській виставці у Києві 1913 року.\nВідомо, що більшість студентів мали потребу в елементарних харчах і одязі. Наприклад, 7 чоловік, крім хліба, нічого іншого не мали на сніданок, 12 студентів систематично не вечеряли, тільки у 15 була спальна білизна, у 8 хлопців не було зміни одягу, у 18 — зміни взуття.\nНавчальний процес в інституті поступово налагоджувався. Тут посилено вивчали психологію, педагогіку, історію педагогіки з методикою. Вивчення спеціальних предметів узгоджувалося з практичною діяльністю студентів у базовому училищі.\nПершим директором інституту був М. Д. Запольський.\n« Учительська семінарія ← → Реформа початковї освіти »


Як зробити медичну маску власноруч | Сільські новини\nЯк зробити медичну маску власноруч\nПісля оголошення ВООЗ пандемії Covid-19 проблема захисту від коронавірусу лише загострилась. Медична маска стає рідкістю в українських аптеках.Посередники в інтернеті пропонують захмарні ціни за колись дешевий спосіб захисту. Пропонуємо вашій увазі добірку різноманітних способів виготовлення захисних масок.Медична маска своїми руками виготовляється всього за декілька хвилин, для її треба лише мати марлю, бинт, або паперовий рушник.\nМедична маска з паперового рушника.\nВиготовлення. Паперовий рушничок складаємо «гармошкою», а по краях кладемо резинки – вони триматимуть маску на обличчі. Загинаємо краї на 1 см та скріплюємо за допомогою степлера. Під час скріплення простежте, щоб резинки не порвались.


Гроші Світового банку реформують Чернігівську ТЕЦ? - Всеукраїнський незалежний медійний простір "Сіверщина"\nГроші Світового банку реформують Чернігівську ТЕЦ?\n11-Груд-15 842 0.0 1\nПід час візиту до Чернігова віце-прем'єр-міністра Геннадія Зубка з представниками Світового банку було заявлено про виділення Чернігову 35 мільйонів доларів для модернізації центрального теплопостачання.\nНа ці гроші Чернігівська ТЕЦ планує відновити 46 центральних теплових пунктів, встановити 127 індивідуальних теплових пунктів, 174 об’єкти центрального теплопостачання обладнають автоматизованою системою управління.\nТакож планують побудувати трубопровід, аби з’єднати дві централізовані системи теплопостачання міста.\n"Очікувана щорічна економія споживання газу складатиме 30%, вугілля – 29%, електроенергії – 14%, води – 17%. Вигоди будуть як для самої ТЕЦ, так і для її споживачів. Завдяки диверсифікації енергоресурсів (природного газу та вугілля), завдяки скороченню витрат на виробництво тепла, не буде необхідності піднімати тариф для населення", - запевняють представники приватної фірми, яка орендує Чернігівську ТЕЦ.\nТеги:Чернігівська ТЕЦ, Чернігівська міська рада, Світовий банк\n1 Александр • 10:15, 11-Груд-15\nА усиленная теплоизоляция магистралей подачи теплоносителя входит в проект?


Децентралізація пробуксовує (Валерій Боднарчук ГО "Вільна громада") : 03:05:2017 - vn.20minut.ua\nДецентралізація пробуксовує (Валерій Боднарчук ГО "Вільна громада")\nВалерій Боднарчук, засновник громадської організації «Вільна громада»\nУ Вінниці обговорили проблеми об’єднаних громад.\nГромадська організація «Вільна Громада» провела 27 квітня дискусійний клуб громадськості, щоб поговорити на тему «Децентралізація влади, добровільне об’єднання територіальних громад». Керівник ГО «Вільна Громада» Валерій Боднарчук зібрав держслужбовців та активістів, а результатом стане резолюція із конкретними рекомендаціями до законодавців, яку вже чекають у Комітеті Верховної Ради із питань місцевого самоврядування.\nНа зустрічі були голови об’єднаних територіальних громад, громадські активісти та фахівці з децентралізації. Голова ГО «Вільна Громада» Валерій Боднарчук перед початком дискусій розповів про мету цього заходу.\n— У пресі було опубліковане моє відкрите звернення до прем’єр-міністра України Володимира Гройсмана, в якому я розповів, що реформа децентралізації під загрозою. Відбувається саботаж децентралізації через недобросовісних чиновників та нечесних бізнесменів. Тут ми маємо напрацювати пропозиції, щоб реформа стала працювати краще. Наші рекомендації вже очікують в парламентському комітеті з питань самоврядування. Відповідно до нашої резолюції будуть внесені зміни в законодавство, — сказав Боднарчук.\nПісля нього висловився експерт з організації Єврорегіон «Дністер» Андрій Кавунець. Фахівець підтвердив, що деякі голови районів спеціально бойкотують реформу. Але, за його словами, це не найбільша проблема.\n— Об’єднані громади не мають своєї землі навколо меж. Навіть якщо землі державні, то ними розпоряджається тільки Держкомзем. Тобто, немає можливості забезпечити своїх громадян землею, привернути увагу інвестора.\nОчільник вінницького регіонального відділення «Асоціації міст України» Владислав Філатов наголосив, що громади не отримують всі кошти від місцевих податків.\n— Наприклад, Калинівська районна влада зробила таким чином, щоб всі бюджетні установи, що є на території Калинівки зареєструвалися в селах та селищах, що не входять в громаду. Таким чином, податок з фізичних осіб йшов не в ОТГ, а в район. Зараз ми підготували позов до суду та повідомили про це нардепам.\nПро труднощі та проблеми розповіли голови територіальних громад. Зокрема, голова Майданської сільскої ради Людмила Грабова звернула увагу, що після трьох років реформи про об’єднання громад майже ніхто не знає.\n— Потрібний інформаційний супровід під час об’єднання громад. Не можна знайти професіонала, який розкаже як та що треба створити тощо. Цієї інформації від органів державної влади ми не отримуємо.\nА міський голова Гніваня Володимир Кулешов сказав, що реформи в Україні зупиняють суперечки між представниками різних політичних партій:\n— Негатив в Україні один — надмірна політизація суспільства. Депутати поділять крісла, а потім разом не можуть працювати. Причина для них одна — «різні політичні позиції». Моя порада молоді: займатесь громадською діяльністю, не лізьте в політику.\nПід кінець зустрічі керівник громадської організації «Вільна громада» Валерій Боднарчук ще раз підкреслив, що на шляху об’єднання територіальних громад треба дослуховуватися громадськості.\n— Тільки завдяки плідній співпраці між громадськими активістами, фахівцями та держслужбовцями реформа децентралізації влади отримає необхідний поштовх. Прогалини в законодавстві щодо об’єднання територіальних громад є. Але поки ми не долучимося до цієї справи, поки не візьмемо на себе персональну відповідальність за реформи — очікувати покращеннь не варто. Треба, щоб ті чиновники, фахівці, що сидять в кабінетах, роз’ясняли про реформу децентралізації влади в селах та містах. Тільки разом ми зможемо побудувати сильні, заможні та самодостатні громади в усіх куточках України, — сказав Боднарчук.\nУ результаті кількагодинного обговорення члени робочої групи напрацювали пропозиції до Верховної Ради. У той же час ГО «Вільна громада» продовжує зустрічатися з громадами сіл та селищ Вінничини, активно веде роз’яснювальну роботу щодо реформи децентралізації влади та об’єдання територіальних громад.