Шимон Редліх. РАЗОМ І НАРІЗНО В БЕРЕЖАНАХ. Глава 2 “БЛИЗЬКІ Й ДАЛЕКІ СУСІДИ” | Центр досліджень історії та культури східноєвропейського єврейства\nШимон Редліх. РАЗОМ І НАРІЗНО В БЕРЕЖАНАХ. Глава 2 “БЛИЗЬКІ Й ДАЛЕКІ СУСІДИ”\tДодано April 2, 2016 by admin\nБЛИЗЬКІ Й ДАЛЕКІ СУСІДИ\nМоїм першим і найпростішим завданням було знайти вцілілих бережанських євреїв і тих, хто полишив місто перед війною. Більшість із них живуть зараз в Ізраїлі. Почну з найстарших, котрі народилися до Першої світової війни.\nБатя Боне-Призанд, народжена у Бережанах 1911 року, описала своє дитинство, як “рай”. З певних підстав я був щасливий почути це. Це знову підтвердило мої власні спогади дитинства. Я також був приємно здивований в особистісному плані. Виявилося, що моя тітка Пніна була обожнюваною Батею лідеркою у молодіжному русі “Гашомер гацаїр”. Хоча родина Баті була ортодоксальною, а її батько був релігійним учителем – “меламедом”, Батя відвідувала місцеву польську середню школу для дівчаток і у віці чотирнадцяти років почала вчитися у бережанській жіночій вчительській семінарії. Їй було двадцять, коли вона 1931 року завершила навчання і була направлена працювати вчителькою за межі міста. Менше ніж за рік вона була на шляху до Палестини.\nБела Фельд, вчителька на пенсії, говорила про своє дитинство і юність у Бережанах вперше за багато років. Фельди мали трьох синів і двох дочок. Бела, яка народилася у 1912, була старшою сестрою. До Першої світової війни Фельди жили поблизу Бережан. Коли почалася війна, вони втекли до чеського регіону імперії Габсбургів і повернулися до Бережан у 1918 році. Бела, як і Батя, закінчила середню школу і жіночу вчительську семінарію. Вона також брала активну участь у роботі місцевого осередку молодіжного сіоністського руху “Ганоар гаціоні”. Довга розмова з Белою була пронизана сильним відчуттям втрати. Вона весь час поверталася до трагічного кінця її сім’ї, особливо кінця її молодшої сестри Ханале. Всі загинули під час Голокосту. Старший брат Бели, Арьє, єдиний радіолог у місті, був застрелений під час однієї з перших акцій. Інші ймовірно загинули у таборі смерті Белжець. Втім, Бела була неупередженою і справедливою у своїх оцінках поляків і українців. Коли вона вчилася у бережанський вчительській семінарії, однією з її найближчих подруг була Галя Дидик, українська дівчина з ближнього села. Всі ці роки Бела берегла випускне фото двох дівчаток, які стояли поруч. Після завершення освіти в семінарії Бела кілька років жила і працювала у Львові і 1935 року емігрувала до Палестини. Вона ненадовго повернулася до Бережан у 1937 році. Саме тоді вона побачила свою родину востаннє .\nІзраїль Нееман з Нараєва, маленького міста на північ від Бережан, тільки-но повернувся зі своєї першої поїздки до рідного міста після шістдесяти років відсутності. Як і багато інших єврейських родин під час Першої світової війни, Неемани, тікаючи від лінії фронту, що наближалася, опинилися у Відні, де й залишилися до 1922 року. Це була сім’я, що суворо дотримувалася традицій. Дідусь Ізраїля був рабином у Нараєві. Молодий Нееман ходив у місцеву середню школу, де більшість учнів були українцями. Він був також активним членом місцевої сіоністської молодіжної організації і виїхав до Палестини 1935 року. Ізраїль завжди виступав на наших щорічних зустрічах на честь Бережан і своїм все ще глибоким і виразним баритоном завжди висловлював обурення з приводу українського і польського антисемітизму. Як не дивно, але коли він поринав у спогади про власне дитинство і юність у Нараєві, він розповідав мені, що в нього були українські друзі, і навіть говорив про них з певною прихильністю.\nМолодшим співрозмовникам, тим, хто народився після Першої світової війни, було зараз за сімдесят. Менахем Кац, або Муньо Габер, – під цим ім’ям він був відомий у Бережанах – архітектор. Він залишається “живою пам’яттю” нашого міста. Він був видавцем Книги Пам’яті (Yizkor Book) і опублікував власні мемуари Голокосту. Менахем був автором проектів всіх бережанських синагог. Він був також людиною, яка збирала нас на наші щорічні зустрічі. Менахем – єдиний з групи “W”, хто вижив. Ці євреї працювали на вермахт під час німецької окупації і, незважаючи на сподівання, були вбиті разом з іншими жертвами останньої акції. Я надіявся, що Менахем пам’ятає мого батька, який був серед них, але він не пам’ятав. Муньо почав вчитися у бережанській гімназії незадовго до війни і продовжив навчання у “десятирічці” совєтського типу у 1939 – 1941 роках. Коли німці окупували Бережани, це був хлопець шістнадцяти років. Під час останньої акції (judenrein) влітку 1943-го йому ледве виповнилося вісімнадцять. Муньо залишався зі своїм вітчимом у бараках групи “W”. Його вітчим покінчив життя самогубством до того, як чоловіки опинилися на цвинтарі Окописька. Муньо з матір’ю і молодшою сестрою вижили. Після війни вони оселилися в Ізраїлі.\nНатан Гольдман, освітянин на пенсії, високий і трохи сутулий. До війни він був у Бережанах єврейським спортсменом номер один, і навіть зараз, ближче до вісімдесяти, він уперто продовжує дотримуватися свого щоденного режиму в плаванні. Одним з Натанових подвигів було нокаутування польського боксера, який представляв військовий полк, що стояв у Бережанах. Натанова родина була незвичайною єврейською родиною.Його дід в часи імперії Габсбургів був будівельним підрядником. Він і його брати спеціалізувалися на будівництві з’єднувальних конструкцій церков в українських селах довкола Бережан. Гольдмани відкрили крамницю текстилю біля бережанського Ринку наприкінці століття. Вона швидко стала однією з найфешенебельніших у місті. У той час, коли Натанова бабуся тримала крамницю, хатню роботу виконували служниці. Одна з них, за словами Натана, була матір’ю Едзя Ридза, потім головнокомандуючого польською армією. Ридз був також шкільним товаришем Натанового батька, Леона. Обидва вчилися у бережанській гімназії перед Першою світовою війною. Крім ведення справ у крамниці, Гольдмани придбали сільськогосподарські землі під Бережанами і зайнялися бізнесом з деревиною. Молодий Натан часто туди їздив і любив кататися верхи, – щось незвичайне для єврейського хлопця на той час.\nХоча батько Натана подеколи відвідував бережанську синагогу, “він був майже атеїст”, за словами Натана. Сам Натан пішов з хедеру в чотири роки і залишався непохитним атеїстом все своє життя. У 1930-ті роки він вчився у гімназії і був членом молодіжного руху “Ганоар гаціоні”. Натан і його батько виїхали до Палестини, де їхня родина придбала деяку нерухомість наприкінці літа 1939 року. Мати Натана, Роза, і його сестра Бела залишилися у Бережанах і пережили Голокост. Роками я плекав солодкий спогад дитинства про те, як я грався з гарними сестрою і братом. Напевно, це були Натан і його сестра Бела.\nПісля знайомства з ізраїльськими бережанцями я поїхав до Нью-Йорка взяти інтерв’ю з моїми американськими земляками. Я багато чув про сестер Рену і Рут Вандерер. Обидві були гарними дівчатками і росли у заможній і турботливій родині, яка тримала крамницю якраз навпроти ратуші. Нею керувала їхня бабуся Фрума. Фрума вільно говорила німецькою і часто їздила до Відня по крам. Коли я зателефонував Рені, старшій із сестер, і спитав, чи не може молодий польський історик, мій колега, який проводив дослідження у Нью-Йорку, взяти у неї інтерв’ю в моєму проекті щодо Бережан, її реакція була короткою і ясною: “Я ненавиджу всіх поляків”. Коли я говорив з її сестрою Рут і сказав їй, що недавно був у Бережанах, вона запитала про Став, бережанське озеро. Вона чула, що його більше немає. Коли я сказав їй, що воно там є, хоча й вкрай занедбане, її негайною реакцією було: “Я хотіла б, щоб Бережани потонули у цьому Ставу”. Рена порадила мені не подавати поляків у надто прихильному вигляді “заради наших мучеників”. Проте під час ланчу у заміському будинку Рут у Нью Джерсі, вона зазначила: “Не знаю, що б робили ми, якби нам довелося когось рятувати”. Ми не продовжили цю ризиковану тему. Вандерери належали до найщасливіших єврейських родин у місті. Батьки й дівчата вижили під час війни. Їх вдало сховали декілька польських родин. Після війни Вандерери емігрували до Америки. Я надіслав сестрам Вандерер інформацію про Регулів, одну з польських родин, що в їхньому домі на околиці Бережан вони сховалися після акції на євреїв. Я сподівався, що вони розпочнуть процедуру надання їм нагороди Праведників народів світу, але ніякої інформації від них не отримав.\nПолдек у свої вісімдесят був доктором медичних наук на пенсії. Він мешкав у Квінсі, Нью-Йорк. Походженням із Козови, невеличкого міста біля Бережан, перед війною він вчився у бережанській гімназії. Після її закінчення 1934 року він виявив бажання вивчати медицину у Львові. Через антиєврейські правила вступу, що тоді діяли, йому було відмовлено, і він поїхав вивчати медицину до Відня. Після аншлюсу 1938 року, не завершивши медичної освіти, він був змушений повернутися до Бережан. За рік Совєти дали йому можливість нарешті отримати у Львівському університеті диплом лікаря.\nІсторія Полдека за часів війни надто незвичайна. За німецької окупації Бережан він працював лікарем в УПА, українському національному підпіллі. Полдек був готовий говорити про це за умови, що його особа ніколи не буде повністю ідентифікована. Він був переконаний, що якщо він виявить себе, це призведе до проблем або навіть буде для нього небезпечним. За півсторіччя по тому він все ще боявся українців. Чи боялися інші, котрі, як Полдек, вижили, своїх сусідів-неєвреїв у Америці, особливо тих, хто нагадував їм поляків і українців? Я ніколи не стикався з такими страхами, спілкуючись з моїми ізраїльськими співрозмовниками. Полдек утік зі свого українського партизанського загону десь улітку 1944 року, повернувся до окупованих Совєтами Бережан, звідки поїхав спочатку до Польщі, потім до Німеччини і врешті оселився в Сполучених Штатах.\nЗ Нью-Йорка я вилетів до Вашингтона, щоб зустрітися з доктором Станіславом Скжипеком. Він жив сам-один у трохи занедбаному приміському будинку, оточений пам’ятними речами з Бережан. Його родина оселилася у Бережанах незабаром після Першої світової війни в результаті польської політики розселення у східних прикордонних землях. Скжипеки були, напевно, однією з найбільш патріотичних і вкрай націоналістичних польських родин. Батько Станіслава очолював Комітет польських осадників у Бережанському повіті. У нього був будинок і садиба біля Бережанського озера – Ставу. Юний Сташек брав дуже активну участь у польській скаутській організації “Гарцери”. Він закінчив Бережанську гімназію у 1929 році і поїхав вчитися в університет до Львова. На початку війни він був офіцером і тому був заарештований і інтернований у кількох совєтських тюрмах. Пізніше йому вдалося вступити до польської армії генерала Андерса, що була сформована в Совєтському Союзі. Після виходу з Росії разом з армією Андерса Станіслав потрапив до Палестини десь 1943-го року. Потім він воював в Італії і наприкінці війни опинився в Англії. Станіслав працював там у польському уряді в екзилі і врешті-решт емігрував до Америки, де працював на радіо “Свобода”.\nМайк Талер – заслужений професор-педіатр Школи медицини Каліфорнійського університету в Сан-Франциско. Багато років був президентом Центру Голокосту у Північній Каліфорнії. Він також проводив дослідження з медичної етики в нацистській Німеччині. Для мене він ще й рудий і запальний маленький Манек, з яким я колись грався і бився у Бережанах. Він – один із бережанських єврейських дітей, які вижили під час Голокосту. Єдина дитина в сім’ї, він вижив разом з обома батьками. Вони виїхали з Бережан до Польщі, потім жили у таборі для переміщених осіб під Лінцем. Юний Манек відвідував те саме реальне училище, в якому колись учився Гітлер. З Німеччини вони емігрували до Торонто (Канада). Манек студіював медицину в Каліфорнії і з того часу там лишився.\nЯ зустрів Майка вперше після звільнення на похоронах доктора Вагшаля-Шаклаі у Хадері. Я зіштовхнувся з ним кількома роками пізніше на конференції з Голокосту в Оксфорді, де у нас була жорстока суперечка щодо українців і євреїв. Манек був переконаний, що всі українці були й досі є антисемітами і що вони вбивали євреїв у Бережанах і будь-де під час війни. Нещодавно Майк повернувся до Бережан з місією професійних консультацій в Україні, більше ніж за півсторіччя після його від’їзду з міста. Я телефонував йому кілька разів, щоб обговорити його візит. Коли Майка нещодавно запросив університет Бен-Гуріона, я запропонував, щоб ми публічно обговорили наші бережанські спогади. Одна з його зауваг була така: неєвреї, які допомагали і рятували євреїв були “мешуге” (божевільні), а всі інші були антисемітами.\nПрофесор Маті Шаклаі – чи не наймолодший вцілілий з Бережан, головний гематолог в одному з найбільших медичних центрів Ізраїлю. Він син доктора Липи Вагшаля-Шаклаі. Його батько написав докладні мемуари про воєнні роки і допомагав Менахему Кацу готувати Книгу Пам’яті. Я пам’ятав маленького Матуся, який був наймолодшим з нашої компанії в будинку на вулиці Колейовій у бережанському гетто. Тітка Маті, сестра його батька, Злата була одружена з моїм дядьком Яковом. Яків був депортований до Белжеця, а Злату вбили під час акції у Бережанах. Кілька років тому я допомагав Маті у пошуках Данека, польського лікаря – колеги і друга його батька, який допоміг Вагшалям, коли вони ховалися на околицях Бережан. Маті поїхав до Польщі зі своїм старшим двоюрідним братом Мареком, щоб по п’ятдесяти роках зустрітися з дев’яносторічним Данеком. Вони вручили йому сувій і медаль Праведника народів світу. Після відвідин доктора Данека Маті і Марек поїхали до Бережан.\nЗбігнев Русинський був першим після Кароля бережанським поляком, з яким я вирішив встановити контакт. Русинський – це польський варіант Менахема Каца. Він збирає всі шматочки і крихти інформації про Бережани і володіє найбільшою колекцією пам’ятних речей, що стосуються цього міста. Декілька років тому він також опублікував книгу про Бережани. У ній міститься тільки невелика частина того, що він зібрав упродовж багатьох років. Русинський, під час війни – підліток, був членом “Сірих шеренг”, польської підпільної молодіжної організації скаутів. Він стверджував, що польські скаути організовано постачали їжу в бережанське гетто. Під час однієї з таких спроб у Русинського стріляв місцевий український поліцай і поранив його. У гетто він мав близького друга, Давида, сина доктора Померанца. Давид був, напевно, одним з дуже небагатьох єврейських юнаків, які належали до польського молодіжного руху у довоєнних Бережанах. Доктор Померанц і його родина були зрештою вбиті німцями на цвинтарі Окописька.\nУкраїнські родини, так само як майже всі польські, виїхали з міста після війни і переселилися до польської Сілезії. Збігнєв з часом став військовим інженером і на десятиріччя близьким другом і прихильником польського скаутського руху. Він отримав нагороду Праведника народів світу за те, що потай носив їжу у бережанське гетто. Вперше я побачив його, коли взяв участь у зустрічі польських бережанців в Устроні, мальовничій курортній місцевості на польсько-чеському кордоні.\nЯ познайомився з Толеком Рапфом і його молодшою сестрою Гальшкою під час двох поспіль візитів до Польщі. Натан Гольдман згадував Рапфів у своєму інтерв’ю. Толек був найближчим польським другом Натана у бережанській гімназії. Рапфи були однією з елітних польських родин у довоєнних Бережанах. Їхній батько, Ян Вільгельм Рапф, міський інженер у Бережанах, походив з повністю ополяченої австрійської родини. У польській родині їхньої матері впродовж поколінь усі були бережанцями. Вражаюча садиба Рапфів, спроектована і збудована їхнім батьком, була розташована навпроти Фарнського костьолу, неподалік від Ринку. Вона слугувала місцем зустрічі для місцевої польської інтелігенції. Рапфи часто приймали отця Ланцуцького, який очолював Фарнський парафіяльний костьол, і доктора Білінського, головного лікаря бережанського шпиталю. Інженер Рапф, крім своїх офіційних обов’язків, був також “мовчазним” партнером у діяльності деяких комерційних підприємств, що ними володіли багаті єврейські сім’ї, яким був потрібен польський “фасад”. Обоє, як Толек, так і Гальшка, навчалися в гімназії. Толек упродовж багатьох років був однокласником Натана і, як і Натан, успішно займався спортом. Він також належав до польської скаутської організації. Мирні і щасливі часи скінчилися для Рапфів раптово наприкінці 1939 року після окупації Бережан Совєтами. Після тримісячної хвороби батько помер. Потім сім’ю виселили з їхньої чудової садиби офіцери Червоної армії, і вони переїхали до Львова. Повернулися вони до Бережан незабаром після відступу Совєтів і знову оселилися у своєму будинку, якого було реквізовано вдруге, цього разу високою німецькою посадовою особою. Під час німецької окупації Бережан Толек працював на німецьку фірму “Unditsch”, а Гальшка у місцевій повітовій управі. Весь цей час Толек також брав активну участь в Армії Крайовій (АК), польському підпіллі. Пані Рапф і решта родини визнали за краще поїхати з Бережан до повторної окупації міста Совєтами. Толек мусив лишитися, виконуючи наказ АК. Врешті-решт вони возз’єдналися у Польщі. Я відвідав садибу Рапфів під час мого останнього візиту до Бережан. Незважаючи на занехаяний вигляд, вона все ще справляла глибоке враження.\nЛюдка Міхоровська. Була бухгалтером на пенсії, активним членом ZBOWID, польського товариства ветеранів війни. Народилася 1925 року, була дочкою капітана Любельського, інтенданта 51-го піхотного полку, що розміщувався у Бережанах. Вони жили у двоповерховому новому будинку, де мешкали сім’ї офіцерів. Закінчивши Бережанську середню школу для дівчаток, вона перед війною два роки вчилася у гімназії. Після окупації німцями Бережан працювала у невеличкій майстерні, що виробляла маленькі дерев’яні коробочки для зберігання лікарських мазей. Цією майстернею якийсь час завідував мій батько. Потім вона працювала у крамниці дамських капелюшків, яку тримала місіс Вандерер, мати Рени і Рут. Батько Людки був під час війни у німецькому полоні, їхня родина возз’єдналася тільки у 1948 році, в Польщі.\nРишард Бжезинський народився 1945 року, після того, як його батьки залишили Бережани і знову оселилися у Західній Польщі. Проте наполягав на тому, щоб його вважали уродженцем Бережан, оскільки, як він повторював, його було зачато у Бережанах. Ришард, як і Русинський – палкий колекціонер пам’ятних бережанський речей, і я негайно відчув між ними “суперництво”. Він мріяв про заснування “Бережанського музею” в його заміському будинку. Ришард показав мені кілька надзвичайних старих кольорових листівок міста. Збільшена копія однієї такої листівки висить зараз у моєму кабінеті. Ришард був одним із перших поляків, які повернулися до Бережан. Його бабусі дозволили відвідати її брата, одного з дуже небагатьох поляків, які тут залишилися. Це було влітку 1953-го, за кілька місяців після смерті Сталіна. Ришарду дозволили поїхати з нею. З того часу він їздив туди майже щоліта.\nОдне з моїх останніх інтерв’ю у Польщі було з професором Йозефом Слотвінським, або, як його звали друзі, Йозеком. Йому було дев’яносто. Я поїхав до санаторію для привілейованих пенсіонерів під Варшавою, де він перебував на той час, і ми трохи побалакали. Слотвінський – не корінний бережанець. Він приїхав туди 1933 року викладати польську мову і літературу в гімназії після отримання ступеня доктора у Львівському університеті. У двадцять п’ять років він був наймолодший і найпопулярніший учитель у цій респектабельній і консервативній школі. Він був також пристрасним гравцем у теніс і належав до невеликої групи шанувальників “британського спорту”, яка існувала у провінційних Бережанах.\nСлотвінський часто навідувався до Рапфів і скоро закохався у їхню старшу дочку Лідку. Лідка була тоді гімназисткою старшого курсу гімназії, талановитою, привабливою і чудовою спортсменкою. За кілька років по тому вони одружилися. Слотвінський був одним із засновників польського телебачення. Він написав і поставив багато телевізійних п’єс. Навіть зараз було в ньому щось від театру і акторської гри. Його сорочка і штани виглядали бездоганно. Під час розмови і спогадів він жестикулював і насправді “представляв” деякі бережанські “типажі”.\nОстаннім у Польщі було моє інтерв’ю з “Анною Герцог”.Я був її гостем упродовж двадцяти чотирьох годин. Вона відверто попросила мене не називати її прізвище з особистих причин. Герцоги, багата єврейська родина, були власниками численних млинів. Анна, яка народилася 1922 року, пам’ятає своє комфортабельне помешкання з шістьох кімнат у центрі міста. Їм одним із перших провели в будинок електрику. В розпорядженні Герцогів також був орендований автомобіль, найнезвичайніша річ у довоєнних Бережанах. На відміну від більшості бережанських євреїв вони засвоїли польську культуру і були дуже близькими до польського середовища. Вони майже не відвідували синагогу. На думку Анни, у Бережанах було лише декілька “асимільованих” єврейських родин. Серед них – Гросмани і Померанци, близькі друзі Герцогів. Молода Анна блискуче вчилася в гімназії, брала уроки гри на фортепіано, плавала, каталася на ковзанах і грала в теніс. Її першим коханням був Адась Гольдшлаг, також з багатої і дещо асимільованої єврейської родини.\nПід час німецької окупації Анні допоміг польський ксьондз, вона вийшла заміж за поляка і прийняла католицизм. Обидва її батьки вижили, виїхали з Бережан і жили як католики у повоєнній Польщі. Анна стала, мабуть, найбільш благочестивою католичкою в родині. Несподівано я відчув себе з нею, як удома. Нас поєднували, напевно, польська мова, література і взагалі – культура. І був також особистий аспект у нашій зустрічі. Батьки Анни були близькими друзями доктора Фредзя Редліха, талановитого педіатра і мого дальнього родича. Фредзьо також напевно був одним із тих кількох асимільованих бережанських євреїв. Після від’їзду з Бережан він оселився у Львові і одружився з колишньою дружиною польського офіцера. Вона сховала його під час німецької окупації. Я пам’ятаю доктора Редліха чорнявим чоловіком середнього зросту, який після війни приходив до нашого помешкання на Гданській вулиці у Лодзі, коли я був хворий.\nПроводжаючи мене на залізничну станцію, коли я від’їздив до Варшави, Анна попросила мене повідомити точну дату Йом Кіпуру, Дня Покути, щоб вона могла запалити свічку за своїх єврейських родичів, які загинули у Бережанах. Вона також дала мені номер телефону Адася Гольдшлага у Флоріді.\nПовернувшись до Ізраїлю, я зателефонував Адасю, тепер Сему А. Гольдшлагу, і розповів йому про мою зустріч з Анною. Йому було майже вісімдесят, його здоров’я було поганим, але спогади про Бережани – живими і яскравими. Ми говорили англійською з польською упереміж, вільно переходячи з однієї мови на іншу. Батько Гольдшлага у часи між війнами був відомим у Бережанах правником. Це була одна з найбільш шанованих єврейських родин у місті. Доктор Гольдшлаг був громадською фігурою. Він був головою місцевого відділення Комісії Гувера з пом’якшення наслідків Першої світової війни у повоєнних Бережанах і особисто вітав Герберта Гувера, коли той відвідав місто у ході свого візиту до Польщі. Доктор Гольдшлаг також багато разів у різний час виконував обов’язки міського радника, члена Бережанської повітової управи і голови єврейської релігійної громади. Він також був у дружніх стосунках з маршалом Ридз-Сміглим. Вони були друзями, коли навчалися у бережанській гімназії перед Першою світовою війною. На прохання доктора Гольдшлага Ридз допоміг колишньому однокласнику влаштувати його старшого сина Йозефа, брата Адася, на медичний факультет Львівського університету. На той час майже нікого з євреїв туди не приймали. Песах і його син Адась були у складі делегації, яка поїхала до Варшави у березні 1937-го, щоб нагородити Ридз-Сміглого званням почесного громадянина Бережан.\nАдась закінчив Бережанську гімназію і виїхав до Палестини незадовго до війни. Він поїхав туди разом з Натаном Гольдманом. В Палестині він служив у поліції єврейських осадників. Згодом він отримав роботу у Британських авіалініях, спочатку в Ерітреї, а потім у Сполучених Штатах. Коли я нещодавно відвідав мою двоюрідну сестру Енн у Бронксі, вона показала мені світлину Адася у Нью-Йорку далекого 1946-го року. Він сидів у ресторані, оточений кількома молодими бережанськими “співвітчизниками” з Анною включно. Містер Гольдшлаг дуже розхвилювався під час дистанційного інтерв’ю. Він був більше ніж радий згадувати про Бережани і розповів мені безліч вишуканих “маленьких оповідань”, як він сам їх назвав. Він також надіслав мені цілого пакунка старих бережанських світлин.\nУкраїнці були найміцнішими горішками. На відміну від бережанських євреїв і поляків, я не знав, з чого тут починати. Без української сторони у бережанському “трикутнику” я не міг розповісти всієї історії. Треба було шукати вихід. Я зв’язався з кількома молодими істориками Львівського університету, і, на щастя, вони погодилися допомогти. Таким чином я нарешті отримав більшість з моїх українських інтерв’ю.\nЮліан Павлів, інженер, народився 1931 року у селі Нараєві, що на північ від Бережан. Його батько, швець і активний член українського культурного товариства “Просвіта” у міжвоєнні роки, був заарештований Совєтами у 1940 році. Юлій пішов до школи в Нараєві перед війною. Потім, під час німецької окупації, він був учнем бережанської гімназії. Трохи вчився у Львові і нарешті 1947 року закінчив середню школу у совєтських Бережанах. Вивчав інженерну справу у Львівському політехнічному.\nНайстаршим з опитуваних був Лев Рега, який народився 1914 року у селі Дубще, що на південний схід від Бережан. Його родина завжди дотримувалася поглядів українського націоналізму. Один з його дядьків воював у лавах Української Галицької армії, інший був січовим стрільцем. Третій дядько був активістом українського націоналістичного підпілля у міжвоєнні роки. Він був заарештований і вбитий Совєтами 1941 року. Лев спочатку вчився у сільській школі, а потім продовжував освіту у бережанській гімназії, яку закінчив 1932 року. У гімназії він, як член ОУН, був залучений до різноманітної нелегальної націоналістичної діяльності. Лева заарештували, допитали і засудили у бережанському суді. 1933 року він був засуджений на п’ять років ув’язнення. Він почав відбувати термін у бережанській в’язниці, але згодом його перевели до Дрогобича і зрештою до сумнозвісної тюрми Хреста Господнього біля Кєльце, де його було помилувано 1936-го.\nКоли Совєти 1939 року окупували Бережанський повіт, Лев втік на Захід, до тієї частини Польщі, яка була окупована німцями. Як і багато молодих українських націоналістів, він сподівався, що Гітлер подарує їм незалежну державу, “самостійну Україну”. Разом з однією з “похідних груп” він повернувся до рідного села начебто як визволитель. Йому тоді сказали, що його батьків депортовано Совєтами. На той час Лев входив у команду бережанської регіональної ОУН. Його було заарештовано німцями разом з іншими місцевими лідерами ОУН у середині вересня 1941 року. Спочатку їх відвезли до Тарнополя, а згодом до сумнозвісної в’язниці на вулиці Лонцького у Львові. В середині листопада Лева перевели спочатку до Кракова і насамкінець до в’язниці у передмісті Берліна. Йому дозволили повернутися до його села влітку 1943 року. Наступний арешт Лева, цього разу совєтським МГБ, стався у лютому 1949 року. Його було звинувачено в українському націоналізмі і засуджено на 25 років виправно-трудових таборів, з яких він, на щастя, відбув тільки сім, у лютих таборах Колими. 1956 року його було звільнено, і він оселився у Бережанах.\nГалина Скасків народилася 1925 року в українському селі на південь від Бережан у освіченій і національно свідомій родині. Її батько після більшовицької революції був капітаном Української національної республіканської армії у Східній Україні. Після повернення додому він брав дуже активну участь у діяльності українського культурного товариства “Просвіта” і українському кооперативному русі регіону. Він був також членом поміркованого Українського національно-демократичного об’єднання (УНДО). Батька Галини часто турбувала польська поліція. Бабусю Галини жорстоко вдарив і поранив польський поліцай під час кампанії пацифікації у середині тридцятих. Незабаром вона померла. Потім, 1938-го року, коли Галині було тринадцять, її батька було вбито, вочевидь, молодиками ОУН, які звинуватили його у занадто м’якому ставленні до поляків. Її матір жорстоко побили. Двоє братів Галини належали до ОУН. Одного з них у 1944-му вбили німці. Останні кілька років перед війною Галина вчилася у бережанській гімназії і продовжувала навчання під час німецької окупації. Коли на початку 1944 року гімназію закрили, вона повернулася до свого села і приєдналася до українського підпілля, активну діяльність в якому вона продовжувала і після повторної окупації Совєтами регіону. У 1948 році вона одружилася, і її та її чоловіка було незабаром заарештовано і звинувачено в українському націоналізмі. Було також ув’язнено й інших членів її родини. Коли Галину заарештували, вона була вагітна, її дівчинка народилася у львівській в’язниці на вулиці Лонцького. За рік дівчинка померла у київській в’язниці, до якої було переведено Галину. Її охопила тяжка депресія, і вона мала намір покінчити життя самогубством. Галину, її матір та інших членів її родини, які пережили Гулаг, було звільнено після смерті Сталіна. Потім Галина вивчала класичну літературу, англійську і німецьку мови у Львівському університеті і згодом учителювала у місцевих середніх школах. Особиста і родинна історія Галини віддзеркалює трагедії багатьох українців під поляками, німцями і Совєтами.\nЗавдяки справжній удачі під час короткого візиту до Лондона мені вдалося взяти інтерв’ю у кількох українців, які походили з сіл під Бережанами.\nМар’ян Гайва, інженер за фахом, багато років був активістом Лондонської української асоціації. Він народився 1921 року у Підгайцях, що за 30 кілометрів від Бережан. Замолоду батько Мар’яна жив і працював в Америці і Канаді. Повернувшись, він взяв активну участь в українському кооперативному русі. Це була освічена українська родина, і їхній батько наполіг, щоб вони вивчали англійську. Більшість шкільних років перед війною Мар’ян брав активну участь у “Просвіті”. Після завершення середньої школи у Підгайцях 1938 року Мар’ян почав вчитися у бережанській гімназії. Коли прийшли Совєти, він навчався у вчительському інституті і навіть розпочав викладати у сільській школі. Під час німецької окупації Мар’ян глибоко занурився у роботу українського підпілля – УПА. Коли 1944 року німці почали відступати, він утік на захід з іншими українськими партизанами і приєднався до українсько-німецького військового формування. Вони опинилися спочатку у Франції, пізніше в Італії, де Гайву рекрутували британці. Як британського солдата після війни його було направлено до підмандатної Палестини, де він жив вільно і навіть деякий час мав єврейську подружку. Коли я брав інтерв’ю у Гайви в його кабінеті, прийшов чоловік, якого звали Грабар. Гайва познайомив мене з ним.\nІван Грабар був струнким, чорнявим і час від часу затинався. Хоча він був такого ж віку, що й Гайва, проте виглядав значно молодшим. Він розмовляв досить нерозбірливою англійською: незвичайна комбінація лондонського кокні і сильного слов’янського акценту. Він був найменш освіченим серед моїх українських оповідачів, але чомусь я почувався з ним значно комфортніше, ніж з іншими. Він нагадав мені Таньку і Аню. Грабар народився 1921 року у селі Посухові, що біля Бережан, навчався у сільській школі і перед війною брав активну участь в українському молодіжному русі. Після того, як влітку 1941 року німці окупували Бережани, він приєднався до місцевої української поліції. У той же час він був членом українського підпілля. Грабар був заарештований німцями у лютому 1942-го і звинувачений у таємному постачанні зброї та боєприпасів до УПА. Його неодноразово били і піддавали тортурам, спочатку в Бережанах, а потім у Тарнопольській в’язниці. Згодом його взяли на примусові роботи у Німеччину. Після війни він не повернувся до рідного села і волів мешкати в Англії.\nДмитро Бартків був лагідним чоловіком з хорошим почуттям гумору. Багато років він працював бібліотекарем у Школі слов’янських мов Лондонського університету. Він походив з Котова, що на південь від Бережан. Його родина була однією з найбільш заможних у селі. Батько Дмитра перед Першою світовою війною працював деякий час у Німеччині і говорив німецькою. Коли Дмитру було одинадцять, батько записав його до бережанської школи для хлопчиків. У чотирнадцять він почав відвідувати бережанську гімназію. У 1939 – 1940 роках він навчався у “десятирічці” совєтського типу, а під час німецької окупації – у бережанській українській гімназії. У той час він жив у “бурсі”, українському гуртожитку для гімназистів у центрі міста біля ратуші. Коли гімназію було закрито, Дмитро вступив до української дивізії “СС-Галичина” і вирушив на захід. Він брав участь у деяких боях в Австрії й Італії. Врешті-решт він приїхав до Англії, де й живе до сьогодні.\nВасиль Олеськів працював директором української інформаційної служби в Лондоні. Це високий, сивоволосий чоловік з м’якою вимовою. Народився 1925 року в Бишках, одному з найбідніших сіл регіону, за десять кілометрів на північ від Бережан. Спочатку він ходив до школи у ближніх Куропатниках, потім, під час німецької окупації був гімназистом бережанської української гімназії. Він та його приїжджі друзі знімали кімнату біля єврейського цвинтаря на Окопиську. Вони були безпосередніми свідками численних страт. Увесь цей час він був членом українського підпілля. Він наполягав на тому, що УПА дружньо ставилася до євреїв. Василь був заарештований німцями у травні 1944-го, незадовго до приходу Червоної армії, і вивезений до Франції. Після війни оселився в Англії.\nНайнезвичайнішим українським інтерв’ю була розмова з Олександром Паньківом. Я познайомився з ним на весіллі, яке грали у шкільній аудиторії, під час мого останнього візиту до Бережан. Паньків працював сторожем у цій школі, розташованій просто поруч з єврейським цвинтарем на Окопиську. Були майже сутінки чудового літнього дня. Ми сиділи на трав’янистому схилі, з якого було видно весь цвинтар. Паньків розповів мені неймовірну історію про те, як його ледве не було страчено неподалік від того місця, де ми сиділи. Його ледь не вбили на Окопиську німці, що прийняли його за єврея. Він також повторив дивну історію, що я її вже чув: кілька дітей, які навчалися в початковій школі на Окопиську, нещодавно померли з невідомих причин. Деякі люди в місті вірять, що причиною цього було розташування школи біля єврейських масових могил або, можливо, на них.\nЯ зробив декілька спроб знайти німецьких очевидців того, що сталося у Бережанах під час війни, але не зміг. Єдине, що я міг зробити натомість, це дослідити допити і свідчення, пов’язані з процесами над нацистськими злочинцями у повоєнній Німеччині. Спочатку я намірився їхати до Німеччини, але я не був упевнений, що зможу сидіти в німецькому архіві і читати, як німці вбивали євреїв у Бережанах. Мені пощастило знайти німецького студента-історика, який погодився допомогти. З часом я отримав від нього сотні скопійованих на ксероксі сторінок, що містили інформацію про Бережани під час Голокосту. Деякі імена були мені відомі зі свідчень тих, хто вижив, і від яких я одного разу почув і про мою родину. Це було непросте читання.\nГанс Адольф Асбах прибув до Бережан наприкінці 1940-го після призначення крайсгауптманом (повітовим старостою) Бережанського регіону (повіту). Він народився 1904 року в німецькій Померанії і закінчив гуманітарну гімназію, після чого вивчав право і економіку в Кілі. Він вступив у нацистську партію 1934 року і був призначений юрисконсультом на німецькому трудовому фронті. 1940 року, до приїзду в Бережани, він зголосився служити в урядовій адміністрації, а також обіймати посади у місцевих владних структурах. Під час свого перебування у Бережанах Асбахи жили у садибі біля Фарнського костьолу. У них також була літня резиденція в Кужанському маєтку, що за десять кілометрів від Бережан.\nКілька разів Асбах допомагав німецькій поліції безпеки сіпо (Sicherheitspolizei) у проведенні акцій і депортацій бережанських євреїв. Він поїхав із Бережан перед останньою акцією німців проти євреїв, коли виявив бажання перейти до вермахту у лютому 1943 року. Його було взято в полон американцями і звільнено у червні 1945-го. Трохи попрацювавши каменярем, Асбах почав успішно робити політичну кар’єру, вершиною якої було призначення його міністром праці і соціального добробуту землі Шлезвіг-Гольштайн у 50-х роках. Слухання проти Асбаха почалися 1961 року і були припинені 1976-го. У справі Асбаха свідчили кілька бережанських євреїв, таких як доктор Вагшаль-Шаклаі, пані Роза Гольдман, мати Натана і Муньо Габер.\nШтурмбанфюрер СС Герман Мюллер був німецьким офіцером найвищого рангу, який брав активну участь у акціях і вбивствах євреїв у Бережанах. Він був головою СД, служби безпеки в Тарнополі. Мюллер народився в Ессені 1909 року. Його батько був дрібним торговцем, і сам він деякий час працював продавцем. Він вступив у партію 1927 року і став членом СС 1931-го. Багато років був також членом СА (штурмових загонів). Після чистки СА 1934 року він дуже швидко піднімався вгору по сходинках партійної кар’єри. Декілька судових процесів проти нього перед приходом Гітлера до влади показали, що він був одним із тих, схильних до насильства “старих” нацистських головорізів. Він служив у Тарнополі у 1941–1943 роках і брав участь у численних убивствах євреїв в цьому регіоні. Мюллер був заарештований 1961 року, звинувачений і засуджений на довічне ув’язнення 1966-го. Помер 1988 року.\nШарфюрер СС Віллі Геррманн служив разом з Мюллером в Тарнопольському СД. Йому було стільки ж років, скільки і його начальнику. Геррманн народився в Саарському регіоні. Його батько був шахтарем, і Віллі, ледве закінчивши кілька класів в школі, став слюсарем по замках. Коли 1935 року Саарський регіон об’єднався з Німеччиною, Віллі вступив одночасно у нацистську партію і СС. Коли почалася війна, він був мобілізований у збройні сили СС і брав участь в окупації Франції. Оскільки у нього були деякі проблеми зі здоров’ям, він був демобілізований і пішов служити у кріпо (Kriminalpolizei), кримінальну поліцію. Саме це відомство направило його спочатку до Львова, а пізніше до Тарнополя, де він і залишався до відступу німців 1944-го. Під час служби у Тарнопольському СД Германн брав участь у численних акціях і вбивствах євреїв цього регіону, в тому числі й у Бережанах. Він був одним із тих, хто проводив останню акцію у червні 1943-го. Після повернення до Німеччини його кілька разів затримували американці і французи, після цього він повернувся до рідного Саару і продовжив працювати слюсарем. Процеси проти нього почалися у шістдесяті роки, у 1966-му він був засуджений на десять років ув’язнення і помер за два роки по тому.\nГуберт Конен був головою бережанського відділення вомі (Volksdeutsche Mittelstelle) – центру фольксдойче, який займався привласненням єврейського майна і передачею його фольксдойче, етнічним німцям, що мешкали за межами райху. Конен, високий білявий і блакитноокий, народився в Аахені 1905 року, де закінчив початкову школу. Замолоду він працював на різноманітних роботах і в розпалі економічної кризи переїхав до Канади, де залишався до початку війни. Там у нього теж не було постійної роботи. Він повернувся до Німеччини 1939-го року і вступив у нацистську партію. Деякий час він служив у вермахті перекладачем у зондеркоманді “Р”, розміщеній у Львові. Конен був найнятий вомі наприкінці 1941-го. Він прибув до Бережан у 1942-му і залишався там до останньої акції у червні 1943-го. Після війни він жив у Німеччині, де його допитували, але ніколи не засуджували. Він помер на початку сімдесятих.\nГанс-Германн Мунд був головою бережанського відділення “Undeutsch”, мережі універсальних магазинів з центром у Бремені. Народився у Бремені і спеціалізувався на експорті товарів. Коли спалахнула війна, був у діловій поїздці по Домініканській республіці. Після численних пригод і затримок він врешті-решт повернувся до Німеччини в березні 1941-го. “Undeutsch” направив його розгортати філію у Бережанах, куди він прибув у жовтні 1941-го. Він залишався там до грудня 1943 року. В Бережанах він закохався у фройляйн Марію, одну з німецьких працівниць Асбаха, з якою зрештою одружився. Після від’їзду з Бережан він кілька місяців працював у Дрогобичі і повернувся до Німеччини наприкінці 1944-го. Він був одним із свідків у справі Асбаха.\nКрім інтерв’ю з поляками, євреями й українцями я також користувався свідченнями стосовно Бережан під час німецької окупації міста. Я також використовував численні свідчення, що зберігаються в Яд Вашемі (Музеї Катастрофи), а також мемуари доктора Еліезера Вагшаля-Шаклаі, Менахема Дуля і Яніни Дробницької-Олексин.\nРозділ: Текст з шухляди | Tags: Редліх


Ведмідь відірвав двері Lamborghini арабського шейха заради яблука – Акцент\nPosted By: admin 26 Листопада, 2021\nДо речі, вартість машини становить приблизно 274 тисячі доларів.\nАрабський шейх Хумайд Абдулла Альбукаїш виклав у своєму інстаграмі відео, на якому його домашній ведмідь відірвав двері Lamborghini, інформує Ukr.Media.\nУ ролику шейх сидячи в суперкарі, приманює звіра яблуком. Ведмідь намагається влізти в машину через вікно, але двері не витримують і відвалюються. Переляканий ведмедик відскакує убік, але відразу ж підходить до господаря і все-таки забирає яблуко.\nОкрім ведмедя, у шейха у приватному зоопарку є кілька екзотичних тварин: тигри, леви, гієни та змії. На інших відео Альбукаїш грає зі своїми вихованцями поруч із дорогими суперкарами: Lamborghini Urus, парочкою Huracan, Rolls-Royce Wraith та лімузином Nissan Patrol.\nДопис, поширений Humaid Abdulla Albuqaish (@humaidalbuqaish)\nДеякі були б стурбовані тим, що кігті ведмедя пошкодять фарбу, кузов та салон автомобіля, але цього хлопця, схоже, це не хвилює. Шейха критикували за те, що він тримає диких тварин у неволі, але він стверджує, що справді любить їх і добре з ними поводиться. За словами шейха, всі тварини зберегли свої пазурі та зуби.


З Йорданською вечерею - вітання з Йорданською водою на Хрещення Господнє - Главред\n18 января 2021, 06:40\nЯскраві і прикольні привітання з Водохресним Святвечором – листівки, привітання в прозі своїми словами, християнські вірші, короткі смс – підібрав Главред.\nЗ Йорданською вечерею - вітання з Йорданською водою на Хрещення Господнє\n18 січня - свято і сам по собі, і переддень великого православного торжества. Це Водохресний святвечір - переддень свята Хрещення Господнє 2021 (Богоявлення).\nВ Україні цього дня дарують привітання з Йорданською вечорею чи з Йорданською водою, бо саме свято Водохреща часто називають Йордан. А ще свято відоме як другий Щедрий вечір.\nКоли починаються Водохресні купання 2021, скільки днів святкується Хрещення Господнє і коли йти до церкви на Водохреща - читайте в матеріалі Якого числа Хрещення Господнє 2021: коли лізти в ополонку і йти за водою.\nЯк правильно відзначати Водохресний святвечір: що не можна робити, які є звичаї, прикмети і ворожіння, а також що приготувати на стіл – читайте в матеріалі Водохресний святвечір: що не можна і треба робити в свято 18 січня.\nЦе пісний день, коли маємо їсти лише холодну їжу – але це компенсується гарячими словами і теплими побажаннями. Коли всім знайомим, рідним і близьким бажають лише доброго, світлого і щирого.\nЯскраві і барвисті привітання з Водохресним Святвечором – листівки, привітання в прозі своїми словами, прикольні і християнські вірші, короткі смс – підібрав Главред на свято 18 січня.\nЩе більше привітань із Хрещенням Господнім своїми словами в прозі, християнські та прикольні, привітання з Водохрещем у віршах, короткі смс, безкоштовні листівки зі святом Водохреща і картинки, гіфки і відео – у нашому матеріалі Душевні привітання з Хрещенням своїми словами і безкоштовні картинки.\nС Крещенским Сочельником – поздравления на русском языке\nВітання з Йорданською водою та Хрещенням Христовим – в прозі, вірші і смс\nУ Водохресний святвечір бажаю добра і затишку, здоров'я і сил, терпимості і надії, віри і знань, любові і розуміння рідних, щастя і благодаті, достатку і сміливості для прийняття вірних рішень! Нехай Бог береже твою сім'ю, нехай оберігає він тебе від бід.\nВас сердечно я вітаю.\nСьогодні Водохресний Святвечір,\nЯ вам добра лише бажаю.\nНехай наступаюче свято прекрасне,\nЗдоров'я і благо в ваш дім принесе.\nЛюбов і турбота, удача і радість,\nПо життю нехай поряд з вами йде!\nНехай у святий Святвечір у вашому будинку буде затишно світло і тепло. Бажаю здоров'я, яке ніколи не вичерпається, благополуччя на сто років вперед і багато, багато добра. Зі святом!\nУ Водохресний святвечір бажаю світлих відчуттів щастя і любові, Доброї Надії в серці і радості в душі, міцної і дружної сім'ї, поваги і удачі на життєвому шляху, благодаті і достатку в будинку.\nЗ Святвечором, зі святою Йорданською водою! Нехай до вас постукає справжнісіньке щастя. Прийміть його в ваш дім, сім'ю, серця і душі. Нехай воно завжди сусідить з любов'ю, удачею, радістю й успіхом.\nЯ зі святом водохресного Святвечора,\nВітаю всіх своїх рідних,\nІ нехай Господь допоможе нам очиститися,\nУ прозорих водах чистих і святих!\nУ Водохресний святвечір саме час зібратися великою дружною сім'єю за одним столом і побажати один одному найкращого і світлого. Бажаю, щоб ніхто не був цього вечора самотній, і кожен зміг зігрітися душевним сімейним теплом і насолодитися приємним, чудовим святом!\nВід душі вітаю тебе з Йорданською вечерею! Нехай тебе обходять стороною всі біди, нехай цього дня твої думки будуть чисті і святі, як йорданська вода! А вона нехай весь рік дарує здоров'я не тільки тілу, але і душі!\nСердечно привітаю зі святою Йорданською вечерею! І від щирого серця бажаю щирих почуттів і світлої радості, доброго дива і благополуччя, щедрих подарунків і затишної сімейної атмосфери, міцного здоров'я і великого щастя. Нехай з'явиться найбільша благодать, віра допоможе зрозуміти прості людські істини, а дарована сила допоможе йти по шляху на Славу Бога, назустріч його немеркнучому Небесному Царству.\nКрасиві привітання зі Святвечором - картинки і листівки\nсвято Святвечір листівки Хрещення Господнє\nУ моді незрівнянна стрижка до ключиць клавікут, яка пом'якшує риси обличчя й ідеально пасує всім Фінансовий гороскоп на тиждень 11-17 жовтня 2021: обман, великий куш або втрата роботи Місячний гороскоп на тиждень 4-10 жовтня: обман близької людини або фінансове благополуччя У моду на осінь-зиму 2021 2022 прийшли дуже теплі светри з принтами дивовижної краси Прикмети на 8 жовтня: що не можна робити в день святого Сергія і як не потрапити в біду


Виконаємо КАНАЛІЗАЦІЙНІ РОБОТИ під ключ\nЯкісний водопровід, професійні каналізаційні роботи і опалювальна система - основа домашнього комфорту. Зрозуміло, щоб система справно працювала потрібно дотримуватися певних правил. В іншому випадку можуть виникати неполадки. Поширене побутове явище - засмічення в раковині. Як правило до цього призводить недбалість власників і зневага основним правилом користування сантехніки - не кидати в раковину їжу та інші відходи. Навіть якщо є заглушка-решітка. Інакше забивається зливний сифон (частина труби під раковиною). Правда засмічення може виникнути і з інших причин.\nНаприклад, в сифоні можуть накопичитись жирові відкладення. Це може стати причиною поганої прохідності води. Усунути цю неприємність можна двома способами:\nщодня виливайте повну каструлю гарячої води в раковину і регулярно прочищайте злив вантузом. Даний спосіб підходить для будь-якого виду труб, крім пластикових.\nдля пластикових труб потрібно також виливати каструлю гарячої води, але повільним струменем і з додаванням у воду прального порошку. Якщо каструля п'ятилітрова, то беріть склянку порошку.\nВищеназвані варіанти промивання потрібно робити кожен день по 20 секунд, після того, як був помитий посуд.\nОкремо варто згадати особливості прочищення гофрованої труби (для зливу). Ребриста поверхня даного виду труб є "привабливою" платформою для збору залишків мила, жиру, бруду. Такі труби потрібно часто промивати і ретельно чистити, щоб запобігти засмічення. Гофровану трубу для зливу можна почистити самостійно або звернутися до фахівця. Якщо ви беретеся чистити своїми силами, то пам'ятайте про основні правила і порядок дій.\nПерш за все потрібно відкрутити трубу від воронки в раковині і від'єднати трубу від стоку в каналізацію (верхня труба). Потім зняти сифон. Потім потрібно розтягнути трубу, розправивши всі ребра. Вимити її водою. Це поверхнева чистка. Для глибокого чищення гофрованої труби потрібно промити її зсередини. Для цього потрібно:\nвзяти шматочок целофану, мотузку і щільно прикрити кінець труби;\nзалити в середину труби кип'яток і прикрити другий кінець труби;\nміцно затиснути трубу в руках з двох кінців і покрутити кілька разів (кругові рухи).\nСифон слід промити точно таким же методом. Здійснивши всі необхідні дії - прикрутіть всі деталі назад.\nЗамовити каналізаційні роботи або водопровідні можна в компанії "Агросервіс Плюс".


≡ Керамічна плитка Cavallino • Купити в Києві, Україні • Інтернет-магазин Епіцентр\nКерамічна плитка Cavallino\nЕпіцентр пропонує найбільший каталог групи Керамічна плитка та керамограніт за доступною ціною в Україні: реальна вартість від 3.00 до 3156.00 грн. На сайті Ви знайдете широкий вибір цих товарів, доступних в кредит, розстрочку і для покупки онлайн. На сьогодні Епіцентр має в наявності 5570 товарів категорії Керамічна плитка та керамограніт . Крім цього, тут представлено безліч розпродажів та акцій з вигідними знижками на весь асортимент з категорії Покриття для підлоги.\nЦіни на Керамічна плитка Cavallino


Інформація управління статистики за 1.06.2012 | Северодонецк-online\nІнформація управління статистики за 1.06.2012\nОпубликовано 01.06.2012 - 08:14\nЗа січень-квітень 2012р. промисловими підприємствами м.Сєвєродонецька реалізовано промислової продукції (товарів, послуг) на 2703,9 млн. грн.\nУ структурі реалізації 88,0% обсягів всієї реалізованої продукції складає продукція переробної промисловості, з якої найбільша частка припадає на продукцію підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості (81,7%), на долю підприємств з машинобудування приходиться - 4,6%.\nЧастка м.Сєвєродонецька в загальному обсязі реалізованої промислової продукції Луганської області склала 9,4%. За розміром цього показника наше місто посідає 3 місце після міст Алчевська, Луганська.\nОбсяг реалізованої промислової продукції на одну особу за січень-квітень 2012р. складав 22492,8 грн. (в середньому по області 12674,4 грн.).\nДоходи та витрати населення Луганської області за 2011рік\nДоходи населення як в цілому по Україні, так і в кожному її регіоні у 2011р. зростали більш повільними темпами, ніж у 2010р.\nЗа попередніми даними Держстату України номінальні доходи населення Луганської області за2011р. склали 57942 млн.грн., що на 12,9% більше, ніж за 2010р. (за 2010р. номінальні доходи населення області зросли на 22,5%). За обсягом доходів населення на долю Луганської області припадало 4,6% номінального обсягу доходів населення України (у 2010р. – 4,7%).\nНаявний доход населення збільшився на 14,4% і досяг 46984 млн.грн. Реальний наявний доход, визначений з урахуванням цінового фактору, зріс на 4,3% (у 2010р. – на 14,6%).\nСередньомісячний наявний доход у розрахунку на одну особу становив 1715,8 грн., що на 15,3% більше відповідного показника рік тому і в 1,8 раза більше загального показника прожиткового мінімуму (953 грн.), який був визначений в Україні з 1 грудня2011р.\nПродовжує залишатися суттєвою диференціація між регіонами України за показником середньомісячного наявного доходу у розрахунку на одну особу. Цей показник перевищує середній рівень по Україні (1770,8 грн.) у м.Києві (у 2,0 раза), Донецькій (на 15,9%), Дніпропетровській (на 11,6%), Запорізькій (на 8,9%), Київській (на 5,5%), Харківській (на 0,8%) областях. Найнижче значення цього показника зафіксовано у Закарпатській (69,0% від середнього рівня по Україні), Чернівецькій (73,6%), Тернопільській (75,3%) областях. За розміром середньомісячного наявного доходу у розрахунку на одну особу Луганська область посіла 7 місце серед регіонів України (у 2010р. – 8 місце).\nЯкісним показником оцінювання доходів населення є їхня структура, яка відображає рівень економічної активності населення.\nОсновними джерелами доходів населення традиційно є заробітна плата і соціальні допомоги та інші одержані поточні трансферти. Частка заробітної плати у загальній сумі доходів збільшилася порівняно з 2010р. на 1,6 відсоткового пункта і досягла 43,0%. Натомість, частка соціальних допомог та інших одержаних поточних трансфертів зменшилася на 2,5 відсоткового пункта і склала 40,5%. Це сталося завдяки тому, що зростання заробітної плати у 2011р. відбувалося більш прискореними темпами (117,3%), ніж соціальних допомог та інших одержаних поточних трансфертів (106,1%).\nВитрати населення Луганської області за 2011р. порівняно з 2010р. зросли на 23,9% і склали 46175млн.грн., з них витрати на придбання товарів та послуг зросли на 24,9%, а поточні податки на доходи, майно та інші сплачені поточні трансферти – на 17,3%. Приріст заощаджень склав 11767млн.грн., що на 16,3% менше, ніж у 2010р.\nУ структурі витрат та заощаджень населення найбільша частка припадала на придбання товарів та послуг (72,1%), що на 7 відсоткових пунктів більше, ніж у 2010р.\nІндекс споживчих цін на споживчому ринку області в квітні 2012р. склав 100,1%, що на 0,1 в.п більше загальнодержавного індексу (100,0%) та на 1,4 в.п. менше відповідного показника по Луганській області, що склався в квітні2011р. (101,5%).\nПродукти харчування та безалкогольні напої в квітні п.р. подешевшали на 0,2% (по Україні в ціломуна 0,2%). Найбільш (на 5,5%) знизилися ціни на яйця. На 4,4 % подешевшали овочі, в тому числі цибуля – на 9,8%, буряк – на 7,7%, картопля – на 5,9%, капуста – на 5,6%, морква – на 4,7%, в той же час огірки подорожчали на 2,6%, помідори – на 2,0%. На 4,6–0,1% знижено ціни на молоко, сир і м’який сир (творог), цукор, сметану, масло вершкове, рис, продукти переробки зернових, олію соняшникову, джеми, повидло, мед, кисломолочну продукцію, свіжу, охолоджену та заморожену рибу.\nВодночас на 3,0% стали дорожче фрукти, на 2,2% – свинина, на 0,8% – птиця, консервовані та перероблені види м’яса і продукти з нього, на 0,6% – безалкогольні напої, на 0,5% – ковбасні вироби та субпродукти, морозиво, на 0,4% – яловичина, макаронні вироби, на 0,1% – кондитерські вироби з борошна та цукру.\nАлкогольні напої та тютюнові вироби зросли в ціні на 1,0%.\nВартість комунальних послуг і товарів, пов'язаних із утриманням та ремонтом житла, підвищилася на 0,2% за рахунок подорожчання скрапленого газу (на 16,3%) та утримання і ремонту житла (на 0,9%). Плата за власне житло, електроенергію, природний газ, гарячу і холодну воду каналізацію, опалення в квітні п.р. залишилися на рівні попереднього місяця.\nПротягом місяця на 2,0% стали вище ціни в транспортній галузі, що обумовлено, головним чином, подорожчанням палива і мастила (на 5,2%) та проїзду в пасажирському залізничному транспорті (на 3,5%).\nПриріст цін у сфері охорони здоров’я склав 1,2%, в основному, за рахунок подорожчання амбулаторних послуг (на 1,9%), фармацевтичної продукції, медичних товарів та обладнання (на 1,5%).\nІндекс споживчих цін у сфері освіти за квітень 2012р. становив 100,1% за рахунок подорожчання утримання та виховання дітей в дитячих садах (на 0,6%).\nКрім того на 0,3% подорожчали предмети домашнього вжитку, побутова техніка та поточне утримання житла, на 0,2% – ресторани та готелі.\nНа рівні попереднього місяця залишилися ціни на одяг і взуття.\nЛисичанська тюрма у Сєверодонецьку 29.04.2021 просмотров: 8372\nМати зґвалтованої дівчинки розповіла про її стан 30.04.2021 просмотров: 6299\nАмериканські «атомні шпигуни» у Сєверодонецьку. Частина 1 01.05.2021 просмотров: 5426


Клініка лазерної та естетичної косметології в Києві Одесі - Лазер Ленд\nЛазерна косметологія Laserland\nLaserland – це центр лазерної косметології, в якому працюють кращі косметологи. Лікарі-фахівці центру забезпечують неперевершену якість, якого ви очікуєте. Laserland зручно розташований у центрі Києва (Метро Хрещатик).\nМи пропонуємо повний спектр процедур лазерної епіляції, лазерної, апаратної та ін’єкційної косметології для всіх областей обличчя і тіла.\nНаші роботи на Instagram\nStarvac апаратний масаж\nУ Центрі Laser Land ми прагнемо надати пацієнтам найвищий рівень обслуговування. Вам завжди будуть надаватися гранична турбота і увага. У Laser Land ваша безпека і вирішення ваших проблем є нашими головними пріоритетами.\nХочу сказати величезне спасибі Олені Валеріївні за довгий час роботи зі мною. І кожен раз зробивши певну процедуру, я повертаюся з посмішкою і спокоєм на душі, що я можу абсолютно розслабитися і довіритися цим “золотим” рукам професіонала, і бути впевненою в тому, що мені зроблять все на вищому рівні))) Спасибо большое, ЛАЗЕР ЛЕНД!)))\nСпасибі. Практично відразу отримала хороший результат – після лазерної процедури, чищення і пілінгу шкіра стала виглядати набагато приємніше і здоровою. Навіть не очікувала, що проблема вирішиться так швидко). Один мінус – далеко добиратися\nПро “Лазер ленд” можу сказати тільки позитивні слова, дуже задоволена, що потрапила в руки до справжнім феям: і руки золоті, і їх доглянуті обличчя говорять самі за себе замість реклами. Крім іншого, зазначу високий професіоналізм,, як в знанні своєї справи, так і в спілкуванні з клієнтом, гнучкий індивідуальний дбайливий підхід і вміння не продати процедуру, а дійсно вирішити задачу оптимально для звернувся. Велике їм спасибі.\nУ цьому невеликому, але дуже затишному б’юті-центрі творять диво справжні профі краси. Я була у двох майстрів – у Олени Валеріївни та Аліни Віталіївни. Делікатні, доброзичливі, захоплені своєю роботою і небайдужі до своїх клієнтів. Ніякого формалізму, працюють з душею, зі знанням справи, на результат. Спасибі.\nСпасибі Аліні Віталіївні. Проходила у вас процедуру ультразвукової чистки обличчя. Чи не пошкодувала Дуже уважний персонал і індивідуальний підхід до клієнта. Дуже сподобалося що надали для ознайомлення всі що використовувалося під час процедури .. Окреме спасибі що немає розмов в рекламному контексті. Повністю кайф від процедури почала відчувати через час, шкіра гладенька на дотик …. Єдиний мінус що ви територіально далеко знаходитеся.\nВисловлюю своє захоплення і вдячність лікарям центру, справжнім професіоналам своєї справи – таким як Аліна Віталіївна і Олена Валеріївна. Ви даруєте своїм клієнтам чудеса перетворення, впевненість в собі, бажання виглядати ще краще! Ваша доброта і уважне стосується не забували! Удачі Вам у всьому! Ще раз дякую!\nВисловлюю щиру подяку колективу Лазер Ленд. Я довго вибирала центр косметології і не помилилася, прийшовши за рекомендацією до Аліни Віталіївни. Професіоналізм, тепле ставлення і участь цього лікаря здатні творити чудеса. Адже тепер у мене не тільки помолоділе особа, у мене змінилося життя! Всьому колективу центру добра, щастя, любові, краси, розвитку!\nВеличезна повага і маса слів подяки центру Лазер Ленд !!! У моєї дочки пройшли висипання на обличчі і декольте. Завдяки злагодженій роботі лікарів, результат чудовий. Бажаю Вам успіхів і процвітання! Продовжуйте робити людей гарними і задоволеними результатом вашої роботи\nНескінченно вдячна колективу центру. З першого моменту спілкування з адміністратором і до цього дня, тільки позитивні емоції !!! Професіоналізм, тактовність, готовність допомогти в будь-яку хвилину-все на вищому рівні! Особлива подяка за розуміння і індивідуальний підхід Олені Валеріївні. Ви даруєте своїм пацієнтам впевненість в собі, щастя, віру в майбутнє.


UNI: кав'яр морського їжака та як його їдять | Gastrofamily\nUNI: кав'яр морського їжака та як його їдять\nOrange is new tasty. І це не про серіали, а про новий seafood-тренд — кав’яр морських їжаків.\nВін конкурує з устрицями і вважається океанічною відповіддю фуа-гра. Свіжий, солоний, горіхово-кремовий смак з морськими відтінками йоду впевнено зачаровує світових гурманів.\nСпробуйте. Може і вас зачарує?\nМорський їжак вже давно активно використовується в різних стилях світової гастрономії\nУ Японії його лагідно називають "UNI", використовують в сашимі і в суші. В грецькій кухні їжаків подають сирими у власному панцирі. Лондонські ресторатори називають його «ікра Греції» і відтіняють свіжим лимоном і оливковою олією. А італійці - точніше сардинці - найбільш креативні з морським їжаком. Вони додають кав'яр до соусів та різотто, навіть прикрашають ним піци.\nБагато зусиль аквакультурних підприємств вкладається у відновлення диких запасів їжаків, адже комерційний вилов зменшує популяцію. Саме тому зараз стрімко розвивається екологічне промислове вирощування морського їжака в умовах океанічних басейнів Чилі, Японії, Китаю та Корейського півострова.\nЇжаків цінують не тільки за смак. Вони містять десятки унікальних поживних речовин, амінокислот і біоактивних сполук. Їх вважають афродизіаком, який не тільки вражає смаком, але і здатен викликати фізіологічну ейфорію.\nЩоденна порція кав'яру — як весь iherb в кишені — захищає нервову систему від перенавантаження, стимулює концентрацію уваги, зміцнює судини, стабілізує функцію ендокринної системи.\nКолір кав'яру може бути різним, але фахівці визначають яскраво-жовтий і помаранчевий ознакою насвіжішого якісного продукту.\nСаме з таким, безкомпромісно помаранчевим, дивуючим і свіжим кав'яром ми створили страви до UNI фестивалю в Рибаlove.\nШот з кав'яром морського їжака 139₴/3€ — це для першого знайомства. Чистий смак, шалені враження.\nУстричний шот з кав'яром морського їжака 139₴/3€ — дабл-версія моря, на смак як свобода.\nБрускета з кав'яром морського їжака і гуакамоле 139₴/3€ —поєднання атласного смаку авокадо і горіхового смаку UNI.\nБрускета з кав'яром морського їжака та яєчним білком 139₴/3€ — різні стани білка, текстури, що підсилюють одна одну, абсолютно новий досвід.\nМаш-салат з кав'яром морського їжака, крем-авокадо й печеними овочами 259₴/8€ — ми створили ідеальне оточення для UNI. Свіжість маш-салату і делікатність печених овочів не завадять відчути морський смак. Навпаки, дозволять йому розкритись на всіх рівнях.\nМи з морськими їжаками чекаємо на вас в Рибаlove.\nБронювати столи краще вже зараз!\nАдреса: Воздвиженська, 21-23\nТелефон для бронювання: 097 121 3131\nДеталі у Facebook


➣ Samsung Galaxy A52 4/128GB White (SM-A525FZWD) купить в Киеве и по всей Украине, ☆Интернет-магазин AUX.com.ua☆\nSamsung Galaxy A52 4/128GB White (SM-A525FZWD) — Ваш заказ\nSamsung Galaxy A52 - лінійка смартфонів компанії, яка є розумним балансом між практичною строгістю і передовими технічними рішеннями флагманських пристроїв. Модель отримав великий 6,5-дюймовий Super AMOLED дисплей, що займає всю лицьову поверхню. Він підтримує частоту оновлення в 90 Гц і максимальну яскравість до 800 ніт. У нього також вбудований сканер відбитків пальців. Корпус Samsung Galaxy A52 захищений від пилу і вологи за стандартом IP67. На вибір користувача запропоновано кілька приємних варіантів забарвлення. Забезпечує високу швидкість роботи 8-ядерний процесор Qualcomm Snapdragon 720G. Основна камера складається з чотирьох сенсорів: 64 МП, 12 МП з ультраширококутний об'єктивом, 5 МП з макрооб'єктиву і 5 МП датчиком глибини. Фронтальна же оснащується 32 МП сенсором. Додатково Samsung Galaxy A52 має NFC і підтримку швидкої зарядки потужністю 25 Вт.\nХарактеристики - Samsung Galaxy A52 4/128GB White (SM-A525FZWD)\nЛінійка\t Galaxy A52\nОсновна камера, Мп\t 64 (f / 1.8) + 12 (f / 2.2, ультраширококутний) + 5 (f / 2.4, камера глибини) + 5 (f / 2.4, макро)\nОсобливості камери\t оптична стабілізація, ультраширококутний об'єктив з кутом огляду 123 °, gyro-EIS\nВисота, мм\t 159,9\nВага, г\t 189\nОписание - Samsung Galaxy A52 4/128GB White (SM-A525FZWD)\n0 отзывов Samsung Galaxy A52 4/128GB White (SM-A525FZWD)


Головна | СТОСУНКИ → Як визначити, що людина говорить неправду (бреше)\nМи досить часто стикаємося з тим, що нам говорять неправду. У когось брехати стало поганою звичкою, хтось обманює, намагаючись приховати свої вчинки, для когось брехня – справжній порок. З обманом ми можемо зіткнутися скрізь: в родині, на роботі, в супермаркеті і т.д. Якусь брехню можна пропустити повз вуха, але іноді нам просто необхідно зрозуміти, що нам говорять – правду чи брехню. Слід уважно дивитися і слухати співрозмовника, щоб визначити ознаки брехні.\nЗовнішні ознаки найбільш очевидні. Людина змінюється на обличчі, може почервоніти, збліднути, почати заїкатися, покашлювати. Може з’явитися нервовий смішок, посилитися потовиділення, виступити піт. Також може змінитися тембр голосу, з’явитися недбалий тон, і змінитися швидкість мови.\nЖестикуляція також часто видає брехуна. Жести стають метушливими та дрібним, без певного призначення, як би неприродними. Людина починає поправляти одяг, чухати ніс, вухо, щоку, без кінця поправляти волосся, перебирати будь-які предмети в руках.\nЕмоції на обличчі брехуна також можуть підказати про те, що людина готова сказати неправду. В першу мить після запитання на обличчі співрозмовника відображаються реальні почуття. Обличчя може висловлювати розгубленість, збентеження, переляк, сумнів. В цей же час людина починає переконливо говорити про свою правоту чи доводити свою невинність, варто насторожитися.\nШвидкість мови або жестикуляція може сповільнитися, це означає, що людина на якусь секунду замислилася, щоб придумати відповідь, схожу на правду.\nПозиція при спілкуванні\nЩоб приховати обман, людина найчастіше вибирає оборонну позицію, яка може бути й агресивною. Вона може почати наступати, зухвало звинувачувати співрозмовника.\nБрехун намагається не дивитися в очі співрозмовника і розташуватися від нього не прямо, а збоку. Може відвернутися чи прийняти будь-яку навмисну позу (опертися на стіл, розвалитися з усмішкою в кріслі і т.д.). Або буде намагатися розмістити між собою і співрозмовником будь-які предмети, щоб хоча б формально відгородитися.\nРозмова з брехуном\nПослідовність викладу у брехуна також страждає. При розповіді про що-небудь він може викладати події в одній послідовності, а якщо йому задавати питання в різнобій, про різні відрізки часу, то починає плутатися, збиватися, вигадувати нові подробиці.\nБрехун буде використовувати ваші слова, щоб зробити відповідь дуже схожою на запитання. Він може говорити більше ніж потрібно, додаючи зайві деталі. Йому буде не комфортно, коли настає пауза в розмові.\nЛюдина, яка говорить неправду, буде використовувати гумор і сарказм, щоб обійти тему. Якщо ви бачите, що вам брешуть – спробуйте поміняти тему розмови. Людина, яка дійсно бреше – охоче змінить тему і буде виглядати більш розслабленою.\nЗвісно, все перелічене вище є ознаками брехні. Але також може бути і ознаками сильного хвилювання, невпевненості в собі чи образи. Тому, перш ніж зробити остаточний висновок, ще раз зіставте всі факти.\nЯк навчитися малювати голкою на нігтях


Замість канатної дороги – музична школа.\n22.03.2016 Татьяна Сиденко410 Views 0 Comments бюджет, Дніпропетровськ, канатна дорога, комісія\nПостійна комісія з питань бюджету, фінансів та місцевого самоврядування продовжує свою роботу. На засідання зібралися абсолютно усі члени комісії. На порядку денному — 5 важливих питань. Зокрема обговорення змін до проекту міського бюджету на 2016 рік та фінансування транспортної інфраструктури.\nОдним із перших пунктів, про які доповіла заступник директора фінансово-економічного департаменту Ольга Черкас – виділення 2 мільйонів гривень на підтримку малого та середнього бізнесу. Цей проект був ініційований секретарем комісії Миколою Царенком. Також депутат запропонував виділити 2 мільйони 800 тисяч гривень. Підуть вони зокрема на зведення культурно-розважального комплексу «Кайдаки» та ремонт музичної школи у районі. Ці пропозиції члени бюджетної комісії прийняли до розгляду.\nА от що вирішили стовідсотково – виділені на попередніх обговорюваннях 9 мільйонів на ремонт канатної дороги віддати на розвиток музичної школи №3, яка знаходиться за адресою вулиця Савченка,1. Зараз там навчається близько 500 дітей. Але умови для їх перебування бажають бути кращими. Тому сьогодні члени бюджетної комісії одноголосно вирішили виділити 8,7 мільйонів гривень на ремонт нового приміщення для майбутніх музикантів. Нову школу мають відкрити за адресою проспект Пушкіна,75.\nОдними із перших заслухали представників «Метробуду». Вони прийшли на комісію із дуже важливою проблемою – вже завтра об 11 годині ранку їм погрожують відімкнути електропостачання. Не кажучи про те, що працівники цього підрозділу вже півроку не отримують заробітної платні. Одразу вирішити це питання члени комісії, авжеж, не змогли. Як пояснив голова комісії Артем Хмельников на це у них немає відповідних повноважень, але цю проблему прийняв до відома.\nДалі перейшли до питань фінансування комунальних підприємств. Зокрема, мова йшла про «Коменергосервіс» та «Теплоенерго». Перше мало отримати 100 мільйонів грн., а інша – 20 мільйонів. Член постійної комісії Михайло Лисенко заявив, що такий розподіл коштів є нераціональним і запропонував розподілити 79 мільйонів «Коменергосервісу» та 50 – «Теплоенерго».\n«Надалі ми дамо відповідне розпорядження і будемо працювати над тим питанням, аби робота та фінансові надходження для комунальних підприємств стали прозорими для громадськості та ЗМІ. Відповідні фінансові документи мають публікуватися у відкритому доступі на сайті міської ради», — наголосив голова комісії Артем Хмельников.\nОбговорили й можливість повернення 13-го тролейбусного маршруту, що сполучав центр міста та житловий масив «Парус». «Першочерговою причиною припинення його руху був інтерес певних груп, які хотіли запустити на цей маршрут маршрутки. Наш міський голова Борис Філатов обіцяв мешканцям цього району відновити рух тролейбусу, і я пропоную прийняти це питання», — запропонував Михайло Лисенко.\nПоряд із цим члени комісії підняли питання відкриття тролейбусних маршрутів, що рухаються на житловий масив «Сокіл». Але виникли питання щодо самого проекту. Присутній на засіданні директор КП « Дніпропетровський міський електротранспорт» Володимир Легкий заявив, що наразі немає чітких проектів, оформлених у паперовому вигляді. Тому розгляд цього питання відклали до наступного засідання, яке відбудеться за три дні – у четвер.\n← Previous Бойовики застосовують заборонені міномети — штаб АТО\nОлеся Мудрак: «Коли не записую ідею — втрачаю себе» Next →\n31.08.2020 ТатьянаКомментарии к записи Місцеві бюджети Дніпропетровщини поповнилися на мільярди гривень отключены


Головна » Суспільство » Вертикаль\nЗ обіду почався шторм. Величезні хвилі били по борту сейнера. Здавалося, що темне небо ось-ось впаде на палубу. Блювота гнала новачків хутко наверх. Безпорадні, вони не знали, як скараскатися підступних нападів нудоти.\nАлла наказала собі піднятися, з неймовірними зусиллями рухаючись до людей. Морська хвороба звалила і її, але ж вона лікар і мусить бути там, де чекають допомоги.\n– Море для сильних? – запитую Аллу Миронівну ВИШНЕВСЬКУ.\n– Авжеж, – відгукується, не для слабких. Випробовує одразу.\n…Свій перший іспит маленька школярка Алла Троян здавала у липні 1941-го, коли загарбники ось-ось мали зайти в Черче. Налякані сільчани вирішили заховатися на протилежному березі Смотрича, в розколинах каньйону. Євгенія Андріївна з двома донечками теж побігла, третю ж – сплячу крихітку за порадою діда залишили закидану шматтям у люльці, щоб голосним плачем не видала всіх. А вже як втишиться й окупанти підуть геть з покинутих осель, заберуть дівча до схованки.\nІ тут восьмирічна Алла стурбовано озирнулася: «А де ж Світланка? Вдома?». Рвучко зірвалася з місця, не слухаючи, що їй кричать навздогін, побігла до броду. Захекавшись, відчинила хвіртку – на подвір’ї ходили чужинці. Вмить залетіла до хати, підхопила немовля й помчала – тільки пелюшки розвівалися. Та народ уже повертав до домівок, бо ж на той, рятівний, берег уже зайшло військо в німецьких мундирах.\nБез родини Алли на селі не відбувалося жодного свята – діди-бабусі, мама з татом були щедро обдаровані музично-пісенними талантами, а ще серед них були поети, художники, скульптори… Артистичні гени дісталися й дітям, а згодом і онукам. Та коли Алла після школи вступила до Станіславського (нині Івано-Франківського) медичного інституту, нікого це не здивувало, тим більше батьків-учителів. А дівчина із задоволенням поринула в світ науки зцілення, при цьому встигаючи співати в хорі, грати у виставах, виступати на оглядах художньої самодіяльності з гітарою, відвідувати секцію гімнастики. І як таку красуню й спортсменку було не помітити бравому льотчику морської авіації? Хоча з Євгеном вони були однокласниками, тож довго не барилися з одруженням, і вже на третьому курсі Алла народила сина.\nЗакінчивши виш, виїхала до Архангельська, за деякий час переїхали за Полярне коло, куди перевели чоловіка й де катастрофічно не вистачало лікарів. Тож Аллі доводилося займатися не лише хірургічною практикою, а й працювати акушером-гінекологом, окулістом…\n– А тривалі полярні ночі, – цікавлюся, – не дошкуляли? Багатьох це напружує…\n– Було не до цього, – всміхається Алла Миронівна, – дефіцит фахівців у білих халатах позначився й на режимі роботи: дні злилися з ночами, навантаження – божевільне…\nА відтак не потрапити на судно лікарем було просто неможливо.\n– Нічого, – сказала тоді собі, – сходжу в один рейс – і все.\nНа ділі ж вийшло аж дванадцять років плавучої біографії.\nУтім, до труднощів Аллі Миронівні було не звикати, бо ж народилася й зростала в добу, коли затребуваними були неабиякі терпіння й мужність, світлий розум і готовність без роздумів підставити плече.\n…Піврічне плавання добігало кінця, й вона вже практично розпланувала кожний день довгоочікуваної відпустки. Позаду залишилися урагани, холодні океанські простори, калейдоскоп найрізноманітніших картинок буднів: трал, який висипає сорок тонн упійманої мойви, майже п’ятиповерхові мотузяні сходи, котрими лікар Вишневська спускається в шлюпку, щоб перебратися на корабель, де її чекають. А в тридцятигодинних перельотах, скажімо, на Кубу чи в Аргентину, Нігерію чи Перу, чого тільки не згадувалося: суворі та прекрасні фіорди, через які кораблі «вели» дельфіни, подібно лоцманам прокладаючи шлях. Або ж акули чи кити за бортом, яких упізнавали за характерними фонтанами. Айсберги. Перехід через легендарний Панамський канал, пролив Дрейка. Страшні пожежі, що траплялися на суднах, чи навпаки, обледеніння у північних морях…\nГосподиня показує мені диплом від «Нептуна», виданий їй під час хрещення на екваторі.\n– Інколи, – зізнається Алла Миронівна, – мені здається, що все це було не зі мною…\nЯкось, переступивши поріг управління, аби здати звіт і зі спокійною совістю піти на заслужений відпочинок (два роки не була у відпустці), чує від посадовця, який приймає документи, що терміново потрібні лікарі до Вірменії, де нещодавно потужний землетрус буквально стер місто Спітак. Алла Миронівна перервала монолог: «Коли вилітати?».\nДля неї прикладом завжди були її батьки – родина, в якій зростало четверо дітей. Доля досить часто випробовувала їх на людяність, мужність, відданість своїй справі.\n… Рік 1942. Молодь з окупованої території тисячами відправляють на примусові роботи до Німеччини. Не обминула ця чаша й Євгенію Андріївну. «Доброзичливці» таки донесли, що Мирон Троян воює в Червоній Армії, тож багатодітну матір вносять до списків гастербайтерів. Їй вдалося утекти, та, зрозуміло, що з’являтися вдома не могла, довелося перебувати в партизанському лісі.\nЯкось перед світанком Аллу розбудив шепіт, підійшла до напіввідчинених дверей – у смужці світла каганця побачила маму, котра викладала на стіл невеличкі консервні баночки. Тієї ночі злетів у повітря ворожий ешелон. І коли вранці Алла спробувала похвалитися, що, мовляв, до них приходила мама, дід розсердився не на жарт: «Запам’ятай, цього не було, це тобі наснилося!»\nБатько як пішов на строкову ще в сороковому, повернувся десь за рік чи навіть два після Перемоги з бойовими орденами, пораненнями, контузією та величезним бажанням відроджувати, відбудовувати рідну школу. В кінці навчального року, отримавши гроші за відпустку, директор Смотрицької школи Мирон Дорофійович Троян поквапився до міста, щоб закупити інструменти для омріяного духового оркестру.\nДля себе він нічого не вимагав, не «вибивав», уважаючи це заняття непристойним для інтелігента. Був настільки закоханий в мистецтво, що вів переписку із власною донькою у віршах, ребусах. Відповіді батькові Алла Миронівна складала теж у акровіршах. На одному з дружніх шаржів тато зафіксував усі доньчині захоплення: звісно, там є і Нептун, книжки з медицини, довідники з водіння (Алла Миронівна – автомобіліст зі стажем), рукоділля, кулінарії, музичної культури…\nДо слова, героїня нашого нарису ніколи й не сумнівалася в тому, що мистецтво лише допомагає в житті, доповнює його, робить яскравішим. Колись, на початку суднової кар’єри, її вестибулярний апарат потерпав від незвичної обстановки. На запитання капітана, чим би їй допомогти, вона здивувала: «А дайте мені гітару!». Про «незвичні пігулки» потім ще довго згадувала команда.\nНе в штилі щастя\nДієтологією Алла Миронівна зайнялася впритул, коли серйозно захворіла сама. Вилікувавшись, стала допомагати іншим.\n– Дієта – операція без скальпеля, – стверджує вона, – і в принципі кожний лікар зобов’язаний володіти основами дієтології. За великим рахунком, я не лікую, а допомагаю людям змінити неправильний спосіб життя на цивілізований.\n– У вас пречудовий автомобіль, – звернулася до хворого, – але поставте його до гаражу, якщо хочете додатково прожити ще два-три десятиліття.\nДо неї приходять, приїздять по допомогу не тільки кам’янчани, а й мешканці столиці – поважні люди та зірки естради, як от Міла Нітіч, до прикладу. Навідуються, бува, й турки, молдовани, прибалти, ірландці…\n– Мені не потрібно реклами, – переконана, -я готова ділитися знаннями, досвідом з тими, хто теж готовий пожертвувати своїми найгіршими звичками.\nЯкось Алла Миронівна, котра частенько консультує монахів, потрапила й до одного з релігійних зібрань, де якраз посилено молились за те, щоб Кам’янець обминув землетрус, який прогнозували фахівці. Жінку це вкрай обурило: як можна просити відвернути лихо від себе, адже воно в такому випадку має проявитися в іншому місці й зашкодити другим. Такий підхід категорично неприйнятний для лікаря Вишневської. У цьому вона вся.\nУ недільний полудень заходжу до Алли Миронівни. Вибачається, просить зачекати: «Оце зранку важкохворого привезли, не можу відмовити…»\nЕнергійна, струнка, завжди підтягнута, з гарним смаком, із першою зорею вона вже на ногах, далі – зарядка, водні процедури, бо ж попереду – насичений день: зустрічі з пацієнтами, робота з довідниками, енциклопедією, новою інформацією, домашнє господарство, спілкування з рідними (син Алли Миронівни – лікар, онука, зять – також у цій професії).\nРозглядаємо світлини: «От мій син на чемпіонаті України, сам Леонід Жаботинський подарував переможцю свій пояс, а ось Ігор й на концерті – теж пішов у нашу породу…»\nПіднімаємося з Аллою Миронівною на поверх вище крутими, майже вертикальними сходами:\n— Обережно, – попереджує мене, – тримайтеся за поручні!\nСама ж легко, ніби професійний альпініст, буквально злітає наверх.\nДля Алли Миронівни, як і для її численної рідні (пам’ятаєте Аліма Трояна?) спів посідає особливо чільне місце. Отож, і поспішає вона на репетиції відомого народного аматорського колективу «Вечірні зорі» – дітище Ольги Підгородецької, до колективу, в якому віднайшла нових друзів, де Алла Миронівна черпає і натхнення, і життєдайну силу, і радість від земного життя.\n– За морем не сумуєте? – показую на фото.\n– На березі жадаєш швидше вийти туди, а там виглядаєш сушу, – сміється, – втомившись від бурі.\nЗа штилю, звісно, набагато комфортніше, безпечніше, спокійніше, та, як я розумію, Аллі Миронівні Вишневській постійний спокій набрид би – такої вдачі ця людина.


Статья : ОУН і УПА як історична реальність суспільно - політичного життя України\n... бачення політичного життя. Воно стає для людства новою реальністю, ... яких під політикою стали розуміти не тільки життя держав, а й діяльність політичних партій, суспільно-політичних ... прийнятті Конституції України. Як свідчить світовий історичний досвід, а ...\n... розселянювання України. Її соціально–економічні наслідки Громадсько–політичне життя в Україні у 30–х роках Суспільно–політичне життя укра ... авторів про діяльність ОУН–УПА в роки війни. Історична свідомість народу України, а надто її сх ...\n... України зростає роль особистості в політиці. Пересічна людина перестає бути "гвинтиком" у суспільно-політичному житт ... вся сукупність соціальних відносин, специфіка яких зумовлена реальним існуванням нац ...\n... України (ОПВУ) створювалася на засадах ОУН-УПА, але її діяльність ... суспільно-політичних ідей та діяльності українських дисидентів Розглядаючи суспільно-політичну діяльність укра ... лькість колишніх дисидентів стали активними учасниками політичного життя України ...\n... політичним, а культурним. Проте вимоги національно-політичного характеру посідали у суспільно-політичному житті України ... політичних партій. Провідні держави світу замість реальної допомоги українській справі, як ... полон 1466 вояків ОУН—УПА. 2274 українців було ...\n... сторичні документи. Помітну роль у житт ... які до того ж найбільше турбувалися загрозою окатоличення. Про його реальність ... боротьби ОУН-УПА, політика США в “Украї ... України, увійшов в історію як період “застою”, що проявився в економіці, суспільно-політичному ...\n... Поліссі під керівництвом ОУН, зокрема проти УПА. На думку провідників ОУН, якою ... суспільно-політичне життя республіки не був значним. Впродовж 1987-1989 рр. в Укра ... історичний “Акт про незалежність України”. В наступні дні Президія Верховної Ради України ...\n... України як процесу, як історичного шляху ... суспільно-політичних поглядах М. Драгоманова І В. Антоновича. Про самостійність і суверенність Соборної України ... реальні ... України, але вже проти сталінського режиму. УПА ... ївки ОУН. У суспільно-політичному житті УРСР, як і ...\n... , які беруть активну участь в політичному житті України; ... поєднання історичного й логічного ... цінностями та політичною реальністю і КПУ ... зації, як ОУН та УПА за сво ... сть кожному вільно користуватися рідною мовою. Національна і духовна політика — враховує, що сусп ...\n... активність населення, його прагнення впливати на суспільно-політичне життя, на процеси прийняття політичних рішень ... , які згуртувалися в ОУН і створили УПА. В 60-х pp. цей напрям реалізовував так званий Укра ...


Януковича-молодшого поховають у Криму | Новини\nЯнуковича-молодшого поховають у Криму\n15:48, 23 березня 2015 р.\nСьогодні, 23 березня, у Криму ховатимуть молодшого сина екс-президента України Віктора Януковича. Про це пише видання ТСН.\nНа похорон приїдуть лише найближчі родичі та друзі загиблого.\nНагадаємо, раніше повідомлялось, що Віктор Янукович-молодший загинув на озері Байкал. Автомобіль, за кермом якого він був, провалився під кригу. У автомобілі перебували ще п'ять пасажирів. Офіційно цю інформацію підтвердили лише Нестор Шуфрич, Антон Геращенко та екс-регіонал Олег Царьов.


Nissan Murano з 2008 р. Інструкція з експлуатації та обслуговування- 549 грн - придбати в Україні за низькою ціною, відгуки на книгу - Balka Book\nNissan Murano з 2008 р. Інструкція з експлуатації та обслуговування\nТип двигуна: VQ35DE\nОб'єм двигуна: 3.5 л\nПотужність: 250 л. с.\nNissan Murano (Ніссан Мурано). Інструкція з експлуатації, технічне обслуговування. Моделі з 2008 року випуску, обладнані бензиновими двигунами


Гра Зміна динозавра Онлайн. Грати безкоштовно\nГра Зміна динозавра\nГрати в гру Зміна динозавра онлайн:\nОпис гри Зміна динозавра\nЧи готові ви випробувати всі свої навички та вміння, намагаючись пройти кожен рівень цієї гри, які будуть ставати все складніше і складніше. Ви будете допомагати динозавру проходити рівні, збираючи невеликі кольорові блоки, і набираючи очки. Чи вистачить вам ваших навичок для того щоб впоратися з такою непростою, але без сумнівів цікавою і захоплюючою задачею? Приємного вам проведення часу.. Грати в гру Зміна динозавра онлайн.\nТехнічні характеристики гри Зміна динозавра\nГра Зміна динозавра додана: 11.10.2014\nРозмір гри: 5.89 Мб\nУ гру зіграли: 3071 раз\nРейтинг гри: 3.74 з 5 (34 оцінок)\nІгри, схожі на гру Зміна динозавра\nСкачати гру Зміна динозавра\nВставити гру Зміна динозавра на свій сайт:\nЩоб вставити гру Зміна динозавра на свій сайт, скопіюйте цей код і вставте в html код свого сайту. Також якщо вам сподобалась гра Зміна динозавра, скопіюйте і відправте посилання своєму другові або всім своїм друзям, поділіться грою з усім світом!\nЗ грою Зміна динозавра, також грають в ігри:


Цілющий Іван-чай повертає чоловічу силуАктуально - 1info.net\nЦілющий Іван-чай повертає чоловічу силу\nБізнес розпочали з нуля в Бородянському районі на Київщині, у батьківській садибі. Проте згодом придбали власну хатинку і ділянку в дачному кооперативі біля Козятина, де й вирощують рідкісні та цілющі рослини. Використовують тільки натуральну упаковку, крафт-пакети. Навіть штампи на пакуванні роблять з природних барвників.\n– Завжди хотілося мати свій чайний магазин, невелику кафешку або щось в цьому роді. Так само, скільки себе пам’ятаю, завжди збирав трави в садах, лісах і на полях. Так що якісь навички в цій сфері у мене були. У 2012 році серйозно захопився іван-чаєм і самостійно вилікувався від деяких недуг, — розповів журналістам Олександр Шаленко. — А в 2013 ми з дружиною Юлією залишилися без постійної роботи, і у нас з’явилося багато вільного часу для пошуків і експериментів. Якось так потихеньку все пішло і поїхало — Крим, Карпати, Полісся, десятки унікальних сіл, цікаві місцеві назви трав і рецепти їх приготування.\nУ тому ж році ми активно почали брати участь у всіляких виставках-ярмарках і фестивалях під вивіскою «ЧАЙ DIY», 90% всіх трав збирали самі, все, крім листя гінкго білоба і бадану. Скоро нам ці світські тусовки набридли, і ми вирішили приділяти більше часу виробництву. Після декількох років діяльності ми зробили ребрединг й отримали власну марку.\nСеред гранульованих чаїв подружжя великою популярністю користуються зелений класичний (без термообробки) і смородиновий. Та все ж найбільшою гордістю називають листя іван-чаю різних ступенів ферментації і обробки. Усі купажі свого продукту подружжя робить у пропорції 70 на 30, де обов’язково більше іван-чаю, про властивості якого можна говорити годинами. Це повна відсутність кофеїну, що дає можливість нормалізувати тиск, великий вміст вітаміну С та інших корисних мікроелементів, які підвищують імунітет, виводять токсини і знімають запалення внутрішніх органів.\nА ще він повертає чоловічу силу та ефективно бореться з виразкою шлунку, нормалізує тиск, дуже ефективний при безсонні та нервових розладах і добре виводить токсини з організму, тому його часто використовують при лікуванні похмілля та запою. Відсутність протипоказань щодо застосування визнані як офіційною, так і народною медициною.\n– Але це стосується тільки ферментованого листя рослини, а сушена трава у вигляді звичайного сіна, якою завалені аптеки і ринки, може надавати побічні дії після тривалого і невмілого вживання. Саме тому ми і займаємося виключно ферментованими видами чаю. Майже кожного ранку, з кінця травня по середину серпня, збираємо листя. Найкращий час для цього з 8 до 10 години. Чай любить тишу і чисті думки збирача. Якщо будете колись збирати іван-чай або інші рослини, то обов’язково подякуйте їм.\nДжерело статті: “https://33kanal.com/news/78819.html”


Таблетки від похмілля – огляд найбільш ефективних\nПохмілля – це стан організму після попереднього вживання алкоголю, яке відоме практично кожній людині. Основними симптомами похмілля прийняти вважати наступні:\nпригнічений стан та інші.\nПроте, варто зазначити, що впорається з цим стан все ж можливо, для цього варто дотримуватися регулярний питний режим і режим харчування, вживати деякі ліки або народні кошти.\nОсновні методи позбавлення від синдрому похмілля\nДля того, щоб усунути ранковий синдром похмілля, варто до цього питання підходити не тільки згідно усунення певної симптоматики, але також і комплексно. Для того, щоб максимально усунути прояви похмільного синдрому, а також очистити кров від токсинів алкоголю, варто спочатку дотримуватися такі приписи:\nвранці після вживання алкоголю провести повну детоксикацію організму;\nусунути больові прояви, які в більшості випадків виражені сильними головними або м’язовими болями;\nмаксимально постаратися відновити водний і сольовий баланси.\nДля того, щоб правильно провести детоксикацю організму, варто віддати перевагу вживання спеціальних препаратів, які можуть абсорбувати шкідливу речовину, яка накопичилася в організмі. Такими препаратами в своїй більшості є Смекта або активоване вугілля.\nДля того, щоб усунути больові відчуття, тут можна вдатися до вживання спеціальних болезаспокійливих або проти похмільних лікарських засобів.\nЩоб максимально відновити гідра баланс і поповнити організм рідиною, можна вживати медичні препарати, які є гидролитами, в свою чергу найпоширеніший з них – це Регідрон.\nЯкщо ви відзначаєте, що ваш стан не поліпшується після проведення перших заходів по усуненню похмільного синдрому, то варто вдатися до додаткової медичної допомоги. Тільки кваліфіковані фахівці зможуть впоратися з цим станом досить швидко і без нанесення шкоди вашому загальному здоров’ю. Тут варто пам’ятати, що самолікування може тільки нашкодити здоров’ю.\nЩо можна пити і є для усунення похмілля\nЗ-за того, що сталося непомірне вживання спиртних напоїв, ниркова система дає певний збій. Отже, зранку з’являються набряки і симптоми нудоти. Для того, щоб зробити процес виведення токсинів спирту з організму більш ефективним варто вживати напої молочного походження:\nйогурти натурального виробництва;\nзакваски або айран.\nВживання кисломолочних продуктів обумовлено тим, що дані продукти містять специфічні кисломолочні бактерії, які максимально прискорюють обмін речовин і виводять токсини з організму людини. Також вони сприяють спеціальним виведення калових мас з кишечника.\nЩо стосується продуктів харчування, то тут варто відзначити, що не бажано вживання важкої їжі, так як це може викликати ускладнення перебігу похмільного синдрому. Однак, харчування організму просто необхідно, так як його відсутність може тільки погіршити ситуацію. Для того, щоб полегшити стан варто перелічити список продуктів, які як не можна краще підійдуть організму для того, щоб впоратися з похміллям:\nбанани і ківі;\nбульйонні відвари з нежирних сортів м’яса;\nвівсяна каша, яка діє як специфічний абсорбент, виводячи токсини з організму.\nЗастосування таблеток від похмілля\nСьогодні увазі покупців представлений досить широкий асортимент лікарських засобів проти похмільного синдрому. Кожне з даних коштів спрямовує свою дію не тільки на усунення загальних симптомів, але також і на повне виведення накопичених алкогольних токсинів з організму людини. Всі проти похмельные кошти спрямовані виключно на те, щоб полегшити стан і зняти больовий синдром.\nВживання аспірину при похмільному синдромі\nАспірин – це досить ефективний засіб при похміллі. Даний лікарський засіб дуже добре справляється з проявами інтоксикації організму, а також володіє такими стимулюючими впливами на організм людини:\nполіпшення можливостей сконцентруватися;\nзначне разжижжение крові.\nДля того, щоб ефект настав швидше, варто вибирати шипучі форму аспірину. Така форма здатна на багато швидше усмоктуватися в стінки шлунка, а також не надає дуже негативний вплив на слизову оболонку порожнини. Здатність даного ліки тонізувати організм здійснюється завдяки наявності в ньому таких компонентів, як лимонна кислота і харчова сода. Проте, варто відзначити, сто аспірин строго протипоказаний людям, які мають патології шлунково-кишкового тракту або проблеми з судинами.\nВживання но-шпи при похмільному синдромі\nТакий лікарський препарат, як но-шпа володіє відмінним протибольовою ефектом, а також здатний максимально розслаблювати всі тканини організму, тим самим знімаючи тонус і спазм. Однак, при похміллі але-шпа – це не найкращий препарат, так як він не тільки не знімає похмільний синдром, але також і посилить його. Також даний засіб не варто вживати поряд з алкогольними напоями.\nВживання анальгіну при похмільному синдромі\n– це засіб, яке здатне зняти біль, отже, не кожна людина додумається перед вживанням прочитати інструкцію до даного препарату. Це засіб, точно також, як і ібупрофен строго протипоказано для лікування похмільного синдрому, а його вживання з алкоголем взагалі не безпечно для людського організму. Приймаючи дане засоби проти похмілля, можуть постраждати нирки і печінку, так як загальна інтоксикація на організм тільки посилюється.\nВживання антипохмельных препаратів при похмільному синдромі\nДля того щоб максимально ефективно впоратися з похмільним синдромом, варто звернутися за консультацією до аптечним фармацевтам. Дані фахівці порекомендують, який з антипохмельных препаратів найбільше підійде в тій чи іншій ситуації. Однак, усі аптечні препарати даної спрямованості здатні практично повністю усунути всі негативні прояви похмілля.\nДоцільність вживання народних засобів при похміллі\nнайпоширеніші засоби від похмільного синдрому, приготовлені в домашніх умовах наступні:\nвітамінний коктейль на основі вітаміну С і меду;\nрізноманітні відвари і настої з лікарських трав.\nСьогодні фармацевтичний ринок представляє нашій увазі досить велику різноманітність антипохмельных препаратів, проте для того, щоб уникнути цього небажаного стану, варто знати міру у вживанні алкогольних напоїв. А також пам’ятати, що при перших проявах болю, нудоти та інтоксикації організму варто приймати засоби, які розроблені саме для того, щоб усунути дані небажані прояви.


На Закарпатті хустські рятувальники звільнили чоловіка з водяного полону - Форум Закарпаття\nНа Закарпатті хустські рятувальники звільнили чоловіка з водяного полону\n25.05.2009, 15:45 Залишайте свої коментарі, реєстрація необов'язкова\nНарешті випадковий перехожий, почувши бідолашного, зателефонував на "101". Прибулі до місця виклику рятувальники‚ негайно почали рятувальні роботи. Для цього командир відділення СДПЧ-10 Павло Маркович поспішив у воду до потерпілого‚ щоб допомогти вибратися на берег‚ адже чоловік вже тривалий час знаходився у воді й наслідки цього могли бути непередбачуваними. Вже на березі рятувальники передали потерпілого під опіку медиків "швидкої"‚ які доправили його в приймальне відділення Центральної районної лікарні‚ де в Олександра діагностували - "переохолодження". Ця пригода не призвела до сумного фіналу лише завдяки пильності пересічної людини та вправним діям бійців МНС. Тож МНСники закликають бути вкрай обережними і не наражати себе зайвий раз на небезпеку.\n• Закарпаття: З початку року з вогняного полону врятовано 8 краян\n• Как трех чабанов с отарой овец освобождали из водяного плена\n• Як трьох чабанів з отарою овець визволяли з водяного полону