Еволюція давньоруської общини - реферат, курсовая работа, диплом, 2017 -\nГлавная » Рефераты » Текст работы «Еволюція давньоруської общини»\nВсе приложения, графические материалы, формулы, таблицы и рисунки работы на тему: Еволюція давньоруської общини (предмет: История и исторические личности) находятся в архиве, который можно скачать с нашего сайта.\nУ VI-VII ст. у слов'ян зложився загальний уклад життя. До складу общини входило 50-60 домогосподарств, кожне з яких жило великою родиною (батько й мати, дорослі сини із дружинами й дітьми). Всі володіння общини ділилися на суспільні й особисті. Будинок, худоба, присадибна земля, інвентар - особисті, основний земельний масив, луги, ліси - загальні. Всі справи зважувалися на основі самоврядування, на сходах самостійного чоловічого населення, іменованих миром. Для ведення спільних справ вибирали старійшин. Мир охороняв благоденство всієї общини й жадав від кожного її члена беззастережної покори. Голосування не проводилися. Розбіжності повинні були влагоджуватися одностайно. Століттями виховувалася кругова порука, відданість общинників своєму миру, взаємодопомога в польових роботах, сприяння хворим, сиротам. Традиції общинності, соборності, мирського самоврядування глибоко ввійшли в життя й побут слов'янських народів, переймали кочовими племенами, що осідали на сусідніх землях. Згодом це стало живильним ґрунтом для ідеї селянського соціалізму.\nАктуальність теми визначається значимістю подій останньої чверті I тисячоліття нової ери у історії східних слов'ян - завершення розкладу первісного суспільства і перехід до феодалізму, визрівання передумов виникнення державності та формування української народності, що склала кістяк могутньої Київської держави.\nМета і завдання дослідження - відтворення соціального розвитку слов'ян Правобережної України та еволюція давньоруської общини напередодні утворення Київської держави та за її часів.\n· окреслення перших зародків общини у прадавніх слов'янських племен;\nВважають, що з появою держави роль соціального організму переходила від общини до держави, община ж ставала суборганізмом. Ю.І.Семенов, розглядаючи стадіальну типологію общин, відмічав, що община взагалі існує лише в двох формах: як первісна община і як сільська. В першій формі община була соціальним організмом, а в другій - лише соціальним суборганізмом, бо втрачала деякі минулі функції.\nСпочатку з'являються аморфні утворення на зразок племені, які нам відомі з даних етнографії. Так, за В.Р. Кабо, первісне плем'я - це зона, інформаційні зв'язки в середині якої інтенсивніші, ніж за її межами [33, 26]. Тому це більше лінгвістична, етнокультурна, генетична спільність. В ній нема формального апарату влади. Те ж саме можна казати про подібні утворення ранньої первісності. Пізніше з'являються дійсні племена: складні соціальні організми з інтеграційною функцією одного з простих соціального організму. Згодом виникають ще складніші общини - союзи племен, як засіб нарощування військової сили для захисту від зовнішнього ворога. Але окремі племена в цих союзах ще не є підлеглими, а виступають як рівні партнери. А от вже коли починають складатися складні соціальні організми з розподілом на керуючі соціальні організми і підлеглі, тобто залежні від перших, то це вже є ієрархічні соціальні організми - державні утворення.\nОрганом безпосереднього пристосування до природного середовища в суспільстві є община і сім'я як найдрібніша ланка господарства (домогосподарство). З початку історії суспільства родова община збігалась з груповою сім'єю і була окремим соціальним організмом. Пізніше община і сім'я починають змінюватися. Поява великої сім'ї приводить до відмінностей серед общин, виникає так звана великосімейна община. А згодом з'являється і новий тип общини - територіальна, в межах якої з часом з'являються малі сім'ї. Мала сім'я стає найменшою економічною одиницею соціального організму, саме вона і залишається панівною до наших днів у вигляді моногамної сім'ї.\nЧим дрібнішою стає економічна ланка безпосереднього пристосування до природного середовища, тим гнучкішою стає можливість такого пристосування, більшою стає можливість соціального організму змінювати свою форму і структуру. Маючи цілу мережу таких ланок, соціальний організм може охоплювати ширшу територію з різними природними умовами. Це відбувається за рахунок збільшення кількості ієрархічних ланок соціального організму: сукупність малих сімей поєднується територіальною общиною, а остання, крім того, що може складати окремий соціальний організм, може бути складовою частиною ще більшого соціального організму, наприклад, племені, яке, в свою чергу - складовою частиною спочатку союзу племен, а згодом і держави. Отже з появою складного ієрархічного соціального організму подальша його еволюція іде шляхом ускладнення цієї ієрархії і збільшення ланок в структурі соціального організму. Але в той же час, безпосередніми ланками пристосування до оточуючого природного середовища залишаються сім'я і община [33, 28-29].\nСлов'ян під назвою венедів згадували старогрецькі та римські письменники від VII в. до Р. X.: Гесіод, Геродот, Софокл, Скілан, Корнелій Непот, Пліши, Таціт, Птоломей. Дехто зв'язував їх з Балтійським узбережжям. Ґогський історик Йордан писав, що "анти найхоробріші між ними (венедами), живуть над луком Чорного моря, від Дністра до Дніпра", але за іншими відомостями, в тому числі Павла Диякона, можна зробити висновок, що в V ст. держава антів охоплювала значно ширшу територію -- від Дону, Чорного моря до рік Висли, горішніх Варти та Одри і частини Богемії.\nЗначна частина дослідників вважає їх за слов'ян. О.О. Шахматов вважав антів слов'янами, які жили на Прикарпатті, С.М. Соловйов -- південно-західною частиною східних слов'ян, Л. Нідерле -- волинянами, В.О. Ключевський -- дулібами, М.С. Грушевський -- українцями. Поділяючи ці думки дослідників, М.Ю. Брайчевський підкреслює погляд "націоналіста" М.С. Грушевського, начебто є різниця між його "українцями" та "дулібами" Ключевського. Сам М.Ю. Брайчевський вважає антів продовжувачами носіїв Черняхівської, себто української культури. В. Щербаківський вважав, що іменем "анти" називали ряд українських племен. Жили вони якраз там, де пізніше бачимо українські племена. Важлива вказівка Прокопія, що анти та слов'яни розмовляли однаковою мовою. П. Ковалевський розрізняє слов'ян, які посунулися на Балканський півострів, та антів, від яких походять руси [21, 42-43].\nЖили анти великими поселеннями по берегах річок та озер, займалися скотарством та хліборобством. Могильники їх нагадували черняхівські, але мали вони й окремі -- для воїнів, яких ховали зі зброєю. Мали укріплення не в кожному селі, а спільні -- для кількох поселень. М.Ю. Брайчевський приписує антам так звані Змієві або Троякові вали, які тягнуться на десятки кілометрів по річках Красна -- Стугва, Рось -- Трубіж, Сула. Аналогічні були в Подністров'ї; вони сягали 10 метрів заввишки.\nПравдоподібно, що головний державний центр антів лежав на чорноморському побережжі. Характер об'єднання антів викликає різні гіпотези. Одні вважають антську державу за племінний союз. Ключевський називав її "Дулібський союз". Інші бачать короткотермінове об'єднання для боротьби з ворогом (Бож -- з готами, Мезамир -- з аварами і т. д.). У всякому разі, факт об'єднання антів дуже важливий як перша відома нам спроба предків українського народу створити державне об'єднання з організованим військом та участю населення у політичному житті [3, 27].\nДержава антів протривала три сторіччя -- від кінця IV до початку VII ст. Вона впала під навалою аварів.\nЯк свідчать рештки поселень українців VІІ-VІІІ сторіч, жили вони здебільшого великими гуртами. Житлами служили землянки з грубами, з дерев'яними стінами, обмащеними глиною, або хати з сіньми та двома світлицями, що нагадують планом сучасні українські хати. Біля житла були глибокі ями для переховування продуктів. Недалеко від поселень бували могильники з безкурганними могилами, з рештками трупоспалення. Подібні поселення зустрічаються по всій Україні. Цікаво, що під вівтарною частиною Десятинної церкви в Києві знайдено рештки подібної хати, старшої від Десятинної церкви, кінця Х століття. Українські поселення мали укріплення -- городища з високими земляними валами та глибокими ровами.\nРозміщалися вони переважно на високих берегах рік, на рогах, які з двох-трьох боків оточені були річкою. По всіх українських землях залишилося багато городищ у Київщині -- 400, на Волині -- 350, на Поділлі -- 260, на Чернігівщині -- 208, у Галичині -- 100. Ці городища були різного розміру. Одні були невеликі й служили захистом одного двору, інші були укріпленим замком вождя, треті, великі, служили захистом для кількох осель.\nУ кожному племінному об'єднанні були значні городові центри: у полян -- Київ, Вишгород, у сіверян -- Чернігів, Новгород-Сіверський, Любеч, у древлян -- Турів, Малин, Іскоростень, у дулібів -- Бузьк, Волинь (біля Городив), у білих хорватів -- Велз, Червень. Серед цих міст були великі, значні вже в VIII ст. Київ мав вулиці, майдани, палаци князів. У ньому було багато ремісників, ним міг змагатися багатством Чернігів, де теж виробляли ювелірні речі. Галич, Луцьк (Лучеськ), Перемишль являли собою значні торговельні міста [3, 35].\nАрхеологічні джерела дають можливість уявити собі головні заняття населення. Це було рільництво (на що вказує хліборобський інвентар), скотарство (були корови, коні, свині, вівці, птиця). Населення знало гончарство, ткацтво, обробку заліза, інші ремства. Важливе місце посідало полювання на дикого звіра. Полювали на турів, зубрів, лосів, оленів, а також тварин з дорогоцінним хутром: білок, куниць, лисів різних типів, а головне -- бобрів у річках. Крім того, було багато диких бджіл, і здобування меду та воску відігравало значну роль в житті. Усі ці природні багатства притягували увагу чужоземних купців і втягали людність України з далеких, часів у торговельний вир.\nДжерела не дають нам ніяких вказівок на існування сільської територіальної общини в IX -- X ст. Але це зовсім не означає, що її не існувало. В усякому разі, археологічні дані, що характеризують еволюцію поселень східного слов'янства VIII -- XII ст., з певністю говорять нам, що велика родина починає розпадатись і що виникають інші суспільно-економічні колективи. Зокрема вивчення городищ, які являють собою місце поселення великих родин, показує, що або городища втрачають це своє значення, перетворюючись у тимчасові пристановища, або навколо них розвивається селище, або виникав велике відкрите поселення, незалежно від городищ. Процес розкладу великих родин повинен був привести до виникнення тільки сільських общин, бо іншого суспільно-економічного колективу наука поки що не знає. Джерела не дають нам змоги також установити, яка назва була присвоєна сільським общинам.\nВеликі землевласники, які з'являються в надрах общин, що розкладались, перетворюючись у феодалів, не знищують общинної організації. Вони намагаються використати її як знаряддя свого панування над общинниками, землю яких вони експропріювали. Насамперед вони намагаються перетворити общинні виборні власті в своїх агентів. Далі починають втручатись у розподіл земель і угідь між общинниками, виходячи з міркувань найкращих способів експлуатації того чи іншого селянина. Нарешті, використовують общинну організацію для встановлення інституту кругової поруки.\nОсобливо були зацікавлені в збереженні общинної організації, як уже об'єднаного колективу, князі. Вони, як можна з достатніми підставами думати, пристосовували встановлення фінансово-адміністративних округ до території общин. В усякому разі, згодом (XII -- XIV ст. і пізніше) кожна волость, що складалась з кількох сіл, являла собою общину (волосну общину).\nЦей процес виявляється в усіх основних галузях ремісничої праці, але особливо показовий він, за археологічними даними, Щодо ремісничого оброблення металів. Раніш металеві вироби були дуже грубі своєю технікою, не відрізнялись різноманітністю зразків і не мали стабільних форм. Обслідування археологічних об'єктів, датованих X ст., виявляє, що їх асортимент різко збільшується14. З'являються добре вироблені ремісничі інструменти: сокири, долота, щипці, скоби, заклепки, цвяхи та ін., зброя у вигляді списів, стріл, кинджалів, ножів різноманітних типів, хатнє начиння, наприклад, сковорода, хатні речі, як от: кресала, замки, ключі тощо. Порівняння всіх цих виробів з виробами попередньої епохи показує, що якість плавлення і кування різко поліпшується. Разом з тим можна простежити, що поступово встановлюються стандартні типи цих виробів по окремих районах, наприклад, сокири з прямим верхнім краєм і півкруглою виїмкою в нижньому краї, залізні лопати з протилежним кінцем у вигляді сковородника, стандартні плоскі сковороди. Неважко зробити висновок, що в обробці заліза склались спеціальні ремісничі традиції, виробились спеціальні навички, що обробка заліза стала тепер окремою спеціальністю. Так само спостерігається великий прогрес в обробці кольорових металів. Так, місцевою роботою вважаються два срібні роги для пиття, знайдені в чернігівській Чорній Могилі, датованій візантійськими монетами IX ст. Ці роги являють собою вироби високої техніки: вони мають різбляну срібну оковку зі стилізованим рослинним орнаментом і фігурами звірів і людей. З'являються в цей час і стандартні типи прикрас, наприклад, новгородські вискові кільця з ромбічним розширенням, кільця з великим обручем у смоленських кривичів, а це доводить, що вже в цей період існували певні районні центри виготовлення їх [35, 58-59].\nАрхеологічні дані дозволяють встановити розвиток керамічного виробництва. До розглядуваного періоду глиняний посуд ліпили руками з грубої глиняної маси при поганому обпалі. Можна припускати, що кожна родина виробляла такий посуд власними засобами. В X ст. почали застосовувати гончарне коло: гончарі навчились робити рівну дрібнозернисту глиняну масу і добре обпалювати виготовлені посудини в спеціальних печах, що вимагали вмілого поводження і спеціальних знань. Унаслідок розвитку техніки гончарної справи з'являються стандартні типи горщиків з відігнутою шийкою, з випнутими округлими боками, з орнаментацією з хвилястих чи паралельних ліній, які легко й швидко можна було робити в той час, як готовий сирий горщик обертався на гончарному колі. Все це дозволяє зробити висновок, що вироби ці виготовляли спеціалісти, гончарі, які займались виключно керамічним виробництвом, знали всі тонкощі ремесла і працювали на обмін.\nМожна припускати, що спочатку основними предметами внутрішньої торгівлі були сіль і залізо. Місцеву сіль добували в Галицькій землі, а залізо з місцевої, так званої болотної руди, наприклад, у землі древлян. Успіхи в обробці металів, у ювелірному виробництві, в кераміці зумовлюють збільшення числа предметів внутрішньої торгівлі. Про збільшення торгівлі місцевими ремісничими виробами досить переконливо говорять археологічні дані. При розкопках виявляється більш-менш велике поширення решток однотипних речей. Виникнення ряду великих міст, що являли собою торговельно-промислові центри з населенням, певна частина якого перестала займатись сільським господарством, повинне було викликати торгівлю продуктами, створювати більш-менш місткі сільські ринки. Основним центром торгівлі був Київ. Він був збірним пунктом для всього, що рухалось по Дніпровській системі, а до цієї системи йшли товари з інших річкових систем. Київ був перехрестям не тільки водних систем, а й сухопутних шляхів -- з Волині, з Польщі, з Чехії й Угорщини, з Курська, з Переяслава. На південь же з Києва йшли три шляхи, що мали дуже велике значення в зовнішній торгівлі -- Грецький, Соляний і Залозний [35, 61-63].\nПочаток торгівлі східного слов'янства зі Сходом, якщо ґрунтуватись на монетних скарбах, належить до VII ст., а з свідчень східного письменника Ібн-Хордадбе можна встановити, що східна торгівля була вже дуже розвинута в першій половині IX ст. В трактаті, який приписують Аль-Балхі (перша половина X ст.) говориться, що Русь провадить торгівлю з Хозарією, Візантією і Великим Болгаром [33, 57].\nНеважко встановити, що торгівлю з болгарами провадили переважно племена, які жили на півночі -- ільменські слов'яни, кривичі, вятичі. Південні ж племена -- поляни, сіверяни, деревляни -- торгували головним чином з хозарами, точніше, з столицею Хозарського царства Ітілем. Ця торгівля з хозарами в певний період грала головну роль. Про це свідчить Хаукаль, який говорить, що "головна торгівля Русі була в Хазрані, де було багато купців і мусульман і всякого товару" [33, 59].\nПоруч з торгівлею зі Сходом, певне значення мала і торгівля з Півднем, особливо з Кримом. Київська Русь, зокрема Київ, зв'язувався з Кримом двома шляхами -- так званими Соляним і Залозним. Соляним цей шлях називають тому, що ним везли з Криму сіль, але, безперечно, що крім солі звідти Русь вивозила й інші товари. Принаймні імператор Константан Багрянородний повідомляє, що херсонесці купували в печенігів шкіри і віск. Але печеніги -- степовий кочовий народ -- бджільництвом не займались, отже віск, яким вони торгували, міг бути тільки руського походження.\nВ X ст. після вдалого походу кн. Олега русько-візантійська торгівля почала дуже розвиватись. Безперечно, на розвиток її сприятливо вплинуло укладення договору між Олегом і візантійським урядом. Руські купці одержали значні торговельні привілеї. Вони не платили ніякого торговельного мита. Навіть більше: візантійський уряд повинен був постачати руських купців продуктами. Щодо речей руського вивозу, то це були специфічні руські товари -- мед, віск, хутра і раби.\nЛітопис досить багато говорить про походи київських князів у цей період на окремі слов'янські племена або на оточуючі Русь країни. Так, він розповідає, що князь Олег завоював деревлян, відвоював від хозар сіверян, воював з тиверцями й уличами, а в 907 р. вирушив у свій знаменитий похід на Візантію, примусивши візантійців заплатити контрибуцію і укласти з ним вигідний торговельний договір. При князі Ігорі було зроблено ряд походів на слов'янські племена -- уличів, тиверців, деревлян, які повстали після смерті кн. Олега. Наш літопис розповідає про два походи Ігоря на Візантію, а за східними звістками -- під час князювання Ігоря було два походи на західне узбережжя Каспію.\nЛітопис відзначає, що слов'янські і фінські племена платили данину ще до утворення Київської держави: "Имаху дань Варязи из заморья на Чюди и на Словенех, на Мери и на Всех и на Кривечех; а Козари имаху на Полянех, и на Северех, и на Вятичех". В другому місці літопис вказує, що радимичі також платили данину хозарам. Її платили грішми (шелягами -- шилінгами) або хутрами (білими веверицями, чорними кунами). Після утворення Київської держави данину продовжували брати, як і раніш, і тими самими об'єктами. І Олег, і Святослав примушували новопідкорені племена платити те, що вони платили хозарам, іноді полегшуючи данину для того, щоб притягти їх на свій бік і міцніше закріпити за собою. Але можна думати, що після остаточного оформлення Київської держави і укріплення державного апарату данина почала ускладнюватись: поруч з хутрами почали брати мед і віск. Так, деревляни, обложені кн. Ольгою, пропонували давати їй данину "медом и скорою". Святослав розповідав, що він одержував з Русі "скору и воск, мед и челядь". Безперечно, що шкіру, мед і віск він міг одержати тільки як данину [35, 83-84].\nАле немає ніякого сумніву, що вже визначився процес розкладу племінних відносин, отже й процес розпаду племінних територій. Досить вказати, що на півночі ще в середині IX ст. під гегемонією Новгорода утворився досить складний племінний комплекс, куди входили не тільки два слов'янських племені -- ільменські слов'яни і кривичі, а й ряд племен фінських. Цей процес розпаду племінних територій починає виявлятись або в об'єднанні їх, або в дроблінні на самостійні частини. Племінні зв'язки, руйнуючись, вступають місце територіально-економічним. На початок XI ст. розпад племінних територій можна в основному вважати закінченим.\nСини князя Володимира сидять уже не в племінних князівствах, а в окремих територіальних комплексах. Лишалось тільки одне плем'я, яке зберегло свою племінну організацію, отже й свою територіальну структуру. Плем'я це -- в'ятичі [26, 28-29].\nК. Маркс надзвичайно влучно визначив суть цих подвійних відносин. Він каже, що це -- "васалітет без ленних відносин або лени, що складалися з данини"[35, 86]. Таким васалітетом без ленних відносин, заснованим не на вільному договорі, а на примусі, були відносини племінних князів. Відносини князів-намісників визначались тим, що вони діставали лени, які складались з данини. Всі ці відносини є типові для феодального періоду. Не дарма К. Маркс називав їх примітивними [35, 86]. Відносини цих князів обмежувались виплачуванням данини київському князеві. Інших повинностей вони не виконували. Немає даних для того, щоб твердити, що вони виконували основну для васала повинність -- військову. Якщо ці місцеві князі або їх дружини і брали участь у війську київських князів, то це була участь добровільна, а не з обов'язку. Вербував "воїв" сам київський князь. Та це й не дивно, бо самі місцеві князі не мали феодальних ополчень і не могли їх посилати київському князеві. Вони могли тільки в крайньому разі послати йому частину дружини.\nПри Святославі можна відзначити ряд нових моментів у територіальних відносинах. Вони насамперед полягають у тому, що Деревлянська земля була остаточно освоєна руським князем. Коли були впорядковані форми феодально-князівської експлуатації деревлян, коли були встановлені данина і "уроки", Деревлянську землю одержав син Святослава -- Олег [18, 114].\nДругим новим моментом є те, що дім Рюрика встановлює монополію на князівську владу в Київській державі. Очевидно, сидячи в основних центрах -- Новгороді, Києві, кінцевих пунктах великого шляху "из варяг в греки", перші Рюриковичі спромоглись захопити в свої руки всі економічні й політичні нитки держави. Тільки полоцькі князі, що також сиділи на одній з великих магістралей (на Західній Двіні), зуміли зберегти своє князювання, а всі інші знизились до ступеня бояр. Мабуть, при Святославі почався процес ускладнення тих примітивних відносин, які Маркс так влучно визначив "лени, що складались з данини". Можна думати, що поглиблення й розширення процесу розкладу общинного ладу і розклад племінних відносин мав своїм загальним наслідком також ускладнення відносин між великим князем і місцевими "світлими" князями. Упорядкування збору данини, почате кн. Ольгою, було, мабуть, проведене по всій території, а це знову-таки неодмінно мало відбитись на колі тих повинностей, які мусив виконувати місцевий князь. На більшу централізацію, отже й на більше коло обов'язків вплинув і відзначений нами факт -- зведення князів на ступінь бояр, тобто, по суті, князівських посадників. Князівські посадники дедалі більше перетворюються в місцеві органи князівської влади [35, 91].\nЯкби князь у цей час і захотів видавати якісь загальні. норми -- закони, то в нього не було ні сил, ні засобів опублікувати їх і, тим більше, простежити за їх виконанням. Очевидно, роль князів була незначна і в справі організації культу, оскільки релігійні вірування мали примітивний характер.\nДана нами характеристика князів до XI ст. буде не зовсім точна, якщо ми не візьмемо до уваги, що вона зроблена на основі вивчення тих відносин, які визначались в основному політичному центрі -- Києві. На місцях, тобто в окремих племен, князівська влада мала, звичайно, багато патріархальних рис. Але, з другого боку, неправильно було б заперечувати деякий розвиток і ускладнення князівських функцій з другої половини X ст. Досить пригадати, що на Русі в цей період було дві групи в правлячій верстві: одна спрямовувала діяльність кн. Святослава, а друга складала оточення кн. Ольги. Кн. Ольга і її оточення, як нам відомо, провели фінансово-адміністративну реформу, встановивши погости. Можна думати, що ця група була тісно зв'язана з місцевими землевласницькими елементами, які поступово виростали при розкладі общини. Група ця, як можна встановити з літописного тексту, воліла методичної експлуатації підвладних племен, ніж воєнних авантюр кн. Святослава. Нам відомо, що кн. Ольга намагалась встановити зв'язки з Візантією і прийняла християнство. Словом, і в X ст. були вже певні тенденції до ускладнення функцій князівської влади. Виникає питання: хто ж становив оточення князя, хто були його помічники і радники? І тут пам'ятники дозволяють нам встановити, що князь був оточений, з одного боку, дружиною, а з другого -- родовою і племінною знаттю [7, 58].\nВ досліджувану нами епоху слово дружина мало два значення -- загальне, що означало близьких людей, товаришів, супутників, і спеціальне, яке означало найближчих соратників і співробітників, які оточували князя чи боярина і під час миру, і під час війни. Дружина в цьому останньому розумінні не є специфічною особливістю руського суспільного ладу дофеодальної епохи; вона може бути визнана не тільки всеєвропейським інститутом, а й інститутом, який існував і в інших частинах світу на певній стадії суспільного ладу.\nЗ кого складалась дружина? Насамперед треба встановити, з кого вона набиралась. Як ми вже говорили, основний контингент дружини складався з родової знаті; але й усякий, кого князь вважав цінним у військовій справі і в раді, міг бути притягнутий до складу дружини. Отже князь міг приймати людей, що належали до різних народів і племен. Перелік дружинників у договорах з візантійцями показує, що в дружину входили як варяги й слов'яни, так і представники інших національностей. Звернемось тепер до встановлення того, з яких груп складалась дружина [35, 89].\nМолодша дружина -- отроки, пасинки, дітські, очевидно дійсно молодші віком, -- перебувала при дворі князя, зближаючись і зливаючись з невільною челяддю. З молодшої дружини вибирались особисті слуги князя, його охоронці, а також призначались дрібні урядові особи. Між старою і молодшою дружинами стояли дружинники, які не могли бути причислені ні до тієї, ні до іншої групи. Вони не мали особливої назви. Звичайно їх називали просто мужами, відмінно від верхівки старої дружини -- бояр і представників молодшої дружини -- отроків. Очевидно, що це був основний бойовий контингент особистих військових сил князя. Від військової справи їх звичайно не відривали, як відривали бояр для управління, або отроків для служби при дворі.\nВерхівка старшої дружини почала називатись боярами. В договорі кн. Олега говориться, що він укладений і від імені "бояр його світлих". Як сказано, пам'ятники X ст. також говорять про князівських бояр, протиставлячи їх "старцям градським" [35. 91].\nМожна встановити, що боярином почали називати насамперед заслуженого члена дружини, який набував не тільки великої громадської ваги, а й певної господарської самостійності. Цю господарську самостійність можна було добути, тільки утворивши свою власну дружину, свій двір. Звідси в паралель князівській дружині наші пам'ятники починають говорити про дружину боярську.\nДружинники живуть при дворі князя на повному його утриманні. Князь чи боярин постачає дружину всім необхідним -- їжею, одягом, зброєю. З дружиною князь не розлучається ні на війні, ні під час своєї адміністративної діяльності, ні в себе вдома.\nКнязі, не створюючи ніякої установи, радились або з своєю дружиною -- це було звичайним явищем, або запрошували, крім дружини, родоплемінну знать -- "старців градських", коли вважали це за потрібне.\nТаким слугою був, наприклад, Свенельд. Свенельд мав свою власну дружину, своїх отроків. Безперечно, його відносини з князем мали інший характер, ніж відносини інших слуг -- дружинників князя. Тут дружинні відносини почали переростати вже в васальні, але примітивного типу, "в васалітет без лена", за висловом Маркса [35, 92].\nЗвичай скликати племінні сходи був, звісно, і в східного слов'янства, причому вони мали в нього спеціальну назву -- віче. Оскільки в дофеодальний період Київської Русі політичні органи розвивались під племінною оболонкою, природно, що широкі наради правлячої верхівки і міського населення зберегли цю назву. Можна думати, що збереглись, особливо на початку, і організаційні форми племінних сходів.\nОскільки Київська держава на початку дофеодального періоду складалась з окремих племен, то природно, що в кожному племінному центрі скликались племінні сходи -- віча.\nТаким чином, вже в IX -- X ст. ми спостерігаємо розклад сільської общини внаслідок розвитку виробничих сил, відділення від сільського господарства ремесла і торгівлі, що почалось, розвитку ремесла, внутрішньої і зовнішньої торгівлі, внаслідок грабіжницьких воєн київських князів і їх васалів -- племінних князів і князів-намісників, воєн, які збагачували верхівку київського суспільства і родоплемінну знать, нарешті, внаслідок "вимучування" данини, яке збагачувало не тільки князівське оточення, а й численних князівських агентів, але разом з тим руйнувало общинників.\nНа основі розкладу общини виникають перші класи -- клас рабів і клас рабовласників. Рабство в цей період мало яскраві патріархальні риси. Передумов для переходу в рабовласницьку суспільно-економічну формацію не було. Створюється політичний апарат, який спочатку зберігає організаційні форми племінної влади. Князь був оточений своєю дружиною і родоплемінною знаттю, які й керували його діяльністю.\nКнязі для вирішення найважливіших питань скликали ради з представників верхівки, родоплемінної знаті і міських жителів. Цим радам була присвоєна стара назва племінних сходів -- віче.\nПроцес розкладу сільської общини особливо посилився в другій половині X ст., коли була проведена серйозна фінансово-адміністративна реформа, в результаті якої були збільшені побори з населення і створена численна князівська адміністрація на місцях. У другій половині X ст. кн. Святослав розгорнув цілу серію грабіжницьких воєн проти оточуючих Русь сусідніх народів. Були розгромлені хозари і дунайські болгари. Поступово, особливо з другої половини X ст., створюються передумови для розвитку феодалізму, для перетворення князів, родоплемінної знаті, дружинників у великих землевласників-феодалів, а общинників, землі яких експропріюються, -- у феодально залежне селянство.\nОсновною формою соціальної організації наших предків - слав'яно-русів - була община. У сільській місцевості вона йменувалася "верв'ю", за назвою мотузки, за допомогою якої визначалися розміри земельних ділянок. Верв складалася з декількох селищ, які у свою чергу, включали в себе біля десятка родин. Ці селища зазвичай розташовувалися по берегах рік, а відстані між вервями досягали 30-100 км.\nСлов'янська земельна община була територіальною. Для слов'яно-русів головною була приналежність до місцевості, а не до роду. Історики давно вже звернули увагу на те, що назви багатьох племінних союзів східних слов'ян в своїй основі мають характеристику місцевості. Так поляни одержали своє ім'я тому, що проживали в полях, древляни - у дрімучих лісах, посередині дерев. Дреговичі жили в місцях, рясних болотами - "дрягвами". А жителі півночі виділялися своїм географічним положенням щодо інших слов'янських племен. Втім, деякі слов'янські племена називалися по імені міфічних прабатьків: вятичі - від Вятко, радимичі - від Радимира. Це показує, що серед частини слов'ян переважала кровно-родинна община.\nПеревага територіального принципу перешкоджала надмірному зміцненню позицій багатих і знатних родів. Навіть в X ст. підвищення продуктивності праці й рівня життя (а воно було значним) не вело до істотного посилення матеріальної нерівності в громаді. Про це свідчать дані археології. Це наклало досить сильний відбиток на суспільну психологію всього слов'янського народу, який завжди вкрай неприязно ставився до користолюбців і корисливості. Сила общинних інститутів була обумовлена не тільки її структурою. Важкі кліматичні умови, у яких перебували мешканці української рівнини, змушували їх міцніше триматися за общину, яка допомагала своїм членам. Якийсь неврожай або якесь стихійне лихо не могли лишити селянина ні з чим, тому що про нього проявляв турботу весь колектив. Міцність общинних підвалин зберігалася на всьому протязі історії громади й затримувала розвиток капіталістичних відносин на селі.\nСтановленню такого, "полегшеного" феодалізму сприяла князівська влада. У Європі феодали переважно скуповували общинні землі, одержуючи більшу свободу у відношенні до самих общинників. На Русі ж землі головним чином роздавалися - дружинникам, за службу на князя. У результаті власники знову придбаних земель ставали більше залежними від волі князя. А він волів не дуже потурати апетитам своїх васалів, усвідомлюючи погрозу того, що вони можуть зосередитися на наживанні - на шкоду державній службі. Князі київської Русі не терпіли феодальної сваволі. Створений ними звід юридичних норм "Руська правда" строго регламентує відносини між общиною й боярським господарством. Це, звичайно ж, було на руку, у першу чергу, слабким, а не сильним. Тому ще в ті древні часи простий народ звик бачити в государях захисників перед лицем знаті, точніше тих її представників, які зловживали своїми привілеями.\nПри цьому не слід закривати очі на те, що деякі категорії селян не мали особисту свободу. Мова йде про смердів і холопів. Перші були невільними або напіввільними князівськими данниками. Вони сиділи на землі й несли повинності на користь князя. Смерди протиставлялися вільним общинникам - "людям". За вбивство вільного общинника покладалося 40 гривень штрафу, тоді як той, хто убив смерда карався 5 гривнями. Ще менше прав мали холопи, нічим не відрізнялися від рабів. Холоп, що вдарить вільного, міг бути безоплатно ним убитий - навіть у тому випадку, якщо хазяїн холопа сплатить компенсацію. Але й смерди, і холопи, перебували поза общиною, що була об'єднанням вільних людей навіть у тому випадку, коли її землі переходили до феодала.\nСільські общини підкорялися общинам міським. Але й серед останніх також існувала своя ієрархія. Общини великих міст підкоряли собі більш дрібні міста або пригороди. Навколо них поєднувалися великі території, іменовані "волостями". Характерний зв'язок цього слова зі словом "влада". Саме волость - гігантська община - і була верховною владою, яка здійснювалася за допомогою народних - вічових зборів. А в період своєї єдності (IX-XI ст.) східнослов'янські землі управлялися великою волостю - "Руською землею", що включала в себе Київ, Чернігів і Перяславль. Переважав тут Київ. Тому словосполучення "Руська земля" мало тоді подвійне значення - це було ім'я окремої волості й, одночасно, всіх східних слов'ян. Історики звертають увагу на те, що в літописах більша частина всіх важливих рішень (у тому числі, і кадрових) здійснювалися "киянами " (киянами) , "полочанами" і жителями інших земель. Віче призначали й зміщали князів, представників адміністрації (десяцьких, соцьких, тисяцьких), розпоряджалися фінансовими ресурсами, вирішували питання війни й миру. Проте, їх не можна вважати аналогами сучасних парламентів. На віче висловлювалися різні точки зору, але рішення приймалися консенсусом. Поряд з масою делегатів від різних общин на вічових зборах важлива роль належала аристократам з Боярської думи, а також духівництву.\n1. Аркас М. Історія України-Русі. -- К.: "Маяк", 1994 р.\n2. Баран В.Д. Давні слов'яни. Україна крізь віки. - Т.З. - К., 1998. - С.33;\n3. Баран В., Козак Д., Терпиловський Р. Походження слов'ян. -- К., 1991.\n4. Бойко О.Д. Історія України: Навчальний посібник для студентів вищих навчальних закладів. Видання 3-тє, виправлене, доповнене. - К.: Академвидав, 2005. - 688.\n5. Бунятян К.П., Мурзін В.Ю., Симоненко О.В. На світанку історії // Україна крізь віки. - Т.1. - К., 1998.\n6. Верстюк В. Ф., Дзюба О. М., Репринцев В.Ф. Україна від найдавніших часів до сьогодення. Хронологічний довідник. -- К., 1995.\n7. Винокур О., Трубчанінов О. Давня і середньовічна історія України. -- К., 1996.\n8. Горленко В. Ф., Бойко І. Д., Кунацький О. С. Народна землеробська техніка українців.-- К., 1971;\n9. Греков Б. Київська Русь. - К., 1953.\n11. Грушевский М.С. Очерк истории украинского народа. - 2-е изд. - К.: Лыбидь, 1991.\n12. Давня історія України. У 3-х т. -- К., 1997.\n14. Енциклопедія українознавства: т.1-10. - Львів. 1993-2000.\n15. Ефименко А. История украинского народа. - К., 1990.\n16. Залізняк Л. Нариси стародавньої історії України. -- К., 1994.\n17. ЗалізнякЛ. Первісна історія України. -- К., 1999.\n18. Залізняк Л. Походження українського народу. -- К., 1996.\n20. Історія України (керівн. автор, ко-лект. Ю.Зайцев). - Львів, 1996.- С.334.\n22. Історія України. Навчальний посібник для студентів історичних спеціальностей. - Донецьк: Центр підготовки абітурієнтів, 1998.\n24. Малий словник історії України. -- К., 1997.\n25. Моця О.П. Населення південно-руських земель ІХ-ХІІІ ст. -- К., 1993.\n26. Моця О., Ричка В. Київська Русь: від язичництва до християнства. -- К., 1996.\n27. Пріцак О. Походження Русі. - К., 1997.\n28. Субтельний О. Україна: історія / Пер. з англ. Ю. І. Шевчука; Вст. ст. С.В. Кульчицького. - 3-тє вид., перероб. і доп. - К.: Либідь, 1993. - 720 с.\n30. Толочко П. Київська Русь. -- К., 1996.\n31. Україна і світ: Історія господарства від первісної доби і перших цивілізацій до становлення індустріального суспільства. -- К., 1994.\n32. Фроянов И. Древняя Русь. - М., 1995.\n33. Фроянов И. Киевская Русь: очерки социально-экономической истории. - Л., 1990.\n34. Шевчук В. П., Тараненко М. Г. Історія української державності: Курс лекцій. -- К., 1999.\n35. Юшков C. В. Нариси з історії виникнення і початкового розвитку феодалізму в Київській Русі / АН України, Ін-т історії України, Археограф. комісія. Відп. ред. В. А. Смолій. -- К. : Наук. думка, 1992. -- 352 с.\nРЕФ-Мастер - уникальная программа для самостоятельного написания рефератов, курсовых, контрольных и дипломных работ. При помощи РЕФ-Мастера можно легко и быстро сделать оригинальный реферат, контрольную или курсовую на базе готовой работы - Еволюція давньоруської общини.\nкурсовая работа по предмету История и исторические личности на тему: Еволюція давньоруської общини - понятие и виды, структура и классификация, 2017, 2018-2019 год.\nСкачать работу: Еволюція давньоруської общини, 2019 г.


Гетьманщина наприкінці XVII — на початку XVIII ст. - Усі уроки до курсу «Історія України». 8 клас\nМета: охарактеризувати політичне становище Гетьманщини наприкінці XVII — на початку XVIII ст., гетьманування І. Мазепи, особливості його зовнішньої та внутрішньої політики, культурно-просвітницької діяльності; дати характеристику Івану Мазепі як людині і як політику; розвивати в учнів уміння на основі аналізу джерел інформації давати характеристику історичному діячеві, пояснювати значення його діяльності, робити висновки й узагальнення, висловлювати власну точку зору та аргументувати її; на прикладах діяльності І. Мазепи виховувати в учнів почуття патріотизму, любові до своєї Батьківщини, відданості своїй справі.\nхарактеризувати політичне становище Гетьманщини наприкінці XVII — на початку XVIII ст.;\nвизначати основні засади внутрішньої та зовнішньої політики І. Мазепи, оцінювати діяльність гетьмана;\nдавати характеристику Івану Мазепі як людині і як політику;\nаналізувати зміст укладених гетьманом з Російською державою «Коломацьких статей»;\nрозвинути вміння на основі аналізу джерел інформації давати характеристику історичному діячу, осмислювати значення його діяльності, робити висновки та узагальнення, висловлювати власну точку зору та аргументувати її.\nУчитель (розповідь супроводжує показом на карті). У другій половині XVII ст. загострюється протистояння між трьома державами: Росією, Польщею та Туреччиною. Об’єктом їхніх зазіхань були українські землі. Це призводить до ще більшого ослаблення Гетьманщини, спустошення Правобережжя, розколу українських земель. У 1681 р., намагаючись припинити протистояння, Росія та Туреччина уклали Бахчисарайський мирний договір. За його умовами під контролем Туреччини опинилися Південна Київщина, Брацлавщина та Поділля, а Росія отримала Лівобережну Україну з Києвом, Васильковом, Трипіллям, а також Запорожжя. Територія між Дністром і Бугом протягом 20 років мала залишатися нейтральною та незаселеною. Як розгорталися події надалі в російсько-польсько-турецькому протистоянні, ми з’ясуємо на сьогоднішньому уроці.\nПід час розповіді вчителя учні складають таблицю «Умови “Вічного миру”».\nРіч Посполита визнавала за Московським царством Лівобережну Україну, Київ, Запоріжжя, Чернігово-Сіверську землю.\nПольська сторона відмовлялася від зазіхань на Київ, за що отримувала відшкодування.\nБрацлавщина і Київщина ставали нейтральною зоною.\nПоділля залишалося під владою Туреччини\nУчитель. «Вічний мир» суттєво ускладнив становище лівобережного гетьмана І. Самойловича. До того ж сам гетьман у цей час зробив чимало помилкових кроків, які підірвали його престиж та авторитет. Безмежне користолюбство І. Самойловича, його самовладдя, призначення на посади полковників найближчих родичів, підпорядкування української церкви Московському патріархові призвели до старшинської змови, яка завершилася арештом і засланням гетьмана до Сибіру. Приводом для розправи над гетьманом послужив невдалий Кримський похід.\nУсі одностайно відповіли, що хочуть Мазепу». (Власов В. Історія України. 8 клас: Навчальний посібник. — К.: А.С.К., 2000. — С. 186—187)\nДокумент 2. М. С. Грушевський про обрання гетьманом Івана Мазепи «Тим часом на першу вість про арешт Самойловича у війську і по полках почалися розрухи против старшини: в таборі під Кодаком прилуцькі козаки вкинули свого полковника і суддю полкового в огонь і засипали землею; в Гадяцькім полку побили декого з старшини, в інших громили старшину... — приятелів гетьмана бувшого. Тому старшина спросила скорше вибрати гетьмана... Очевидно, справа вибору була облажена наперед — Іваном Мазепою. Він пообіцяв Голіцину за своє обрання 10 тис. рублів, і під впливом всесильного тоді Голіцина його кандидатура не стріла ніяких перепон». (Грушевський М. С. Ілюстрована історія України. — К.: Наукова думка, 1992. — С. 335)\nУчитель. Своє правління новий гетьман розпочав як політик промосковської орієнтації. Про це свідчать підписані ним «Коломацькі статті», які регламентували українсько-російські відносини.\nВійську Запорозькому заборонялося зноситися з чужоземними державами, вести торгівлю з Кримом.\nСтверджувалося, що «Малоросийский край» є частиною «их царського Пресветлого Величества Самодержавной державы»\n3. Порівняйте «Коломацькі статті» 1687 р. з Глухівськими статтями 1669 р.\nНародився на Київщині 1639 р. в селі Мазепинці в сім’ї українського шляхтича.\nНавчався в Києво-Могилянській академії та єзуїтській колегії у Варшаві та Полоцьку, служив при дворі польського короля Яна II Казимира, певний час перебував за кордоном, де вивчав іноземні мови, військову справу, дипломатію.\nБув одним із прибічників гетьмана Дорошенка, обіймав посади генерального писаря та генерального осавула.\nБув гетьманом України з 1687 до 1708 року, прагнув подолати наслідки Руїни, об’єднати всі українські землі під владою одного гетьмана, зберегти українську державність, піднести господарське і культурне життя.\nАле неспроможність знайти підтримку серед населення і складність зовнішньополітичної ситуації завадили здійсненню його грандіозних планів.\nПомер у вигнанні на території Молдавії у 1709 р.\n«Він вельми полюбляє оздоблювати свою розмову латинськими цитатами, а щодо досконалості знання цієї мови може суперничати з найкращими нашими отцями єзуїтами. Його мова взагалі добірна й чепурна; щоправда, підчас бесіди більше воліє мовчати та слухати інших. При його дворі — два лікарі німці, з якими Мазепа розмовляв їхньою мовою, а з італійськими майстрами, яких є кілька в гетьманській резиденції, говорив італійською мовою. Я розмовляв із господарем України польською та латиною, бо він запевняв мене, що недостатньо володіє французькою, хоча замолоду відвідав Париж і Південну Францію, був на прийомі в Луврі. Не знаю тільки, чи в цьому твердженні нема якоїсь особливої причини, бо сам бачив у нього газети французькі й голландські.\nРозмова з ним дуже приємна: він має великий досвід у політиці, на противагу московітам, стежить і знає, що діється в чужоземних країнах. Він показував мені свою колекцію зброї, одну з найкращих, що я бачив у житті, а також добірну бібліотеку, де на кожному кроці видно латинські книжки.\nКілька разів я дуже обережно навертав розмову на сучасну політичну ситуацію. Але мушу зізнатися, що нічого певного з цього володаря не витягнути. Належить він до тих людей, які воліють або зовсім мовчати, або говорити й не сказати. Все ж таки гадаю, що навряд чи любить московського царя, бо ні слова не сказав, коли я йому скаржився на московське життя». (Власов В. Історія України. 8 клас: Навчальний посібник. - К.: А.С.К., 2000. - С. 180)\n«Принц Мазепа вже поважного віку... Вигляд у нього суворий, очі блискучі, руки тонкі й білі, як у жінки, хоча тіло міцніше, ніж тіло німецького рейтара, вершник з нього знаменитий. Він дуже поважаний у козацькій країні, де народ загалом свободолюбивый і гордий. Мало шанує тих, хто ним володіють. Привернув Мазепа козаків до себе твердою владою, великою воєнною відвагою та розкішними прийомами у своїй резиденції для козацької старшини. Я був свідком одного прийому, в якому багато дечого на польський зразок». (Сас П. М. Історія України. 16—18 ст. — Львів: Дивосвіт, 2001. — С. 206)\nУчитель. Вже на початку гетьманування доля підготувала Мазепі серйозне випробування. У 1689 р. на російський трон заступає новий цар — Петро І. Домігшись аудієнції царя, він підніс йому щедрі дари (тільки шабля, подарована Петру І, коштувала 2 тис. крб.), а демонстрацією покори (стояв навколішки перед царем, доки його силою не підвели), критикою його попередніх патронів («лютий ворог князь Голіцин») гетьман досяг своєї мети і завоював прихильність російського царя. Пізніше Петро І зауважить у розмові з І. Мазепою: «Коли б у мене всі слуги були схожі на тебе, я був би найщасливішою людиною на землі!»\nДалі учні поділяються на групи і, працюючи з джерелами інформації, з’ясовують внутрішню і зовнішню політику гетьмана Івана Мазепи. Цей вид роботи доцільно поєднати з розповіддю вчителя та демонстрацією карти.\n• Намагався зберегти автономію України. На початку свого гетьманування великі надії в цьому покладав на Москву. А згодом став протидіяти наступу російського уряду на українську автономію.\n• Сподівався об’єднати під своєю владою всі українські землі, поширивши владу гетьмана на Правобережну Україну, що була під владою Польщі, і степову Україну, якою володіли Крим і Туреччина.\n• Намагався піднести роль гетьмана, козацької старшини, продовжив створення козацької еліти — крім бунчукових товаришів, в його оточенні з’явилися значкові й значні військові товариші.\n• Період його гетьманування — це час відродження України, час її економічного, політичного й культурного поступу\nДокумент 7. О. Субтельний про культурно-просвітницьку діяльність Івана Мазепи\n«...Мазепа скеровує значну частину своїх прибутків на розвиток релігії та культурних установ. Ревний покровитель православ’я, він будує по всій Гетьманщині цілу низку чудових церков, споруджених у пишному стилі, що його часом називають мазепинським, або козацьким, бароко. За Мазепиного гетьманування Києво-Могилянська академія змогла завдяки його підтримці спорудити нові корпуси і збільшити до 2 тис. кількість студентів. Крім того, він заснував багато інших шкіл і друкарень, щоб «українська молодь могла в повну міру своїх можливостей користуватися благами освіти». (Субтельний О. Україна. Історія. - К.: Либідь, 1991. - С. 147-148)\n2. Як ви вважаєте, культурницька діяльність І. Мазепи — це меценатство чи один із напрямів його загальнодержавної політики? Свою думку обґрунтуйте.\n«У березолі (березні) 1689 р. 112 000 московського війська, знов під проводом князя Голіцина, виступило у похід, а 20 квітня пристав до них і гетьман з козаками. 20 травня дійшли до Перекопу, але останні дні були дуже важкі для московського війська через спеку і через те, що татари покидали й попалили свої села, — ніде не було ніякого пристановища. Голіцин побачив, що дуже довго стояти перед Перекопом незручно, то й почав перемовлятися з Кримським ханом, але ні до чого вони не домовилися, і другого дня Голіцин повернув назад. Татари своїми наскоками іззаду дуже турбували військо. 24 червня дійшли так до берегів річки Коломак, і звідтіль Мазепа зі своїм військом повернув на Гетьманщину, а Голіцин пішов до Москви». (Козацькі ватажки та гетьмани України. — Львів, 1991. — С. 100)


У більшості випадків ми бачимо військових у парадній формі краватку і біла сорочка. Насправді праця військового важкий це тижнів, а то і місяці відірваності від сім’ї, відвідування полігонів і стрільбищ в будь-яку погоду. Це караули і цілодобові чергування. Будь-якому військовому повинні бути притаманні такі якості, як вимогливість до себе і оточуючих, висока культура, самодисципліна, готовність у будь-який момент стати на захист своєї країни і свого народу.\nВійськовослужбовець не вибирає місце роботи, а служить там, де він необхідний. У більшості випадків люди стають військовими в призовному віці. Підходить час, і їх забирають для проходження строкової служби в державній армії. У випадках, коли цивільна молодь бажає у військові навчальні заклади, її представникам, насамперед, потрібно подати за місцем проживання у відділ у справах оборони до 1 квітня року вступу. Попередній відбір кандидатів проводиться до 1 травня.\nСтати військовим можна і набагато простіше. Якщо прийшов час і вам виповнилося 18 років, чекайте повістку з військкомату. Коли вона прийде, скористайтеся можливістю стати військовослужбовцем. Після закінчення строкової служби ви зможете залишитися на контрактну службу і продовжити свій військовий кар’єрне зростання, отримати вищу освіту, яка допоможе вам стати претендентом на офіцерські погони.\nЯкщо з якихось причин ви не відслужили в армії строкову службу, то після отримання середньо спеціальної освіти ви можете звернутися до військкомату. У першу чергу подібний варіант стосується осіб, які мають технічні спеціальності (зв’язківці, техніки-автомобілісти) або медиків. Військкомат проведе розгляд вашої кандидатури для проходження контрактної служби і у випадку, якщо ви підходите за станом здоров’я та морально-психологічними якостями, запропонує вам варіанти місць проходження служби. Після заклику подібним чином будьте готові до проходження курсу військової підготовки в навчальному центрі. Для отримання сержантського звання вас можуть направити на 3-4 місяці в сержантські навчальні центри.\n« Як усиновити дитину?\nЧому шаруються нігті? »


СТАЛИЙ РОЗВИТОК ТА ЕКОЛОГІЧНА БЕЗПЕКА НА ТРАНСКОРДОННИХ ТЕРИТОРІЯХ (СХІД-ЗАХІД) | "СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО УПРАВЛІННЯ ПІДПРИЄМСТВОМ"\nМіжнародний бізнес в умовах тенденцій розвитку глобальних викликів\nСТАЛИЙ РОЗВИТОК ТА ЕКОЛОГІЧНА БЕЗПЕКА НА ТРАНСКОРДОННИХ ТЕРИТОРІЯХ (СХІД-ЗАХІД)\nЄ В Хлобистов\nВ Г Потапенко\nекологічна безпека, сталий розвиток, транскордонна територія, регіональний розвиток\nТранскордонні території завжди більш вразливі до впливів на регіональний розвиток, які генеруються зовнішніми обставинами чи внутрішніми причинами. Україна має два різні ситуації щодо впливів на сталий розвиток. Перша ситуація пов’язана з трудовими міграціями в західному напряму, передусім в Польщу. Друга – з військовим конфліктом на Сході держави. Сталий розвиток для західного напряму може бути наближений через вирішення низки специфічних проблем:\nСтворення сприятливих умов для бізнесу з європейських держав, передусім, з боку Польщі, до якої спрямовується найбільше українських заробітчан (за словами Міністра соцполітики А.Реви тільки в Польщі працює близько 2 млн. українців , всього для тимчасових заробітків в держави ЄС виїжджають (чи постійно перебувають поза межами України) від 7 до 9 млн. українців, що становить критичну кількість працездатного населення). Регіональна та державна політика для прикордонних західних територій має спрямовуватись на максимальне залучення європейського бізнесу для створення саме на теренах України робочих місць. Для того можливо використовувати: податкові пільги та податкові канікули, на протязі 2-3 років не проводити перевірки малого та середнього новоствореного бізнесу, за умов відсутності кримінальних злочинів. Надавати можливість доступу до пільгових чи здешевлених кредитів для інноваційної діяльності та розвитку зеленого бізнесу. Надавати державні гарантії під реалізації спільними підприємствами інфраструктурних та природоохоронних проектів.\nСхідний напрям. Сталий розвиток територій, що знаходяться під впливом військово конфлікту на Донбасі має суттєві виклики з боку невизначеного стану територій, які не контролюються Україною. Виклики сталому розвитку концентруються навколо наступних проблем – політичних, соціально-економічних (безробіття, призупинка чи ліквідація виробництв, незбалансованість бюджетів окупованих теритоій тощо) та екологічних.\nДо початку військового конфлікту, в Донбасі було 4240 потенційно небезпечних об'єктів (ПНО), в т.ч. 227 шахт, 174 гідротехнічних об'єктів, 784 АЗС, 15 кар'єрів, 13 залізничних станцій, 128 мостів і шляхопроводів, 18 магістральних трубопроводів, 4 родовища нафти. 2160 об'єктів мали статус вибухо-, 24 - радіаційно 1320 - пожежо-, 176 - гідродінамічно-, 34 - біологічно і 334 хімічно небезпечних. Сьогодні визначено 176 ПНО, з яких 99 розташовані на непідконтрольною території .\nНайбільш небезпечними і актуальними техногенним загрозами для Донбасу є:\n• затоплення шахт внаслідок відключення постачання електрикою і припинення відкачки вод;\n• ризик порушення основного каналу водопостачання регіону;\n• забруднення поверхневих і ґрунтових вод;\n• викиди токсичних хлор-вмисних речовин;\n• хімічне і радіоактивне зараження навколишнього середовища;\n• зміни фізико-хімічних властивостей та просідання ґрунтів під житловими зонами та об'єктами критичної інфраструктури.\nУ аналітичній доповіді Центру Разумкова «Війна на Донбасі: реалії і перспективи врегулювання» , за участі авторів (Хлобистов Є., Потапенко В.) зазначається, що Донецький вугільний басейн являє собою гігантську техногенно-геологічну систему, в якій більшість шахт мають між собою гідравлічний зв'язок. Таким чином, закриття будь-якої шахти призводить до заповнення підземних порожнин шахтними водами і, відповідно, до просідання ґрунтів, а це, в свою чергу, – до пошкодження споруд, будівель і комунікацій населених пунктів. За інформацією заступника Міністра з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України Ю.Гримчака , в цілому, по Донбасу, просідання ґрунту досягають 10-15 см. В Луганській області 6 шахт, пов’язаних між собою гідрологічними зв’язками – 3 на підконтрольній частині України, 3 - на окупованій.\nЦе означає, що подолання сталий розвиток транскордонних територій уможливлюється подоланням специфічних проблем та загроз, які мають розв’язуватись в межах особливої політики регулятивного стимулювання, фінансового сприяння та політичного узгодження. В межах чинних інституцій це важко зробити, бо відповідні повноваження не прописані у функціональних обов’язках та завданнях державних службовців. Тому це має бути завданням спеціальних уповноважених уряду та місцевих адміністрацій зі сталого розвитку, екологічної безпеки та європейської інтеграції.


Таким чином, Кабмін скасував всі рішення, які стосуються платних послуг для студентів.\nЯк відзначила Тимошенко, такими рішеннями поставлена крапка у всіх розмовах чиновників про доцільність або недоцільності платних послуг для студентів.\nНагадаємо, 5 червня Тимошенко вимагала від Міністерства освіти і науки ухвалити всі необхідні рішення по недопущенню додаткових платних послуг для студентів.\nПрем’єр-міністр Юлія Тимошенко поставила вимогу від Міністерства освіти і науки прийняти всі необхідні рішення задля недопущення введення додаткових платних послуг для студентів. Про це зазначалося у повідомленні прес-служби КМУ.\n«Я суворо вимагаю від Міністерства освіти і науки України негайно прийняти всі необхідні рішення щодо недопущення будь-яких фінансових стягнень в українських вузах», - заявила Тимошенко.\nВона вважає, що стягнення із студентів додаткових коштів є незаконним і аморальним.\n«Сьогодні навчання в Україні, м’яко кажучи, недешеве. І ніхто не має морального права затягувати грошову петлю на шиї українських студентів, які і так ледве зводять кінці з кінцями», - сказала прем’єр.\nТоді ж, 5 чеврня відзначила, що, враховуючи розмови, які почастішали останнім часом про додаткові стягнення із студентів, це питання обов’язково буде розглядатися на засіданні Кабміну 10 червня.\n«Ніхто і ніколи в Україні не братиме з українських студентів жодних грошей. Ні за яких обставин і ні за яких причин (які б благородні мотиви не наводилися) ніхто не отримає права узаконеного рекету в українських вузах», - підкреслила Тимошенко.\nПрем’єр пообіцяла, що в дискусії з даного питання на наступному засіданні уряду буде поставлена крапка.


Як використовувати побутівку?\nПри будівництві заміського будинку або іншого об’єкта спершу встановлюється побутівка, завдання якої – стати тимчасовим житлом і сховищем необхідних дрібниць на час робіт. Але що робити, коли будівництво закінчено і допоміжні споруди більше не потрібні? Хтось вважає за краще позбавитися від вагончика, а хтось використовує його в якості сховища для господарського інвентарю. Але є куди більш цікаві варіанти.\nЗвичайно, битовку завжди можна продати, але така угода рідко приносить серйозні гроші. Набагато вигідніше ефективно пристосувати прибудову для власного задоволення і вирішення різноманітних побутових потреб.\nВаріанти подальшої експлуатації\nЯкщо підключити уяву, можна помітити, що сфера застосування побутівок практично не обмежена. Ось лише деякі варіанти:\nЗовнішня душова. Для цього підводиться вода, організовується слив, встановлюються нагрівальні елементи. З побутівок побільше можна зробити душову на кілька кабінок, в залежності від розмірів і конфігурації.\nБаня. Ще один популярний варіант. Для цього вагончик ізолюється, герметизується, обробляється вагонкою і оснащується необхідним обладнанням.\nЛітня кухня. Досить підвести необхідні комунікації, якщо якась їх частина відсутня, а також підібрати меблі, техніку і аксесуари.\nГостьовий будиночок. Утепливши і красиво оформивши вагончик, можна зробити його повноцінним і комфортним спальним місцем на випадок несподіваних гостей.\nБлок-контейнер. Це варіант використання металевих побутівок. Додатково монтуються кріплення, заварюються непотрібні отвори і прорізаються нові. Контейнер підходить для перевезень різних вантажів.\nГараж. Якщо розміри вагончика дозволяють, його легко переобладнати в гараж для легкового автомобіля. Встановити ворота і поправити незначні дрібниці набагато простіше, ніж встановити новий гараж з нуля.\nПункт охорони. Перепланування, додаткова ізоляція, створення вікон і придбання необхідного обладнання зробить зі звичайного будівельного вагончика практичний і функціональний охоронний пункт.\nМожна придумати і інші варіант, орієнтуючись на власні вподобання і потреби. Різноманітність сучасних матеріалів і можливостей дозволяє переробити просту битовку практично в будь-який функціональний об’єкт. З більшістю робіт можна навіть впоратися самостійно.


Лазерна епіляція тіла Біла лінія живота відгуки та рекомендації\nЦентр лазерной эпиляции и косметологииЛазерна епіляціяЛазерна епіляція тілаЛазерна епіляція, зона: біла лінія живота\nБілій лінією живота називається вертикальна лінія, яка з'єднує пупок і лобковую зону у жінки. Волосся по цій лінії починають рости в період гормонального дозрівання. Плоский жіночий животик - гордість кожної жінки. Жорсткі волосся на білої лінії живота ніяк не є його прикрасою. Багато жінок намагаються позбутися від них шляхом вищипування пінцетом, депіляцією, видаленням за допомогою воску. Але все це - малоефективні способи з коротким терміном дії. Єдиним кардинальним рішенням видалення волосся на білої лінії живота раз і назавжди є лазерна епіляція.\nЛазерна епіляція - крок у майбутнє\nВидалення волосся лазером - це величезний крок у розвитку такого напрямку медицини як косметологія. Маючи безперечні переваги перед усіма іншими методами позбавлення від небажаної рослинності, лазерна епіляція стає все більш популярною як серед жіночого населення, так і серед чоловічого.\nСуть методу - знаходження і видалення волоска лазерним імпульсом. Самий ідеальний клієнт для процедури - це людина з темним волоссям і світлою шкірою. Лазерний промінь знаходить волосок за його темної забарвленням, за частки секунди нагріває його і тут же охолоджує. Структура волосся руйнується внаслідок такого впливу, причому гине також і його корінь. Лазерна спалах діє і на врослі волосся, знищуючи їх на самому шарі епідермісу.\nПідготовка та проведення епіляції білої лінії живота\nПерша умова успішного результату при проведенні процедури видалення волосся лазером - це наявність відповідного світовим стандартам обладнання і команди досвідчених фахівців. У нашому центрі в Києві працюють фахівці з багаторічним досвідом проведення лазерної епіляції, а кабінети оснащені сучасними лазерними апаратами останніх моделей.\nПервісне знайомство пацієнта з нашим центром відбувається через попередню консультацію, де йому розкажуть про сам метод епіляції, можливі ризики і протипоказання . Лікар повинен переконатися, що ніяких захворювань, при яких епіляція лазером заборонена, у клієнта не є. Після підписання угоди на проведення процедури, де необхідно зазначити всі хвороби, які переніс пацієнт в минулому, лікар повинен оглянути пацієнта і визначити тип і чутливість шкіри в області білої лінії живота.\nСеанс починається в попередньо запланований день і час. Пацієнт зручно розташовується, знімає весь зайвий одяг, щоб фахівець мав доступ до всієї потрібної області обробки. Зона під пупком змащується спеціальним гелем, щоб запобігти впливу лазера на шкірний покрив. Пацієнту не варто турбуватися щодо можливих больових відчуттів, так як, по перше, зона для процедури - не саме чутливе місце на тілі людини, по друге, під час сеансу видалення передбачені необхідні методи знеболювання та охолодження. Видалення небажаної рослинності відбувається строго по білої лінії живота. Весь процес триває близько 5-10 хвилин, залежно від кількості видаляються волосся.\nзапальні захворювання шкіри в зоні білої лінії живота;\nзапальні захворювання організму на момент проведення сеансу.\nВолосся повністю зникнуть в зоні білої лінії живота, якщо пацієнт буде дотримуватися всіх рекомендацій лікаря-спеціаліста та пройде повний курс лазерної епіляції. Кількість процедур в курсі індивідуально і підбирається лікарем.


Скільки заробив Хабіб Нурмагомедов за кар'єру в UFC: сума - UA-NEWS.in.ua\nНовости Украины > Новости спорта > Новости ММА > Скільки заробив Хабіб Нурмагомедов за кар’єру в UFC: сума\nСкільки заробив Хабіб Нурмагомедов за кар’єру в UFC: сума\nPosted by 24tv.ua 3 недели назад 06.11.2020\nЖурналісти видання Eurosport підрахували, скільки склав сумарний дохід Хабіба, коли він був на піку популярності в UFC.\nДо речі Скільки заробив епатажний Конор МакГрегор у кар’єрі в UFC: сума\nСкільки заробив Хабіб\nЗа даними Forbes, у період з 1 червня 2018 року до 31 травня 2019-го Хабіб заробив 11,5 мільйона доларів.\nУ цю суму входять доходи, отримані спортсменом «завдяки експлуатації свого таланту». Зважаючи на те, що протягом 2020 року бренд Нурмагомедова не втратив у популярності, можна припустити, що він заробив як мінімум стільки ж – це вже 23 мільйони доларів за два роки.\nЦя сума не включає гонорар росіянина за бій проти Джастіна Гейджі. За виступ на UFC 254 Хабіб отримав гарантовані 3 мільйони доларів і 90 тисяч бонусу. Таким чином, приблизний заробіток Нурмагомедова уже складає 26 мільйонів доларів.\nЯк це було Хабіб Нурмагомедов ефектно переміг Джастіна Гейджі на UFC 254 та оголосив про закінчення кар’єри\nЗалишилося порахувати, скільки Нурмагомедов заробив до боїв з МакГрегором (2 мільйони доларів), Пор’є (4 мільйони доларів) і Гейджі (3 мільйони).\nЗа даними видання Sportekz, гонорари Хабіба за весь час виступів в UFC (без урахування бонусів від телебачення) склали 10 мільйонів доларів. Віднімаємо з цієї суми три найгучніші бої, внаслідок чого виходить 1 мільйон доларів.\nТаким чином сумарний дохід Нурмагомедова склав 27 мільйонів 90 тисяч доларів.\nПредыдущая новость Курс валют НБУ 6 ноября — Курс доллара в Украине резко упал после двухлетнего максимума — новости Украина\nСледующая новость Скільки заробив епатажний Конор МакГрегор у кар’єрі в UFC: сума


Місія ОБСЄ повідомила про вибухи в зоні АТО / Новое Время\nМісія ОБСЄ повідомила про вибухи в зоні АТО\n07 жовтня 2015, 23:23 0 коментувати\nОБСЄ зафіксувала один вибух у восьми кілометрах від Донецька\nСпеціальна моніторингова місія ОБСЄ у вівторок, 7 жовтня, зафіксувала один невизначений вибух біля Спартака, в 8 км від Донецька. Днем раніше, в понеділок, СММ зафіксувала чотири вибухи в Донецьку, розцінених як артилерійський і мінометний вогонь\n"СММ спостерігає відносно спокійну ситуацію в Донецькій області", - передає слова із звіту місії Інтерфакс-Україна.\nУ вівторок на пункті спостереження Спільного центру з контролю і координації у ДНР спостерігачі чули чотири постріли зі стрілецької зброї в 3-4 км на захід від місця розташування пункту.\n"У 17:51 СММ чули один невизначений вибух в 4,5 км на північний схід від їх розташування в області підконтрольного "ДНР" Спартака (8 км на північний захід від Донецька)", - йдеться у звіті.\nСпостерігачі також повідомили, що чули чотири гучних вибуху 5 жовтня в Донецьку, розцінених як артилерійський або мінометний вогонь.\nНагадаємо, сьогодні у штабі АТО повідомили, що бойовики порушили перемир'я після шести днів тиші.


Інформація щодо результатів конкурсу з визначення виконавця послуг із вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Дунаєвецької міської ради.\nІнформація щодо результатів конкурсу з визначення виконавця послуг із...\nВідповідно до Постанови КМУ від 16.11.11 №1173 «Про надання послуг з вивезення побутових відходів» , Закону України «Про відходи» 27.06.2018 року о 10.00 у залі засідань Дунаєвецької міської рада було проведено конкурс з визначення виконавця послуг із вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Дунаєвецької міської ради.\nЗа результатами оцінювання конкурсних пропозицій комісією з питань організації та проведення конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Дунаєвецької міської ради було проведено голосування за визначення переможця конкурсу.\nПереможцем конкурсу на право вивезення та захоронення твердих побутових відходів на території Дунаєвецької міської ради визнано КП «ЖЕО» Дунаєвецької міської ради.\nУ Миньковецькому дендропарку висаджували ялини\nдата створення: 2018-04-19\nВесна — найліпша пора для покращення нашого довкілля. На території Миньковецького дендропарку провели щорічну акцію "За чисте довкілля". Вихованці гуртка "Юні лісівники-дендрологи" комунального закладу Дунаєвецької міської ради «Станція юних натуралістів», сьогодні висадили плантацію у 250 саджанців звичайної ялини. Минулого року було посаджено близько 500 дерев дуба.\nСам дендропарк належить до власності Дунаєвецького лісництва державного підприємства «Кам'янець-Подільське лісове господарство». Тож, головний лісник Олександр Шевчук розповів, що такий місячник, з 21 березня по 21 квітня, проводиться вже 12 років поспіль. "Ми залучаємо молодь, громадськість, активістів до проведення весняних лісокультурних робіт. Таким чином намагаємося виховувати молодь та показувати, як потрібно оберігати природу", — додає Олександр Валерійович.


Побутова хімія - Купити в інтернет магазині Час-Пік\nПральний порошок, кондиціонерВідбілювачі, засоби для виведення плямДогляд за пральними машинками\nПобутова хімія це широкий асортимент чистячих засобів, та засобів особистої гігієни, які потрібні абсолютно кожному. Засоби побутової хімії використовуються усюди без винятків. Дома, під час прання, всі ми використовуємо порошок для прання, відбілювачі, кондиціонери для білизни. Важко уявити особисту гігієну без використання мила, шампуня, зубної пасти та щітки, дезодорантів. Для догляду за волоссям розроблена ціла серія засобів – це й різноманітні лаки, фарби, гелі і пінки. Практично кожен чоловік, для гоління використовує станки для гоління, крем і піну а також лосьйони або креми після гоління.\nНавіть коли ми не в дома, а на робочому місці ми використовуємо засоби побутової хімії. Після обідньої перерви ми потребуємо засіб для посуду, щоб помити тарілки та горнятка після обіду. Різноманітні чистячи засоби допомагають підтримувати належну чистоту на робочому місці. З вищенаведеного можна сміло стверджувати що за частотою використання та за важливістю призначення засоби побутової хімії займають одне з перших місць в житті людини.\nКупити побутову хімію у Львові можна будь де. Можна поїхати в супермаркет і купити все необхідне там, однак доведеться стратити час на добирання та похід супермаркетом. В Вихідний день додайте ще й очікування на касі. Можна зайти у невеличку крамничку біля хати і придбати необхідне там. Але в невеличкому магазині Ви не знайдете всього необхідного, та й асортиментний ряд може бути невеликим, тож доведеться відвідати декілька магазинів, але це знов таки витрачений час та кошти.\nМагазин "Час-Пік" пропонує Вам придбати необхідні засоби побутової хімії, не виходячи з дому. Ми намагаємося підтримувати широкий асортимент, щоб Ви могли обрати потрібні Вам товари в одному місці і не витрачали свій час на походи в магазин.


Столиця з 1 травня пом'ягшує карантинні обмеження\n«Сьогодні вранці Комісія з надзвичайних ситуацій міста ухвалила рішення про послаблення протиепідемічних заходів у столиці. Ми сподіваємося, що і Державна комісія з надзвичайних ситуацій ухвалить рішення про перегляд рівня епідемічної небезпеки та виведення столиці із „червоної зони“, — зазначив мер. — Отже, з 1 травня весь наземний громадський транспорт та метро відновлять перевезення пасажирів у звичайному режимі. – З дотриманням визначених раніше протиепідемічних норм та правил. Але, закликаю мешканців столиці, користуватися громадським транспортом тільки в разі нагальної потреби», — наголосив Віталій Кличко.\n«Втім, власники цих закладів повинні розуміти, що працюватимуть тільки з дотриманням всіх норм безпеки! Це у ваших інтересах. Бо, якщо ситуація знову погіршиться, — нових обмежень не уникнути» — наголосив мер Києва.


Папа прийняв зречення з уряду Патріарха Маронітської Католицької Церкви :: КАТОЛИЦЬКИЙ ОГЛЯДАЧ - Інформаційний сайт порталу MCI\nПапа прийняв зречення з уряду Патріарха Маронітської Католицької Церкви\nСьогодні, 26 лютого 2011 року, Святіший Отець Бенедикт XVI, згідно канону 126, § 2 Кодексу Канонів Східних Церков, прийняв зречення з уряду Маронітського Патріарха Антіохії кардинала П’єра Сфеїра (Nasrallah Pierre Sfeir), якому 15 травня цього року виповниться 91 рік. У своєму листі до Патріарха П’єра, Папа згадав про 60-ліття священства, 50-ліття єпископства і 25-ліття патріаршества Маронітської Католицької Церкви і відзначив, що це були роки свідчення вірності й любові до Христа, проведені віддано та у послусі, на славу Божу і добро всім вірним за прикладом Пресвятої Богородиці. «Ви – пише далі Святіший Отець – розпочали це важливе служіння Маронітського Патріарха Антіохії в розпал довголітньої кривавої війни в Лівані. З великим прагненням миру для своєї країни, Ви очолювали Церкву і, мандруючи світом, всіляко утішали свій народ змушений до еміграції. Нарешті спокій повернувся, хоча непевний, але й надалі присутній», – завершив Папа\nПатріарх П’єр Сфеїр народився 15 травня 1920 року в невеликому Ліванському селі Рейфон (Reyfoun). Здобувши філософсько-богословську освіту в Бейрутському Університеті св. Йосифа, 7 травня 1950 року отримав священиче рукоположення. 16 липня 1961 року був висвячений на єпископа-помічника Антіохії і виконував різне служіння адміністративного і академічного характеру. 19 квітня 1986 Синод Єпископів Маронітської Католицької Церкви вибрав П’єра Сфеїра Патріархом Антіохії, а в 1994 році, Слуга Божий Папа Іван Павло ІІ надав йому титул кардинала.\nПротягом свого 25-літнього патріаршого служіння П’єр Сфеїр висвятив понад 30 єпископів, заснував багато нових єпархій і видав ряд церковних книг. Завдяки своїм лінгвістичним здібностям Глава Маронітської Католицької Церкви є знаним письменником, а також суспільно-політичним діячем. Під час громадянської війни в Лівані 1975-1990 років, яка забрала життя близько 100 тис. людей, відіграв важливу роль в примирення ворогуючих сторін, чим здобув собі прихильність як серед християн, так і мусульман.\nТеги: Апостольський ПрестілПапа РимськийЛіванМаронітська Католицька Церква


Інтерес українців до Євро-2016 підняв Parimatch.com у ТОП-25 найпопулярніших сайтів уанету | Watcher\nБазиленко Анна · 12 Липня 2016\nНезважаючи на те, що трійка лідерів популярних сайтів у червні – Google, ВКонтакте, YouTube – залишається незмінною, все ж ТОП-25 сайтів уанету зазнали змін. За даними дослідження CMeter, компанії TNS, з перших 25 позицій випали новинні сайти, зате з’явилися два нових учасника: сайт онлайн ставок Parimatch та сайт компанії експрес-доставки та перевезення вантажів «Нова пошта».\nУ TNS припускають, що високий інтерес української аудиторії до спортивних подій і, зокрема, до чемпіонату Євро-2016, підняв в рейтингу сайт Parimatch.com з 31 позиції в травні на 20 позицію в червні. Також, з 26 на 23 позицію піднявся сайт novaposhta.ua.\nSite–centric – лічильники, інтегровані в сайти. На даний момент у вимірюванні є близько 250 сайтів, з них близько 30 з фіксацією відео.\nFrame–centric – лічильники встановлені не на сайті, а у фреймі банерної мережі. На даний момент у вимірюванні більш 2500 сайтів\nUser–centric – панель, що охоплює близько 4000 респондентів щодня, поряд зі стандартними показниками (hits, охоплення, соціально-демографічні тощо показники по всіх сайтах, з якими контактували респонденти), також фіксує контакт панелістів з контентом. Дані з усіх джерел об’єднуються в режимі реального часу, що гарантує відсутність втрат у даних.\nРейтинг найпопулярніших сайтів серед українських користувачів за травень доступний за посиланням.\nНагадаємо, за результатами дослідження, проведеного на замовлення Інтернет Асоціації України компанією Factum Group Ukraine, Google вкотре випередив Яндекс у рейтингу найбільш відвідуваних сайтів уанету.\nЧитати більше про: Google, vkontakte, YouTube


Зимовий рейд для тих, хто вміє вийти із «зони комфорту» - 0532.ua\nЗимовий рейд для тих, хто вміє вийти із «зони комфорту»\n16:13, 13 февраля 2015 г.\nУ вихідні, 7-8 лютого 2015 року понад 20 пластунів (членів Пласту – Національної Скаутської Організації України) Полтави та області вирушили у зимову мандрівку «Жахи-шляхи». Метою походу, який відбувся на теренах Диканського району, було навчити молодь виживати у зимових екстремальних умовах, дати початкові навички цивільної оборони, поводження зі зброєю та самозахисту, а також військово-патріотичне виховання.\nПопри всю серйозність програми мандрівка відбулася весело і цікаво. У суботу вранці на АС-3 зібралися найвідважніші – ті, котрих не лякають сніги, морози та мандри незнаними шляхами. О 12.00 автобус рушив до Великих Будищ – давнього славного козацького сотенного містечка поблизу Диканьки. Дісталися якось швидко і непомітно: за знайомствами та розмовами і не помітили, як доїхали до першого пункту призначення – самої Диканьки. Далі – марш-кидок із наплечниками на плечах до місця таборування, де на підлітків чекала гостинна оселя одного із старших пластунів – Івана Полтавця. Після 7 кілометрів вимаршу на морозі господиня пригостила усіх смачнючим пахучим домашнім борщем.\nПісля короткого відпочинку – шикування та слідом за бунчужним (польовим командиром) вирушили назустріч випробуванням. Ішли вервечкою, один за одним, намагаючись ступати слід у слід, адже маршрут проходив неходженими стежками дикої природи. Хоча мандрівка була розрахована на підлітків віком від 12 до 18 років, серед учасників були хлопці 11 і навіть 10 років, а ще – відважна, але дуже скромна дівчинка Діана, якій теж виповнилося 11 років. Проте ніхто не жалівся, всі намагалися тримати темп, і, хоча часом бувало дуже важко, не відставати. На краю Чернечого Яру бунчужний розповів про історичне значення даної місцини, про давні поселення та про древню звитяжну битву на березі Ворскли, яка протікає неподалік, за ліском. У долині, на самому дні яру, вирішили трохи спочити, перекусити та прослухати коротеньку гутірку на тему «Тактичні дрібнички»: тепер хлопці знають, як одягтися, у що взутися та що узяти з собою з речей та харчів, якщо збираєшся у мандри – щоб і не важко було, але міг дати собі раду за потреби. Також, з огляду на військову ситуацію у нашій країні, старші навчали менших, як поводитися на відкритій місцині або якщо раптом, наприклад, неподалік ворог і потрібно пройти непомітно повз.\nДорогою назад в усіх була нагода спробувати на практиці здобуті попередньо теоретичні знання. Найменших учасників дуже захопили лисячі нірки, які траплялися то тут, то там на шляху. Підйом давався нелегко, адже загалом за день було пройдено близько 20 кілометрів, проте і тут не забували пластові закони доброї поведінки: допомагали нести рюкзаки, ділилися рукавичками з тими, хто їх замочив, граючись дорогою у сніжки, трималися гурту, чекали на тих, хто стомився та відстав. Тому останній відрізок дороги було подолано переважно у тиші, усі берегли сили, перекидаючись лише коротким репліками та фразами.\nНа місці ночівлі, одразу після короткого перепочинку, кожному знайшлася робота по силі: носити та колоти дрова, чистити картоплю, начищати й нарізати цибулю та часник (головні таборові протизастудні препарати), розводити вогонь. Він довго не давався учасникам, довелося добряче попотіти, аж поки розгорілася справжня іскриста ватра! Зате з яким апетитом поїдалася трохи згодом варена на відкритому вогні картопелька із салом, огірками та квасолею!\nПеред тим, як готуватися до сну, учасники, прослухавши бесіду з першої медичної допомоги, дізналися про види кровотеч та способи їх зупинки, і звісно ж, повправлялися один на одному, рятуючи «поранених».\nРанком на учасників чекали вставання, ранкова зарядка на свіжому повітрі та приємний сюрприз: один з старших пластунів дістав гітару, тож мандрівники трохи поспівали улюблених пісень. Опісля був сніданок, практичні заняття з перев’язок та основи військово-тактичної підготовки – стрільби із пістолета і рукопашний бій. Завершилась мандрівка урочистим закриттям заходу та ви маршем додому.\nПластуни надзвичайно вдячні Івану Полтавцю та його батькам, напрочуд гостинним та щедрим людям, за їжу та прихисток, а також сестричкам Івана – Іринці та маленькій Ярославі за допомогу та чудову атмосферу.\nПолтавські пластуни чекають на нових друзів. Дізнатися більше про українських скаутів і про те, як проводити свій час весело і з користю, можна на пластовому порталіwww.plast.org.ua, сторінці «в Контакті» Пласт-НСОУ в Полтавській області https://vk.com/plast.poltava або ж за телефонами 050 942 81 50 і 067 531 65 69.


Яра Кальциніт 25кг купити за ціною 563.52 грн в Україні\nГоловнаКаталогДобриваДобриво Яра YaraЯра Кальциніт 25кг\nЯра Кальциніт 25кг\nДобрива: Яра (Yara)\nYaraLiva CALCINIT (ЯраЛіва Кальциніт) - повністю водорозчинний нітрат кальцію (кальцієва селітра) розроблений для застосування в теплицях для удобрення різних культур. Він використовується в фертигації і на гідропоніці, без ризику засмічення систем крапельного поливу.\nYaraLiva CALCINIT забезпечує моментальне і тривале взаємодія азоту і кальцію з рослиною, особливо в несприятливих грунтових умовах. Покращує лежкість товарної продукції. Підвищує стійкість до хвороб таких рослин, як картопля, плодові та овочеві культури.\nКальцій, що міститься в добриві YaraLiva CALCINIT, забезпечує гарне вкорінення рослин, знижує стрес, зміцнює клітинні стінки і тканини рослин. Покращує якість плодів.\nДетальніше про товар Чорна будівельна 100 мкр (6м x 50мп)\nДетальніше про товар сітка на метраж - РОЗДРІБ 80% ШИРИНА - 4м


БФК — VII церемонія нагородження переможців премії «Сова»\nVII церемонія нагородження переможців премії «Сова»\nЗа вікном зима - час найкоротших днів і найдовших ночей. Саме взимку до нас приходить Новий рік і разом з ним «хвойний» радісний настрій щастя, змін та сподівань. Саме в цей день відбуваються незабутні зустрічі, виконуються наші бажання, можливі найнеймовірніші дива.\n«Так хочеться повірити у диво,\nЯке візьме й отак собі прийде.\nВсі заживуть чудово і щасливо,\nА сум і розпач раптом пропаде.\nІ буде казка, будемо радіти\nІ зустрічати світлий рік Новий.\nІ веселитися, сміятися, як діти,\nА він пригорне — добрий і живий».\nСаме такими слова розпочали церемонію нагородження переможців премії «Сова-2018» ведучі Василь Лещук та Роксолана Кізан. В цей день піднесений настрій панував із самого ранку. А сприяв цьому чарівний Дід Мороз (Сергій Штогрин викладач-методист Бережанського агротехнічного коледжу).\nСвятково прибраний зал сяяв різнобарвними вогнями. Усі присутні з хвилюванням очікували початку церемонії. На червоній доріжці можна було зустріти: Тараса Юрика - українського політика, народного депутата України 8-го скликання, Олега Валова - заступника голови Тернопільської ОДА разом з чарівною дружиною Марією, Володимира Музичку – міського голову міста Бережани та його заступника Олега Захарківа, Галину Михальчук – начальника відділу освіти молоді та спорту Бережанської міської ради, директора Музею Книги міста Бережани Зінчук Лілю, директора товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» Криворучка Сергія, начальника відділу культури, туризму та релігій Бережанської міської ради Мельничук Олену, генерального спонсора проекту, власників мережі магазинів «Школярик» подружжя Романа та Галину Кулинів. Постійними та бажаними гостями на церемонії є колектив Бережанського агротехнічного інституту на чолі з директором Мироном Жибаком. Напруженість емоцій від очікування, інтрига до останньої секунди перед оголошенням переможця в кожній із номінацій… Отож, цьогоріч кращих з-посеред найкращих було вибрати нелегко. Про це у привітальному слові наголосила директор коледжу Світлана Пилипишин. Та все ж….\nПереможцем у номінації «Викладач року» став Михайло Синовець (викладач із п’ятдесятилітнім стажем роботи у коледжі, нагороду якому вручав Тарас Юрик), у номінації «Кутатор року» перемогу здобула Ірина Циган, «Відкрите заняття року» - Уляна Бурдаш, «Студент року» - Анна Николайчук. В час стрімкого розвитку інформаційних технологій інформаційні системи заполонили всі сфери повсякденного життя: від персональних сайтів і до інтерактивних систем для банків, залізниць, керівних органів тощо. Цьогоріч вперше було введено номінацію «Інформатика та комп’ютерна вправність». А переможцем стала Ірина Кізима.\nЧарівними святковими піснями та яскравими танцювальними номерами привітали переможців Наталія Лехняк та Анастасія Андрощук, Лілія Слободна та Оля Соловей, вокалісти зразкової вокальної студії «Крок» під керівництвом Романа Видиша, хореографічні колективи «Насолода» та «Візаві» (керівник Христина Антонів), колектив народної пісні під керівництвом Дмитра Загороднього.\nЛіричним завершенням став вихід зі свічками викладачів коледжу, які дякували року що відходить за те, що мали кожен день. Теплі спогади, приємні враження та мандариновий настрій залишило свято у всіх присутніх в переддень Нового року.\nвикладач гуманітарних дисциплін


У Києві перевірять об’єкти культурної спадщини та культові споруди - УкрЗемКонсалтУкрЗемКонсалт\nУ Києві перевірять об’єкти культурної спадщини та культові споруди\nУ столиці перевірять об’єкти культурної спадщини та культові споруди на предмет дотримання пожежної та техногенної безпеки. Відповідне доручення підписав перший заступник голови КМДА Микола Поворозник.\nЗа словами чиновника, загалом у Києві понад 3500 об’єктів культурної спадщини: будівлі та пам’ятники, які перебувають як у комунальній та державній, так і в приватній власності. Усі об’єкти комунальної власності, які постійно використовуються, будуть обстежені першочергово.\nЗа стан таких об’єктів, які перебувають у приватній власності, відповідають безпосередні власники. Проте, головна вимога для всіх, згідно законодавства, – укладання охоронних договорів. Відповідне протокольне доручення усім комунальним підприємствам та структурним підрозділам КМДА було дане 2018 року під час розширеного засідання Колегії виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).\nПоворозник окремо звернувся до адміністрацій культових споруд із тим, аби вони також провели відповідні заходи щодо перевірки дотримання пожежної та техногенної безпеки.\nКиїв, охорона культурної спадщини


Франція ухвалить найжорсткіший за 30 років бюджет - портал новин LB.ua\nГоловна — Світ — 28 вересня 2012, 16:38\nЕксперти вважають, що французький уряд ризикує, але йде на прорахований ризик.\nСоціалістичний уряд президента Франції Франсуа Олланда розкрив плани про різке підвищення податків на бізнес і багатство, а також про безпрецедентне скорочення видатків, закладене в проект бюджету на 2013 рік.\nУряд планує заощадити близько 30 мільярдів євро ($39 млрд) за рахунок скорочення держвитрат і підвищення податків, щоб знизити дефіцит бюджету ВВП з 4,5% цього року до 3% наступного. Таким чином, проект бюджету на 2013-й рік буде найжорсткішим за останні 30 років.\n"Це бюджет, який поверне країну до ладу. Це бюджет, який спрямовано на те, щоб повернути впевненість у собі і розірвати цю боргову спіраль, яка стає дедалі більшою", - заявив прем'єр-міністр Жан-Марк Айро, додавши, що цільовий показник зростання в 0,8% є "реалістичним і амбіційним".\nПроте зростання безробіття і шквал даних, що вказують на економічну стагнацію, викликають побоювання, що темпи економічного зростання будуть менше від скромних 0,8%, на які Франція розраховує наступного року.\n"Спроба збалансувати бюджет - це перший крок на шляху до економічного зростання у Франції. Зараз це досить ризиковано, оскільки існує ймовірність того, що якщо вони спробують зменшити урядові витрати, то ці заходи можуть негативно позначитися на зростанні. А якщо зростання знизиться, зросте дефіцит, і вони не зможуть збалансувати бюджет. Влада ризикує, але це прорахований ризик", - заявив професор Інституту політичних досліджень в Парижі Крістофер Бікертон.\nУряд йде на ці заходи, виконуючи вимоги базового документа єврозони - Пакту стабільності та зростання.\n"Вважаю, французький уряд зараз досить скромно оцінює перспективи зростання 2013 року. Я думаю, що Франція наступного року вийде на цифру в 3%", - сказав експерт.\nНагадаємо, за останніми даними, у Франції більше ніж три мільйони безробітних. Ця цифра зареєстрована вперше з 1999 року.\nТемы: Франція, дефіцит бюджету\n27 вересня 2012, 04:39