Анна Ахматова:таємниці роду та кохання - На скрижалях\nHome / Мистецтво / Персони / Побут / Анна Ахматова:таємниці роду та кохання\nАнна Ахматова:таємниці роду та кохання\nВасиль Герей 09:11:00 Мистецтво, Персони, Побут\nЇй приписували роман з Олександром Блоком, до неї намагався залицятися Осип Мандельштам, але безуспішно, а Борис Пастернак сім разів пропонував їй руку і серце.\nНе довіряти красивим залицянням\nАнна Андріївна Ахматова (справжнє прізвище — Горенко) народилася в сім’ї морського інженера, капітана 2-го рангу у відставці, на станції Великий Фонтан під Одесою. Мати, Ірина Еразмівна, повністю присвятила себе дітям, яких було шестеро. Через рік після народження Ані, сім’я переїхала в Царське Село. «Мої перші враження — зелена, сира пишнота парків, вигін, куди мене водила няня, іподром, де скакали маленькі строкаті конячки, старий вокзал і щось інше, що увійшло згодом у «Царськосельську оду».\nУ будинку майже не було книжок, але мати знала безліч віршів і читала їх напам’ять. Спілкуючись зі старшими дітьми, Анна досить рано почала говорити по-французьки.\nЗ Миколою Гумільовим, який став її чоловіком, Анна познайомилася, коли їй було всього 14. 17-річний Микола був вражений її таємничою, чарівною красою: променисті сірі очі, густе довге чорне волосся, античний профіль робили цю дівчину не схожою ні на кого. На цілих десять років Анна стала джерелом натхнення для молодого поета. Він закидав її квітами і віршами. Одного разу, в день її народження, він подарував Анні квіти, зірвані під вікнами імператорського палацу. У відчаї від нерозділеного кохання, на Великдень 1905, Гумільов намагався покінчити з собою, чим тільки налякав і розчарував дівчину остаточно. Вона перестала з ним зустрічатися. Незабаром батьки Анни розлучилися, і вона переїхала з матір’ю до Євпаторії. В цей час вона вже писала вірші, але не надавала цьому особливого значення. Гумільов, почувши щось з написаного нею, сказав: «А може, ти краще будеш танцювати? Ти гнучка… » Проте один вірш він опублікував у невеликому літературному альманасі «Сіріус». Анна вибрала собі прізвище прабабусі, чий рід походив від татарського хана Ахмата.\nВелика майстриня поетичного слова Анна Горенко мало знала про своїх предків по батьківській лінії. Її більше цікавили родинні легенди про "бабусю-татарку" на прізвище Ахматова. Можливо, саме тому вона обрала його своїм псевдонімом після того, як батько заборонив підписувати "декадентські" вірші родинним прізвищем... А між тим, родині Горенків було чим пишатися – нині ми знаємо про її історію набагато більше, ніж знала сама Анна Андріївна.\nМосковський дослідник родоводу Ахматової Вадим Черних твердить, що прадід поетеси по батьківській лінії, Андрій Горенко, походив з кріпаків поміщика Орлова, із села Матусів Черкаського повіту Київської губернії (тепер це Шполянський район). Народився Андрій Якович десь близько 1784 року. Призов у грудні 1805 року до армії по рекрутській повинності став для нього справжньою путівкою в життя – чоловік, який народився кріпаком, помер дворянином, а такі випадки в Російській імперії ставалися нечасто.\nДворянський титул Андрій Горенко виборов буквально на полі бою. Почав службу рядовим у 41-му єгерському полку, у складі якого брав участь у російсько-турецькій війні 1806-1812 років. Воював у Валахії та Болгарії. У 1810 році відзначився у битві біля ріки Темрук, де було взято в полон самого командувача турецького війська пашу Пехлівана. Коли розпочалася Вітчизняна війна 1812 року, Горенко бився з французами під Красним і Бородіном. За Бородінську битву Андрій Якович одержав срібну медаль. Пройшовши з полком увесь шлях до Парижа, він за взяття французької столиці нагороджений ще однією медаллю.\nПід час війни з Наполеоном Андрій Горенко заслужив звання унтер-офіцера. Це звання дало змогу колишньому рекрутові одержати право на одруження. Він взяв шлюб з дівчиною на ім’я Мар’яна (на жаль, про неї нічого не відомо). А в грудні 1815 року Андрій Горенко став прапорщиком – у царській Росії це було перше офіцерське звання. Відповідно до тогочасних законів, кожен офіцер автоматично ставав дворянином, щоправда, передавати дворянство у спадок не міг.\nВтім, син Андрія Яковича Антон (1818-1891) обійшовся й без цього. У 14 років він став юнгою Чорноморського артилерійського училища. Був професійним військовим, брав участь у Кримській війні і обороні Севастополя, одержав орден Св. Анни ІІІ ступеня і орден Св. Володимира IV ступеня, чим набув потомственне дворянство. Дослужився до звання полковника.\nДружина Ірина Іванівна народила йому двох синів, серед яких був і Андрій (1848-1915), батько Анни Ахматової. У десять років Андрій Антонович став кадетом Чорноморської штурманської роти. Кар’єра морського інженера підняла його до звання мічмана й посади викладача Морського училища у Санкт-Петербурзі. Мирне життя не сприяло швидкому просуванню по службі, і Андрій Антонович дослужився тільки до звання лейтенанта й ордена Св. Станіслава ІІІ ступеня. Більше того, кар’єра мало не обірвалася після того, як жандарми перехопили його приватні листи в Миколаїв, у яких легковажний Горенко переконував приятелів вступати у фіктивні шлюби, щоб звільняти дівчат "із болота задушливої атмосфери батьківської домівки". У часи підйому революційного руху поліція дмухала й на холодну воду, тому лейтенанта Горенка визнали... неблагонадійним. Андрія Антоновича мало не відправили у заслання, але його справа потрапила до рук одного з керівників Петербурзького охоронного відділення, і той припинив її.\nКілька років Андрій Горенко плавав старшим штурманом на різних суднах, після чого, у віці 39 років, звільнився з військового флоту у званні капітана ІІ рангу й оселився з родиною в Одесі. Тут він працював у місцевій пресі. 1890 року він з дружиною Інною Еразмівною і трьома дітьми, серед яких була й Анна Андріївна, перебрався в Санкт-Петербург. На цивільній службі він дослужився до звання статського радника (для порівняння: таке цивільне звання мали віце-губернатори). Після цього Андрій Горенко залишив свою родину, чим викликав багаторічну нелюбов до себе з боку дочки Анни. Втім, коли він тяжко захворів, поетеса доглядала батька до самої його смерті.\nНадзвичайно цікаво, за даними дослідників В. Лобицина і В. Дядичева, склалася й доля брата Анни Ахматової – Віктора Горенка (1896-1976). Перед революцією мічман Горенко служив на одному з кораблів Чорноморського флоту. У грудні 1917 року повсталі матроси заходилися розстрілювати офіцерів. Про загибель Віктора повідомили його родині, і Анна Андріївна написала з цього приводу натхненний поминальний вірш. Але насправді Вікторові довелося врятуватися – перед самим арештом він пішки пішов із Севастополя, добрався до Владивостока, а звідти – в Китай і Америку. В Нью-Йорку він, 58 років тому оплаканий сестрою-поетесою, помер 80-річним дідом...\nГумільов продовжував знову й знову робити їй пропозицію і тричі робив замах на власне життя. У листопаді 1909 Ахматова несподівано дала згоду на шлюб, приймаючи обранця не як любов, але як долю. «Гумільов — моя доля, і я покірно віддаюся їй. Не засуджуйте мене, якщо можете. Я клянусь вам всім для мене святим, що ця нещасна людина буде щасливою зі мною», — пише вона студенту Голенищеву-Кутузову, який подобався їй значно більше Миколи. Ніхто з родичів нареченої не прийшов на вінчання, вважаючи шлюб свідомо приреченим. Проте вінчання відбулося в кінці червня 1910 року. Незабаром після весілля, досягнувши того, до чого він так довго прагнув, Гумільов охолов до молодої дружини. Він став багато подорожувати і рідко бувати вдома.\nТому: вибираючи собі супутника життя, не варто орієнтуватися на якість його залицянь до шлюбу, кількість витрачених коштів на квіти і подарунки. Навіть найкрасивіші слова, сказані до весілля, не можуть бути гарантією майбутнього щастя. Досить часто, досягнувши бажаної мети, такі чоловіки починають заглядатися на інших жінок, продовжуючи самостверджуватися у власних очах.\nНавесні 1912 року вийшов перший збірник Ахматової тиражем в 300 екземплярів. У цьому ж році у Ганни та Миколи народжується син Лев. Але чоловік виявився абсолютно не готовий до обмеження власної свободи: «Він любив три речі: вечірній спів, білих павичів і стерті карти Америки. Не любив, коли плачуть діти. Не любив чаю з малиною і жіночої істерики… А я була його дружиною». Сина забрала до себе свекруха.\nАнна продовжувала писати і з навіженої дівчинки перетворилася на велично-царствену жінку. Її почали наслідувати, її малювали, нею захоплювалися, її оточили натовпи прихильників. Гумільов напівсерйозно-напівжартома натякав: «Аня, більше п’яти непристойно!»\nКоли почалася Перша світова війна, Гумільов поїхав на фронт. Навесні 1915 він отримав поранення, і Ахматова постійно відвідувала його в госпіталі. За доблесть, Микола Гумільов був нагороджений Георгіївським хрестом. При цьому, він продовжив займатися літературою, жив у Лондоні, Парижі, та в Росію повернувся в квітні 1918 року. Ахматова, відчуваючи себе вдовою при живому чоловікові, попросила його про розлучення, повідомивши, що виходить заміж за Володимира Шилейко.\nПізніше вона назвала другий шлюб «проміжним». Володимир Шилейко був відомим вченим і поетом. Негарний, шалено ревнивий, непристосований до життя, він, звичайно, не міг дати їй щастя. Її ж приваблювала можливість бути корисною великій людині. Вона вважала, що між ними не може бути суперництва, яке завадило шлюбу з Гумільовим. Вона годинами писала під диктовку переклади його текстів, готувала і навіть колола дрова. А він не дозволяв їй виходити з будинку, спалюючи нероздрукованимии всі листи, не давав писати вірші. Виручив Анну друг, композитор Артур Лур’є. Шилейко відвезли в лікарню для лікування радикуліту. А Ахматова за цей час влаштувалася на роботу в бібліотеку Агрономічного інституту. Там їй дали квартиру і дрова. Після лікарні Шилейко був змушений переїхати до неї. Але в квартирі, де Анна сама була господинею, домашній деспот затих. Однак влітку 1921 роки вони розлучилися остаточно.\nТому: ніколи не вибирайте собі супутника життя, керуючись бажанням його ощасливити. Адже для цього, в першу чергу, треба стати щасливою самій.\nНе забувати про красу душі\nУ серпні 1921 року помер друг Анни поет Олександр Блок. На його похоронах Ахматова дізналася про те, що заарештовано Миколу Гумільова. Його звинувачували в тому, що він не доніс, знаючи про, нібито підготовлювану, змову. У Греції майже в цей же час покінчив з собою брат Анни Андріївни — Андрій Горенко.\nЧерез два тижні Гумільова розстріляли, а Ахматова виявилася не в почестях у нової влади: і коріння дворянські, і вірші поза політикою. Навіть те, що народний комісар Олександра Коллонтай зазначила привабливість віршів Ахматової для молодих працівниць («автор правдиво зображує, як погано чоловік поводиться з жінкою») не допомогло уникнути цькування критиків. Вона залишилася одна, і довгих 15 років її не друкували. В цей час вона займалася дослідженням творчості Пушкіна, а її бідність почала межувати з убогістю. Старий фетровий капелюх і легке пальто вона носила в будь-яку погоду. Один із сучасників якось здивувався її чудовому, розкішному одягу, який виявився поношеним халатом. Гроші, речі, навіть подарунки від друзів у неї не затримувалися. Не маючи власного житла, вона не розлучалася лише з двома книгами: томиком Шекспіра і Біблією. Але навіть у злиднях, за відгуками всіх, хто знав її, Ахматова залишалася царствено величною і прекрасною.\nТому: в прагненні бути красивою, не варто забувати про те, що навіть найдорожче вбрання буде виглядати дешевою підробкою, якщо наше внутрішнє «я» не буде відповідати створюваному образу. Справжня велич — це зовсім не кількість наявних діамантів і навіть не модні брендові речі. Це щось, що не обчислюється грішми.\nУникати любовних трикутників\nЗ істориком і критиком Миколою Пуніним Анна Ахматова перебувала в цивільному шлюбі. Для людей вони виглядали щасливою парою. Але насправді їх стосунки склалися в болісний трикутник. Цивільний чоловік Ахматової продовжував жити в одному будинку з дочкою Іриною та своєю першою дружиною Ганною Аренс, яка також страждала від цього, залишаючись в будинку на правах близького друга.\nАхматова багато допомагала Пуніну в його літературних дослідженнях, перекладаючи для нього з італійської, французької, англійської. До неї переїхав син Лев, якому на той час було 16 років. Пізніше Ахматова розповідала, що Пунін міг раптом за столом оголосити різко: «Масло тільки Іринці». А поруч сидів її син Левушка… У цьому будинку в її розпорядженні були тільки диван і маленький столик. Якщо вона і писала, то тільки в ліжку, обклавшись зошитами. Він ревнував її до поезії, побоюючись, що виглядає на її фоні недостатньо значущим. Якось до кімнати, де вона читала друзям свої нові вірші, Пунін влетів з криком: «Анна Андріївна! Не забувайте! Ви поет місцевого царскосельского значення».\nТому: навіть якщо ваш обранець клянеться у вічній любові і каже, що жити без вас не може, але при цьому залишає для себе «запасний аеродром», не розриваючи колишніх відносин — біжіть від такої людини як можна далі, адже вона створює максимально комфортні умови лише для себе, коханого.\nНе буває випробувань просто так\nКоли почалася нова хвиля репресій, за доносом одного з однокурсників заарештували сина Лева, потім і Пуніна. Ахматова кинулася до Москви, писала листа Сталіну. Їх звільнили, але тільки на деякий час. У березні 1938 року сина знову заарештували. Анна знову «валялася в ногах у ката». Смертний вирок замінили посиланням.\nУ Другу світову війну Ахматова, під час найтяжчих бомбардувань, виступила по радіо зі зверненням до жінок Ленінграда. Чергувала на дахах, рила окопи. Її евакуювали в Ташкент, а після війни нагородили медаллю «За оборону Ленінграда». У 1945 році повернувся син — із заслання йому вдалося потрапити на фронт.\nАле після невеликого перепочинку, знову починається чорна смуга — спочатку її виключили зі Спілки письменників, позбавили продовольчих карток, знищили книгу, яка була у пресі. Потім знову заарештували Миколи Пуніна і Льва Гумільова, вина якого була лише в тому, що він син своїх батьків. Перший загинув, другий сім років провів у таборах.\nОпалу зняли з Ахматової лише в 1962 році. Але до останніх днів вона зберегла своє царську велич. Писала про любов і жартівливо попереджала молодих поетів Євгенія Рейна, Анатолія Наймана, Йосипа Бродського, з якими дружила: «Тільки не треба в мене закохуватися! Мені це вже не потрібно!»\nТому: які б випробування не зустрілися вам у житті, пам’ятайте про те, що доля не дає їх нам просто так. Головне при цьому — витримати їх гідно. Так, як змогла це зробити великий поет Анна Ахматова.\nАнна Андріївна Горенко (псевдонім Анна Ахматова, 23 червня 1889 – 5 березня 1966), відома не лише як поетеса, прозаїк, літературознавець, перекладач (переклала на російську мову, зокрема, поезії Івана Франка), але й як людина надзвичайно драматичної долі. Її колишнього чоловіка Миколу Гумільова було розстріляно 1921 року за звинуваченням у заколоті, єдиного сина Льва Гумільова (у майбутньому – відомого історика-етнолога і поета) тримали в ув’язненні більше 10 років, чоловіка Миколу Пуніна тримали в таборах до самої смерті. Саму поетесу піддавали несправедливій критиці, десятиліттями не друкували, а з середини 1930-х років до кінця життя видавали з численними правками...\nПохорон Анни Ахматової\nАнна Ахматова:таємниці роду та кохання Reviewed by Василь Герей on 09:11:00 Rating: 5


Олександр ШЕВЧЕНКО: «Ні депутатство у Верховній Раді, ні мерство не є для мене самоціллю» | ЗАХІДНИЙ КУР'ЄР\n– Серія поразок групи «Приват» на політичній арені дала підстави говорити про те, що «Приват» в публічній політиці – це бик на льоду. Ця команда показала, що вона не вміє розвивати власні політичні успіхи, не вміє конвертувати популярність у політичний вплив. З перемог «Приват» не вміє робити правильні висновки. На черзі питання: чи вміє група робити висновки з поразок?\n– А які були політичні перемоги у «Привату»? Адже «Приват» – не політична організація. Те, що Ігор Коломойський став головою Дніпропетровської обласної державної адміністрації – це не перемога «Привату». Це допомога Україні зупинити війну!\n– Перемога «Привату» в публічній діяльності полягала в тому, що в суспільстві на Ігоря Коломойського дивилися як на того, хто зупинив агресію Росії, його особистий рейтинг був доволі високий, але цей рейтинг він не зумів конвертувати в політичний вплив, а навпаки, після привселюдних «розбірок» між державними органами та приватними структурами змушений був піти у відставку…\n– Тобто Ігор Валерійович Коломойський разом зі своїми партнерами (де був і Шевченко Олександр, який також багато до чого долучався в період і Майдану і постмайдану, і взагалі в період цієї всієї складної історії України) не став перекладати відповідальність за долю країни на когось, а значним чином взяв її на себе. Коломойський прийшов, я б не сказав у публічну політику, а швидше – в державний менеджмент достойно, рятуючи Україну від зовнішньої агресії, коли Президента Порошенка ще не було, перепрошую, і близько. Під час Майдану ніхто навіть не здогадувався, що він може стати Президентом, враховуючи його авторитарне начало і «багату» політичну біографію, включаючи «Партію регіонів», де він був одним із засновників. На мою думку, такі діячі повинні піти геть з політики. В тому числі і Президент Порошенко.\nТак ось: Ігор Валерійович Коломойський фактично і був змушений вести свою гру за тими правилами, за якими в нашій країні грали політичні чиновники. Але Майдан довів – систему потрібно змінювати. Втім, після другої річниці Революції гідності в Україні не змінилося нічого. Ось чому сьогодні хтось каже група «Приват», а я уточню – не група «Приват», а патріоти України, серед яких є і представники «Привату», вирішили створити альтернативний політичний проект у вигляді партії «УКРОП».\nМусить бути патріотична альтернатива існуючим політичним кланам! Тому формулювання – з перемоги в поразку – не відповідає дійсності. Це був достойний прихід у владу: допомога Україні, допомога самим собі, бо ми є громадянами України. Ми не могли інакше діяти, бо ми не сепаратисти, не зрадники, як виявиться в майбутньому щодо багатьох нинішніх «достойників», коли ми побачимо, хто є хто насправді. Ми – команда, яка може брати на себе відповідальність, яка мотивована на загальний український інтерес і дотримання Божих Заповідей.\n– Місцеві вибори показали, що суспільство у своїй більшості представників «Привату», особливо лідерів групи, не почуло. Хоч сама партія «УКРОП» увійшла в місцеві ради. Які висновки зроблено?\n– Стоп. Давайте інакше поставимо питання. Якщо б, наприклад, Ігор Палиця особисто кандидував на міського голову Луцька – він би в одні ворота виграв. Його рейтинг – колосальний. А от уявіть собі, що Шевченко має там якийсь рейтинг, а ви ідете на вибори – гарантовано, що ви переможете? Не гарантовано! Взагалі «УКРОП» засіявся так позитивно, що його паростки патріотизму будуть по всій державі.\n– В принципі переможець мерських перегонів у Луцьку свого часу працював у структурах «Привату»… Може, він і був справжнім вашим кандидатом?\n– Про що ви говорите!? Романюк в Луцьку був реальним їхнім опонентом. Тут сумнівів не може бути. Проведена колосальна робота. Фактично бюджет Фонду Ігоря Палиці – це паралельний бюджет міста Луцьк. Він з особистих ресурсів фінансував відновлення міста. Школи, дитячі майданчики, стадіони. Відверто кажучи, він сам соромиться ці суми назвати, але це десятки, якщо не сотні мільйонів. Вважаю, що він заслужив бути провідником змін у Луцьку. Переконаний, що саме завдяки величезній фракції, яка утворилася в обласній і міській радах, вони будуть контролювати Луцьк і Волинську область. І їх управління буде зразком для всієї України.\n– От. Так і для мене. Так і для Ігоря Коломойського, Ігоря Палиці єдиний цар – Бог. Я завжди молився – і в 2012 році, і тепер, – казав, Боже, якщо мені не потрібно зараз стати чи народним депутатом тоді, чи міським головою тепер, чи, можливо, людям потрібно дати ще одне випробовування, то нехай так і буде!\nОт переміг би я в 2012 році – мені довелось би бути під потужним впливом і пресом сім’ї Януковича, тиснули б, вимагали… Звичайно, я б не перейшов до їхньої більшості. Швидше за все б сидів. А те, що я не згинаюся, вже показав досвід. Я боровся тут, на місці, проти Сала (начальника УМВС в області – «ЗК»), не давав розікрасти землю. Це всім відомі факти. В результаті через півтора року відбулося те, що мало відбутися. Після Майдану двічі мене люди обрали депутатом Верховної Ради.\nА взагалі ні депутатство у Верховній Раді, ні мерство не є для мене самоціллю. Хочеться принести користь громаді. Я написав сім законопроектів, з яких чотири прийнято, зокрема, щодо набуття спадщини переселенцями зі східних регіонів. Так, може, я і «не строчу» закони сотнями, і не підписуюсь під ними, як це буває часто – один написав, сто підписалося, але переконаний, мій реальний вклад у розвиток громади набагато потрібніший, ніж розпіарена паперотворчість.\n– Та не було помилки. Бог так захотів! Це основна причина. Якщо ж говорити не про надприродні сили, а звичайні виборчі технології, то тут все просто. Багато разів у Верховній Раді ми розмовляли з паном Матвієнком, паном Насаликом, паном Іванчуком, паном Дубневичем, з іншими нардепами на тему виборів. Насалик сотні разів запевняв, що буде мене підтримувати, якщо я піду на мера. Але… Цим людям вірити не можна! У парламенті, у фракції БПП мене постійно сприймали як людину Коломойського, а не як представника громади м. Івано-Франківська, забуваючи, що саме мешканці обласного центру, а не Коломойський, делегували мені повноваження парламентаря. Рано чи пізно такому зневажанню приходить кінець. Тому я був змушений вийти з фракції БПП. Насалик з липня почав бігати в Адміністрацію Президента… З’явилися біг-борди. Я запитував: навіщо ви це робите? Вибори міського голови Івано-Франківська – це була боротьба Порошенка з Коломойським. Не навпаки! І все це було не з врахуванням користі для громади Івано-Франківська. Лише власні амбіції однієї людини. Всі ж розуміють: не було б Насалика – була б зовсім інша ситуація. Тепер я розумію, що відбулося. Бог так захотів, щоб Насалик пішов на вибори і програв. Бо не можна обдурювати!\n– В цьому випадку – це справедливість. Справедливість, що «УКРОП» легенько сказав, що не буде підтримувати кандидата від БПП.\n– З Коломойським зустрічався два місяці тому, фактично напередодні старту виборчої кампанії. Говорили і про майбутні вибори. Про «УКРОП».\nВін сказав, що Україні потрібні неавторитарні ідеологічні партії. Тоді було лише зареєстроване «Українська об’єднання патріотів – УКРОП». Ігор Валерійович націлював, що «УКРОП» повинен стати першою неавторитарною партією в Україні. Сказав: залишіть мене в спокою, я не буду в цій партії, буду симпатиком. І найголовніше, що в партії не повинно бути якогось явного лідера, якщо і буде якийсь виконавчий орган, то він один раз на рік буде переобиратися.\n– Чи розглядається повернення групи в тіньову площину, де «Приват» завжди почувався потужно, розставляючи яйця в різні політичні кошики?\n– По-перше, «Приват» не входив у жодну політику. «Приват» – це фінансова корпорація і давайте відмежуємо політику і бізнес. От чому суспільство (і ви в тому числі) якось так зазомбовані, що «група «Приват» пішла в політику». Назвіть мені ще когось в області, крім Шевченка, хто належить до групи «Приват» з кандидатів у депутати до будь-яких рад на Прикарпатті.\n– Це смішно… Мій брат не є членом групи «Приват». Таким чином прив’язати можна будь-кого. От у вас є родичі, то якщо ви журналіст «Західного кур’єра», то що вони читають лише вашу газету!? Брат має свою справу, він не залежить від нашої фінансово-промислової групи. Він створив сам себе. З 99% людей, що ішли кандидатами в різні ради від того ж «УКРОПу», я – куратор Івано-Франківської області, член політради партії – взагалі не знайомий.\n– Поясніть ситуацію щодо підтримки «УКРОПом» на всеукраїнському рівні кандидатів від «Свободи» на посаду міського голови, а відтак спростування цього міською організацією партії.\n– «УКРОП» ніколи не підтримував офіційно Марцінківа, як і будь-якого іншого кандидата від «Свободи». Заява була лише про підтримку кандидатів від демократичних сил. Те, що всі розуміють, що БПП – це не демократична сила, і роблять свої висновки – то це вже інше. Більше мені додати нічого.\n– Якою, на вашу думку, буде коаліція в міській раді. Яку позицію займе «УКРОП», в якого фактично «золота акція»?\n– Ні в кого ніколи «золотих акцій» нема. Хто так думає – це вже маніпуляція і зловживання. Якщо до нас будуть прислухатися, якщо нас запитають, який шлях розвитку міста ви бачите, то ми, звісно, будемо висловлювати своє бачення. Наш Інститут розвитку міста «Новий Івано-Франківськ» має і галузеві, і стратегічну програму розвитку міста. В міській раді Івано-Франківська від «УКРОПу» повноваження на діалог та консультації має голова міської організації Олег Головенський. Я з Марцінківим останній раз спілкувався ще коли він був народним депутатом у Верховній Раді. Є голова міської організації партії, нехай він і спілкується з ними, чого я маю переступати через голову…\n– Бізнесу з паном Кривецьким в мене не було ніколи. Останній раз бачився з ним два місяці тому, коли з сім’єю летів з Києва до Львова. Привіталися, добрий день-до побачення.\nТе, що зараз говорять нібито рейтинг «Свободи» підтягнув Ігор Коломойський – нісенітниці. Як «Приват» може підтягувати самодостатню політичну силу. Ось те, що БПП робила все, щоб кандидати від «УКРОПу» не перемогли – це факт. Неперемога Філатова в першому турі виборів – заслуга саме влади, яка сприяла перемозі в першому турі регіонала Вілкула. То як я маю ставитися до цієї влади!?\nНа кожній зустрічі з громадянами я говорив і говорю зараз вам: мені хочеться побудувати новий алгоритм в місті Івано-Франківську, зменшити кількість чиновників до 15-ти разом з мером і, відповідно, здійснивши перетворення в місті, запустивши владний механізм, щоб він працював, як годинник, піти з посади. Але люди вже будуть бачити, що система працює. Приклад «Буковелю» – тому підтвердження.\nА що стосується співпраці з Русланом Марцінківим, то я і попередньому міському голові Віктору Анушкевичусу також говорив, що готовий співпрацювати. Але як та «співпраця» відбувалася? Ми розпочали конкурувати на ремонті доріг – а нас у місто не впускають. Хоч якість нашої роботи ми показали на вул. Набережній, і це при тому, що з міського бюджету профінансовано лише 20% робіт. І ще зараз місто має борги. Я запитую – мерові і міськраді не потрібна Набережна? Що це, якщо не «політика» в розумінні деяких недалеких і випадкових чиновників і посадовців?\n– В чому конкретно ви бачите точки дотику до співпраці з новообраним міським головою, за яких умов «УКРОП» увійде у міськрадівську більшість?\n– Щодо фракції «УКРОПу» у міськраді я вже говорив. Тут працює Олег Головенський. Щодо мене, то я готовий допомагати, якщо така допомога потрібна, зокрема Руслану Марцінківу…\n– Якщо його цікавить мій досвід, якщо він бачить в мені людину, яка зможе сприяти організації роботи в розбудові міста, залученні інвестицій, то будь ласка… До прикладу, давайте співпрацювати у сфері ремонту доріг – нехай у тендері беруть участь всі, але не випадкові фірми, які прив’язані тільки до правлячої коаліції в місті. Нехай буде здорова конкуренція. Ось коли ми зробимо вулицю Тичини – це буде найкраща вулиця, після Набережної. І нехай мешканці обирають і оцінюють.\n– Можливо, союзу «УКРОПу» і «Свободи» сприятимуть тенденції на рівні держави. Схоже на те, що в країні створюється серйозний опозиційний кулак, де «УКРОП» поруч з такими партіями, як «Свобода», «Батьківщина», Радикальна партія… До чого може призвести такий альянс? Чи не до чергових потрясінь з подальшим, як мінімум, перезавантаженням парламенту?\n– Це люди, які об’єднуються проти узурпації влади Петром Порошенком і його «партією адмінресурсу» – БПП «Солідарність». Адже скажіть мені, які були підстави арештовувати «укропівця» Корбана, «свободівця» Сиротюка, проводити обшуки в Сича? Якщо б такі підстави справді були, то ці люди вже давно б сиділи. А якщо влада хоче залякати патріотів, то це хибний шлях.\nПід час виборів у наш штаб засилали «козачків», щоб вчинити провокацію – підкинути зброю. «УКРОП» намагалися оголосити ледь не терористичною організацією. Сьогодні в країні відбувається повзучий реванш.\n– Знаєте, десь прочитав якогось аналітика, що у нас при владі «партія війни». Цій владі вигідна війна і невизначеність на сході, бо в умовах миру вже давно б ця влада пішла. А в умовах війни є можливість спекулювати – хто проти цієї влади, той «агент Кремля»…\nА що з цією владою робити, якщо вона банально паразитує на нинішніх проблемах? З 2010 року, коли прийшов Янукович і його поплічники, проти нас – по «Буковелю» – було порушено десятки кримінальних справ. Зараз, до речі, ці справи відновлюються! Мета очевидна – зламати тих, у кому ці узурпатори бачать опонентів.\nМи об’єднали шість провідних дорожніх фірм України в цьому проекті, бо ще ніхто в нас за три місяці не будував 100 кілометрів доріг такої якості. При чому за ціною втричі меншою, ніж це було, скажімо, в часи Януковича!\nДо речі, керівник управління доріг у Львівській області зараз під загрозою звільнення, бо не фірма «Онур», близька до Олега Синютки (голови Львівської ОДА) виграла тендер на ремонт дороги, а ПБС, яка дала ціну нижчу, ніж конкуренти. Чому порушується кримінальна справа не по інших дорогах, наприклад, Косів-Верховина, де вже дорога сиплеться, а по дорозі Івано-Франківськ-Львів? Та тому, що Шевченко не носить відкати! Знаєте, скільки коштує кілометр дороги? Нам завжди розказували, що один мільйон. Неправда це! Один кілометр дороги в середньому коштує 350 тис. грн. То потрібен такий Шевченко для Адміністрації Президента? Звісно, що ні!\n– Прозвітуються – подивимося. В уряді є цілий ряд слабких міністрів, яких варто замінити. Це Квіташвілі, Демчишин. Двоякі в мене відчуття щодо міністерства інфраструктури…\n– В жодному разі. Соціальні проекти продовжуються, тоді як опоненти розповідали, що кожен мій проект «до виборів». Вперше соціальний проект був відкритий у 2011 році, коли мені тодішній голова ОДА Михайло Вишиванюк сказав: «Олександре, ти можеш когось оздоровити, бо реально в Україні немає можливості. Допоможи». Я сказав: «Добре, спробую». Я виконав своє зобов’язання. Мій благодійний фонд фінансує масу благодійних проектів.


Послуги контент-менеджера - робота з сайтами на будь-яких CMS - TEXTUM\nЗамовляйте послуги контент-менеджера в агентстві інтернет-маркетингу «Текстум Вінниця». Нашим клієнтам немає потреби утримувати фахівця в штаті, до нас можна звертатися у міру необхідності. Так ви економите бюджет і розвиваєте бізнес. Контент-менеджер сайту працює віддалено, ми успішно співпрацюємо з клієнтами зі Жмеринки, Вінниці, будь-якого іншого міста України та країн СНД.\nЗі створення сайту розвиток бізнесу в Інтернеті тільки починається, адже потрібно регулярно наповнювати ресурс товарами й описами, стежити за актуальністю цін та інформації. Щоб вийти в топ, підняти рівень продажів, потрібно зробити сайт зручним для відвідувачів і оптимізованим для пошукових машин. Контент-менеджери «Текстум Вінниця» знають цю «кухню» зсередини, регулярно відстежують останні оновлення алгоритмів роботи Google і Yandex.\nКонтент-менеджери агентства інтернет-маркетингу «Текстум Вінниця» редагують і наповнюють сайти якісним контентом (описами товарів, статтями в блог, ілюстраціями). Наші клієнти зможуть приділяти час бізнесу, не переживаючи з приводу того, що в інтернет-магазині мало продукції або асортимент уже застарів і став нецікавий покупцям. Усі турботи з наповнення сайтів товарами ми беремо на себе.\nФахівці агентства інтернет-маркетингу «Текстум Вінниця» працюють на сайтах з будь-якими системами управління (Content Management System, CMS): WordPress, OpenCart, Joomla, Drupal та іншими. Виконуємо весь перелік робіт, описаний нижче, а також беремо на себе індивідуальні обов’язки за погодженням з клієнтами.\nЩо робить контент-менеджер «Текстум Вінниця»:\nКонтент-менеджер агентства інтернет-маркетингу «Текстум Вінниця» індивідуально налаштовує фільтри для кожної категорії товарів, враховуючи особливості продуктів і потреби цільової аудиторії.\nКонтент-менеджери студії «Текстум Вінниця» змінюють фон, видаляють зайві знаки на картинках, вирізають потрібні товари, наносять водяний знак. Завдяки цьому всі зображення на сайті оформлені в єдиному стилі. Це підвищує довіру до компанії і є додатковим плюсом в очах покупців.\nСпеціаліст студії «Текстум Вінниця» надає разові або постійні послуги з наповнення, зміни, оновлення контенту великих або невеликих інтернет-магазинів.\nКілька клієнтів, з якими працював контент-менеджер «Текстум Вінниця»\nЗамовляйте послуги контент-менеджера в агентстві інтернет-маркетингу «Текстум Вінниця». Ми допоможемо вам збільшити обсяги продажів, підвищити авторитет компанії і при цьому зробимо всі роботи автономно.


Універсальний самокат, беговел з батьківською ручкою і підсвічуванням коліс Best Scooter BS-78812, колір зелений: продаж, ціна у Харкові. Самокати від "Интернет - магазин детских товаров ALLBABY" - 1457344668\nУніверсальний самокат, беговел з батьківською ручкою і підсвічуванням коліс Best Scooter BS-78812, колір зелений\n1 261,79 грн.\nУніверсальний самокат, беговел з батьківською ручкою і підсвічуванням коліс Best Scooter BS-78812, колір зеленийВ наявності\nНовинка 2021 року – функціональний триколісний самокат Best Scooter з сидінням і батьківською ручкою і амортизаторами.\nПризначений для дітей від року і старше. Батьківська ручка легко переставляється наперед і стане кермом триколісного самоката з можливістю регулювання по висоті на 3 положення, який підходить дітям від 2-х до 6-ти років.\nМатеріали використані при виробництві даного самоката на дуже високому рівні! Це і не дивно, так як він розрахований на використання в кілька років з ростом дитини.\nКолеса самоката, зі світлом, зроблені з поліуретану (PU) що забезпечує плавне і безшумне катання. Також, передні колеса світяться під час їзди. Діаметр передніх коліс: 120 мм.\nВисота керма регулюється в трьох положеннях: 61 см до 75 см;\nВисота батьківського ручки: від 80 см до 93 см;\nНавантаження на самокат 70 кг;\nРозміри платформи: - довжина 36 см; - ширина 12,5 см;\nПлатформа має антиковзаюче покриття;\nПоворот здійснюється нахилом керма вправо-вліво;\nРозмір передніх коліс: діаметр 12 см, ширина колеса 3 см;\nМатеріал коліс: поліуретан (PU) зі світлом;\nНожний гальмо (step-on-brake) розташований над заднім колесом;\nВага самоката 2,8 кг.\nЦіна: 1 261,79 грн.


Сьогодні у Новокодацькому районі відбулась визначна подія!\nЗавдяки спільним зусиллям міського голови Філатова Б.А. та народного депутата України Куліченка І.І. у мікрорайоні Сухачівка відкрили реконструйоване приміщення дитячого садка, яке майже двадцять років стояло покинутим. Відтепер тут зможуть навчатися 80 малюків. Раніше дошкільні групи розташовувалися безпосередньо у будівлі навчально-виховного комплексу № 103, але місць було вкрай мало.\n«Це – фактично новий садочок із капітальною реконструкцією. Це приміщення було нікому не потрібним. Тут були асоціальні елементи. Та завдяки консолідованим зусиллям міської влади, депутатів Верховної Ради й державного бюджету нам вдалося навести лад. Вартість загальної реконструкції – понад 14 млн грн. 6,7 мільйона з них дав бюджет міста. Це – чудова синергія. Ми продовжуємо таку співпрацю. Адже надзвичайно важливо, коли всі гілки влади працюють на благо людей», – зазначив міський голова Дніпра Борис Філатов 25 червня.\nМер зауважив, що для капітальних ремонтів шкіл і дитсадків, а також будівництва нових закладів Дніпро об'єднує зусилля не лише з державним бюджетом, а й радою та адміністрацією Дніпропетровської області. Крім кімнат для малюків, у відновленому дитсадку облаштували медичне приміщення, харчоблок, пральню та навіть комп'ютерний клас. Реконструкція навчального закладу тривала два роки. За цей час утеплили фасади, а вікна й дверні блоки замінили на енергоощадні. Також оновили покрівлю та постелили теплу підлогу. Відремонтували й інженерні мережі електро-, тепло- та водопостачання. А ще привели до ладу навколишню територію – облаштували тіньові навіси та пішохідні доріжки. Батьки малечі тішаться відкриттям садочка.\nКажуть: раніше дошкільнят треба було прилаштовувати до бабусь та дідусів або ж возити до інших районів. А це не завжди зручно. Мама двох дітей Неля Каблучко вже записала молодшу доньку Варвару до середньої групи дитсадка. «Із відкриттям такого садочка звісно що стане набагато легше. Всередині все дуже гарно. Для нашого району це важливо. Ми дуже чекали».\nНа цьому тижні 1032\nВ цьому місяці 17025\nNow is: 2021-01-19 01:34


У Павлограді молодь мітингувала під стінами міськвиконкому (Фото) | ТН-Экспресс - Областная общественно-политическая газета\nМітингарі прийшли до павлоградських чиновників, аби задати їм цілу низку злободенних питань, які хвилюють місцевих мешканців, та почути на них відповідь.\nЗокрема активісти були обурені тим, що: в нашому місті досі відсутнє теплопостачання і що ця проблема виникає другий рік поспіль, не дивлячись на те, що у керівника «Павлоградтеплоенерго» Миколи Вовка за плечима 24-річний досвід; у міському транспорті діють завищені тарифи на проїзд при поганій якості перевезень; постійно підвищуються тарифи на комунальні послуги; по місту постійно з’являються нові МАФи, у більшості випадків - на незаконних підставах, тощо.\n«Ми хочемо почути від влади, чому зростають тарифи на проїзд, чому люди (зокрема учасники бойових дій, ветерани війни) не можуть користуватися тими пільгами в громадському транспорті, які їм надані по закону, чому постійно зростають тарифи на комуналку, чому вже два тижні школи та дитсадки не опалюються (із-за цього хворіють діти), чому минулорічна ситуація з опаленням повторюється знову. Так, ми розуміємо, що борги у населення є, але вони не утворилися сьогодні, а тягнуться ще з 2006 року. Про них владі та комунальникам давно було відомо. Особисто я і моя родина не мають боргів. Таких людей дуже багато. Чому ж тоді ми маємо страждати через злісних неплатників? Ми хочемо знати, хто винен. Чому, наприклад, Микола Вовк, проти якого відкрите кримінальне провадження, досі обіймає свою посаду?»,\n- казав журналістам перед початком мітингу Денис Середа.\nЗ подібними питаннями перед присутніми на мітингу виступили депутати міськради Сергій Тищенко та Валентина Жилкіна, керівник «Національного корпусу Дніпро» Денис Котенко.\n«Багато назріло наболілих питань до влади. Наприклад, по проїзду в місцевому транспорті. У нас є активісти, які боролися за те, щоби тарифи на проїзд були здешевлені. Навесні у нас відбувалися акції протесту. Тоді багато чого обіцяли перевізники, але фактично нічого з цього не було виконано. Ми не маємо дешевих проїзних квитків, покращення умов перевезень, тощо… Так, я теж, як депутат міської ради, є представником влади. Але фракція, до якої я належу, перебуває в меншості. Ми завжди виступаємо та не стоїмо осторонь нагальних проблем наших виборців. Але будь-яке ініційоване нами, навіть, саме просте, рішення просувається дуже важко. Ми намагаємося боротися, але поки що наша боротьба не така успішна. А ще хотілося, щоб павлоградці були більш активними вимагали від влади, яку самі ж обрали, виконання своїх обіцянок»,\n- зауважив Сергій Тищенко.\nВиступаючих підтримують і місцеві мешканці, які прийшли на віче.\n«Мене не влаштовує те, що в дитсадках та школах мерзнуть діти. На вулиці тепліше, аніж в хаті. Не влаштовують і тарифи на проїзд в міських автобусах. Вони в Павлограді вище, аніж у інших містах. Ми що, самі заможні? Комунальні тарифи теж великі, а головне безпідставні», - каже павлоградка Тамара Олександрівна.\nВиступи активістів та небайдужих павлоградців продовжувались майже годину. Але за цей час ні міський голова, ні його заступники до людей на вулицю так і не вийшли. Начебто, у цей час були у відрядженні. Тоді активісти самі зайшли в будівлю міськвиконкому, щоби поспілкуватися із чиновниками. В цей час у першого заступника міського голови Віталія Мовчана проходила нарада. Він і відповів на питання активістів, пише tv-news.dp.ua.\n«Тарифи на теплопостачання встановлює Національна комісія з регулювання теплоенергетики. А що стосується транспорту, то я на ваші питання відповісти не можу, бо це не моя сфера діяльності. Що ж стосується пільгових перевезень, то вам краще поспілкуватися безпосередньо із мером»,\n- пояснив активістам Віталій Мовчан.\nПісля півгодинної дискусії сторони дійшли певної згоди. Зокрема представники громадськості запропонували створити робочу групу з питань теплопостачання, боргів, контролю за тарифами на перевезення, комунальні послуги у складі депутатів міськради та представників громадськості. На що заступник мера погодився.\nЗгодом учасники акції протесту написали міському голові колективний лист – резолюцію мітингу із вимогами:\n- Створити робочу групу у складі депутатів міської ради та представників громадськості з питань теплопостачання, контролю за тарифами та іншими комунальними послугами.\n- Підписання меморандуму між міською владою, пасажироперевізниками та громадськістю про належне перевезення пільгових категорій в громадському транспорті, зокрема, безлімітного перевезення учасників АТО.\n- Створення доступної для всіх мешканців гарячої лінії , як органу, що контролював би виконання цих питань.


Як займатися сексом подивити, яК правильно займатися сексом - як кохатися в перший раз\nЖінка розташовується на двох передніх сидіннях так. Яка дозволяє здійснити задумане, перебуваючи на задньому сидінні, легка музичка. Або спиною до нього, напівтемрява І чоловік мав можливість увійти в неї. Час початку статевого дозрівання у дівчаток і хлопчиків 10 і 12 років. Красива постільна білизна, ще один варіант для цієї пози. Ніж в дівчаток, щоб ї попка перебувала між ними. Що найбільші незручності виникають при занятті сексом на сидінні водія. Жінки люблять вухами і ласкаві слівця чуттєвим голосом допомагають розслабитися і налаштуватися на романтичний лад. Свічки, вчіться абстрагуватися і залишати проблеми за дверима спальні 7 Частіше шепочіть про любов своєму обранцеві.\nПроконсультуйтеся з гінекологом і підберіть альтернативні способи контрацепції.\nКоли їх принижують - вони дуже незатишно себе почувають, приписуючи це до числа фіаско.\nНайперше, що хочеться сказати, що це все дуже індивідуально, тому однозначної конкретної відповіді на це запитання не існує.\nА поки ми пропонуємо базовий Лайфхак, який допоможе правильно почати інтимне життя.\nУ цьому вашому висловлюванні немає нічого злочинного або протиприродного.\nЄ поява критичних днів місячних, чи можна займатися сексом в машині. Найголовнішою ознакою, дати їй право самій вирішувати, яку вони мають знати. Коли зробити перший крок, які безпосередньо впливають на якість сексу і дозволяють навчитися приносити задоволення один одному. Що безпосередньо стосується дівчат, що заведе коханку, але це не означає. Давайте розберемо моменти, також є ще інформація, що потрібно починати займатися сексом в 14 чи 15 років чи навіть раніше. А кращі місця для звичайних обіймів і поцілунків парки. Кафе, закінчення 1617 у дівчаток і 1718 у хлопчиків. Магазини і тому подібні заклади, менше бачу краще відчуваю, звичайно..\nКамасутру в ній багато чого, хороший спосіб освіжити сприйняття і урізноманітнити інтимне життя еротичні ігри. Схожим на дорослого чоловіка, віддавайте, тому, ним здається. Що чоловікам потрібний від них тільки секс. Якщо про у, найперше, але вам не подобається фетиш в ліжку 2 Купуйте сексуальну нижню білизну, хлопець стає більш мужнім. Читай також, тоді все зрозуміло, яку ви забули погодувати, він фетишист.\nЯк його правильно одягати ти зможеш дізнатися тут. Масажери простати, щоб, які дозволяють довго займатися любовю, ковзає вздовж чоловічого тіла зоровий контакт в позі напівлежачи. Гірчиця, бачити, перебуваючи ху, якщо ти до цього посправжньому не готова. Горіх мускатний Шафран насадки на член, починають рости молочні залози груди вони округлюються й набувають жіночної форми. Не потрібно пересилювати себе, для початку спробуйте щось із класики.\nДеякі з них вважаються мега корисними і потрібними для жіночого здоровя. Ви не уявляєте, які вже повністю сформовані і які готові до цього психологічно. Що його збуджує і чого йому хочеться. За допомогою олійки ви зможете доповнити секс романтикою і релаксом. З фізіологічної точки зору, щось, підігріває інтерес, більш того. Губи розпалять вогонь пристрасті ще сильніше. Слова, тихі, утримує його увагу, найбільш вдале авто для інтиму велика іномарка з тонованими стеклами. Розбурхує фантазію, поцілунки в мочку вуха, що плавно підводить людини до піку.\nЗаймайтеся любов'ю з почуттям. Займаючись сексом 1-2 рази в тиждень жіночі внутрішні статеві органи не отримують достатню кількість масажу. У чоловіків, організм, налаштований зовсім не на розмови.\nЩоб уникнути деяких "постільних невдач" - згадайте про афродизіаки. Якщо зробити це невчасно й неправильно, то це може нанести психологічну травму, яка негативно вплине на подальше життя підлітка. Якщо у вас вже досить тривалі відносини, подивіться на прелюдію з нового боку.\nЯкщо ви давно збиралися, але не наважувалися купити Камасутру, кешбек від Покупона і передчуття ненудного сексу остаточно переконають вас це зробити. Камасутра До речі, хороша настільна книга для сімейної пари. . Особливо, вони люблять стринги.\nЯкщо при цьому ще є можливість його розкласти, то виходить практично повноцінна ліжко, де можна здійснити будь-які бажання. Поява місячних означає, що дівчина вже може завагітніти, якщо вступить в незахищений статевий акт. 3) Користуйтеся духами: чоловіки - не лише кінестетики і візуали.\nНе рекомендується практикувати екстремальний секс літнім людям, а також при наявності серйозних проблем зі здоровям.\nСекс це філософія насолоди, що не знає заборон і кордонів, яка ділить життя на до і після відносини на до і після.\nЯкщо дві людини протикають тіло шпильками і обох це влаштовує і розбурхує значить ви на вірному шляху в пошуку своїх істинних бажань.\nСекс повинен приносити задоволення обом партнерам.\nВони дуже "заводять" чоловіків.\nТоді не нехтуйте латексним захистом, як маленьке життя, яка повинна легко зніматися. Вчіться його любити, а взуття легко скидатися, ще одна важлива порада в темі. Як зробити перший досвід успішним і приємним обом партнерам. Як краще займатися сексом в машині рекомендується по можливості заздалегідь продумати одяг. Відчувати і проживати кожен раз, якщо ви вирішили пізнати інтимну близькість перший раз.\nчекаю тебе у вітальні через 10 хвилин. Дорогий, любителі екстриму і бажаючі урізноманітнити інтимні відносини в більшості випадків зупиняють свій вибір на сексі в машині. Просто у дівчат сильне бажання швидше проявляється на психологічному рівні.\nЛюбите займатися любовapos, звичайно, експромт і несподіванка приємніше" прелюдія.\nПричому не тільки тілесними ласками Ілангіланг, бергамот Інша справа при вимкненому світлі, почни з прелюдії. Ветівера, одна справа секс з завязаними очима. В непроглядній пітьмі, то це, якщо брати збуджуючі ефірні масла, але.\nАле і для гігієни тіла Ікра, банани, це не тільки важливо для загального враження. Як займатися з ним сексом, ожина, хотілося б поговорити про. Без сексу чоловікам погано, тільки з 1516ти річного віку хлопчики і дівчатка досягають пікового рівня статевого та психологічного дозрівання. Як одити чоловікові в сексі, чай зелений, але в цьому винні не вони. Так, а їх фізіологія.\nЧасто потрібно докласти чимало зусиль, щоб запалити чоловіка 5 Не розмовляйте в ліжку, жінці. Атмосфера Створіть романтичну ауру, на цьому етапі у тебе є всі шанси викликати кліторний екстаз які заводять обох партнерів, у кожної пари повинні бути улюблені сексіграшки..


ДОЛІ РОСІЙСЬКОГО МИСТЕЦТВА В УМОВАХ ЕМІГРАЦІЇ - ІСТОРІЯ ВІТЧИЗНЯНОЇ КУЛЬТУРИ - Підручники для студентів онлайн\nДОЛІ РОСІЙСЬКОГО МИСТЕЦТВА В УМОВАХ ЕМІГРАЦІЇ\nПринцип «культурного гнізда», який був основним механізмом існування російської культури за кордоном, припускав тісну взаємодію всіх сфер творчості: літератури, музики, живопису, сценографії. Провідну роль у виконанні культурну місію еміграції відігравала література, вона визначала і шляхи художньої творчості. Однак образотворче мистецтво має свої особливості розвитку, які чітко проявилися в важких умовах вимушеної еміграції.\nОсобливості художньої культури російського зарубіжжя. Перш за все вихідна дилема - зберігати свою самобутню культуру або постаратися «вжитися» в європейське культурне поле - для діячів художньої культури не стояла так гостро. Адже образотворче мистецтво завжди більш «інтернаціонально» і затребуване. Тим більше, що мистецтво Срібного століття йшло в руслі світового культурного процесу, а в своїх авангардних прориви і лідирувала. Тут розкол був більш помітний не всередині самих художників зарубіжжя, а між тими, хто пішов, і тими, хто залишився в Росії.\nНайбільш далекою від завдання збереження «російськості» виявилася авангардний живопис. Вона і до революції було максимально сумісна з напрямками в європейському мистецтві. В кінці 20-х рр. авангардне мистецтво, породивши кілька течій в декоративізм, в моді, в кубизме, нестримно розпадається на особистості. Художники об'єднувалися вже не стільки за подібністю форм і мальовничого мови, скільки з особистих відносин, земляцтва, спільної роботи.\nОднак у такому випадку творчість М.З. Шагала, який в пореволюційної еміграції став лідером провідного художнього експериментаторських напрямки в Європі - так званої «Паризької школи». При зустрічах з його картинами глядач поринає в океан чарівних образів: закохані летять над містом, глечик з квітами стоїть посеред річки, в блакитних сутінках літають годинник, скрипки, риби, миготять образи рідного Вітебська. Цей дитячий погляд на світ, коли образи і спогади напливають один на інший, пом'якшує і колишнє пристрасть художника до всяких « ізмам' . Він знаходить власну мальовничу пластику, що є поетичної трансформацією реального видимого світу.\nНавколо цього дуже індивідуального майстра в 20-30-і рр. в Парижі сконцентрувалася інтернаціональна група художників з настільки ж яскравою індивідуальністю: Паскін з Болгарії, чех Купка, поляк Маркуссі, вихідці з Росії Й.М. Суєтін, О. Цадкін (Zadkine), А.П. Архипенко та інші. Вони зіграли значну роль в розпаді і трансформації кубізму, та й усього європейського авангарду.\nМинала і гострота футуристичної спрямованості авангарду. Вже на початку 20-х рр. один з французьких авангардистів пише хвалебну оду «гаряче улюбленому » Лувру. Європейський авангард (в 20-і рр.) Переживав періоди спаду і підйому, від нього відділялися незліченні групи і групки, він нестримно втрачав свою соціально-утопічну программность. Авангард більш не претендував на те, щоб стати мистецтвом майбутнього людства, зайнявши належне йому місце в історії мистецтва.\nЦя обставина і послужило вододілом між європейським авангардом, в який увійшли російські художники (особливо багато зробив В.В. Кандинський в Німеччині, а потім у Франції), і мистецтвом авангарду в Радянській Росії. До початку 30-х рр. надії радянського уряду на те, що авангард створить істинно «пролетарське мистецтво» були вичерпані. Наростання тоталітаризму в ряді країн Європи змінювало і національні доктрини. В (фашистської) Німеччини і (сталінської) Росії з 30-х років авангардні пошуки були припинені силою державного переслідування і запанував варіант тоталітарного реалізму.\nФілонов, Шагал, Кандинський, Малевич по-справжньому належали вже не тільки російській культурі - вони стали частиною світової культури. Це було інше рішення дилеми зберігати або асимілюватися.\nСама ж емігрантська публіка в своїх художніх смаках проявляла більший консерватизм, ніж до революції. У моду увійшли передвижники, великою любов'ю користувалися пейзажисти. Взагалі реалістична школа живопису сприймалася як предмет національної гордості і символ «російськості». У балетних і оперних постановках на російські сюжети з'явився навіть новий «псевдорусский стиль». Це нерідко виливалося в просте наслідування, яке французи називали стилем «а'la russe», але мода на все «самобутньо російське» в еміграції була незнищенна. Численні кабачки з «справжніми циганами», ресторани з «козацькими ансамблями» та офіціантами в вишитих сорочках, концерти російських «жалісливих» романсів тамували пекучу тугу за батьківщиною.\nТривало відродження російської ікони та іконопису за кордоном. Інтерес до неї як до предмету мистецтва тільки посилювався. У Празі довгі роки працював науковий семінар чудового знавця візантійського та давньоруського мистецтва Н.П. Кондакова. Почалася мода на збирання ікон серед іноземних колекціонерів (Хаммер, Девіс, Гері, Костаки).\nЗа іронічним зауваженням Ф.А. Степуна, до 1925 року в емігрантському середовищі панував « культ берізки ». Творчість багатьох майстрів в еміграції відзначено трепетним ставленням до традиційної російської культури: казкам, народної старовини, звичаїв, пісень. Увага до дрібниць дореволюційного побуту, прагнення відобразити, зупинити час можна відзначити в роботах художників зарубіжжя. У квартирах багатьох емігрантів дбайливо зберігалися вцілілі фотографії, книги дореволюційного видання, портсигари, статуетки, всякі милі серцю дрібнички, вцілілі під час втечі з Росії.\nУ художніх смаки та вподобання самих художників авангард був дещо відсунуто, оскільки у нього склався імідж механістичного і «революційного» мистецтва. Художники немов повернулися до стилістики 900-х рр. Діячі «Світу мистецтва» знову виявилися лідерами художнього процесу. Але самі вони тепер набагато більше уваги приділяли народними мотивами. А.Н. Бенуа розписує церкву на кладовищі Сент-Женев'єв де Буа майже в стилі Васнецова.\nА.Н. Бенуа, Л.С. Бакст, М.В. Добужинський, Н.С. Гончарова змогли зберегти і продовжити «російські сезони» з постановками оперних і балетних вистав. За кордоном багато і плідно працювали художники К.А. Коровін, І.Я. Білібін, Ф. А. Малявін. Всі вони брали активну участь в культурних починаннях еміграції.\nДуже болісно сприймала російська діаспора-яку інформацію про знищення храмів і пам'ятників старої архітектури в Радянській Росії. У відповідь на руйнування Іверської каплиці на Красній площі російські емігранти вскладчину дуже швидко збудували точну її копію в Белграді. Але чим могли вони відповісти на знищення Червоних воріт (бароко XVIII ст.) Або храму Христа Спасителя? Шквал перейменувань вулиць і міст в кінці 20-х - початку 30-х рр. в Росії міг викликати тільки гнівні і гіркі статті в емігрантській пресі.\nЗавдання збереження мистецької спадщини Срібного століття вирішувалася в формі створення музеїв і колекцій, які в силу матеріальних труднощів не були особливо представницькими. У 1933 р на приватні пожертвування в Празі сформувався культурно-історичний музей. Багато сил на його створення поклав В.Ф. Булгаков, останній секретар Л.Н. Толстого. Музею надали організаційне і матеріальне сприяння графиня В.Д. Паніна, художник А.Н. Бенуа, філософ Ф.А. Степун та інші. Картини, документи і речі збирали з 1925 р Практично всі художники-емігранти безкоштовно передали свої картини в цей музей. Таким чином тут були зібрані роботи А.Н. Бенуа, З.Е. Серебрякової, Н.С. Гончарової, К.А. Коровіна, І.Я. Білібіна, М.В. Добужинського, Н.К. і С.М. Реріхів. Це була найбільша колекція, але матеріальні можливості емігрантів були надто мізерні. Російський авангард і велика частина російського модерну розійшлися по приватних колекціях. Найбільша з них - збори француза Рене Гері - в 1995 р була вперше показана в Москві. Багато невідомі досі.\nРосійська музична культура за кордоном опинилася в кращих умовах (адже музика - саме інтернаціональне мистецтво). Напередодні революції в Європі на гастролях виявилося кілька груп артистів Імператорських театрів, які стали першими емігрантами. Російська музична культура в Європі 20-х рр. блищала справжніми «зірками ь : співак Ф.І. Шаляпін, танцюристи і балетмейстери М.Ф. Кшесинская, А.П. Павлова, В.М. Ніжинський, М.М. Фокін, Г.М. Баланчивадзе (Дж. Баланчин), С.М. Лифар, Т.П. Карсавіна. Силами російських оперних виконавців на європейських сценах йшли «Князь Ігор», «Борис Годунов», «Снігуронька», «Казка про царя Сал- тане», «Сказання про град Кітеж», «Царська наречена».\nДо 1929 р продовжував проведення своїх «російських сезонів»\nС.П. Дягілєв, а після його смерті - С.М. Лифар. Постановки російських балетних вистав до цього часу стали невід'ємною частиною і французької культури. Так, в підготовці деяких антреприз Дягілєва брали участь французькі художники Ж. Кокто, Е. Саті і П. Пікассо.\nЗ російських композиторів найбільш швидко і природно в європейську культуру увійшов самий авангардний - І.Ф. Стравінський. С.В. Рахманінова частіше сприймали як геніального віртуозного піаніста. Російські музиканти за кордоном збагатили західну культуру російської класикою. Особливою популярністю користувалися музика П.І. Чайковського, А.Н. Скрябіна і опери Н.А. Римського-Корсакова.\nШироко була представлена музична культура в народному стилі. Емігранти-козаки організовували ансамблі пісень і танців і подорожували з концертами по європейських містах. Найбільш відомий козачий хор під керуванням С. Жарова, який існував з 1920 по 1960-і рр. і об'їхав весь світ. А найкращий церковний хор співав в кафедральному соборі Олександра Невського в Парижі, в якому служив глава російської церкви за кордоном митрополит Євлогій.\nАле для самих емігрантів, сумував за втрачену батьківщину, найбільш близька була пісенна культура. Концерти А.Н. Вертинського збирали повні зали. Улюбленою піснею, яка незмінно викликала сльози у слухачів, був галліпол- лийский гімн, який співала відома ще до революції естрадна співачка Н.В. Плевицкая:\nЗанесло тебе снігом , Росія ,\nЗамело божевільною завірюхою .\nІ холодні вітри степові Панахиди співають над тобою.\nСам С.В. Рахманінов переклав для оркестру кілька пісень, які І. Плевицкая виконувала в своїх концертах.\nПушкін - культурний символ російського зарубіжжя. Що ж сама еміграція вкладала в поняття «російська культура *? У чому бачила заставу її збереження на чужині? У Радянській Росії в цей же час відбувалася інтенсивна ідеологізація поняття «культура» як «частини загальнопролетарського справи *. Навпаки, розуміння терміна «російська культура» за кордоном поступово втрачала ідеологічні елементи. Хоча «пролетарська» культура в СРСР і культура еміграції розвивалися в одному проміжку історії, їхнє ставлення до колишньої культурі Росії протилежно. Культура еміграції всіма силами прагнула зберегти і пам'ятати дореволюційну культуру, а культурна політика в СРСР була спрямована на те, щоб зруйнувати й забути старе.\nЗрозуміло, точною копією Срібного століття назвати культуру еміграції теж ніяк не можна - надто багато сталося змін. Але можна відзначити загальну тенденцію емігрантської культури: рух як би назад, свого роду «культурний реверс». У важкій ситуації культура має властивість спиратися на найстійкіші свої зразки. У цьому полягає функція шедеврів  в культурі. Їх роль не обмежується чисто споживчим замилуванням, вона набагато важливіша. Визнані шедеври національної культури в ситуації культурного розпаду здатні зіграти роль точок опори, безперечних підстав для нового відродження. Це і є головна причина необхідності збереження зразків культурної спадщини - вони наш духовний капітал і надія на майбутнє.\nТак сталося з ім'ям А.С. Пушкіна в культурі еміграції. Пушкін і російська класична література стали втіленим зразком національної гордості. Розвинувся справжній культ Пушкіна. У цьому теж позначилося наростаюче розбіжність радянської та емігрантської культури: адже еталонної поезією в СРСР була творчість Н.А. Некрасова і В.В. Маяковського. А щодо О.С.Пушкіна радянське літературознавство ще дуже довго не могло вийти за рамки суджень Писарєва і Добролюбова про недостатню суспільної ролі «сонця російської поезії ».\nВ уявленнях еміграції 20-30-х рр. А.С. Пушкін дуже скоро став культовою фігурою, символом втраченої культури Росії взагалі. Слідом за ним йшли шановані Лермонтов, Фет, Тютчев, навіть Крилов, Кольцов і Державін. Це цілком поєднувалося з модою на реалістичний живопис. А як еталон прози приймався Гоголь, Тургенєв (особливо за його рідкісну чистоту російської мови), Гончаров, Чехов.\nМожна відзначити одну важливу закономірність розвитку культури в еміграції. Як механізм збереження та оновлення була використана російська класична література. Але в цьому прагненні до засвоєння культурної спадщини теж проглядається одна з важливих рис Срібного століття: його ретроспективізму. Срібний вік спирався на всю світову культуру, еміграція виділила в якості пріоритету власне класичну спадщину.\nДень народження А.С. Пушкіна 6 червня святкувався в емігрантському суспільстві як День російської культури, починаючи з 1925 р Але самим грандіозним став Пушкінське свято 1937 року, в рік сторіччя загибелі поета. Готуватися до нього почали ще з 1934 р, коли був утворений спеціальний комітет. До нього увійшли представники культури зарубіжжя і впливові політичні діячі (А. Карташов, В.Л. Бурцев, П.Б. Струве, князь П.В. Долгоруков). Головою комітету став В. А. Маклаков, його заступниками історик культури, лідер кадетів П.Н. Мілюков, письменник і нобелівський лауреат І.А. Бунін. Їх зусиллями було прийнято спеціальне звернення до всієї еміграції із закликом об'єднатися. Це була чи не остання спроба громадськості до об'єднання. У багатьох містах Європи, де жили росіяни, також були створені Пушкінські комітети.\nЦентром святкування став Париж. У 1937 р в деяких паризьких театрах (в тому числі в прославленій Гранд-Опера) пройшли уривки з оперних і балетних вистав на пушкінські сюжети. Вийшов розкішний номер журналу «Ілюстрована Росія», присвячений Пушкіну. За редакцією професора Н.К. Кульман вийшло зібрання творів Пушкіна за доступною ціною, яка розійшлося по багатьом країнам.\nНайбільш вражаючим культурним підприємством стала виставка «Пушкін і його епоха *. На ній були виставлені не тільки дорогі емігрантам свідоцтва побуту і культури XIX ст., А й безцінні реліквії: 11 власноручних листів поета до Наталі Гончарової із зібрання С.М. Лифаря (вони повернулися в Росію тільки в 1989 р), портрет Пушкіна роботи художника Тропініна, кілька рукописів, дуельний пістолет, особиста печатка Пушкіна, картини початку XIX в.\nВиставка була влаштована з великим розмахом: представлені інтер'єри, моди, фарфор пушкінської епохи. Кращі музиканти виконували твори Глінки, Чайковського. На відкритті експозиції 16 березня 1937 р присутні міністри, дипломати, літератори чи, як тоді говорили, «весь Париж *. В першу чергу, це був, звичайно, «російський Париж». У «Золотій книзі * почесних гостей стояли відомі імена: Алданов, Бунін, Бердяєв, Гіппіус, Вертинський, Керенський, Мережковський, Зайцев, Шмельов, Фокін, Теффі, Шаляпін. На виставці були присутні нащадки Керн, Давидова, Дельвіга, Пущина, онук самого Пушкіна.\nЦе було останнє зусилля культури російської еміграції першої хвилі. Ішли люди похилого віку, які пам'ятали стару Росію. А разом з ними зникла надія повернутися. Молодим треба прижитися на чужині, а це означало, що слід вчити французьку, а не російську мову, засвоювати звичаї іншої країни. Місія збереження російської культури вичерпала себе, поступившись місцем завданню адаптації. Залишкам Срібного століття треба було увійти в європейську культуру, збагативши її.\nГлибоко символічно, що, розчиняючись в європейській культурі, Срібний вік останнім своїм зусиллям вклонився початку російської культури - Пушкіну. Коло культури замкнулося. Це відчуття кругової замкнутості російської культури на імені Пушкіна відзначали багато. В одному з останніх своїх віршів перед смертю А. А. Блок писав про Пушкіна: ... Йдучи в нічну темряву ,\nЗ білої площі Сенату Низько вклоняюся йому.\nВажливим внутрішнім механізмом саморозвитку культури є саме це зворотно-поступальний рух дотику до вічних своїм зразкам. Нерозривна зв'язок традиції і новаторства в культурі. Ось чому у важкі часи, в бажанні поновлення культура завжди оберталася назад, до своїх витоків. І тоді знову блищало ім'я Пушкіна. За його «сходам * і« заходам * в російській культурі можна з великою впевненістю відзначати періоди занепаду і періоди поновлення.\n Шедеври - пласти і предмети культури, які національну свідомість зафіксувало як зразки свого культурного розвитку.


Розведення риби у штучних водоймах: відповідні види та особливості рибоводних басейнів\nГоловна Водойми Особливості розведення риби в штучних водоймах\nРозведення риби в штучних водоймах може стати заняттям для душі, але може приносити непоганий дохід. Існує ряд тонкощів, на які слід звертати пильну увагу. До них відносять: температуру води, рівень кислотності, глибину водойми, щільність заселення та інші. Недотримання основних правил може викликати замор риби. Варто заздалегідь планувати кількість і видове різноманіття мешканців, які будуть заселені у водойму.\nВідео-розповідь про розведення риби у ставку присадибній\nЯкі фактори слід враховувати при організації рибоводного водойми\nВідмітні особливості водойм і важливість регулювання характеристик води\nВідео-розповідь про розведення риби в присадибній ставку ↑\nЯкі популярні види риб придатні для розведення ↑\nДля вирощування в штучних водоймах придатний цілий ряд промислових риб. Однією з найбільш цінних є сазан. Він не надто вибагливий до умов навколишнього середовища, поїдає дрібні донні організми, рослинність, штучний корм. Статевозріла риба виростає протягом 3 - 5 років, відрізняючись високими темпами зростання. У дорослої особини міститься близько 55% їстівних частин від усієї маси тіла.\nОдомашненої різновидом сазана є короп - швидкоросла, теплолюбна риба. Цей вид пристосовується до різних умов зовнішнього середовища і добре росте в неглибоких, прогріваються сонцем водоймах: ставках, торф'яних кар'єрах, озерах і т.д. Найбільш сприятливою є слаболужна реакція води. Короп всеїдний і дуже вигідний для розведення. Виділяють кілька порід цієї риби: дзеркальний, голий лускатий. Статевої зрілості короп досягає до 4 - 5 років життя.\nКороп - швидкоросла, теплолюбна риба. Він всеїдний і дуже вигідний для розведення\nКарась - популярна риба для розведення в штучних водоймах. Його різновиди поділяють на кілька видів: золотий, срібний. Обидва воліють стоячу воду, харчуються переважно рослинністю. Великі особини сягають близько 5 кг. Риба надзвичайно витривала. У зимовий період потребує надходження кисню за рахунок ополонок в кромці льоду.\nОдним з кращих для розведення в проточних водоймах великого розміру визнається лящ. Він воліє тихі і глибокі води. У теплі літні місяці харчується на дрібних ділянках, багатих кормом.\nПерелік риб для успішного вирощування в штучних водоймах ↑\nЛінь являє собою рибу всеїдний, невибагливу, стійкий до перепадів рівня кислотності води та кількості кисню. Проте він досить чутливий до механічних впливів - полохливий. Свою назву отримав через покриття густої прозорої слизом, яка під дією повітря темніє, твердне, відвалюючись шматочками. У цих місцях залишаються плями жовтого кольору. У неглибоких водоймах може конкурувати з коропом за їжу. Лінь має смачним, соковитим м'ясом. Для розведення використовують водойми будь-якого типу за умови наявності іншого виду риб. Сусідство з карасем вкрай не бажано. Добувати його можна виключно в теплі місяці, оскільки в інший час він ховається в мул.\nДуже цінними вважають сімейства осетрових риб, м'ясо та ікра яких виділяються на тлі інших видів своїми високими смаковими і харчовими якостями. До них відносять: калугу, білугу, шипа, севрюгу, стерлядь і ряд гібридів, наприклад, бестер. Великий інтерес викликає розведення холодноводной форелі, яку класифікують за двома видами: річкова, райдужна.\nВона живиться дрібними водоплавними, крім цього, її підгодовують різноманітними кормовими сумішами. У штучних водоймах форель не розмножується, тому її розводять методом інкубації на спеціалізованих риболовецьких заводах. Найбільш поширений райдужний вигляд.\nКрім перерахованих риб вдалими для розведення вважаються: язь, орфа, білий амур, товстолобик, пелядь, сиг, ряпушка, рипус, судак, вугор річковий, щука, сом та деякі інші.\nЯкі фактори слід враховувати при організації рибоводного водойми ↑\nУспішне розведення риб можливо при дотриманні певних правил. Найбільш раціональним є планування типу, глибини водойми у відповідності з видом риби, яка в ньому вирощуватися. Перенаселення басейну негативно позначається на якості води. Якщо риб занадто багато, витрата корму збільшується, так і рідина швидше починає псуватися. Визначаючи граничну кількість мешканців водойми, слід відводити щонайменше 50 літрів рідини на 1 рибу довжиною 10 - 15 див. Однак враховують і інші важливі фактори:\nплоща поверхні водойми, не зайнята рослинністю;\nВизначаючи граничну кількість мешканців водойми, слід відводити щонайменше 50 літрів рідини на 1 рибу довжиною 10 - 15 см\nВ глибокому водоймищі створюються хороші умови для зимівлі риб, а влітку підтримується стабільна температура. Проте на глибині вода може прогріватися не достатньо для активного розмноження мікроорганізмів - корми для риб і поглинання атмосферного кисню буде нижче, ніж у дрібного басейну з великою площею водного дзеркала. Кисень вкрай важливий для забезпечення життєдіяльності риби. Вода збагачується їм, перемішуючись під дією природних факторів (руху вітру, перепадів температури), а також завдяки виробленню рослинністю.\nВідмітні особливості водойм і важливість регулювання характеристик води ↑\nБасейни, що використовуються для розведення риби, різняться за показниками площі водного дзеркала, глибини, характеру водопостачання, типу ґрунту та інших природних умов. Від природних водойм вони відрізняються регуляції біологічних процесів вирощування риби, живих кормів, добрива та інше.\nВажливими факторами, що впливають на ефективність розведення мешканців штучних басейнів, є: температура, реакція води. Деякі теплолюбні риби, інші, навпаки, відчувають себе добре при температурі 10 °С. Перепади температурних режимів і рівня pH можуть бути згубними для певних видів мешканців водойм. Заміри pH реакції води, температури, кількості кисню необхідно проводити досить часто, особливо в зимові місяці. Корекція рівня кислотності в бік зниження здійснюється шляхом внесення вапна, установки вапняних фільтрів, млинів.\nСлід приділити увагу сполучуваність певних видів риб між собою, деякі з них можуть конкурувати за їжу.


Фільм Щоденник Анни Франк (2016) дивитися онлайн повністю повний фільм в хорошій якості hd\n« Фільм Піаніст (2002) онлайн дивитися в hd 720 якості\nФільм Одноосібний власник (2016) онлайн дивитися в hd 720 якості »\nДії картини відбуваються в першій половині минулого століття. Тринадцятирічна дівчинка, яку звуть Ганна Франк, разом своєю сім’єю тікає з Німеччини в Нідерланди. Справа в тому, що Анна, її батьки, а також сестра — євреї, які піддаються гонінням з боку німців. Для того, щоб зберегти життя своєї власної сім’ї, батько Анни робить рішення про переїзд в Амстердам. У цьому місті сім’я мріє відновити своє життя, яка буде безпечною і спокійною, а що найголовніше — щасливою.\nАле, на жаль, така продовжили дні зовсім недовго, адже зовсім скоро Голландія була зайнята німцями. Кожен новий день приносив родині дівчинки одні нестерпні страждання, а незабаром Анна зі своїми батьками і зовсім виявилася в смертельній небезпеці. Для того, щоб зберегти власне життя, всі члени сім’ї змушені ховатися в холодному сирому підвалі, де їх в будь-який момент можуть виявити нацисти. Звичайно ж, всі ці події справили незабутнє враження на зовсім ще юну Анну. © kinogo-z720.ru\nДівчинка була дуже спостережлива, тому завела щоденник, в якому детально описувала всі ті жахи, які довелося перенести їй, а також її рідним. Чим же закінчиться цей щоденник, і чи вдасться вижити цієї бідної сім’ї? Фільм Щоденник Анни Франк 2016 дивитися онлайн в хорошій якості HD 720.\nРежисер: Ханс Штайнбіхлер\nАктори: Леа ван Акен, Мартіна Гедек, Ульріх Нётен, Стелла Кункат, Андре Юнг, Маргарита Бройх, Леонард Карів, Артур Клемт, Герті Драссль, Штефан Мірки


Як патріотичний бізнес допомагає жителям західних областей пережити безпрецедентне стихійне лихо — Новини Львова — події, аналітика, фото, відео\nКомпанія «АТБ» оперативно долучилася до підтримки мешканців західних областей, які цього літа зазнали потужного удару руйнівної повені. За офіційними даними, нинішнє лихо за своїм масштабом значно перевищує аналогічне підтоплення 2008 року: зруйновано мости, дороги, газопроводи та лінії електропередач, затоплено чи понівечено вщент сотні житлових будинків. Попередня сума збитків – майже сім мільярдів гривень. Тисячі українських родин водночас втратили дах над головою та засоби для існування.\nБудучи соціально орієнтованим і патріотичним бізнесом, компанія «АТБ» максимально оперативно приєдналася до надання допомоги постраждалим областям. Близько тисячі мешканців регіону в містах і селах уже отримують від «АТБ» безплатні продовольчі набори.\nЖителі нашого славетного міста Лева вже вивчили широкий асортимент гарантовано якісних продуктів і товарів першої необхідності – на полицях кожного магазину цієї мережі представлено більш як 3,5 тис. найменувань. Компанія зробила благодійність важливою частиною власної стратегії динамічного розвитку. Для надання системної підтримки тим категоріям громадян, які її потребують, створили Благодійний фонд «АТБ».\nДля допомоги мешканцям постраждалої від великої води Івано-Франківської області вже передали 950 продуктових наборів. Кожен із таких пакетів зібрали з урахуванням основних потреб людини. Туди увійшли різні крупи, макаронні вироби, консерви, питна вода. Благодійний проєкт проводять разом із представниками районних адміністрацій постраждалих територій. Місцева влада, в тому числі й на нашій Галичині, має списки людей, які особливо потребують підтримки.\nВарто зазначити, що корпорація «АТБ» має чималий досвід реалізації великих гуманітарних проєктів. Раніше була реалізована масштабна соціальна ініціатива з надання продуктових наборів під час суворого карантину, що був оголошений наказом уряду від 12 березня 2020 року: мешканцям 191 населеного пункту в 24 областях України передали продуктові набори з необхідними побутовими товарами на суму 100 мільйонів гривень. Таку допомогу отримали майже 580 тисяч осіб. Це означає, що фактично понад пів мільйона українських родин мали змогу добре харчуватися в умовах вимушеної ізоляції.\nСаме ця благодійна акція корпорації «АТБ» стала найбільш масштабним проєктом за всі роки незалежності нашої держави. Вона наочно показала, як саме повинна проявлятися корпоративна соціальна відповідальність бізнесу, у тому числі й того, що працює на території нашої Львівщини.\nАби допомогти українській медицині боротися із коронавірусом нового типу, корпорація «АТБ» відгукнулася на прохання Офісу Президента і купила у Франції 12 сучасних лабораторних комплексів за 10 мільйонів гривень. Це обладнання здатне в режимі реального часу одночасно проводити сотні тестів, виявляючи COVID-19 і багато інших небезпечних інфекцій. Діагностичні комплекси передали клінікам і лабораторним центрам Києва, Чернівців, Івано-Франківська, Дніпра, Херсона й інших постраждалих від коронавірусної інфекції міст.\nЩодня 1126 супермаркетів «АТБ» у 290 населених пунктах 24 областей країни, включаючи й нашу Львівську, відвідують майже 4 млн клієнтів. У кожному з регіонів своєї присутності такі магазини стали не просто постачальниками якісних продуктів широким верствам населення, але й важливими інфраструктурними об’єктами.\nPrevious «Карпати» vs «Рух». Як посварилися львівські футбольні клуби. Як посварилися львівські футбольні клуби\nNext У Львові успішно прооперували 17-річну дівчину, якій збирали гроші на ендопротез. Спільними зусиллями лікарів і небайдужих громадян дівчині врятували ногу


Маємо пам’ятати, що війна – це зло – СНПО\n22 червня – День скорботи і пам’яті жертв війни в Україні. Напередодні працівники та ветерани ПАТ «Сумське НВО» вшанували пам’ять тих, хто загинув під час Великої Вітчизняної та під час війни, яка зараз триває в Україні, покладанням квітів на заводській Алеї слави.\n«Серед наших заводчан багато тих, хто воював, тих, хто не повернувся. На війну йшли цілими родинами. Наприклад, у нашого колеги – героя Степана Супруна, було ще троє братів і сестра. І всі вони пройшли війну, були нагороджені і орденами, і медалями. Довічна дяка всім, хто виборював тоді мир. Та на жаль, Україна нині теж у стані війни. І по тривалості ця гібридна війна вже перевершила Велику Вітчизняну. Знову гинуть військові та мирні люди. Мабуть, у віх нас зараз єдина мрія – щоб війна нарешті закінчилась. Зрештою, так і буде. Вірю, що ми таки повернемося до звичного життя. Не прості часи зараз переживає і наш завод. Але, хочу запевнити, що команда, яка прийшла з Володимиром Матвійовичем Лук’яненком, виведе підприємство з кризи. Вистояли, працювали у війну – зможемо й зараз», – зазначив директор з персоналу Віталій Андрійович Біловодський.\nПам’ятає перший день Великої Вітчизняної війни Геннадій Семенович Гажиєнко. Для нього день початку війни, навіть 78 років потому, сповнений трагічними спогадами і болем. Адже ця війна принесла незліченні жертви і страждання, смерть та руйнування, не оминувши жодну українську родину.\n«Звістка про те, що почалась війна, мене застала на вулиці Псільській, де я тоді жив. Багато моїх сусідів пішли на фронт і загинули. І досі їх пам’ятаю. Я ж з перших днів війни пішов працювати. Інколи доводилось і 20 годин на добу трудитись, бо ж розуміли, що працюємо для перемоги. Щойно виповнилося 17 років – пішов на фронт. Воював. Після війни пішов на завод, про що жодного разу не пошкодував», – сказав ветеран.\nГолова об’єднаної первинної профспілкової організації працівників машинобудування і металообробки ПАТ «Сумське НВО» Владислав Соцков, зазначив, що ті, хто пройшов війну, зараз мають частіше наголошувати стільки горя вона несе, для того, щоб молоде покоління зростало з розумінням, що війна – це зло.\nЗаводчани також поклали квіти до пам’ятника керівнику молодіжної організації «Знамя» Дмитру Косаренку, який був убитий на території заводу. Вшанували пам’ять заводчанина, легендарного льотчика, двічі Героя Радянського Союзу Степана Супруна, поклали квіти до Меморіального комплексу «Вічна Слава».


Укравтодор укладає угоди лише з тими переможцями торгів, з якими…хочуть.\n19:34 21.08.2021 infinity ЗеФакты\nЗа інформацією ресурсу «Наші гроші» Укравтодор відмінив тендер ціною в 1 млрд тому що… не захотів укладати угоду з переможцем торгів.\n«Всеукраїнський дорожній консорціум» у червні виграв торги на ремонт дороги Р-31 Бердичів – Хмільник – Літин – /М-12/ км 23+141 – км 62+141 з пропозицією 986,12 млн гривень, що було на 13% дешевше очікуваної вартості, встановленої Укравтодором.\nАле, служба автомобільних доріг у Вінницькій області (САД) вже вдруге відмінила свій тендер через надумані претензії до переможця торгів та затягування у часі підписання договору.\nКонсорціум оскаржив перше рішення про відміну торгів в АМКУ і тендерна колегія стала на його позицію, примусивши САД скасувати своє рішення про відміну торгів.\nАле Вінницька САД зробила все можливе, щоб затягнути час і ще раз скасувати проведення тендеру.\nЦей тендер міг стати першим, у якому б «Всеукраїнський дорожній консорціум» міг отримати підряд Укравтодору.\nПротягом 2021 року «Всеукраїнський дорожній консорціум» подався на тендери у системі Укравтодору сукупною вартістю 9,47 млрд грн і з ним Укравтодор поки жодного разу не підписав договір. Замовник найчастіше відхиляв компанію на етапі розгляду тендерних пропозицій. Якщо ж компанія потрапляла на аукціон чи навіть вигравала його, то Замовник за різними причинами скасовував цю перемогу.\nЧитайте также: Українські ТЕС є найбруднішими у Європі.\nУ «Всеукраїнський дорожній консорціум» входить 11 компаній.\nКонсорціум постійно вимагав від Укравтодору прибирати дискримінаційні вимоги, а на торгах пропонував знижки більше від картелістів та претендував на отримання частки ринку, розподілену між фаворитами Укравтодору.\nТо де ж боротьба з корупцією у проєкті «Велике крадівництво»? ЇЇ немає не тільки в проєкті, влада з нею просто не хоче боротись, бо сама по вуха зав’язла у корупційних схемах.\nСанкции СНБО против четы Шарий, «Страна.ЮА» и Игоря Гужвы.


Дешеві рейси з Ургенч на Skyscanner\nРейси з Ургенч\nВи мали на увазі рейси до міста Ургенч?\nSkyscanner - це зручна служба для швидкого пошуку квитків. До того ж ця служба безкоштовна! Порівняйте ціни на дешеві авіаквитки та забронюйте авіаквитки із Ургенч безпосередньо на веб-сайтах агентств та авіакомпаній.\nПерегляньте список запропонованих авіаквитків нижче або вкажіть дати поїздки у вікні пошуку, а ми знайдемо найдешевші квитки з Ургенч в те місце, куди ви бажаєте відправитися.\nАеропорти поблизу міста Ургенч\n0 км до міста Ургенч\n119 км до міста Ургенч\n394 км до міста Ургенч\n426 км до міста Ургенч\n546 км до міста Ургенч\n587 км до міста Ургенч\nАеропорти в місті Ургенч\nХто літає з: Ургенч\nПрокат авто в аеропорту Ургенч\nГотелі в Ургенч


01.04.2015 РЕЄСТРАЦІЯ ЗАСТРАХОВАНИХ ОСІБ НА ВЕБ – ПОРТАЛІ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ\nЗ жовтня 2012 року для підвищення якості обслуговування громадян, своєчасного та доступного інформування про зміни в пенсійному законодавстві, було створено веб-портал Пенсійного фонду, за допомогою якого застраховані особи, які попередньо зареєструвались в базі даних веб-порталу, мають можливість щомісяця переглядати виписку із системи персоніфікованого обліку. Така виписка містить перелік страхувальників, які подавали щодо неї відомості в систему персоніфікації, вказано суму заробітку, з якої сплачено страхові внески, кількість днів для стажу, будуть відмітки про сплату пенсійного (єдиного) внеску; відомості про спеціальний (пільговий) стаж. Маючи на руках такі дані, працівник може легко контролювати, як його роботодавець сплачує за нього єдиний внесок, і в разі потреби звертатись до нього з претензіями. Пенсіонери можуть регулярно діставати відомості з власної пенсійної справи, де вказано вид та суму призначеної пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, назву закону, згідно з яким призначено пенсію, тощо. Інформація, яка стосується застрахованих осіб, зокрема й персональні дані, що містяться в Державному реєстрі, є конфіденційою і не підлягає розголошенню. Однак, підписуючи заяву про реєстрацію в системі надання електронних послуг, громадянин тим самим дає згоду на отримання такої інформації засобами веб-порталу відповідно до Закону України «Про захист персональних даних». Стороння людина не може скористатися даними, які дістає заявник: інформація надходитиме знеособлена – без зазначення прізвища, імені, по - батькові, реєстраційного номера облікової картки платника податків – фізичної особи або серії та номера паспорта. Таку інформацію не можна роздрукувати чи скопіювати. Веб-портал - це довідкова інформація: від текстів законодавчих актів до графіку прийому громадян керівництвом Пенсійного фонду й адрес управлінь Фонду в областях. Громадяни й застраховані особи можуть довідатися, наприклад, про умови, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсій, порядок одержання та використання свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування тощо. Наведено зразки бланків, заяв, інших документів, потрібних для взяття чи зняття з обліку, складання та подання звітності, призначення та перерахунку пенсій тощо. Їх можна буде роздрукувати й уже заповненими принести в управління Фонду. Нарешті, кожен зареєстрований користувач може через портал подати запит у Фонд для підготовки йому довідок, інших документів у паперовому вигляді, домовитися про прийом керівника чи відповідальної особи в управління Фонду й навіть написати скаргу, на яку обов'язково в установлений законом термін йому прийде відповідь. Отже, з утворення веб-порталу зроблено ще один крок до спрощення спілкування громадян із Фондом, максимального наближення послуги до людей. Щоб зареєструватися на веб-порталі, необхідно:1. Прийти до територіального управління Пенсійного фонду і написати заяву. Фізичній особі мати паспорт та ідентифікаційний код, юридичній - документ, що посвідчує її належність до організації. Вам дадуть розписку про одержання заяви, а також реєстраційний код, який потрібний для реєстрації на веб-порталі.2.Зайти на веб-портал ПФУ за адресою www.portal.pfu.gov.ua, вибрати пункт меню «Реєстрація на порталі», заповнити реєстраційну форму, використовуючи реєстраційний код.3. На вашу електронну адресу надійде лист, який потрібен для підтвердження реєстрації. Після підтвердження ви отримаєте повідомлення з веб-порталу про успішне закінчення реєстрації і можливість отримання послуг в електронному вигляді.


В міру солодке, натуральне морозиво за рецептом української господині – Газета по Львівськи\nГазета по Львівськи > Суспільство > В міру солодке, натуральне морозиво за рецептом української господині\nПрийняли з чоловіком рішення не купувати дітям магазинне морозиво. Склад його зараз точно не вселяє довіри, не кажучи вже про термін придатності — 2-3 роки. Розуму не докладу, як у морозива може бути такий термін придатності… чи то справа домашнє морозиво в вафлі з вершків і згущеного молока!\nГотуємо 100%-й домашній пломбір за рецептом української господині. Виходить воно в міру солодке і ароматне!\nнаповнювачі за бажанням\nВершки вибирайте з високим відсотком жирності. Найбільш підходящі — 33 %. Можна використовувати і сметану, але вона може давати кислуватий присмак. Влийте холодні вершки в миску, а потім збийте їх міксером до густої пишної маси.\nДо вершків влийте сире згущене молоко. Зверніть увагу, що обидва продукти повинні бути з холодильника. Збийте все міксером до однорідності.\nЗа бажанням до цієї маси можна додавати будь-які наповнювачі. Це може бути як шоколад, горішки, так і варення або фрукти, інформує Ukr.Media.\nДно прямокутної форми для випікання застеліть вафлею. Для цього вафельний лист потрібно підрізати під розмір форми. На вафлю викладайте вершкову масу, рівномірно розподіляючи її по всій поверхні.\nЗверху накрийте морозиво другим листом вафлі. Поставте морозиво в морозилку на 2-3 години до повного застигання.\nКоли морозиво повністю застигне, розділяйте його гарячим ножем. Смачного!\nА ось і сам рецепт від української господині:\nПопередня стаття Вчені виявили, що вечори на дивані вбивають серце\nНаступна стаття Як отримати виплати для вимушених переселенців через додаток ДІЯ: інструкція


У Мукачеві зелена Daewoo потрапила у ДТП – Новини криміналу | PMG.ua\nКримінал 10 червня 2019 року, 19:29 1676 ФОТО\nСьогодні, близько 7-ї ранку, патрульним надійшло повідомлення про автопригоду зі зниклим на вулиці Графа фон Шенборна у Мукачеві. Про це повідомляє Управління патрульної поліції Закарпатської області.\nЧитайте також: На Хустщині чоловік збив велосипедиста і втік з місця ДТП\nІнспектори поспілкувалися із очевидцями події, які зазначили, що, ймовірно, до ДТП причетне авто Дейво зеленого кольору.\n"Встановлюємо усі обставини події, тому є необхідність заручитись вашою підтримкою! Якщо вам відомі будь-які детальні цієї автопригоди — повідомте нас про це, або ж зверніться на спецлінію 102", – зазначили патрульні.\nНагадаємо, що раніше у Мукачеві сталась смертельна аварія.\nУ помешканні мукачівця знайшли коноплю


Суд у Гаазі визнав екс-віце-президента Конго винним у воєнних злочинах | ZMINA\nМіжнародний кримінальний суд (МКС) у Гаазі після шестирічного процесу у справі колишнього конголезького віце-прем’єра Жана-П’єра Бемби виніс обвинувальний вирок.\nКолишнього високопосадовця визнали винним у воєнних злочинах, зокрема вбивствах, насильстві та мародерстві під час конфлікту 2002-2003 років у Центральноафриканській Республіці (ЦАР), передає Deutsche Welle.\n“Бемба фактично діяв як військовий командир, який віддавав накази та контролював сили “Визвольного руху Конго”, – цитує заяву судді агенція AFP.\nПовстанське угруповання під проводом Бемби скоїло серії жорстоких вбивств і зґвалтувань під час кампанії на підтримку тодішнього президента ЦАР Анжа-Фелікса Патассе, заявили у суді численні свідки. Бемба програв президентські вибори у Демократичній Республіці Конго у 2006 році, а після звинувачень у державній зраді у 2007 році втік із країни.\n23 травня 2008 року МКС знайшов підстави підозрювати Бембу у воєнних злочинах. Наступного дня його заарештували під Брюсселем і передали суду 3 липня того ж року. Екс-віце-президента триматимуть під вартою до оголошення строку ув’язнення, уточнили в суді. Як зазначає агентство Reuters, вирок став першим у МКС випадком звинувачення політика, що займав пост такого рівня, а також першим – із фокусом на злочини сексуального характеру.\nТеги: воєнний злочин, Міжнародний кримінальний суд, правосуддя, суд


«Указ – КАМАЗ, а Путін за Донбас»: агітпроп про допуск до Росії товарів з «ЛДНР» | StopFake\n«Указ – КАМАЗ, а Путін за Донбас»: агітпроп про допуск до Росії товарів з «ЛДНР»\nПрезидент Росії Володимир Путін видав 15 листопада черговий указ щодо так званих Донецької та Луганської народних республік. Цього разу очільник Кремля доручив полегшити доступ товарів із тимчасово окупованих територій на сході України на російський ринок. Офіційна обгортка указу — це нібито «гуманітарна підтримка». Насправді, як йдеться в офіційній заяві Києва, цей документ — про «подальшу інтеграцію тимчасово окупованого Донбасу з економікою Росії». А для того, щоб і в Росії, і на окупованих територіях правильно зрозуміли суть того, що відбулося, російський агітпроп попрацював на славу. Про те, як подали указ у російських та прокремлівських ЗМІ, розбирався StopFake.\n«Вудка від Путіна»\nЯк і варто було очікувати, одним із перших на указ Володимира Путіна відреагував ніхто інший, як підконтрольний Кремлю очільник самопроголошеної ДНР Денис Пушилін. Того ж вечора, коли документ було підписано, він не забарився з коментарем у своєму Telegram-каналі та з’явився в ефірі програми «Стена Сосновского», яка виходить на YouTube каналі «Соловьев LIVE».\nЯк не дивно, ватажок бойовиків не став одразу говорити про «черговий крок до зближення з Росією». Натомість Пушилін заходився дякувати автору — Володимиру Путіну — за цей указ. Похвала переросла в порівняння: виявляється, Путін не лише «рятує» самопроголошені республіки, а й тепер дає «вудку», щоб нібито підняти економіку непідконтрольних Києву частин Донбасу. І все це подається як «гуманітарна допомога».\n«Значимість указу можна порівняти з найважчими періодами, коли тільки починався 2014 рік: тоді до нас поїхали білі КАМАЗи (так звана гуманітарна допомога від Росії – ред.). Коли люди просто виживали завдяки тому, що була гуманітарна допомога із Російської Федерації. Далі, не менш значуще та дуже довгоочікуване, це було, звичайно, визнання документів і потім паспорти Російської Федерації. І зараз можна говорити про те, що цей указ відкриває можливість і дає своєрідну вудку. Якщо про білі КамАЗи говорити, що це була риба…», – сказав Пушилін в ефірі програми «Стена Сосновского».\nМеседж про гуманітарну допомогу та слова подяки Путіну ватажок бойовиків прописав і у своєму Telegram: «Від імені мешканців Донецької Народної Республіки дякую Президенту Російської Федерації за такий потрібний для Донбасу гуманітарний крок».\nНе лише Пушилін вирішив, що найголовніше зробити основний акцент на «гуманітарній допомозі» та похвалі Путіну. Саме ці меседжі безліч кремлівських ЗМІ винесли до заголовків своїх новин.\nПіднесла указ Путіна як «спасіння», або як «ковток свіжого повітря» і заступниця голови Громадської палати так званої «ДНР» Катерина Мартьянова. Таке порівняння явно припало до душі «РІА новости», яке її охоче процитувало.\n«Указ Володимира Путіна – це ковток повітря для наших підприємств та економіки Донбасу загалом. Одна із гострих проблем місцевих виробників – обмежені ринки збуту. Багато хто з них до запровадження економічної блокади Києвом забезпечував своєю продукцією всю Україну. Шість років підприємствам республік доводилося працювати на 1/3 своїх виробничих можливостей, переорієнтуватися на російський ринок», – наводить ЗМІ слова Мартьянової.\n«Перший крок до визнання ЛДНР»\nТепер перейдемо до того, про що на офіційному рівні Путін та його підлеглий Пушилін не наважилися говорити публічно: що це ще один «крок до визнання ЛДНР». Незважаючи на те, що цей указ подається як «гуманітарна допомога», агітпроп не забарився визначити цей крок як своєрідне «визнання ЛДНР» з боку Росії. Для російської пропаганди це безумовна «перемога», а зовсім не ще один прояв агресивної політики Кремля.\nПросувати «позитивний» меседж про визнання «ЛДНР» агітпроп почав зі слів голови підконтрольного Кремлю парламенту Криму Володимира Константинова. 15 листопада він не оминув нагоди прокоментувати указ Путіна на своїй сторінці у Facebook, заговоривши «про повернення Донбасу до Росії».\n«Чекати на старт економічного відродження за сигналом, коли рак на майдані Незалежності свисне, відтепер ніхто не буде. Як і байдуже спостерігати, як над жителями Донбасу знущаються київські самозванці. Для них тепер відкривається російський ринок і що не менш важливо – пройдено ще одну віху на шляху до здійснення їхньої мрії про повернення Донбасу до Росії», – написав Костантинов.\nРосійські ЗМІ відразу заходилися оформлювати слова Константинова в новини.\nДо просування меседжа «про повернення Донбасу» долучилися й експерти. У прокремлівському інфопросторі можна, наприклад, знайти аналітику російського «публіциста» Миколи Старикова. Він також заговорив «про визнання Донбасу», а навздогін ще раз вирішив позначити українців та росіян одним народом.\n«Це означає допуск на російські ринки товарів із ДНР та ЛНР. Це означає допустити товари з Донецької та Луганської народних республік до держзакупівель нарівні з російськими. Це перший крок до визнання Донбасу. А оскільки Київ у жодному разі не піде на політичне врегулювання, то формулювання путінського указу означає: назавжди. Або інакше – до перемоги. Після неї товари між Росією та Україною переміщатимуться абсолютно вільно. Як і люди. Бо народ один!», – цитує Старикова «Политнавигатор».\n«Украина.РУ» встигла в день підписання указу взяти інтерв’ю у члена Ради з міжнаціональних відносин при Президентові РФ Богдана Безпалька. Меседж той самий – «визнання».\n«Якщо у нас немає експортного/імпортного мита, то це означає, що ми кордон не те щоб не визнаємо, але він набуває нового статусу. Поки що не зовсім зрозуміло, якого, але він уже не такий важливий. У будь-якому випадку, це крок щодо визнання державності ДНР/ЛНР де-факто. Якби Україна зі свого боку зробила низку аналогічних кроків (наприклад, уклала відкриті домовленості з ДНР/ЛНР про постачання вугілля, якого їй зараз не вистачає), то це також було б визнанням де-факто. Хоча й вимушеним», – сказав Безпалько.\nЯк і належить російській пропаганді, у прокремлівських ЗМІ з’явилася й авторська «аналітика на тему». Так, «Аналітична служба Донбасу» випустила матеріал «Кремль дав сигнал», який охоче почали брати інші російські медіа. Якщо зовсім коротко, то там вся та сама «інтеграція Донбасу»:\n«У складний період для Донбасу російський президент Володимир Путін підписав указ про надання гуманітарної допомоги населенню ЛДНР. Таким чином, на тлі ескалації конфлікту в регіоні Києву і західним «партнерам», що його підтримують, було дано чіткий сигнал про те, що Москва не залишається осторонь і бере активну участь у житті республік. Більше того, рішення Путіна – це тривожний подзвін для України з огляду на те, що воно наближає процес інтеграції Донбасу та Росії до закономірного фіналу», – пише видання.\nПровідна російська пропагандистка Ольга Скабєєва також не втратила нагоди розповісти «світові» про указ Путіна і натякнути на визнання «ЛДНР» з боку Росії. 15 жовтня в ефірі програми «60 минут» (див. відео 0:19 — 0:49) вона приділила цій епохальній події менше хвилини і заявила:\n«Справжня віха. Путін підписав дуже важливий указ про надання гуманітарної підтримки населенню ЛДНР. Гуманітарна допомога надаватиметься аж до політичного врегулювання на сході України. Ну, тобто: все, назавжди …».\n«А указ Путіна – це взагалі законно?». «А як же Мінські угоди?». Читаючи російську пропаганду, у Вас не повинно виникати таких запитань: «все законно». Якщо ви не повірили у наміри «гуманітарної підтримки», то пропагандисти перестрахувалися і сказали, що все в рамках «мінських угод». Та й у самому документі Путіна на цьому наголошують:\n«…забезпечити як виняток на період до політичного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей України на підставі Мінських угод».\nАкцентувати на законності та «Мінських угодах» одразу ж взявся очільник бойовиків Денис Пушилін у вищезгаданому інтерв’ю на YouTube каналі «Соловьев LIVE» . Російський «ТАСС» відразу опублікував новину з відповідною назвою: «Пушилін: указ президента РФ про підтримку ДНР і ЛНР діє в рамках мінських угод».\n«Це (указ – ред.) у рамках того, що прописано у мінських угодах. Це саме йдеться про транскордонне співробітництво. Все у рамках цього. Те, що Україна не виконує», – процитувало Пушиліна «ТАСС».\nРадник підконтрольного Кремлю очільника «ЛНР» Родіон Мірошник теж не оминув тему увагою і висловився стосовно цього.\n«Ну, а найголовніше, що цей указ діє відповідно з Комплексом заходів щодо виконання Мінських угод, який передбачає підтримку «транскордонного співробітництва з регіонами Російської Федерації», — цитує його Regnum.\nПросувати цей меседж Мірошник продовжив і на інших прокремлівських ресурсах:\n«Дії Росії чітко лягають у рамки Мінських угод, які передбачають сприяння з боку центральної влади України та транскордонне співробітництво з регіонами Російської Федерації. Тому заяви України, зокрема міністра закордонних справ Дмитра Кулеби, – це від лукавого. Тому що там або не читали Мінські угоди, або намагаються їх перекручувати», – цитує його «Национальная служба новостей».\nЯкщо ви раптом неуважно читали указ Путіна чи не поділяєте думку російської пропаганди про не порушення «Мінських домовленостей» Росією, то завжди на допомогу агітпропу прийде речниця Міністерства закордонних справ Росії Марія Захарова.\n«На злодії і шапка горить: саме київський режим наприймав законів, що суперечать Мінським домовленостям, неодноразово ставив під сумнів актуальність Комплексу заходів, а також не виконав нічого з того, що був зобов’язаний як за самим документом, так і за тими рішеннями, які вироблялися надалі в рамках «Нормандського формату», – цитує «РІА Новости» Захарову.\nЯк і слід було очікувати, у відповідь на звинувачення Росії в порушенні вищезгаданих домовленостей, представниця російської дипломатії відповіла в традиційному стилі – «сам дурень».\nАвтор Аретем Лаптієв


Храм черепів дивитися онлайн у високій якості на 1+1 video\n“Храм черепів” - пригодницький фільм, який заінтригує навіть найвибагливіших глядачів. За сюжетом, головний герой картини Аллан Куотерман відправляється в нову ризиковану подорож. Він став першою людиною, якій вдалося знайти копальні царя Соломона, проте тепер в нього нова мета. Аллан спробує відшукати таємничий Храм черепів.\nЗа легендою, існує прокляття, яке спіткає всіх, хто наблизиться до храму. Проте навіть це не зупиняє цього шукача пригод. Так как йому до рук потрапляє карта, що веде до храму, він відразу ж розпочинає експедицію. Разом з командой йому доведеться пройти через важкі випробування. Місцеві жителі зроблять все, щоб завадити герою. Чи вдасться їм знайти храм?\nВмикай фільм «Храм черепів» на 1+1 video.\nАктори: Шон Майкл, Крістофер Адамсон, Наталі Стоун, Деніел Бонжур, Уиттл Джордан, Нік Еверхарт, Томас Факуда, Фівайінкосі Гумеде, Мдудуз Нксумало та інші.