Талановита подолянка Хмельницька обласна бібліотека для дітей імені Т. Г. Шевченка\nУ Оксани Радушинської багато друзів\nЦікаві зустрічі з дитячою читацькою аудиторією\nАле ще раніше, до слова, була думка. І, напевне ж, була вона про добро та красу, про віру і вірність, про мир та розуміння, про любов і гармонію. Про все те, що наповнює життя людини отаким простим, майже буденним і подекуди навіть непомітним щастям. Про все те, без чого сонце світить менш яскраво, а радість не буває такою радісною, наче веселка після травневої грози, чи комашка “сонечко” на носику в усміхненої кирпатої дитини.\nУ кожному своєму слові, котре залишаю на папері, в комп'ютері чи у просторі, я прагну зберегти оту думку, яка сповнює серце ладом, яка допомагає бачити красу в дрібних, звичайних, буденних речах. Не для того, щоб переінакшити світ. А для того, щоб додати до нього зовсім трішки любові.\nІ нехай у кожного з нас запанує прадавній Лад у долі, у домі, у помислах, аби спільними зусиллями ми зуміли дорости до розквіту нашої мудрої нації і величі нашої прекрасної України!\nА все починається з дитинства…\nЩиро, ваша Оксана Радушинська\nОСЯЙНЕ РУКОМЕСЛО ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ\nОксана Радушинська… Мабуть вам, друзі, знайоме це ім'я. Адже Оксана Радушинська – відома в Україні письменниця, ведуча цікавих радіо- та телепередач, переможниця багатьох всеукраїнських та міжнародних літературних конкурсів, зрештою – цікава, непересічна особистість. Отож, пропонуємо вам ближче познайомитися з її життям і творчістю.\n“Я народилася з першими приморозками, у пору, котру у давнину називали “бабиним царством”, або “бабиним літом” – 27 вересня 1979 року. Може, саме тому почуваюся затишно у дощову погоду і в тиші?.. Бо ж у галасі навряд чи вдасться розуміти всередині своєї душі слова, котрі надиктовує хтось одвічний та несхибний…” – щиро розповідає письменниця. У старовинному місті Старокостянтинові, серед чудової подільської природи, у люблячій родині зростала весела і жвава дівчинка. Тут вона зробила свої перші кроки, вслухалась у мамині колискові, безкінечно любила слухати віршовані казки. Як тепер зізнається Оксана Петрівна, писати вірші вона розпочала ще не вміючи писати літери.\nОксаночка з бабусею і дідусем.\nАле невблаганна та страшна хвороба втрутилася у життя дівчинки, перетворила будні родини на постійну боротьбу з недугою. Ангелами-охоронцями юної Оксаночки стали її батьки – Ніна Василівна та Петро Онуфрійович. Їх підтримка, віра, терпіння стали запорукою того, що донька стала відомою в Україні письменницею, знаною журналісткою.\nСьогодні Оксана Петрівна змушена перебувати в інвалідному візку, але оптимістка, життєрадісна людина, вона ще тоді, будучи дівчинкою, не корилася долі. Успішно навчалася у Староко-стянтинівській школі № 3, у школі № 8 і, звичайно ж, віршувала. До речі, у районній газеті “Світло Жовтня” ще у 1981 році було надруковано перший віршик дівчинки про ромашку.\nОксана – успішна учениця.\nПоступово журналістика входила в її життя, ставала її професією. Ще з 2002 року вона працювала в редакції Старокостянтинівської міської газети “Новини Поділля”, у 2003-2004 роках була редактором цього видання. А з червня 2004 року і по сьогодні працює редактором-ведучою радіопрограм Старокостянтинівської районної радіокомпанії, має серію авторських радіопередач та проектів.\nАвтор та ведуча цікавих телепередач.\nТа є ще одне, не менш важливе, поле її діяльності, її життя – письменницьке. Майже щороку виходять віршовані збірки Оксани Радушинської: “На крилах мрій”, “Світанкові сни”, “Казки яблуневого снігопаду”, “Неспівані пісні про щастя”, “Сповідь дощу”, “Стукав сніг”. Всі ці збірки талановитої, вишуканої поезії – плоди її невтомної душі, її щирого серця.\nВірші – як діти – знаєш їх в лице,\nТривожишся за них, за них радієш,\nІ серця біль, і радість, й сум… – усе\nУ них вкладаєш, їм про щастя мрієш…\n(Із книги “Неспівані пісні про щастя”).\nБог надихнув її талантом, яким щедро ділиться у своїх поезіях з читачем. Героїня її віршів знаходиться у пошуку істин і мудрості. Йдучи життям через радощі і болі, пізнає те, що зветься сутністю єства людини.\nНаперекір словам, пророцтвам, долі,\nНескорено, не зречено прожити.\nЙ, семи вітрам вклонившись, втримать в горлі:\n“Якщо не гріти, то хоча б світити…”.\n(Із збірки “Стукав сніг”).\nУ її творах переважають краса людського буття, порядність, чесність, чистота кохання. Її вишукане поетичне слово вражає своєю свіжістю та умінням сказати про відомі речі так красиво та щиро:\nНавпіл із долею будем платити\nІ за світанки й за тихії речі,\nЗа всеє злато, що в осінь палити\nБудуть сусідськії діти під вечір.\nРазом розплатимось і за поразки,\nІ за підкову веселки по зливі.\nРазом – за диво з дитячої казки,\nРазом – за перших кутасиків ласки\nІ ще за день, де ми звались “щасливі”.\n(Із збірки “Сповідь дощу”).\n“Цілющі джерела хмельницької землі у сув'язі із невмирущістю мови подарували її віршам щедротну наповненість живими кольорами світу, запахами, звуками, словами, а ще – мовчаннями, за котрими причаїлася більше аніж тиша, аніж безгоміння і непорушність. Ці мовчання, як і слова – всевидющі. Бо чуються, сприймаються вони душею”, – говориться у передмові до книги поезій “Стукав сніг…”. А й справді, поезію О.Радушинської хочеться читати і перечитувати.\nКолеги-друзі-співавтори-виконавці пісень на слова Оксани Радушинської.\nНедарма чимало її віршів покладено подільськими композиторами на музику. Вже багато років письменниця активно співпрацює з композиторами: Іваном Пустовим, Олегом Круторогим, Борисом Лободюком, Іриною Шеликовою, Ольгою Леочко. Автор окремих її пісень – народний артист України Микола Балема. Пісні, написані на слова О.Радушинської, виконують різноманітні гурти та солісти, знані виконавці з Хмельниччини, Львівщини, Київщини, народні і заслужені артисти України, лауреати престижних співочих конкурсів.\nВручення премії ім. Дмитра Луценка “Осіннє золото”. 2013 р.\nЗа вагомий внесок у сучасну українську літературу молоду письменницю Оксану Радушинську відзначено багатьма нагородами. Так, ще у 2004 році вона стала дипломанткою Міжнародного конкурсу кращих творів молодих українських літераторів “Гранослов”, а у 2009 році її нагороджено однією з найпрестижніших Міжнародних літературних премій ім. Олеся Гончара.\nВ останні роки Оксана Петрівна почала активно пробувати себе і в прозі. Вже в кінці двотисячних років отримала заслужене визнання за свої прозові твори: третє місце у всеукраїнському конкурсі прозових творів для дітей молодшого, середнього та старшого шкільного віку “Золотий лелека” за повість-казку “Любавонька і чарівний амулет волхвів”. А сьогодні у доробку письменниці чимало прозових творів і для дітей, і для дорослих.\n“Я була колись травою. Мене колисало небо і бавило сонце, мене сватали дими і грози співали весільних пісень, завчених позаторішнього року. Я тяглася, з усіх сил тяглася серцем угору, а коріння, таке ж міцне і правдиве, як у дерев, пробиваючи каміння і грудки, проростало у живе тіло землі, до її мудрості, до її джерел, її сили, поєднуючи світло і темряву. Я стала людиною, а коріння лишилось…”. (Із етюда “Травою”, збірник “Стукав сніг…”). Такі невеличкі етюди, прозові ліричні замальовки – це одухотворені одкровення, маленькі шедеври вишуканої, красивої, справжньої української мови. Це роздуми письменниці над сутністю буття, сповідь її серця, душі, зрештою, це – поезія в прозових рядках.\nОксана Петрівна внесла величезний доробок і в сучасну українську літературу для дітей. Її вірші для найменшеньких та чудова проза для читачиків середнього шкільного віку – то як свіже животворне джерельце.\n“Напевно набуті знання дозволили мені взятися за написання дитячої книги “Українські свята”. Захотілося розповісти для наймолодших читачів, чому саме так, а не інакше ми відзначаємо Різдво, Трійцю, Миколая. Що таке веснянки і зажинки, звідки взялася Неопалима Купина і Новий рік? Ця книга стала не першою на моїй “дитячій поличці”, бо ж до того побачила світ і “Абетка дошколярика-пішоходика”, “Сонячне зайченя”, “Віршики для малят” і “Абетка для малят” – розповідає про свою творчість для дітей письменниця. – Але щоразу створюючи новий вірш для дітей, ловлю себе на думці: на скільки складніше його написати, аніж так званий “дорослий”! Ні, зовсім не важко заримувати “сонечко-віконечко”, чи щось подібне. Значно важче ніде не злукавити, не завуалювати, не недоказати. Дитина відчує фальш, дитина не зрозуміє надто складних форм та алегорій. І їй стане нудно… А це те, чого найбільше боїться будь-який автор. Бо ж хочеться, аби написане тобою читали. Аби, як мовиться у приказці, книга не ставала подією у житті автора, а ставала подією у житті її читачів”.\nА й справді, кожна книжечка О.Радушинської, дарована юним читачикам України – то велика подія в їх житті. Змістовні, повчальні, цікаві та захоплюючі, деякі написані у стилі “фентезі”, ці книги достойно поціновуються і юними читачами, і дорослим читацьким загалом. За кращі літературні твори для дітей письменниця отримала багато вагомих нагород, стала лауреаткою престижних літературних конкурсів: як вже згадувалося, Всеукраїнського конкурсу “Золотий лелека” за кращі твори для дітей у 2009 році, Міжнародного конкурсу “Коронація слова” за книжку “Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі” – І премія у 2011 році. До речі, коли цей роман для дітей було представлено на різноманітних книжкових ярмарках, форумах, він увійшов до рейтингу “Книга року 2013”.\nГерої книги “Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі”\nстали справжніми друзями багатьох юних читачів.\nЗа цей час багато читачів середнього шкільного віку подружилися із веселими та допитливими героями цієї книги Соломійкою і Нестором та їх друзями. А ще – стали учасниками їх незвичайних пригод і таємниць. Книга вчить дітей долати труднощі, переборювати страхи та брати на себе відповідальність за вчинки.\nУ 2012 році за книжку казок “День полив'яної казки”, цикл передач “Родовід” та компакт-диск “Намисто українських свят” письменниця стала лауреаткою літературної премії “Благовіст”. Збірка “День полив'яної казки” містить казки, написані в українському народному стилі, де добро неодмінно перемагає зло.\nА цього року, 2014-го, письменниця знову ж перемогла у престижному літературному конкурсі “Коронація слова”. Наша землячка здобула диплом лауреата за роман “Коли сонце було стозрячим. Амулет волхвів”, написаний у стилі фентезі.\nАктуальна та різноманітна тематика її віршованих збірочок для найменшеньких, які видано у серіях “Малятко-розумнятко” та “Вчитися ніколи не рано”. Це прекрасні видання: “Вірші для малят”, “Сонячне зайченя”, “Абетка для малят”, “Абетка дошколярика-пішоходика”, “У саду і на городі”, “Веселкові кольори”.\nНавчання і виховання, пізнання навколишнього світу, підготовка до школи, гармонійний розвиток дитини, виховання у неї найкращих людських чеснот, засвоєння найелементарніших правил співжиття людини з природою – все це весело та легко засвоюється з цими книгами.\nЩоб тато з мамою не хвилювались,\nХорошими стануть твоїми знайомими,\nДорога, як книга, цікава й складна.\nА другом чи стане для тебе вона –\nЗалежить від тебе, уважно дивись.\nВ дитинстві з дорогою ще подружись.\n(Із книги “Абетка дошколярика-пішоходика”).\nОтак ненав'язливо, легко письменниця знайомить дітей із досить важливими речами – правилами дорожнього руху та дорожніми знаками.\nВ небі жовта паляниця\nЗолота і круглолиця.\nКожен ранок на віконце\nСценка-мініатюра за однією із книг Оксани Радушинської.\nМабуть, Оксана Радушинська, якби не стала журналісткою і письменницею, була б дуже хорошим педагогом чи психологом. Адже її книги не лише пізнавальні, веселі, а й надзвичайно повчальні. Наприклад, читаючи книжку “Щоденник Славка Хоробрика, або Пригоди хлопчика-міліціонера”, діти знайдуть багато корисних і потрібних порад: що варто робити, а що ні, як правильно вести себе в складних ситуаціях, як уникнути неприємностей у відносинах із незнайомцями і т. інше.\nА як пізнавально, весело, доступно через книжечку “Українські свята” письменниця знайомить дітей із найважливішими українськими святами:\nЗелено в нас зелено\nНа свята Зелені.\nВсю домівку встелено,\nЗелень – аж до стелі.\nМи на Трійцю літечко\nВ хату закликали,\nМи на Трійцю свічечку\nА кирпаті дощики\nРвуть суниці в кошики\nНедарма праця письменниці по популяризації серед юних православних свят, звичаїв українського народу дістала високу оцінку. У 2009 році вона стала переможницею Міжнародного літературного конкурсу “Православна моя Україна” з нагоди 1020-ї річниці Хрещення Київської Русі в номінації “Поезія”.\nОксана Петрівна із батьками.\nЧасто в своїх інтерв'ю Оксана Петрівна ділиться сокровенним, дякує долі за найголовніших людей у її житті – батьків. Якось вона сказала: “Мої батьки від самого початку підтримували мене і спрямовували. Якби вони свого часу мало не примусили мене видавати першу книгу віршів, хто-зна як би воно тепер було і ким би була я? Від тата-журналіста в мене журналістська професія, а мама – просто берегиня, подруга”. Усі збірки поезій Оксани Петрівни оформлені фотоілюстраціями її батька Петра Онуфрійовича – чудового фотохудожника. Він вміло доповнює поетичні твори доньки високопрофесійними світлинами, які, здається, відтворюють не лише подільські краєвиди, а й душу самої авторки – вродливої і красивої людини. Отож, низький уклін та щире спасибі батькам Оксани Радушинської за те, що виростили справжню поетичну перлину нашого краю.\nСьогодні Оксана Радушинська не тільки плідно працює на літературній ниві, в журналістиці – вона надзвичайно активна в громадському житті краю, України загалом. Цікаві зустрічі з численною читацькою аудиторією, співпраця з українськими видавництвами, популяризація української мови та культури, активна громадська позиція – все це високо оцінено.\nЛауреати премії імені Богдана Хмельницького. 2009 р.\nМолода письменниця, наша землячка Оксана Радушинська – лауреатка і дипломантка більше півсотні премій та конкурсів. Крім престижних, вже згадуваних міжнародних та всеукраїнських літературних премій, вона лауреатка Всеукраїнської премії “Українська Мадонна” та “Українська Мадонна десятиліття”, Міжнародної премії “Жінка ІІІ тисячоліття”, премії ім. Якова Гальчевського ”За подвижництво у державотворенні”. За значний особистий внесок у становлення незалежності України вона нагороджена орденом княгині Ольги ІІІ ступеня, отримала Грант Президента, стала лауреатом премії Кабінету Міністрів України, Почесна громадянка м. Старокостянтинова.\nПисьменниця – дорога гостя у Хмельницькій\nобласній бібліотеці для дітей імені Т.Г.Шевченка.\nОксана Петрівна Радушинська – письменниця і журналістка, завжди у вирі творчого життя – літературного, журналістського, культурного. Вона частий гість у читацьких аудиторіях, у бібліотеках області. То ж дай їй, Боже, здоров'я і натхнення, творчих здобутків та вдячних читачів і глядачів.\nО.П.РАДУШИНСЬКА – ЛАУРЕАТКА ТА ПЕРЕМОЖНИЦЯ\nМІЖНАРОДНИХ І ВСЕУКРАЇНСЬКИХ КОНКУРСІВ ТА ПРЕМІЙ:\n♦ лауреатка Першого Всеукраїнського фестивалю твор-чості дітей та молоді “Повір у себе” у номінації “Літературне мистецтво” (1999 р.);\n♦ володарка почесного титулу “Українська Мадонна”, присвоєного Міжнародним благодійним Фондом Святої Марії (2002 р.);\n♦ тричі номінантка (2001, 2002, 2005 рр.) та тричі переможниця обласної молодіжної мистецької акції “Подільський Оскар” у номінаціях: “Крок до Парнасу” (2003 р.), “Гранослов” (2004 р.) та “Молодіжний медіа-проект року” (2005 р.);\n♦ портрет занесено на обласну Дошку Пошани “Кращі люди області” (2003 р.);\n♦ переможниця літературного конкурсу “Рукомесло-2004”. І-ше місце у номінації “Поезія”: “То шлях правдивий. Ти – його предтеча” (2004 р.);\n♦ дипломантка Міжнародного конкурсу кращих творів молодих українських літераторів “Гранослов” (2004 р.);\n♦ лауреатка премії облдержадміністрації “За внесок у суспільно-економічне і культурне життя молоді” (2004 р.);\nЛауреати міжнародної премії “ГРАНОСЛОВ”.\n♦ лауреатка VІ Всеукраїнського творчого конкурсу “Українська Мадонна” у номінації “Софія” (2005 р.);\n♦ переможниця ІІІ Студентського фестивалю творчості “Сяйво надій” у номінації “Літературна” (2005 р.);\n♦ лауреатка премії ім. Якова Гальчевського “За подвижництво у державотворенні” до Дня Соборності України (2006 р.);\n♦ переможниця міської молодіжної акції у номінації “Молодіжний шоу-проект” (2006 р.);\n♦ лауреатка ІІІ премії міського конкурсу на кращий поетичний твір про місто Хмельницький “Хмельницька щедра осінь” (2006 р.);\n♦ лауреатка премії Кабінету Міністрів України за особливі досягнення молоді у розбудові України у номінації “За творчі досягнення” (2007 р.);\n♦ дипломантка міського конкурсу на кращий поетичний твір про місто Хмельницький “В віршах й піснях славімо наше місто” (2007 р.);\n♦ лауреатка ІХ Всеукраїнського творчого конкурсу серед журналістів “Українська Мадонна” в номінації “Віра. Боже, Україну збережи” (2007 р.);\n♦ лауреатка премії обласної державної адміністрації “За вагомі досягнення молоді у різних сферах життя” у номінації “За творчі досягнення” (2008 р.);\n♦ портрет занесено на Дошку Пошани Старокостянтинівського району “Гордість нашого району” (2008 р.);\n♦ переможниця щорічної Старокостянтинівської міської молодіжної акції у номінації “Молодіжний шоу-проект” (2008 р.);\nСеред володарів Гранта Президента України\nдля обдарованої молоді – наша землячка Оксана Радушинська.\n♦ фіналістка ІІІ-го Всеукраїнського молодіжного конкурсу “Новітній інтелект України” в номінації “Соціальний проект” (2009 р.);\n♦ лауреатка Міжнародної літературної україно-німецької премії ім. Олеся Гончара (2009 р.);\n♦ лауреатка Х Всеукраїнського творчого конкурсу серед журналістів “Українська Мадонна” в номінації “Надія. Серце матері” (2009 р.);\n♦ лауреатка премії “Жінка III тисячоліття” (2009 р.);\n♦ лауреатка ІІ-го Всеукраїнського конкурсу на кращі твори для дітей молодшого, середнього та старшого шкільного віку “Золотий лелека” у номінації “Старший шкільний вік” (2009 р.);\n♦ переможниця Міжнародного літературного конкурсу “Православна моя Україна!” з нагоди 1020-ї річниці Хрещення Київської Русі в номінації “Поезія” (2009 р.);\n♦ удостоєна почесного титулу “Українська Мадонна десятиліття” за особливі заслуги перед українським народом (2009 р.);\n♦ лауреатка премії Старокостянтинівської райдержадміністрації до Дня молоді в номінації “Кращий соціальний проект року” (2009 р.);\n♦ переможниця Всеукраїнського літературного конкурсу “Коронація слова”, І премія у номінації “Романи. Для дітей 7-12 р.” (2011 р.);\n♦ орден княгині Ольги ІІІ ступеня (2011 р.);\n♦ лауреатка регіональної краєзнавчої премії “Скарби землі Болохівської” (2012 р.);\n♦ лауреатка Літературної премії “Благовіст” у номінації “Народознавство” (2012 р.);\n♦ лауреатка премії ім. Дмитра Луценка “Осіннє золото” (2013 р.);\n♦ лауреатка Всеукраїнського конкурсу на найкращий твір для дітей “Корнійчуковська премія” (2013р.);\n♦ лауреатка Всеукраїнського літературного конкурсу “Коронація слова” (2014 р.).\n♦ лауреатка Міжнародного літературного конкурсу на кращий твір для дітей “Корнійчуковська премія” (2014 р.).\nПРО ТВОРЧІСТЬ ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ\nНавпіл із долею і глядачами\nХтось долі підкоряється, хтось іде їй навперекіс, а хтось бере її в спільниці і творить… Творить з нею життя: його невимушено-вимушену муку, вимощує терном власну дорогу, вкраплює незайману болем щиру радість, а потім вони йдуть разом, як невідані творіння життя, загоюють глибокі рани, разом вони обманюють рвану душу, рвану від того самого терену, що викохували його обабіч дороги, а потім він розрісся на добрий шмат шляху. Разом вони і радіють, і… творять.\nСлово для неї, як ліки, як життєдайна вода з цілющого джерела. А поезія – це вона, точніше її душа. Викохана росами старокостянтинівських ранків, викупана Божою благодаттю, виколисана найдобрішими материнськими руками, Оксана Радушинська віддячує рідному краю своєю поезією. На сторінках своїх збірок вона оповідає найбільш сокровенне і розсилає – до останньої жменьки – свою душу людям.\n“Люди – немов криниці. Глибокі і мілкі, солоні і холодні, цілющі і… ніякі. Із журавлем на руках і з вороною на корбі. Споганені і відмолені, затоптані і розкопані світять вони ночами у небо скіпками світла і у найясніший полудень тримають у своїх душах зоряне полотно долі”. Це – пригоршня слів з рясної зливи, що прозвучала з уст Оксани Радушинської – цього разу у місті Києві, у Будинку письменника.\nОксані випала честь і нагода першій представляти творчість Хмельницької обласної організації Національної спілки письменників України у столичному Будинку письменника. Проведення таких вечорів запровадили не так давно, аби активізувати життя спілки і познайомити київських глядачів із літераторами з областей. Свій творчий вечір авторка назвала “Навпіл із долею”. “Чом би, взявши у спільниці долю, навпіл із нею не вигадати історію – поетично-прозово-пісенну? Можливо, сьогоднішнє весняне надвечір'я кожному з нас зронить у серце свою зернинку пізнання”, – чи то запитує, чи пропонує присутнім Оксана.\nСвято творчості авторка організувала у співпраці зі своїми подільськими друзями, колегами та співавторами. Пісні, написані на вірші Оксани Радушинської композиторами Іваном Пустовим, Борисом Лободюком, Олегом Круторогим та Іриною Шликовою, звучали у виконанні Наталії Кирилишиної та Олега Круторогого, Наталії Каськової, Олександра Дасюка, Діани Середюк та Ірини Шликової. Окрім авторки, її вірші декламували Сергій Грищук та Олег Круторогий, а дитячі віршики – Денис Грищук та Андрій Круторогий. Найщиріші слова подяки за всебічне сприяння у вирішенні всіх організаторських питань Оксана Радушинська висловлює міському голові Старокостянтинова Миколі Мельничуку.\nЗауважу, що зустріч у Києві для поетеси була хвилюючою й особливою: “Оцей будинок і навіть ця зала асоціюються у мене із першим кроком у широкий світ літератури: диплом конкурсу “Гранослов, 2004 р.”, – пригадала Оксана.\nВажко втриматися і не провести паралель із тим нагородженням та днем творчого вечора “Навпіл із долею”, адже подільська літераторка знову отримала вагому письменницьку відзнаку своєї творчості. Днями відбулося засідання секретаріату НСПУ з присудження літературної премії “Благовіст” і цьогоріч її лауреатом у номінації “Народознавство” за книгу казок “День полив'яної казки”, цикл радіопередач “Родовід” та компакт-диск “Намисто українських свят” стала Оксана Радушинська!\nРозповіли про винуватицю свята голова обласної організації НСПУ Василь Горбатюк та письменник Микола Мачківський, котрий поділився спогадами про знайомство з Оксаниною поезією. Перший заступник голови НСПУ Володимир Шовкошитний зазначив, що рідне Оксанине місто Старокостянтинів уже увіковічнило себе хоча б тим, що подарувало світові Оксану Радушинську. Секретар НСПУ Сергій Пантюк розповів, що рішення про вручення премії “Благовіст” нашій землячці було ухвалене одноголосно. Теплими словами вітали поетесу відповідальний секретар НСПУ Володимир Барка та заслужений діяч мистецтв України Леонід Закордонець. Зокрема, вдячність та захоплення потужним літературним словом авторки висловили ледь не всі запрошені, котрих зібралася повнісінька зала. Шквал світлих, сонячних слів заповнив аж до стелі і вирував як у серцях присутніх, так і в душі поетеси. В очах було видно… У словах чути…\nХочеться знову і знову подумки повернутися у свято творчості хмельницької мисткині слова, хоча, як пише у своєму вірші Оксана:\nЙ над болем – сміятись…\nА в посаг – душа.\nОтож, приймаємо в наші серця творчість Поетеси, адже дарується вона від усієї душі, бо – навпіл із долею…\nЛеся Храбровська, студентка Кам'янець-Подільського Національного університету імені Івана Огієнка (Проскурів. – 2012. – 7 травня).\n“ДЕНЬ ПОЛИВ'ЯНОЇ КАЗКИ”\nЗазвичай у день народження прийнято отримувати подарунки. Проте трапляється так, що сам іменинник (а у нашому випадку – іменинниця) вручає подарунок цілому місту (області, Україні!). І подарунок цей – не швидкоминучий і зовсім не в'янучий, такий, котрий років зо двадцять тому вважався взагалі найкращим зі всіх можливих варіантів подарунків, – книга. А до неї – ще й красива презентація.\nНещодавно подільська письменниця, поетеса і журналістка Оксана Радушинська запросила своїх друзів та шанувальників на презентацію власної нововиданої книги казок “День полив'яної казки”, надрукованої у видавництві Алли Цюпак. Як зізналася сама авторка, ця книга, хоча вже чотирнадцята у творчому активі, насправді є першою, під палітуркою котрої вміщено виключно прозові казки для дошкільнят і учнів молодших класів. Кольорові ілюстрації до всіх дванадцяти казок намалювала звичайна школярка – учениця Старокостянтинівської художньої школи Інна Беззуб і впоралася з завданням на відмінно!\nКористуючись і надалі шкільною термінологією, можна сказати, що “на відмінно” вдалася й сама презентація. У залі 42-го гарнізонного Будинку офіцерів Старокостянтинова голці ніде було впасти від святково вбраних глядачів різного віку, з квітами в руках, котрі приходили навіть цілими родинами. Проте, незважаючи на велелюдність, свято лишило по собі відчуття домашньої захищеності і дитячої радості. Можливо, тому, що сцена була по-дитячому прикрашена кольоровими повітряними кульками й кумедними м'якими іграшками? Можливо, тому, що поруч з Оксаною на сцені чудово почувались і зовсім по-дорослому вели презентацію восьмикласник Денис Грищук та другокласник Андрій Круторогий? Можливо, тому, що книгу не тільки презентували, а й розіграли низку книжок серед юних глядачів, запропонувавши відгадати казкових героїв, а за правильну відповідь – книга від авторки? А можливо, тому, що іменини – свято дитинства, а уявити дитинство без казки просто неможливо. Отож усе співпало і чарівно заграло полив'яними барвами сердечної радості та народження нового видання.\nЗа словами Оксани Радушинської, видання цієї книги стало можливим завдяки сприянню виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради й особисто мера Миколи Мельничука. Від міської влади, колег-журналістів та бібліотекарів звучали слова привітань та подяки Оксані за її працю. Бо ж писати для наймолодших читачів – справа відповідальна. На основі того, що закладено в душу, у свідомість дитини в юні роки, формується ставлення до багатьох моральних і соціальних питань. Виходить, що казка, а надто написана з використанням народних мотивів, більше, аніж розвага, аніж читання перед сном. Вона – генетичний код до самопізнання і прекрасна магія, оволодіти котрою до снаги геть кожному.\nСпіває молодіжний фольклорний гурт “Ладовиці”\nна презентації книги О.Радушинської\n“Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі”.\nБезперечно, можна назвати міні-казками і пісеньки для дітей, написані Оксаною Радушинською у співавторстві з колегами-композиторами: Іваном Пустовим, Борисом Лободюком, Олегом Круторогим, Володимиром Куклюком, Іриною Шликовою та Ольгою Леочко. Усі вони звучали на святі у виконанні гуртів та солістів, серед котрих хочеться відзначити юного талановитого хмельничанина Олександра Дасюка та старокостянтинівські гурти “2+3” і “Берегиня”.\nХоча книга “День полив'яної казки” побачила світ менше місяця тому, вона вже “оселилася” в усіх обласних дитячих бібліотеках України, оскільки стала подарунком учасникам Всеукраїнської науково-практичної конференції директорів обласних бібліотек для дітей, котра нещодавно проходила на Хмельниччині. Відтепер літературне творіння подолянки читає малеча в усіх куточках країни і долучається до краси авторської української казки.\nПевно, усвідомлюючи всю вагу зробленої Оксаною роботи, або, можливо, просто дякуючи їй за дві години дитинства й посмішок, на завершення свята глядачі, стоячи, аплодували авторці та її батькам. Отож, подарунок на іменини прийшовся до речі, а свято вдалося на славу!\nСергій Грищук (Проскурів. – 2011. – 6 жовтня).\nВірші Оксани Радушинської мають аромат справжньої поезії. Уміння сказати про відомі речі свіжо, по-своєму, переважає в її строфах. Складається враження, що авторка заповзялася оновити всі застарілі атрибути віршування. Справді-бо, ще незабутній Андрій Малишко дорікав поетам за надмірне оспівування лелек, тополь, материнських борщів тощо. Оксана на той докір зважає. До речі, оновлення змісту в Оксани – не самоціль, не заради механічного переінакшення. Переосмислення в неї назавжди як вияв щирих переживань, прозріння, мимовільного дотику до чогось чутливого, болючого.\nПоетичний дар Оксани Радушинської щедрий і різнобарвний. Чи не на кожній сторінці її книг зустрічаємось із цікавими художніми знахідками, несподіваними і вдалими імпровізаціями. І ще. Вражає якась незбагненна прозорість ритмомелодики віршів. Якась до болю щемна печаль з любов'ю до світла й добра прозирає крізь словесне мереживо. Воно, зрештою, зачаровує уявою читача. І вже ви, мимоволі, вживлюючись в образи поетеси, відчуваєте, що трапилось щось, ви пізнали щось нове, ви не один у цьому світі…\n…У лісі тихо-тихо.\nНе чути того різноголосого переспіву птахів, який так чарує навесні. Тільки час від часу щось по-язицьки каркне ворона та ще зненацька (чи то перелякано, чи – здивовано) запищить якась птаха.\nІ знову все затихає…\nА онде – чути – на сонячній галявинці одноманітно тріщать коники-стрибунці. Трохи далі, в рові, підставляє сині боки до сонця пізня осіння ожина. Голосно хлопають, падаючи, жолуді і ними вже геть встелена земля під кремезним старим дубом. Він тут найдавніший! Певно вже й сам не пам'ятає, скільки літ чи століть слухає щоосені цей стукіт. Скільки ворін рознесли у дзьобах його синочків-жолудів по світу, щоби ті, вчепившись за землю корінням, продовжили його рід – плоть від плоті, сила від сили. Темна кора дуба за роки життя на землі стала схожою на ріллю, а покручені гілки, як юродиві, тягнуться до неба високого з молитвою про життя чи про тишу…\nА зовсім поряд – весь у червоних бубках, мов гордовита красуня у намисті – пишається терпкий глід. Розливаються молоком дрібні осінні ромашки і, наче єдині повноправні господарі лісу, поважно визирають з-під опалого листя пузаті гриби…\n…Нечутно іде глухими стежками осінь.\nВишиває дрібним хрестиком золото на листочках і кущах. То натрусить у кошик лісових горіхів, то зірве кілька райських яблук чи знайде під кучугурою опалого листя насуплених боровиків. Доторкається осінь до невагомої білявої березки, у зеленому листі якої лише де-не-де, немов золоті, з'являються перші полум'яно-жовті краплинки дивовижного перетворення природи.\nА зустріне випадково людей на тихій лісовій стежині – затрусить їх золотаво-жовтим падолистом, усміхнеться задоволено тай заховається за деревами! Чи бачили – чи здалося?.. Тільки ось легкий натяк залишився: зачепившись за порепану кору, сріблиться довжелезна павутина “бабиного літа”, що так вже й тріпотітиме тут та рватиметься на вітрові аж до самих холодів…\n(Із збірки “Блискавки третього покосу”).\nВикупана росами і материнкою, викохана мальвами, зірницями привітними зігріта, кублами лелечими коронована і споришами, мов килимами дорогоцінними встелена! Музики весільні на вулицях твоїх, лепет дитячий у колисках твоїх лозових, пісня тиха в оселях твоїх… Ріками-берегами лебединими, вербами довгокосими, як хустиною-молодичкою обв'язана, ровами-ярами з пролісками першими та первоцвітами життя своє хрестиком дрібненьким на рушникові споночі вишиваєш.\nТа скільки ж недолі випало тобі на віку, леле?!\nСкільки громовиць ламало списи над твоєю головою, скільки диких табунів топтало твої поля, житами омріяні, скільки журавлів криничних крила спалили, а в осиротілі колодязі каміння летіло, лякаючи пам'ять води і пробуджуючи розбрат?! Скільки ночей, з молитвами, ти святим на іконах лампадки ставила? Скільки століть, спершись на перелаз березовий, руки спрацьовані склавши, долю свою зі шляхів запилених, дощами і снігами розбитих, ворожками лихими об поєних, виглядала?\nТа стійкістю багата ти! Та дружбою багата ти! Милосердям, щирістю і гостинністю багата ти. Зустрінуть ласкаво подорожніх діти твої, приймуть в обійми дорогих гостей, запросять у світлицю, під образами посадять… І води дадуть, й скибку хліба, й пісню… Та лише тому, хто душею світлий, в кого наміри чесні, хто серцем відкритий, хто – рівня садам твоїм, білопінною калиною вінчаним, спілими гронами хрещеним, тихим падолистом благословенним.\nВірою і красою багата ти, земле моя, Україно моя!\nМене колисало небо і бавило сонце, мене сватали зими і грози співали весільних пісень, завчених позаторішнього віку. Я тяглася, з усіх сил тяглася серцем угору, а коріння, таке ж міцне і правдиве, як у дерев, пробиваючи каміння і грудки, проростало у живе тіло землі, до її мудрості, до її джерел, її сили, поєднуючи світло і темряву.\nЯ стала людиною, а коріння лишилось…\nКупальської ночі я розквітала в розпущеному волоссі потерчат. Мене толочили дитячі ніжки і відьомські очі намацували до схід сонця билинку – трилисту, тридуху – живе нутро котрої і чарівнича крапля крові-соку дарували б їм вічну молодість. Мене навчали приворотним словам березоля і пожухлим жовтнем я повторювала їх, засинаючи, аби не забути нарік.\nЯ проростала крізь вени струмків і груди людей! П'яний від повні місяць нишком лягав спати у моєму волоссі, а прокидаючись – бачив так близько над головою сонце чи “сонечко”.\nЯ знала все, бо про все мені говорив вітер. Я пам'ятаю все, бо жодний вогонь не зміг вбити мого серця.\nЯ стала людиною, а пам'ять лишилась…\nСтануть вишні вкруг хатинки.\nЛюлі-люлі. Над хатами\nСходить місяць, як колиска,\nСтелить хмарки пелюшками,\nЛюлі-люлі. Спить вже тиша,\nКошеням лягла до печі.\nДесь у росах тихо дише\nЦвіркунами теплий вечір.\nЯ знаю діду, чом Ви молитесь на хліб –\nПро голод той в підручниках вивчала.\nХитнувся світ і весь, мабуть, осліп,\nЯк вся родина Ваша вимирала.\nСуха скоринка – ось Ваш оберіг,\nВи ще з дитинства це запам'ятали.\nМабуть, Господь в ті роки Вас зберіг,\nХоч вірити у це забороняли.\nІ лиш суха порепана земля\nЙ пусті подвір'я сняться Вам і досі,\nА ще поля, поля, поля, поля…\nЙ дитя осиротіле на дорозі.\nЯ знаю, діду, Ваші молитви,\nО, тільки б небесам їх всіх почути,\nЩоб тії сни, ті вицвілії сни,\nВже наяву нікому не відчути.\n–…Я вернусь дождем, я сгорю свечой. –\nГоворил он ей перед той войной. –\n– Посреди грозы я взойду зарей.\nЯ вернусь к тебе, я вернусь живой…\nА потом ушел на войну в закат,\nНе посмел тогда посмотреть назад.\nНу, а вслед за ним и ее душа\nМотыльком лесным, как любовь, пошла.\nЗамели снега… Отошли дожди…\nРазбудили сон соловьи в тиши…\nБыл усыпан мир золотой листвой…\nАдуша все шла за своей судьбой.\nКак она звала! Словно летний дождь.\nКак она ждала! Так лишь вечность ждешь.\nЧерез дымку снов, через дым костров\nПо его стопам шла сквозь гул ветров…\n…Он остался там, где шумит трава,\nГде ромашек дым помнит все слова.\nИ лишь в злую ночь то ли плач, то ль стон\nВозвращал ей вновь, как забытый сон:\n–…Я вернусь дождем, я сгорю свечой,\nПовесне – взойду тихою травой,\nЧерез сотню лет, через сто веков\nЯ к твоим ногам упаду дождем,\nЗасмеюсь весной, разольюсь рекой,\nЗакричу во тьме песнею немой,\nПодмигну звездой в той кромешной тьме.\nЯ вернусь живой. Я вернусь к тебе…\n…А вдали, где ночь спорила с грозой,\nУмирал в траве мотылек лесной…\nПрезентація книги “Стукав сніг…”.\nНапевне ж доводилося тобі чути прадавню народну приказку про те, що хліб – усьому голова? А й справді: і коржики-пряники, і тістечка та булочки, і навіть смачнючі каші – то все хліб. Хоча він різний за смаком та за формою, але виготовляється приблизно однаково: перемелене зерно вимішується з водою, а потім додається до того місива усякої смачної всячини. Це – основа хліба, яка називається тістом. І не всякій людині тісто дається себе приготувати.\nЗвали ту жінку Одаркою. Жила вона в маленькій хатині, разом з двома дітьми та старою чоловіковою матір'ю. Той, із ким замолоду побралася, вже кілька літ як пішов на війну – землю рідну від татарви обороняти. Бігли літа, а від нього – ані звісточки: чи то Одарка ще дружина, чи вже вдовиця? Не раз вона крадькома сльози втирала, розмірковуючи над немилостивою долею, але ніколи про страхи свої ні дітям, ні свекрусі не говорила. Матері ж бо чоловікові ще важче! Вона – Одарка – своїх дітей он під боком глядить, за спідницю тримаючись, ходять. Хоч за них серце не крається!\nСловом, отак їй і жилося. Але, окрім всього, – славилася Одарка неперевершеною куховаркою. Найліпше їй вдавалося тісто на хліб, коровай, усіляку здобу та пироги. Не обходилося жодне весілля в окрузі, щоб не покликали Одарку за коровайницю. А вона, тісто вимішуючи, пісень усіляких тихих наспівує, посміхається до опари, погладжує туге біле місиво, що згодом хлібом випечеться, хрестить його, розмовляє з ним, мов із живим. А потім – виростає не весільний коровай, а справжнісіньке диво: з квітучими садами, де райські птиці огніздилися, з теремами золотоверхими, із сонцем та місяцем, з парою молодят на долонях у зірки… І усе це – з тіста! Тож не дивно, що такий коровай найкраще віщував щасливу долю молодому подружжю і слугував передвісником гарного сімейного життя.\nПочали згодом говорити, що Одарка може на хлібові напророчити людині хорошу долю. Попросить у неї, бувало, скибку злидар, вона подасть, а той – починає в люди вибиватися, хатинкою обзаведеться, худобою… Чи стріла одного разу на ярмарку заплакану дівчину. Та нещасливим коханням мучилася, страждала, сердешна. Пожаліла її Одарка, дістала з кошика пухкенького пиріжка: “З'їж, – каже, – умить повеселішаєш!”. А дівчина за якийсь час вийшла заміж за свого любого!\n– Піч священна її оберігає, – проскрипіла баба. – Ач, як надійно оберігає… Та нічого, піч її до тебе і доправить! Тверде моє слово!!! А тепер, поганине, йди геть і жди!\n– Не став Тур Бей нічого більше допитуватися в старої, а полегшено видихнув і полишив її, перекошену від давності, халупу з пацюками. І навіть не здогадувався яку страшнючу силу розбудила Яга та відрядила йому на служіння!..\n– …Загурчало, загриміло, затарахкотіло щось уночі на подвір'ї Одарчиного обійстя. Жінка виглянула з вікна, але нікого й нічого не побачила. “Певно наснилося…”, – подумала і вклалася далі спочивати.\n– Тільки заплющила очі – все повторилося ще раз. І знову – нікого та нічого, тільки темна ніч, що накрила поснуле село зірчастим полотном.\nПідхопилася Одарка, мов і не лежала, та стрімголов – до дверей. Переступила через поріг на подвір'я – очам своїм повірити не може: посеред вулиці стоїть піч! Така красива, біленька, квіточками підмальована, рушниками прибрана. Вустя печі відкриється-закриється, наче підморгує до Одарки, кличе підійти ближче. А чого ж їй боятися, не підходити? Ніколи недоброго від печі жінка не бачила. Завжди піч допомагала їй, смачні короваї випікала, а вона – Одарка – не крикне біля печі, лихого навіть не подумає, завжди в чистоті її тримає…\nТут піч візьми – тай відпусти її так само зненацька, як вхопила! Жінка, тільки звільнися – кинулася до хати втікати. А хати немає!\n– Ти тепер у полоні в непереможної армії. Будеш виконувати мої накази і лишишся живою, а ні – знесу тобі голову з пліч ятангом!\n– Смілива, – учтиво зауважив Тур Бей. – А чи такою ж відважною залишишся, коли ми синочка твого вбивати будемо?\n– Гаразд, – погодилася жінка. – Але Івасик має бути біля мене.\n– Авжеж, – поблажливо погодився Тур Бей.\nНа ранок повів Тур Бей своє військо у завойовницький похід. Ніколи ще не були його вояки такими витривалими, ніколи не билися з такою люттю і невтомою! Цього разу, як ніколи раніше, назволікали вони награбованої здобичі і стількох людей захопили в полон, що й вимовити страшно!\nОдарка в розпачі руки заломлює: це ж завдяки її хлібу бусурмани такої сили нечуваної набули! Це ж вона, сама того не бажаючи, допомогла їм проти люду православного воювати і стільки горя в їхні домівки принести!\nТугішає тісто під руками, живим стає, теплим, вже готове воно, щоб перетворитися у величні хлібини. Але Одарка не може дозволити, аби цілюща сила хліба, ще бодай раз, наповнила чужинських вояків небаченою відвагою та витривалістю. Що ж робити? Як бути? Як сина не занапастити і людей від яничар врятувати? Як на світі білому жити і світом ходити, знаючи, що ворогам допомагаєш? Чи гідне таке життя, чи не зганьблене?\nПідкликала жінка до себе дитину, поцілувала Івасика, підхопила зненацька на руки, тай… жбурнула хлопченя прямісінько всередину печі!\nПерелякалися яничари, коли вгледіли її непокору, кинулися, аби втримати жінку.\n…А вже за мить – вискочила з вустя на своє подвір'я. Там бабуся і сестричка втішають маленького Івасика, радіючи його поверненню. Коли ж і Одарка неушкодженою з печі з'явилася – не було меж радості і сміху!\nВсі повернулися до своїх осель і потому щасливо зажили зі своїми родинами в чепурненьких хатках з білими печами, підмальованими різними візерунками.\n(Із збірки “День полив'яної казки”).\nКрізь сон Соломія почула дивне тюкання в кімнаті. Дівчинка розплющила очі, але не одразу зрозуміла, чи це відбувається не уві сні? Місячне сяйво затопило кімнату жовтуватим світлом і від того було видно, наче вдень. На сусідньому дивані міцно спав Нестор, посміхаючись чомусь чи комусь у своєму сні. Навколо тиша. Двері кімнати щільно закриті, але з-під підлоги – хтось тюкає!\nДівчинка вислизнула з-під ковдри і навшпиньки пішла до старої шафи, звідки чулися таємничі звуки.\nТак, стукають саме тут! Але хто? Це схоже на звук маленького молоточка, що вдаряється у щось не надто тверде, але й не м'яке. Хто може стукати в шафі?\nСоломія обережно прочинила важкі різьблені дверцятка, боязко зазирнула всередину і… – звискнувши, рвучко зачинила її назад та миттю шмигнула назад під ковдру.\n– Ти чого? – спросоння підвівся на ліктеві брат, кліпаючи очима.\n– Там хтось є, – пошепки відказала дівчинка і кивнула головою в бік шафи.\n– Не знаю, – голос іще тихіший. – Послухай…\nДивне тюкання, що було на якусь хвилину втихло, почулося знову: розмірено і одноманітно: тюк-тюк, тюк-тюк, тюк-тюк…\n– А хто там? – Нестор ще не починав по-справжньому боятися, але йому вже ставало моторошно.\n– У шафі… зовсім… не шафа. Там – кімната… і хтось в ній є…\n– Соломія спробувала описати все, що мигцем побачила, та вийшло в неї якось не переконливо.\n– Може, миші? – Нестор остаточно прокинувся і тепер намагався дати всьому сяке-таке розумне пояснення. – Тобі приснилося! – констатував він, вгамовуючи підступне тремтіння у голосі. – Сама злякалася і мене лякаєш…\n– Приснилося?! – сестра перестала шепотіти. – Ходімо! – скомандувала на повний голос.\nДівчинка зіскочила з ліжка і, хлопаючи босими ступнями по підлозі, підійшла до таємничих дверей.\nНестору нічого не лишалося як рушити слідом за сестрою.\nДіти обережно зазирнули до шафи.\nВсередині справді було чиєсь житло. Невелику кімнату, чепурненько прибрану і доглянуту, освітлював запалений нічник. Посередині на дерев'яному стільці сидів незнайомий дідок із молотком в руці і щось майстрував. У кутку стояло високе ліжко, застелене картатим покривалом, а на стінах висіли пучки висушених трав. Все це ніяк не перегукувалося з убранством бабусиної хати. Ніби перед очима постала зовсім чужа оселя.\n– Чого там стовбичити? – почувся скриплячий голос дідуся. – Заходьте, коли вже вам не спиться. Близнюки перезирнулися: то до них?\n– Це ви до нас? – несміливо перепитала дівчинка вголос.\n– А хіба тут є ще хтось? – дідок відклав убік майстрування і зліз зі стільця. Саме зліз, бо на зріст він виявився на голову-півтори нижчим за близнюків, тому, стоячи, був нижчим, аніж коли сидів. – Ну, чого заклякли у дверях, чого зіщулилися? До чого діти пішли нерішучі!.. Заходьте, не бійтеся.\nЯ дітей не їм.\nВажко сказати, чи останнє зізнання дідка заспокоїло близнюків, чи навпаки – перелякало. Проте діти обережно переступили поріг шафи, котра всередині виявилася зовсім не шафою, а низькою старовинною хатинкою. Такими інколи ілюструють книги “…про діда, бабу та курочку рябу”. Ну, або щось таке схоже…\nНавколо запахло старою деревиною, сіном та медом. Дідок жваво перебіг до столу, хвацько вліз на стілець і підкрутив гніт запаленого нічника, аби він давав більше світла.\n– І чого вам не спиться? – знову запитав він та примружено-вивчаюче подивився на дітей.\n– Нас розбудив стукіт, – Соломія відповіла за себе і за брата. – А ви хто?\n– Хто-хто… Хатній господар я.\n– Невже домовик? – Нестор не повірив власним вухам та власним очам і тим більше – власним вимовленим словам.\n– Як мене тільки не називають, – неохоче буркнув дідок. – Кажу ж вам – хатній господар я. За порядком у домі стежу, десь хтось щось загубить – підбираю, від злодіїв хату охороняю, від вогню, від мишей і пацюків…\n– А бабуся Тоня про вас знає? – раптом поцікавилася Соломія.\n– Під одним дахом живемо, – багатозначно відказав коротун. – Один хліб їмо… Он ви в гості зайшли…\n– Ой, хто ж ходить в гості без гостинця! – сплеснула дівчинка в долоні. – Зачекайте!\nСоломія хутко вишмигнула у двері, а вже за мить – повернулася з повними жменями цукерок.\n– Ось, пригощайтеся на здоров'я… – висипала їх посеред столу.\n– Як я люблю солоденьке! – втішився дідок і одразу ж поклав до рота найбільшу цукерку. Вона швидко почала танути і розтеклася в роті приємним шоколадним смаком. Господар хатки аж замружився від задоволення.\n– М-м-м… – замукав він із насолодою. – М-м-м… шмакота!.. – то цукерка під язиком завадила правильно вимовити слово “смакота”.\n– Ви говорите зовсім, як Петрик! – розсміявся Нестор.\n– Нічого смішного! – дідок вже проковтнув шоколадну “шмакоту”. – За те, що кепкуєш з мене, не пригощу вас жодною цукеркою! – вирішив він, але сказав це якось зовсім не ображено і тільки вдавано-сердито, та й згріб солодкий скарб поближче до себе.\n– У нас такої смакоти ще багато є! – запевнила Соломія. – Ми вас ще пригостимо!\n– Це добре, – проказав ласун. – То ви мене вже не боїтеся?\n– Але ж ви не їсте дітей, – хитрувато відповів Нестор словами самого господаря оселі.\nДідок уважно поглянув на хлопчика, потім перевів погляд на його сестру, наче розмірковуючи над якимись здогадами, що мав до них безпосередній стосунок.\n– А пацюків ви не боїтеся? – несподівано запитав хатній господар.\n– Не знаємо, – чесно відказали діти, переглянувшись.\n– Як то? – Не зрозумів дідок.\n– Справа в тім, що ми з братом бачили у своєму житті лише домашніх пацюків, – толерантно пояснила дівчинка. – Пацючок Нана живе в нашої однокласниці в квартирі.\n– Так, в Оленки, – підтвердив брат.\n– Він вихований та кумедний: бере сухарики з долоні і спокійно сидить на плечі, – продовжила Соломія. – Я підозрюю, що він не зовсім схожий на пацюків з вулиці, тобто з підвалів (чи де вони ще живуть?). Тому ми не знаємо, чи боїмося їх.\n–Дивно. Кому розповісти – не повірять, – знітився дідок. – Пацюків тримають у хаті, годують, на плечі садовлять… Не розумію.\n– Та ви не переймайтеся так, – спробував розрадити Нестор співрозмовника. – Ми в бабусі житимемо все літо. Гадаю, що познайомимося і з пацюками. Ну, якщо це так необхідно… – хлопчик зовсім не прагнув до такого дивного знайомства.\nАле дідок виглядав надто розгубленим. Здавалося, наче остаточно руйнувався якийсь його геніальний задум. Він нерозбірливо пробурмотів щось собі під ніс, почухав потилицю і, враз згадавши, зліз зі стільця та квапливо протупотів маленькими ніжками в мало освітлений куток хатинки.\nДіти здивовано подивилися одне на одного і знизали плечима, нічого не розуміючи.\nТим часом почулося шарудіння, і дідок витягнув звідкись, наче з-під дощатої підлоги, величезну важку книгу.\nТочніше, що він витягнув саме книгу, а не щось інше, стало зрозуміло тільки тоді, коли хатній господар гепнув нею на стіл.\n– Уф!.. – видихнув він. – Ну й важчезна!\n– Що це? – близнюки з цікавістю взялися роздивлятися фоліант, котрий закрив собою поверхню половини столу.\n– Книга, – роз'яснив коротун. – Хіба не видно?\n– Така велика…\n– Така старовинна…\n– Аге ж! – протягнув дідок, задоволений враженням, яке справив на співрозмовників. – Цю книгу ще мій пра-пра-прадід читав!\n– Ага! – чванькувато підтанув старий.\n– А про що в ній написано? – поцікавилася Соломія, котра більше за брата полюбляла читати.\n– Ось… зараз знайдемо… – дідок взявся перегортати сторінки.\nВони були настільки великі, що коротуну доводилося хапатися за них обома руками. Та, якби не зусилля Нестора, який одразу прийшов йому на підмогу, книга, швидше за все, так і лишилася б не відкритою.\nТовсті, цупкі сторінки, виготовлені не інакше, як з кори якогось дерева чи загрубілої шкіри, потемніли від часу. На поверхні проглядалися якісь значки та закарлючки. Подекуди можна було роздивитися невміло нашкрябані малюнки.\nДідок перегорнув більше половини сторінок, аж нарешті спинився і тицьнув пальцем:\nДіти схилили голови над розгорнутими сторінками.\nНезрозумілі кривульки перепліталися з ромбиками і гачечками в дивацькі нерівні рядки. У лівому верхньому куті мало не на півсторінки розпливлася велика темна пляма, під якою потонула не одна закарлючка.\n– Бачите? – таємниче проказав дідок і вказав очима на пляму.\n– Бачимо, – відповів Нестор. – Хтось дуже неохайно повівся з книгою.\n– Це робота Старого Крачуна.\n– Старого Крачуна?\n– Еге ж, – видихнув дідок. – Дуже лютий чародій, дуже підступний…\n– Звідки він взявся? – отетерів хлопчина. – Надворі двадцять перше століття: комп'ютери, Інтернет, мобільні телефони і все таке інше… А ви говорите про якогось чаклуна.\n– Ну то й що? – вступилась Соломія. – Хіба Інтернет та комп'ютери стоять на заваді лиходіям-чаклунам? Ось я, наприклад, навіть дуже в них вірю.\n– Так-так! – підтакнув дідок. – Крачун жив ще за часів мого пра-прадіда і вже тоді коїв всяку біду. А осьо, подивіться, – ви.\nДіти, онімілі від здивування, уважніше вдивилися у незрозумілий клинопис.\nПопід брудною плямою на сторінці чиясь рука вивела два однаковісінькі значки. Щоправда, лише звіддаля схожих на зображення людини. А зовсім поруч – нерівне коло, схоже на нитку коралів і відбиток якоїсь травинки.\n– Це точно ми? – із недовірою перепитала дівчинка і чомусь відчула якийсь недобрий здогад.\n– Чи тут є ще двоє дітей, мов дві краплі води схожих одне на одного? – запитанням відказав дідок.\n– А що ми тут робимо? – поцікавився Нестор.\n– Рятуєте нас від Крачуна, проганяєте Пацючого Повелителя, допомагаєте Русалці…\n– Що?!! – в один голос вигукнули діти. – Як ми маємо це зробити?\n– Тут про все написано. Не панікуйте! – примирливо одказав дідок. – Щоправда… написане трохи… майже… так, повністю заляпане плямою… тому…\n– Тому що?.. – панічно заволали діти.\n– Несторе… Соломіє…\n– Несторе… Соломіє… Вставайте. Проспите усю риболовлю. Аго-ов, соньки!\nДіти здивовано розплющили очі й стали озиратися навсібіч.\nЗа вікном майже розвиднилося.\nБлизнюки солодко спали в своїх ліжечках, де й лягли звечора. Ніякої тобі книги, ніякого хатнього господаря… Тільки бабуся Тоня по черзі термосить їх, намагаючись розбудити, аби діти, як і домовилися вчора, не проспали похід на річку з дядьком Миколою.\n– Доброго ранку, соньки! – посміхнулася бабуся, нарешті досягнувши своєї мети: близнюки прокинулися. – Швиденько піднімайтеся, вмивайтеся і – гайда на рибалку!\n(Уривок із пригодницько-казкового роману “Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі”).\nНавколо Дмитра зібрався такий гурт школярів, ніби він роздавав правильні відповіді до контрольної з математики чи розповідав найсмішніші анекдоти. Сьогодні, ледве дзвінок з уроку сповіщав про чергову перерву, діти з усіх класів збігалися до Дмитра, аби на власні очі побачити його обновку – супер-пупер нову мобілку! Хлопчик гордовито піднявся на підвищення – насправді, всього на дві сходинки, що вели на другий поверх школи, але вони здалися йому найвищим п'єдесталом! Там він поблажливо дозволяв школярам потримати мобілку й поахкати від захоплення.\n– У неї можна завантажити стільки музики, скільки влізе! – Дмитрик вихваляв свою цяцьку, аби ще більше вразити дітей. – А ігор в ній стільки, що можна всі уроки гратися і ще на потім залишиться!\n– Нічого собі!..\n– Оце так!..\n– Класно!.. коментували вражені школярі.\nСлавко Хоробрик і собі протиснувся крізь гурт дітлахів, аби й собі глянути на предмет Дмитрової гордості. Найновіша модель мобільного телефону саме перекладалася з одних рук в інші. Блиснув величезний екран із сенсорним покриттям, щось там спалахувало і гаснуло, майоріло кольорами, блимало, миготіло і пілікало…\n– Красивий телефон, – погодився Славко. – Ти б його тримав при собі, – обережно порадив він хвалькові.\n– Іще чого?! – хмикнув розпашілий від гордості Дмитро. – У мене від друзів немає таємниць. Нехай собі дивляться! Хто, крім мене, ще покаже їм такі новинки техніки?\nДзвінок на урок розігнав школяриків, ніби наполохану пташину зграю. Славко лише знизав плечима і не став сперечатися із зазнайкуватим власником найновішої моделі мобілки. Той, певно, навіть не зрозумів, чому Славко Хоробрик порадив йому тримати телефон при собі…\nА Славко, як справжній майбутній міліціонер, знає – бо тато постійно навчає його! – що мобілки крадуть найчастіше, мало не щодня. Така дорога річ, як у Дмитра, – ласа приманка для будь-кого, хто й собі захоче покористуватися супер-телефоном. А спокуса поцупити його надто велика, особливо коли він так блимає і виграє у тебе в руках.\n…Через два уроки Дмитрик сидів на тій самій другій сходинці і так голосно плакав, що аж луна йшла коридором.\n– Що в тебе сталося? – запитав Славко.\n– У мене… у мене… телефон… украли! – схлипуючи, відповів неборака.\n– Негайно потрібно сповістити у міліцію! – скомандував Славко Хоробрик.\n– А міліція допоможе? – з надією поглянув Дмитрик.\n– Звичайно! – відповів майбутній міліціонер.\n– Ой-ой-ой! – гірко зойкнув Дмитрик, – Тато відлупцює мене ременем, коли дізнається, що сталося! Це ж… його мобілка… Я взяв її без дозволу… – признався хвалько.\n– Отакої! – розвів руками Славко. – Ти поцупив телефон у тата, а хтось – поцупив його у тебе.\n– Ні, я в тата не поцупив! – Дмитрик так швидко заперечливо крутив головою, що вона ледь не зірвалася йому з в'язів. – Я збирався повернути її одразу після школи. Просто… похвалитися хотів… трохи…\n– Гаразд. Згадуй усіх, кому ти хвалився, – Славко Хоробрик взявся до справи, як справжній міліціонер.\n– Усім… – шморгнув носом обікрадений.\n– Так, я бачив, – пригадав Славко. – А де була мобілка до того, як зникла?\n– У кишені, в портфелі, у пальто, на парті, в папці, в пеналі… – Дмитрик навіть пальці почав загинати, аби перелічити усі місця, де побував сьогодні його – не його телефон.\nКоли міліція наблизилася до гурту дітлахів, які вкотре за сьогодні оточили Дмитрика щільним колом, Славко Хоробрик вже встиг зібрати всю необхідну інформацію.\n– Мобільний телефон, найпевніше, поцупили під час уроку фізкультури, – одразу повідомив Славко свої висновки старшому групи. – На початку уроку мобілка ще була у Дмитрика, а наприкінці – вже не було.\n– Дякую тобі, Славку за інформацію, – серйозно відповів капітан. – Ми перевіримо ці дані. А тепер, діти, вам час розійтися по класах і зайнятися своїми справами, а нам – наодинці поспілкуватися з потерпілим, – скомандував міліціонер.\nПрофесіонали взялися до роботи, а дитяча цікавість могла їм завадити. Найголовніша справа для школярів – гарно навчатися і бути законослухняними дітьми. Навіть коли дуже-дуже цікаво довідатися, як саме міліціонери шукатимуть крадія Дмитрикової мобілки…\nЗа п'ять хвилин до завершення останнього уроку до класу Славка Хоробрика завітав уже знайомий капітан міліції в супроводі схвильованої директорки школи. Учні дружно піднялися з-за парт і так само дружно сіли після дозволу вчительки.\nДіти, ми зовсім ненадовго перервемо урок, – урочисто оголосила директорка. – Увага! Товариш міліціонер має вам дещо сказати.\n– Подякувати! Я маю подякувати! – уточнив капітан. – Славку, підійди, будь ласка, до нас і дозволь потиснути тобі руку! Завдяки інформації, яку ти зібрав, ми швидко знайшли крадія і повернули поцуплений телефон! Молодець! Справжній майбутній міліціонер!\n(Уривок із книги “Щоденник Славка Хоробрика, або Пригоди хлопчика-міліціонера”).\nМасштабне свято “Славко Хоробрик збирає друзів” (м. Хмельницький)\nз презентацією книги О.Радушинської\n“Щоденник Славка Хоробрика, або Пригоди хлопчика-міліціонера”.\nСлавків крик почули кілька дорослих чоловіків, що одразу ж кинулися на допомогу. Вони відтягнули забіяк в різні боки і вхопили за коміри кількох споглядачів жорстокої забави. – Відпустіть!\nОй! По носі сонце скаче,\nВ піжмурки гра з дощиком.\nПридивилась – а то зайчик\nІз куценьким хвостиком.\nТо стрибнув з лиця на вії,\nМов секрети чарівнії\nЩоб для кожної дитинки\nБуло в долі сонячно.\n(Із збірки “Віршики для малят”).\nСокоріла курка півню,\nЩо знайшла в городі гривню.\nСправжню гривню (от на шкоду!)\nХтось згубив серед городу.\nЩо ж тепер робити з нею? –\nНа базар іти з сім'єю,\nТа й купити там, що просять:\nОт найперше – горщик проса\nІ люстерко, і хустинку,\nЩоб накинути на спинку…\n– А нам – чоботи, як в тата! –\nСтій! Нікуди не ходи!\nЯ купую на базарі\nСобі модні шаровари!\nЩоб казали вслід мені:\n“Кращий півень на селі!”\nОсь така тут суперечка.\nВсе не купиш, безперечно.\nШкода, що в городі мало\nЗовсім в когось грошей впало.\nТВОРИ ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ ДЛЯ ДІТЕЙ\n♦ Радушинська О. Абетка дошколярика-пішоходика / О.Радушинська. – К. : Калита, 2006. – 64 с.\n♦ Радушинська О. Абетка для малят / О.Радушинська ; худож. В.Ярош. – К. : Калита, 2005.\n♦ Радушинська О. Віршики для малят / О.Радушинська. – К. : Калита, 2006. – 64 с. : ілюстр.\n♦ Радушинська О. Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі : пригод-ницько-казковий роман / О.Радушин-ська. – Тернопіль : Навчальна книга-Богдан, 2013. – 180 с.\nГерої цієї книги – непосидючі та допитливі близнюки – Соломійка і Нестор. Незвичайних пригод, ней-мовірних таємниць, цікавих подій у них безліч, адже вони знаються з Домовиками, Водяником, середземноморськими піратами. А ще від них залежить доля русалки Олесі й існування села Русалівка. А про все це – у казковому романі “Зелен-день, або Чарівні русалчині коралі”, який отримав перше місце в конкурсі “Коронація слова” та потрапив до рейтингу “Книга року”. Книга оформлена фантастичними малюнками В.Якубовського, які буквально занурюють читачів в атмосферу роману.\n♦ Радушинська О. Сонячне зайченя : вірші для дітей / О.Радушинська. – Хмельниць-кий, 2004. – 83 с. : ілюстр.\nКНИЖКИ-КАРТОНКИ ДЛЯ ДОШКІЛЬНЯТ\n♦ Радушинська О.П. Веселкові кольори : вірші для дошкільнят / О.П.Радушинська ; мал. С.Коса. – Х. : Школа, 2014. – (Малятко-розумнятко).\n♦ Радушинська О.П. У саду і на городі : вірші для дошкільнят / О.П.Радушинська ; мал. О.Ковальової. – Х. : Школа, 2014. – (Малятко-розумнятко).\nКнижка-картонка “У саду і на городі” допомагає малесеньким читачам весело і пізнавально познайомитися з садовими і городніми мешканцями – рослинами і збагатити світогляд знаннями про квіти і ягоди.\nПОЕЗІЯ ТА ПРОЗА ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ\n♦ Радушинська О. Блискавки третього покосу : оповідання, новели, замальовки, етюди / О.Радушинська. – Хмельницький : Цюпак А.А., 2009. – 96 с.\nЦя книга – своєрідна спроба авторки зафіксувати на папері так звану “поезію у прозі”. Лірична героїня цих етюдів, оповідань намагається пізнати себе через призму історії та майбуття, захоплюється красою та неповторністю світу, оспівує його. Всі оповідання – вигадані сюжети, наближені до реального життя. Вони будуть зрозумілі і цікаві і дорослим, і юним, адже в них стільки добра, щирості, любові і милосердя.\n♦ Радушинська О. Казки яблуневого снігопаду : поезії, нариси / О.Радушинська. – Хмельницький : Евріка, 2001. – 76 с.\nУ цих творах домінують чистота кохання, чесність, мужність, порядність, краса людського буття. У них живе і дихає поезія, як живе і хвилює красою скромний підсніжник чи несподіваний дощ, схід сонця і фантастична яблунева заметіль:\nЗ білих яблунь цвіту намело\nУ сріблястий травень на зорі,\nНа світанку лебедя крило\nРозбудило тишу на воді.\n♦ Радушинська О. На крилах мрій : поезії / О.Радушинська. – Хмельницький : Евріка, 1999. – 80 с.\n“З чистих подільських джерел, а ще з коріння древнього Старокостянтинова беру я свої слова і рядки, які сплітаю у вірші” – зізнається молода поетеса Оксана Радушинська. “На крилах мрій” – перший її збірник поезій. Про що найбільше говориться у цих творах? Про світле, прекрасне, як вранішнє сонечко, як спів лісу, про матінку-природу, про все, що будить в душі ніжні струни смутку та радості.\n♦ Радушинська О. Неспівані пісні про щастя : поезії, етюди / О.Радушинська. – Хмельницький : Евріка, 2002. – 72 с.\nРядки цієї поезії – про вічне: красу і любов у їх духовному призначенні:\nДикий запах трави\nНа хрестинах у травня\nТолочили всю ніч\nБосі ноги дощів…\nПо калюжах слідів\nПромінь сонячний зрання,\nВкравши щастя, як гріш,\nАж у осінь побрів.\nТакі ліричні рядки – теж із “Неспіваних пісень про щастя”.\n♦ Радушинська О. Світанкові сни : поезії / О.Радушинська. – Хмельницький : Евріка, 2000. – 88 с.\nЯ світанок нестиму у серці,\nЗбережу його чисту красу.\nІ в душі, як малому озерці,\nЗаколишу досвітню росу…\nЧергова книжечка поезій Оксани Радушинської “Світанкові сни” – то добірка ліричних, чистих, світлих віршів. Це щирі роздуми про сутність життя, це сподівання на те, що всі негаразди залишаться десь там, а сьогодні все буде інакше – світліше і радісніше.\n♦ Радушинська О. Сповідь дощу : поезії / О.Радушинська. – Хмельницький : Евріка, 2003. – 68 с.\nЦі образні та багаті на принади рідної мови вірші, вражають ліричністю, мудрістю. У вишуканих строфах переважає вміння сказати про відомі речі свіжо, по-своєму. Їх хочеться читати і перечитувати, а то й наспівувати.\n♦ Радушинська О. Стукав сніг… : поезії, есе, замальовки, етюди / О.Радушинська. – К. : Кобза, 2005. – 180 с.\nЦя книга народжувалася близько десяти років. Вона вмістила як вибрані твори із семи попередніх видань авторки, так і зовсім нові, що публікуються вперше. Ці вірші – то пошук істини і мудрості, це радість і біль. Водночас, вони наповнені живими кольорами світу, запахами, звуками, вишуканими словами, мають аромат справжньої поезії.\nПОЕЗІЯ, ПРОЗА, ПУБЛІЦИСТИКА ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ У ПЕРІОДИЧНИХ ВИДАННЯХ\n♦ Радушинська О. Абетка дошколярика-пішоходика / О.Радушинська // Капітошка. – 2009. – № 6. – С. 18.\n♦ Радушинська О. Ахматовські читання благословляв лелека… / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 6 липня.\n♦ Радушинська О. Байстрючка : [оповідання] / О.Радушинська // Літературна газета. – 2008. – № 10.\n♦ Радушинська О. Бути жінкою / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 9 березня.\n♦ Радушинська О. В колосся впали зорі переспілі… : [вірші] / О.Радушинська // Щедрику-ведрику. – 2007. – № 2. – С. 13.\n♦ Радушинська О. Вже дозріли хліби : вірші / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 4 серпня.\n♦ Радушинська О. Він : проза / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 2 лютого.\n♦ Радушинська О. Вірші для дітей / О.Радушинська // Жінка. – 2002. – № 11. – С. 11.\n♦ Радушинська О. Дай, Боже, щастя моїй країні… : [вірші] / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 24 серпня.\n♦ Радушинська О. Дарунок від мами : оповідання / О.Радушинська // Літературна газета. – 2009. – № 1.\n♦ Радушинська О. День матері ; Свято Юрія ; Маївка : вірші / О.Радушинська // Капітошка. – 2007. – № 5. – С 22.\n♦ Радушинська О. Земля одна : вірші / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 28 вересня.\n♦ Радушинська О. Івана Купала ; Петра і Павла : вірші / О.Радушинська // Капітошка. – 2007. – № 7. – С. 22.\n♦ Радушинська О. Іграшковий пес : [оповідання] / О.Радушинська // Літературна газета. – 2008. – № 12.\n♦ Радушинська О. Клинопис слів : [вірші] / О.Радушинська // Дніпро. – 2004. – № 9-10. – С. 142.\n♦ Радушинська О. Коли шепну за спиною дощем : вірш / О.Радушинська. – Проскурів. – 2006. – 24 серпня.\n♦ Радушинська О. Манюня : оповідання / О.Радушинська // Літературна газета. – 2009. – № 2.\n♦ Радушинська О. Манюня ; Іграшковий пес : новели / О.Радушинська // Жінка. – 2008. – № 12. – С. 10-11.\n♦ Радушинська О. Мати : есе / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 9 червня.\n♦ Радушинська О. …Мов пахнуть яблука під осінь… : вірші / О.Радушинська // Дзвін. – 2005. – № 10. – С. 21-25.\n♦ Радушинська О. Мої вітряки ще не зламані… ; Перший сніг на Покрову : [поезія] / О.Радушинська // Літературна газета. – 2008. – № 3.\n♦ Радушинська О. Моя абетка / О.Радушинська // Капітошка. – 2008. – № 1. – С. 18.\n♦ Радушинська О. На гостинах у скарбниці мудрості : Всеукраїнський тиждень дитячої та юнацької книги на Старокостянтинівщині / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 31 березня.\n♦ Радушинська О. Наодинці з тишею : вірші / О.Радушинська // Літературна Україна. – 2003. – № 27.\n♦ Радушинська О. Пісня ; Полем : есе / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 23 червня.\n♦ Радушинська О. Перші проліски : вірш / О.Радушинська // Малятко. – 2009. – № 3. – С. 4.\n♦ Радушинська О. Продається хата ; Соло першого снігу : оповідання / О.Радушинська // Літературна газета. – 2009. – № 3.\n♦ Радушинська О. Сага зимового таїнства : проза / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 12 січня.\n♦ Радушинська О. “Сеньйора з Риму? – ні. Сеньйора з України!” : [інтерв'ю з М.Ясіновською] / О.Радушинська // Проскурів. – 2013. – 7 березня.\n♦ Радушинська О. Січень ; Білий сніг ; Випав білий сніг : вірші / О.Радушинська // Капітошка. – 2008. – № 1. – С. 22.\n♦ Радушинська О. Сонячне зайченя : вірші / О.Радушинська // Літературна газета. – 2006. – № 9.\n♦ Радушинська О. Травою… ; Земле моя : есе / О.Радушинська // Проскурів. – 2005. – 15 вересня.\n♦ Радушинська О. Трійця ; День Конституції : вірші / О.Радушинська // Капітошка. – 2007. – № 6. – С. 22.\n♦ Радушинська О. Ти молодий! І цей день для тебе : [до Дня молоді] / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 6 липня.\n♦ Радушинська О. Хто ми?.. : вірш / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 24 серпня.\n♦ Радушинська О. Щасливої долі майбутньому : [про центр раннього розвитку дитини] / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 25 травня.\n♦ Радушинська О. Щоденник Славка Хоробрика, або Пригоди хлопчика-міліціонера / О.Радушинська // Проскурів. – 2012. – 18 жовтня.\n♦ Радушинська О. Я і мій завтрашній день : [твори школярів, переможців конкурсу дитячої літературної творчості “Я і мій завтрашній день”] / О.Радушинська // Проскурів. – 2006. – 8 червня.\nПУБЛІКАЦІЇ ТВОРІВ ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ У ЗБІРНИКАХ\n♦ Радушинська О. В колосся впали зорі переспілі… : вірші / О.Радушинська // Щастя дарувати радість. – Хмельницький, 2007. – С. 49.\n♦ Радушинська О. Люди не народжуються злими… : вірш / О.Радушинська // Щастя дарувати радість. – Хмельницький, 2007. – С. 6.\n♦ Радушинська О. Майстриня ; Нагадала ; Душа всю ніч кудись літала… : поезія / О.Радушинська // Автограф : збірник. – Хмельницький, 2002. – С. 66.\n♦ Радушинська О.П. Поезії / О.П.Радушинська // Безсоння вишень. Кн. 2. Сучасна поезія Хмельниччини. – Хмельницький, 2000. – С. 152-158.\n♦ Радушинська О.П. Поезії / О.П.Радушинська // Осик осінній сон. Кн. 2. Сучасна поезія Хмельниччини. – Хмельницький, 2001. – С. 152-156.\n♦ Радушинська О.П. Поезії / О.П.Радушинська // Творче Поділля. Ювілей : поезія. – Хмельницький, 2003. – С. 212-216.\n♦ Радушинська О. Тітонька зима ; Мороз ; Хвалько : вірші / О.Радушинська // Різдвяна зірка. – К., 2007. – С. 18-25 ; С. 29.\n♦ Радушинська О. Хтось вироджує Різдво… ; Ворони, як коми, на голих зимових гілках… : вірші / О.Радушинська // Склянка часу. – 2008. – С. 292-294.\nМАТЕРІАЛИ ПРО ЖИТТЯ І ТВОРЧІСТЬ ОКСАНИ РАДУШИНСЬКОЇ\n♦ Аплодували стоячи нашій землячці Оксані Радушинській – “Жінці ІІІ тисячоліття” // Проскурів. – 2009. – 19 листопада.\n♦ Броварська О. Навпіл із долею : поетеса із Старокостянтинова Оксана Радушинська / О.Броварська // Проскурів. – 2004. – 14 жовтня. ♦ Горячок І. Лірична Панна Хмельниччини / І.Горячок // Українська література в загальноосвітній школі. – 2013. – № 2. – С. 22-24.\n♦ Година творчості від Оксани Радушинської // Проскурів. – 2012. – 28 червня.\n♦ Граднова К. Видавничі новинки від Оксани Радушинської / К.Граднова // Проскурів. – 2013. – 20 червня. – С. 14.\n♦ Граднова К. Оксана Радушинська – лауреат премії ім. Дмитра Луценка “Осіннє золото” / К.Граднова // Проскурів. – 2013. – 19 вересня. – С. 14.\n♦ Граднова О. Дві сотні автографів від Оксани Радушинської : [відбулася презентація книги О.Радушинської “Щоденник Славка Хоробрика, або Пригоди хлопчика-міліціонера”] / О.Граднова // Проскурів. – 2012. – 1 листопада.\n♦ Граднова К. У Зелений тиждень презентували книгу “Зелен-день…” / К.Граднова // Проскурів. – 2014. – 12 червня.\n♦ Грищук С. “День полив'яної казки” Оксани Радушинської / С.Грищук // Проскурів. – 2011. – 6 жовтня.\n♦ Грищук С. Оксана Радушинська: “Короноване слово спонукає до ще більшої відповідальності” / С.Грищук // Проскурів. – 2011. – 16 червня.\n♦ Гуриненко М. …Дали ім'я Оксана / М.Гуриненко // Моя газета. – 2007. – № 33.\n♦ Дві перемоги Оксани Радушинської // Проскурів. – 2009. – 12 березня.\n♦ Дмитрик В. Намисто від Оксани Радушинської / В.Дмитрик // Подільські вісті. – 2011. – 18 січня.\n♦ Заверуха М. Людина рідкісного таланту / М.Заверуха // Є Сімейна газета. – 2010. – 7 січня.\n♦ “Зелен-день” Оксани Радушинської переміг на “Коронації слова” // Проскурів. – 2011. – 9 червня.\n♦ “Корнійчуковська премія” в Оксани Радушинської // Проскурів. – 2013. – 7 серпня. ♦ Марцонь В. Оксана Радушинська: бути “однією з…” – це не для мене / В.Марцонь // Всім. – 2014. – 7 травня. – С. 11.\n♦ Миколайчук А. У форматі перехідних і вічних часів : О.Радушинська – лауреат міської премії імені Б.Хмельницького / А.Миколайчук // Місто. – 2009. – 2 жовтня.\n♦ Муравська П. Наша “Жінка ІІІ тисячоліття” : престижну статуетку отримала подолянка О.Радушинська / П.Муравська // Місто. – 2009. – 6 листопада.\n♦ На кожній сторінці – казка // Проскурів. – 2005. – 21 липня.\n♦ Нагорода Оксані Радушинській : [О.Радушинська нагороджена орденом княгині Ольги ІІІ ступеня] // Проскурів. – 2001. – 1 вересня.\n♦ Новоставська І. Оксана Радушинська: “Сонця вистачить на всіх, і на всіх вистачить здійснення бажань” / І.Новоставська // Проскурів. – 2011. – 8 вересня.\n♦ Окіпний В. То солод слів, замішаних з журбою… / В.Окіпний // Подільські вісті. – 2002. – 15 листопада.\n♦ Оксана Радушинська – знову серед кращих “Коронації слова” // Проскурів. – 2012. – 7 червня.\n♦ Оксана Радушинська – маляткам-розумняткам // Проскурів. – 2014. – 5 червня.\n♦ Оксана Радушинська – “Українська Мадонна десятиліття” // Проскурів. – 2009. – 11 червня.\n♦ Поповнення в Спілці письменників : [Оксану Радушинську прийнято до Національної Спілки письменників України] // Проскурів. – 2006. – 29 червня.\n♦ Премія імені Олеся Гончара (2009 р.) // Літературна Україна. – 2009. – 2 квітня.\n♦ Премія Олеся Гончара – в Оксани Радушинської // Проскурів. – 2009. – 9 квітня.\n♦ Рудковська Л. Журналістка, поетеса і… просто красуня / Л.Рудковська // Подільський кур'єр. – 2011. – 3 березня.\n♦ Рудковська Л. Крилатих дум нев'януча трава : оспівування краси світу і роздуми про нього – лейтмотив нової книги подільської авторки О.Радушинської / Л.Рудковська // Місто. – 2009. – 7 серпня.\n♦ Слободянюк Т. Що в імені твоїм, Оксано? / Т.Слободянюк // Подільські вісті. – 2009. – 15 травня.\n♦ Слободянюк Т. “Я ніколи не втомлюсь дивитись, як запалює ранок свічки…” / Т.Слободянюк // Подільські вісті. – 2001. – 27 вересня.\n♦ Тараненко В. Навпіл із долею : поетеса із Старокостянтинова Оксана Радушинська / В.Тараненко // Подільські вісті. – 2004. – 19 жовтня.\n♦ Тишко І. Хто працює, той перемагає / І.Тишко // Подільські вісті. – 2006. – 9 лютого.\n♦ Тищенко В. Поверить в себя мне помогли близкие / В.Тищенко // Полина. – 2008. – № 30. – С. 42-43.\n♦ Храбровська Л. Навпіл із долею і з глядачами / Л.Храбровська // Проскурів. – 2012. – 3 травня.\n♦ Храбровська Л. “Навпіл із долею” Оксани Радушинської / Л.Храбровська // Літературна Україна. – 2012. – 17 травня.\n♦ Храбровська Л. Творчий вечір Оксани Радушинської у Києві / Л.Храбровська // Подільські вісті. – 2012. – 22 травня.\n♦ Чарівний світ у “Віршиках для малят” : про книгу О.Радушинської // Проскурів. – 2006. – 16 лютого.\n♦ Чергова перемога в “Коронації слова” // Проскурів. – 2014. – 12 червня.\n♦ Чернюк Р. Душа подільського краю, або “Стукав сніг” Оксани Радушинської / Р.Чернюк // Проскурів. – 2005. – 13 жовтня.\n♦ Чернюк Р. Щедра осінь Оксани Радушинської / Р.Чернюк // Проскурів. – 2006. – 19 жовтня.\n♦ Шандовська Л. Оксана Радушинська : “Я хочу жити, а не існувати” / Л.Шандовська // Проскурівський телеграф. – 2012. – 2 серпня.\n♦ Яцкова Л. “Дихаю осінню…” : зустріч з “Українською Мадонною” Поділля О.Радушинською / Л.Яцкова // Українська мова і література в середніх школах, гімназіях, ліцеях та колегіумах. – 2009. – № 9. – С. 118-120.


На манежі все ті ж: оприлюднено рейтинг найвпливовіших українців - ЗНАЙ ЮА\nНа манежі все ті ж: оприлюднено рейтинг найвпливовіших українців\nПозиції перших осіб країни за даними "Фокусу" залишаються стабільно найвищими\n15 грудня 2017, 08:38\nУкраїнський журнал "Фокус" опублікував рейтинг найвпливовіших українців. За інформацією видання, 55 фігурантів - нові обличчя в списку, що свідчить про значну ротацію в політичній, громадській і бізнес елітах України.\nВ рейтингу 2017 року помітно посилилися позиції представників громадської та культурної сфер - це правозахисники, успішні стартапери та інноватори, вчені та спортсмени, артисти і письменники.\nОднак позиції перших осіб країни, президента України Петра Порошенка і прем'єр-міністра Володимира Гройсмана, за даними "Фокусу", залишаються стабільно найвищими.\nУ рейтинг, як і в минулі роки, також потрапили керівники силових відомств. Як і раніше відчутний великий вплив великого бізнесу на політичну і економічну ситуацію в країні – до рейтингу увійшли відомі олігархи.\nОчевидно, що одним з найбільш впливових інститутів в українському суспільстві залишаються ЗМІ. Тому в рейтингу сьогодні чимало представників мас-медіа: це керівники і власники медіахолдингів, відомі журналісти, шоумени.\nОтже, у першу 20-ку увійшли (у порядку зростання): президент Петро Порошенко, екс-прем'єр Арсеній Яценюк, чинний прем'єр Володимир Гройсман, секретар РНБО Олександр Турчинов, міністр МВС Арсен Аваков, генпрокурор Юрій Луценко, глава АП Ігор Райнін, мер Києва Віталій Кличко, голова фракції "Батьківщина" Юлія Тимошенко, бізнесмени Ігор Коломойський і Ринат Ахметов.\nПри цьому мер Львова Андрій Садовий зайняв 22 місце, мер Харкова Геннадій Кернес - 23, а музикант Святослав Вакарчук - 25.\nКрім того, впливовими українцями видання визнало нардепа і уповноваженого президента у справах кримськотатарського народу Мустафу Джемілєва - 47 місце, другого президента Леоніда Кучму - 49, спецпредставника в гуманітарній підгрупі ТКГ по мирному врегулюванню ситуації на Донбасі Віктора Медведчука - 54 і командувача високомобільних десантних військ ЗСУ Михайла Забродського - 64.\nУ список впливових журналістів увійшли представники мас-медіа, серед яких: гендиректор медіахолдингу "1+1" Олександр Ткаченко - 65, керівник компанії Inter Media Group Ганна Безлюдна - 66, директор "Медіа Групи Україна" і каналу "Україна" Євген Лященко - 67, співзасновниця, власниця і колишній головний редактор інтернет-видання "Українська правда" Олена Притула - 69 та інші.\nАртист і автор "Студії Квартал-95" Володимир Зеленський, зайняв 70 місце в рейтингу. Також до списку увійшли співачки Наталя Жижченко (ONUKA) - 82 місце і Джамала - 84, засновниця фонду допомоги онкохворим дітям "Таблєточки" Ольга Кудиненко - 86, артист балету Сергій Полунін - 89 та інші.\nУ виданні зазначають, що 79% серед впливових українців - чоловіки, 9% - у віці до 30 років.\nЯк повідомляв портал "Знай.ua", за словами соціологів, в українському суспільстві сьогодні панує апатія та зневіра у майбутнє країни - громадяни дуже розчарувались в представниках влади.\nНесподівано! Кому найбільше довіряють українці


Bing: контрольна робота усний Контрольна робота Розкладання на множники (7 клас) курсова `усний метод гарольда пальмера ` купить за 152 грн твір. усний залік, тестування 6. А контрольну роботу провести заключному етапі 7. Сайт для вчителів, студентів та учнів 8. Містить методичне наочне забезпечення проведення якісних продуктивних уроків диплом, курсова, реферат, студентські роботи на. Усний переказ тексту художнього стилю з елементами опису предмета тести, відповіді запитання теми сучасна література. № 1 тексти контрольна прочитаного твору 4 я і світ. докладний творчим завданням Ікона за правильні 1-6 - по балу, 7-8 1,5 бали, 9 3 бали. з Курсова `Усний метод Гарольда Пальмера ` купить за 152 грн твір\nвпр 4 класс диктанты\nвпр 2 класс 2018 год официальный сайт\nстатград впр по математике 5 класс 2018 год 3 вариант для 5 класс\nвпр по биологии 5 класс 2018 год №270


Андрій Шевченко і Володимир Кличко завітали на турнір з гольфу на Київщині | Управління фізичної культури і спорту Київської обласної державної адміністрації\nКарантинні обмеження послаблюють і потроху відновлюються спортивні календарі, спорт на Київщині повертається до життя.\nТак, вперше після карантину у гольф-клубі «Козин», що на Обухівщині, відбувся жіночий турнір з гольфу Open Ladies Golf Tour під егідою Всеукраїнської федерації гольфу.\nПоказовим фактом стали відвідини змагань високими гостями — на турнір завітали відомі любителі гольфу, боксер Володимир Кличко і тренер збірної України з футболу Андрій Шевченко.\nУ рамках основних змагань перемогу здобула Олена Рудик, друге місце посіла Марина Дяченко, а третє - Олена Мовчан, грос - Олена Мовчан.\nУ номінації «closest to the pin» - Марія Орлова, «longest drive» - Юлія Ліщук.\nУ спеціальному заліку в категорії «Юніор» перше місце отримала Анна Фрейдінова.


Вибухотехніки навчали франківських вчителів військовій справі (ФОТО) | Новини Івано-Франківська\nВибухотехніки навчали франківських вчителів військовій справі (ФОТО)\n10:57, 4 грудня 2015 р.\nПід час занять особлива увага приділялась напрямку діяльності вибухотехніків. Зокрема вивчали класифікацію вибухових речовин, види та властиві їм фактори ураження, засоби та способи підриву, а також особливості вибухових пристроїв промислового та саморобного виготовлення. Головне, звертали увагу та навчали правильності дій у разі виявлення вибухонебезпечних предметів, щоб не завдати шкоди власному здоров'ю та оточуючих. Вчилися виявляти вибухонебезпечні предмети з урахуванням їх демаскуючих ознак.\nПроведення таких занять дає змогу викладачам не лише теоретично вивчати алгоритм дій у разі виявлення вибухонебезпечних об’єктів, а й відпрацьовувати його на практиці, щоб у разі ускладнення обстановки діяти швидко й злагоджено.\nСлід зазначити, що метою таких занять є як теоретичне навчання так і здобуття практичних навиків та дій, які вчителі передадуть учням під час уроків з предмету «Захист Вітчизни».\nІвано-Франківськ новини Івано-Франківська навчання військова справа


Вересень, 2016 | 096-03-200-20 remontuk\nЗ 1 жовтня Підняття цін на реставрацію ванн\nPosted on 29.09.2016 by heross2\nЗ 1 жовтня Підняття цін на послугу по реставрації ванн,\nХто замовить ще в вересні навіть на місяць вперед, ціна стара!\nPosted on 21.09.2016 by heross2\nПроблема описана дівчинкою N ))\nВирішили сісти на дієту, а маса тіла не зменшується? Не варто виснажувати себе, а потрібно спочатку визначити основну причину, яка може перешкоджати Вашому схудненню. Таких причин є кілька.\nНайчастіше людина не може схуднути через те, що її вага вже знаходиться в нормі. Але, прискіпливі до своєї зовнішньості та фігури, жінки завжди шукають в них цілі гори недоліків і намагаються їх всілякими способами виправити. Так і приходе бажання зробити своє тіло ще ідеальнішим, схуднувши ще на 1-2 кг. Проте мало хто знає, що маса нашого тіла має свій індекс. Якщо він знаходится між позначками від 18,5 до 24,9, то наша вага є абсолютно нормальною, а спроби схуднути не будуть вдалими, оскільки в організмі відпуватиметься процес, який не дозволить нашому тілу втратити ще додаткові кілограми. Єдиним виходом в цій ситуації – почати займатися спортом і правильно харчуватися. Інтенсивні тренування підтягнуть Ваші м’язи і зроблять тіло пружнішим та привабливим, а відмовившись від шкідливої їжі – підтримуватимете тіло в хорошому стані і не наберете зайвих кілограмів. Визначити Ваш ІМТ досить просто, потрібно просто поділити показник Вашої ваги на зріст.\nЩе однією серйозною причиною безрезультатних спроб схуднути стане голодування. Оскільки наш організм черпає енергію з “жирових запасів”, то йому необхідно відновити запас жиру, який він використав. Коли ми зменшуємо прийоми їжі до мінімальних кількостей, наш організм використовує енергію з жирових відкладень, але намагається економити їх. Результатом “голодних дієт” є головні болі, швидке виснаження організму, в’ялість, сонливість, застій води в організмі, а, найголовніше, втрачені за період голодування кілограми повернуться вже за кілька днів в подвійному обсязі. Адже організ пережив стрес і почне запасатися жиром ще більше, щоб уникнути цього стресу в майбутньому. Тому сидіти на такій дієті небезпечно. Намагайтеся збалансувати свій раціон, тоді результат буде значно кращим, без шкоди для здоров’я.\nЯкщо на даний момент Ви приймаєте гормональні припарати, або проходите складну медикаментозну терапію, то цей фактор теж може стати однією з причин не лише безрезультатного схуднення, а й набору додаткової ваги. Гормональні припарати часто приводять до гормонального дисбалансу, під час якого відбувається порушення усіх процесів всередині організму. Тому замість того, щоб худнути Ви можете стрімко набирати кілограми навіть від малої кількості їжі. Медикаментозне лікування має подібну до гормональних препаратів дію на організм, тому результат може бути цілком однаковим. Намагайтися не дотримуватися жодних дієт під час лікування, а краще більше часу проводьте в русі, не забувайте частіше гуляти перед сном. Схудненням і дієтами краще перейматися вже після завершення курсу лікування. А щоб вирішити цю проблем без щкоди для здоров’я, краще проконсультуватися з лікарем, який визначить чи можна Вам займатися активним спортом та сидіти на дієтах.\nДепресії, нервові зриви, стреси – найкращий метод набрати вагу. Збій злагодженої роботи організну не змусить Вас довго чекати появи жирових відкладень на животі та стегнах. Додатковим фактором є і те, що багато людей полюбляють добряче заїдати своє горе. Тому для уникнення інтенсивного набору маси тіла потрібно вчасно проконсультуватися з спеціалістами, які допоможуть підібрати Вам дієву терапію для лікування від депресії та сформують індивідуальну програму тренувань та харчування.\nНайголовніше завжди пам’ятати, що процес схуднення повинен приносити задоволення і всього повинно бути в міру! Можливо, замість того, щоб виснажувати себе жорсткими дієтами, варто переглянути свій повсякденний раціон і спосіб Вашого життя, і просто внести в них невеличкі корективи!?\nПодорожі – нездійсненна мрія чи реальність?\nРоздуми Іри про життя)\nКожен з нас хоча б раз, але мріяв відправитися в навколосвітню подорож, відвідати нові країни, нові міста і отримати від цього нові незабутні враження. Але, на жаль, досить часто мрія так і залишається мрією, коли замислюємося над труднощами, які можуть виникнути в подорожі, або, навіть, в самій підготовці до неї. Стримує і той факт, що коштів на таку подорож доведеться теж віддати чимало.\nАле, як виявилося, є й такі люди, яких не лякають жодні труднощі, вони готові йти на зустріч своїй мрії. Однією з таких людей є моя давня знайома, з якою ми потоваришували ще 16 років тому. Ми досить рідко зустрічаємося і зазвичай нам не вдається поговорити більше 15 хвилин, але зовсім нещодавно ми зустрілися в одному із закладів Львова. Наталя, як і я, нарешті нікуди не поспішала і в нас було достатньо часу наговоритися і згадати дитинство. Кілька місяців тому Наталя повернулася з Перу, як виявилося, це була не просто літня відпустка і далеко не перша її поїздка закордон. Наталка з дитинства мріяла подорожувати світом, я добре пам’ятаю як ми разом фантазували щоб відбувається в цей самий момент в якомусь місті, намагалися до найменших дрібниць уявити його, людей, які живуть там, які автомобілі їздять вулицями.\nПройшов час, я перестала бавитись в цю гру, а Наталя, виявляється, ні! Більше того, вона почала втілювати мрію дитинства в життя і згодом перетворила її на спосіб життя. Сотні автомобілів, якими вона проїхала тисячі кілометрів автостопом і, поки що, десятки країн і міст. В мене, напевно, як і у вас, виникло логічне запитання до подруги, де взяти кошти? Так вона поділилася зі мною кількома секретами досвідченого мандрівника, які добряче допоможуть зекономити. Подорожуйте автостопом. Такий вид пересування не лише заощадить кілька доларів, але й відкриє для вас нові знайомства. Проте, потрібно бути обережним, не подорожуйте самі, відправляйтеся в подорож з другом чи подругою. Найоптимальніша кількість для такої поїздки – 2, максимум 3 людини.\nТак у вас більше шансів «впіймати» автомобіль за короткий час. Для зручності зробіть табличку, вказавши напрямок, куди ви їдете. Шукайте місця для ночівлі, переглядаючи оголошення з каучсерфінгом. Розміщують такі оголошення в соцмережах або на спеціальних сайтах. Це зручно і вигідно, тому що ви зможете проживати абсолютно безкоштовно в будинках чи квартирах місцевих жителів, а від них можна дізнатися про особливі місця, які варто побачити в цьому місті, про заклади, в яких харчуються місцеві, в яких поїсти можна значно дешевше, ніж в інших популярних ресторанчиках для туристів. Якщо подорож передбачає перельоти літаком, то шукайте дешеві авіаквитки на англомовній вікіпедії та англомовних сайтах.\nТам ви зможете знайти перелік маловідомих авіакомпаній, квитки на рейси в яких значно дешевші від рейсів відомих авіакомпаній. А квитки краще за все купувати в будні. На вихідні, як правило, квитки значно дорожчі. Номери в готелі краще забронювати заздалегідь, проте, якщо ви їдете в малорозвинені країни, тоді це правило тут не діє. В таких країнах можна з легкістю знайти місце для ночівлі вже безпосередньо на місці. Скрізь вимагайте чеки. Це допоможе уникнути непередбачуваних туристичних зборів, про які раніше ніхто не чув і допоможе заощадити. Найголовніший пункт – завжди відкладіть певну суму грошей на квиток додому.\nЦе необхідно навіть тоді, коли у вас вже є квиток в зворотному напрямку. Тримайте ці гроші завжди в надійному місці, окремо від усіх речей, які у вас можуть поцупити (бувають і такі випадки). Ось такі прості поради та історія звичайної дівчинки, яка все життя жила з мрією в серці. Можливо це надихне вас нарешті втілити і свою мрію в життя. Головне не бійтеся відкрити для себе світ і так ви відкриєте новий світ всередині себе. Насолоджуйтеся поїздками, життям і відкривайте для себе нове! Які б труднощі не виникли у вас під час поїздки, навчіться з ними миритися, сприймайте речі такими, як вони є, адже труднощі – це частина нашого повсякденного життя. І вони не повинні стояти бар’єром на шляху до здійснення мрії.


Камасутра для оратора (УЦІНКА), Радислав Гандапас, купить онлайн на Bizlit.com.ua\nКниги ко Дню святого Валентина 2020 Бестселлеры Личный рост Карьера Переговоры Мотивация Психология Психология в бизнесе Зроблено в Україні Уценка\nОписание книги Камасутра для оратора. 10 розділів про те, як перетворити публічний виступ на втіху (УЦІНКА)\nОтзывы о Камасутра для оратора. 10 розділів про те, як перетворити публічний виступ на втіху (УЦІНКА)\nКамасутра для оратора. 10 розділів про те, як перетворити публічний виступ на втіху (УЦІНКА) отзывы\nАвторы книги Камасутра для оратора. 10 розділів про те, як перетворити публічний виступ на втіху (УЦІНКА)


Расписание электричек 1262 км — Ростов-Главный с изменениями, цена билетов\n1262 км — Ростов-Главный\nРозклад електричок 1262 км – Ростов-Главный зі змінами, ціна квитків\nРозклад електричок 1262 км – Ростов-Главный на сьогодні, завтра, усі дні зі змінами та скасуваннями. Найшвидша електричка 1262 км – Ростов-Главный доїжджає за 2 год 34 хв. Яндекс.Розклади відображають графік руху електричок з урахуванням скасувань та інших змін.\nРозклад електричок 1262 км – Ростов-Главный\n1262 км Ростов-Главный\nРозклад електричок від 1262 км, до Ростов-Главный на 2020/2021 роки (з урахуванням оперативних змін на 20 квітня). Розклад поїздів, що відправляються після півночі, розміщено у верхній частині таблиці.\nРозклад електричок 1262 км — Ростов-Главный


В Україні водії їздитимуть за європравилами\n17 Червня, 2016 10:26\nБільшість нововведень торкнеться вантажного і пасажирського транспорту.\nУряд планує суттєво змінити автомобільне законодавство, пишуть ЗМІ.\nЗазначається, що відповідний проект закону, який передбачає внесення змін до деяких законів і підзаконних актів, що регулюють транспортну галузь, вже подано в парламент.\nУкраїна в рамках Асоціації з ЄС, взяла на себе зобов'язання запровадити низку європейських транспортних регламентів. Більшість нововведень стосуватимуться вантажного і пасажирського транспорту.\nЗокрема, йдеться про встановлення реєструючих пристроїв на автотранспорті та пристроїв, що обмежують швидкість, про організацію робочого часу водіїв, кваліфікацію осіб, задіяних у перевезеннях, про перевірку технічного стану авто.\nЗгідно з документом, техогляд пропонується проводити раз на два роки, а для авто з салону - через 4 роки після першої реєстрації. Таксі та "швидким" техогляд потрібно буде робити щорічно.\nЗа відсутність документа, що засвідчує про технічний огляд, водіїв штрафуватимуть на 340 гривень, а якщо не допоможе - забиратимуть права.\nЗа словами експертів, черги на СТО можуть спровокувати відродження корупційних схем. Відповідно до нововведень, наприклад, ТО можуть не проходити авто, що беруть участь у гонках, або "антикваріат", за який цілком можна видати старі ВАЗи.\nТеги : євростандарти авто водії дорожній рух правила дорожнього руху\nВ Італії будуть визнаватися вітчизняні водійські посвідчення 16 Березня, 2016 17:15\nОтримати водійські права стане легше 23 Лютого, 2016 18:14\nУ Криму українські автомобільні номери поза законом - суд 17 Лютого, 2016 17:48\nВідсьогодні набув чинності екостандарт "Євро-5" 1 Сiчня, 2016 14:06


Серводвигун постійного струму РІVTM-6 25/2 »\nСерводвигун постійного струму РІVTM-6 25/2\nКод товару: PIVTМ-6-25_2\nНаявність: Передзамовлення 30 днів\nТривалий крутний момент при (S1), Nm: 0.11\nСтупінь захисту, ІР: 44\nМаксимальна частота обертів (n max), rpm: 2400\nГарантія, місяць: 12\nСерводвигун постійного струму РІVTM-6 25/2 призначений для механізмів приводів подач металорізальних верстатів, промислових роботів (маніпуляторів) та інших виконавчих органів в сучасних системах автоматики, телемеханіки, вимірювальної техніки.\nЕлектродвигун сконструйований відповідно до дійсних стандартів і відповідає вимогам і нормам IEC 72-1, IEC 34-1, IEC38, ISO2373.\nСерводвигун РІVTM-6 25/2 являється серводвигуном постійного струму з збудженням від постійних магнітів, які забезпечують велике перевантаження по струму та обертовому моменту. Вал серводвигуна РІVTM-6 25/2 виготовлено з нержавіючої сталі і закріплений в прецензійних кулькових підшипниках. Тепловий клас ізоляції F, режим роботи S1.\nСучасні конструктивні рішення вузлів двигуна забезпечують високі динамічні якості – короткий час прискорення і гальмування, низький рівень вібрації і шуму, тривалий строк служби і велику надійність.\nВ серводвигуні РІVTM-6 25/2 серійного виробництва застосовуються електрографітні щітки марки ЕГ-74 5х8х13,5 мм. Допускається заміна щіток тільки того ж розміру і марки яка вказана заводом – виробником. Забороняється проводити заміну і регулювання щіток під час обертання двигуна.\nОсновними елементами конструкції серводвигуна РІVTM-6 25/2 є: ротор з постійними магнітами, статор з відповідною обмоткою, електрографітні щітки, тахогенератор, елементи для підключення до мережі живлення.\nВ процесі експлуатації серводвигун РІVTM-6 25/2 не потребує постійної присутності обслуговуючого персоналу. Він допускає безперервну роботу протягом 2500 годин без обслуговування при дотримання умов експлуатації. В проміжок між вказаними періодами повинен проводитися огляд і контроль щіток та щіткового механізму. При огляді серводвигуна РІVTM-6 25/2 необхідно відключити його від мережі живлення.\nУмови експлуатації двигуна РІVTM-6 25/2:\nТемпература навколишнього середовища +5°С до +40°С;\nВідносна вологість повітря – до 80% при 30°С;\nВміст пилу в робочому приміщенні – до 1 mg/m3.\nПо замовленню клієнта електродвигун можна виготовити з двома робочими кінцями вала, їхні розміри можуть відрізнятися від стандартного виконання.\nТривалий крутний момент при (S1), Nm 0.11\nМаксимальна частота обертів (n max), rpm 2400\nГабаритні розміри упаковки, мм.\nДопустимий максимальний струм, А 20\nСтрум при максимально крутящому моменті, A 5.0\nКонстанта обертового моменту, Nm/A 0.052\nКонстанта напруги, V/1000min¯¹ 5.2\nЕлектромеханічна час константа, ms 20.00\nВага (G), kg 1.50\nКлас теплової ізоляції F


Поради експертів, щодо вдягання маски у спеку - Телеграф\nПоради експертів, щодо вдягання маски у спеку\nЕксперти розповіли, чи варто носити маску під час спеки і як це робити, передає CNN.\nХоча у вас може виникнути бажання відмовитися від маски до осені, професор епідеміології в Каліфорнійському університеті в Лос-Анджелесі і директор університетського Центру глобального здоров'я і здоров'я іммігрантів Енн Рімоін просить утриматися від цієї дії.\n"Важливо носити маску і дотримуватися соціальної дистанції", - сказала вона, посилаючись на дослідження, опубліковане раніше в цьому місяці, яке показало, що обидві заходи захисту є найбільш ефективними для запобігання передачі коронавірусу.\n"Якщо ви задихаєтеся під маскою, це, ймовірно, тому, що вона затримує тепло всередині. Ключове питання полягає в тому, що коли ми дихаємо, ми охолоджуємо тіло, тому носіння маски, яка дуже швидко нагрівається, може привести до підвищеної температури при сильній спеці, особливо якщо вона супроводжується вологістю", - говорить доктор Річард Венцель, професор кафедри інфекційних захворювань в медичній школі Університету Співдружності Вірджинії.\nПрофесор радить зняти маску, якщо ви відчуваєте, що вам важко дихати, але при цьому намагайтеся дотримуватися дистанції - відійдіть в тінь і випийте води. Якщо у вас калатає серце і паморочиться голова - зверніться до лікаря, оскільки це ознаки теплового удару.\nФахівці також назвали кілька правил носіння маски в спеку в умовах коронавірусу.\nУникайте спеки, якщо це можливо\n"Якщо ваш похід на вулицю може почекати - відкладіть справи до того моменту, коли на вулиці стане прохолодніше", - каже Рімоін.\nПідберіть дихаючий матеріал для маски\nЧасто проблеми з диханням можуть бути пов'язані з матеріалом, з якого зроблена маска.\n"Те, як вільно ви можете дихати через матеріал, так само важливо, як його здатність зупиняти поширення хвороб", - зазначає Рімоін.\nЗа її словами, ідеальна тканинна маска для обличчя повинна щільно прилягати до вашого обличчя, і ви повинні бути в змозі випрати і висушити її, не пошкоджуючи її форму. Багато хто віддає перевагу бавовняним маскам через їх легкість.\nПереконайтеся, що ви одягнули маску правильно\nЯкщо у вас проблеми з диханням через маску, переконайтеся, що ви носите її правильно. Маска повинна закривати ніс і рот і щільно прилягати до боків обличчя, але при цьому залишатися вільною всередині, щоб дихання не було важким.\nНосіть з собою запасну маску\nВолога маска може прилипнути до вашого обличчия і заважати вашому диханню. Якщо ви відчуваєте, що пітнієте під маскою, змініть її на запасну.\nДо Міжнародного дня донорства крові стартував флешмоб\nОдягайте маску, коли це необхідно\nРизик виникнення коронавірусу зазвичай знижується на відкритому просторі, де вітер розсіює вірус, і ви можете дотримуватися дистанції з іншими людьми.\nБасейни і пляжі, як правило, теж безпечні, так як вважається, що вода не містить вірусу. Просто тримайтеся на відстані від інших людей у воді і поза нею.\nНосити маску у воді непрактично, але її все одно слід надягати, коли ви виходите з неї, особливо якщо ви не можете досягти необхідної відстані між вами і іншими людьми.


Борис Філатов вручив першим переможцям міської акції «Дніпро – простір чистоти» сертифікати на 8 мільйонів гривень — Павлоград.info\nКрім цього, всіх учасників акції «Дніпро – простір чистоти» забезпечують необхідним інвентарем.\nЇм видають граблі, мітли, лопати, совки, віники, рукавички, відра, фарбу та пензлі. Комунальники Дніпра також допомагають, наприклад, зі зварювальними роботами та обрізуванням аварійних дерев. Після прибирання все сміття вивозять спеціальною технікою.\nЗапись Борис Філатов вручив першим переможцям міської акції «Дніпро – простір чистоти» сертифікати на 8 мільйонів гривень впервые появилась Наше Місто.\nС 1 мая начисление платы за воду в Днепре изменится: подробности


Затриманих спецназівців ГРУ з Тольятті заднім числом записали в ополчення ЛНР (ФОТО) — Тексти.org.ua\nЗатриманих спецназівців ГРУ з Тольятті заднім числом записали в ополчення ЛНР (ФОТО)\nРосія відхрестилася від полонених ГРУ-шників. Інформаційний ресурс луганських сепаратистів виклав у мережу документи Олександра Александрова та Євгена Єрофєєва, які були взяті в полон українськими військовими в суботу.\nСайт посилається на одного з ватажків так званої народної міліції ЛНР Сергія Козлова, - пише Лівий Берег.\n"Вчора близько 13:00, перейшовши лінію розмежування, річку Сіверський Донець, в районі на схід від населеного пункту Щастя диверсійно-розвідувальна група супротивника вчинила напад на спостережний пост окремого розвідувального батальйону Народної міліції. В ході бою, що зав'язався, двоє наших військовослужбовців - Єрофєєв Євген Володимирович і Александров Олександр Анатолійович - були поранені і були взяті українськими диверсантами в полон. Припускаємо, що з метою подальших провокацій вони будуть піддані тортурам ", - розповів він.\nЦе ж повідомлення передрукував головний пропагандистський ресурс Росії "РИА Новости". Таким чином Росія фактично відмовилася визнавати Єфремова та Александрова своїми військовими.\nНагадаємо, що Александров (Алекс) і Єрофєєв (Дельфін) перед затриманням убили українського військового Вадима Пугачова і поранили співробітника СБУ.\nлуганщина тероризм кримінал росія