1. Місце добра і зла в категоріях етики. 1\n2. Добрішим не та людина, яка не робить зла, а той, який його не бажає. 3\n3. Співвіднесеність з ідеалом .. 3\n4. Природа і зміст добра і зла. 5\n5. Взаємовизначення добра і зла. 8\n6. Вибір. 9\n7. Конструктивна чи роль зла?. 11\n8. Список використаної літератури .. 13\n1. Місце добра і зла в категоріях етики\nЯк і наука, етика має багатим арсеналом категорій. Саме вони разом з законами, принципами, методами складають основу змісту будь-якої науки. Саме слово «категорія» грецького походження. Їм позначаються найбільш загальні поняття, що відображають істотні сторони дійсності. Це - вузлові пункти людського пізнання.\nВ етичному плані ці категорії відображають ту сторону суспільних відносин, яка пов'язана з поведінкою людей, з їх ставленням один до одного, до суспільства, державі, сім'ї до колективу з точки зору добра і зла, обов'язку, честі, справедливості. Іншими словами, категорії етики можна оцінювати з точки зору добра і зла, хорошого або поганого, а самі вони можуть виступати формою цієї оцінки: людина обов'язку, чесний, порядний, справедливий, відповідальний і т. п.\nОднак категорії добра і зла, їх моральна оцінка різними людьми часто буває різною. Це пояснюється тим, що категорії етики об'єктивні за змістом і суб'єктивні за формою.\nОб'єктивність змісту означає, що в ньому сконцентровано те, що є в реальному житті і не залежить від свідомості людей. І саме це зміст по - різному оцінюється людьми. Ця оцінка залежить від цілого ряду чинників: інтелектуального розвитку особистості, її моральної культури, а також способу життя.\nДане тестування необхідно проводити по всім етичним категоріям, які досить численні. Ці категорії прийнято класифікувати. Одні вчені поділяють їх на структурні і субстанціональні.\nІнші кладуть в основу інший принцип: всю класифікацію будують на основі однієї з категорій, яка розглядається як функціональна. Наприклад, Епікур підпорядковував всі категорії етики категорії щастя. Аристотель головною вважав категорію блага, а Кант - категорію боргу. Втім, немає єдиного погляду на цей рахунок і в наш час. У вітчизняній науці всю сукупність категорій часто ділять виходячи зі структури моралі. В якості основних елементів цієї структури деякі автори виділяють моральну практику, моральну свідомість і моральне самосвідомість, а моральні відносини і моральна діяльність у сукупності складають моральну практику.\nПрийнявши за основу другу позицію, серед категорій етики можна виділити: категорії моральної свідомості, категорії моральних відносин і категорії моральної діяльності. Слід зауважити, що і ця класифікація дуже вразлива, бо всі категорії знаходяться в тісній єдності, взаємно доповнюють один одного, переходять з однієї групи в іншу, роблять взаємний вплив один на одного.\nНа основі моралі, категорії етики можна підрозділити на 3 групи:\n1. категорії власне морального моральної свідомості (моральний принцип, моральна норма, моральне переконання, моральна мета, моральний вибір)\n3. категорії моральної практики (моральний вчинок, моральне заохочення, моральні наслідки, моральні наслідки. \nУ принципі можна стверджувати, що всі категорії етики є і категоріями моральної свідомості, бо які б боку моралі вони не відображали - всі вони фіксуються в моральній свідомості. Сутнісні категорії моральної свідомості: добро, зло, обов'язок, честь, гідність, совість та інші займають центральне місце в системі категорій, але їх не можна відривати від моральних відносин і моральної практики.\n2. Добрішим не та людина, яка не робить зла, а той, який його не бажає\nУ широкому сенсі слова добро і зло позначають позитивні та негативні цінності взагалі. Ми вживаємо ці слова для позначення самих різних речей: «добрий» означає просто хороший, «злий» - поганий. У словнику В. Даля, наприклад, (нагадаємо, названого їм «Словником живої російської мови») «добро» визначається спочатку як речовий достаток, майно, а набуток, потім як потрібне, відповідне і лише «в духовному значенні» - як чесне і корисне , відповідне боргу людини, громадянина, сім'янина. Як властивість «добрий» також належить Далем перш за все до речі, худобі і потім тільки до людини. Як характеристика людини «добрий» спочатку ототожнюється Далем з «діловим», «досвідченим», «вміє», а вже потім - з «люблячим», «творить добро», «мягкосердним». У більшості сучасних європейських мов вживається одне і те ж слово для позначення матеріальних благ і блага морального, що дає велику поживу для морально-філософських міркувань з приводу хорошого взагалі і того, що є добром самим по собі.\n3. Співвіднесеність з ідеалом\nВ історичному розвитку ціннісної свідомості, в історії моральної філософії і моралістікі, незважаючи на збереження лексичного єдності ("старе добре вино», «добрий кінь», «добра робота», «добре діяння», «схвалення»), відбувається розуміння смислових відмінностей у вживанні слова «добро». Найважливішим при цьому було розрізнення добра у відносному й абсолютному значенні. «Добрий» в одному випадку - це хороше, тобто приємне і корисне, а значить, цінне заради чогось іншого, Цінне для даного індивіда, в обставинах, що склалися і т.д., а в іншому - є вираження добра, тобто цінного самого по собі і не службовця засобом заради іншої мети.\nДобро в цьому другому абсолютному значенні - моральне, етичне поняття. Воно виражає позитивне значення явищ або подій в їх відношенні до вищої цінності - до ідеалу. Зло є протилежність добра.\nІсторичний процес формування цих понять був процесом становлення і розвитку самої моралі. Що тут відбувається? По-перше, добро і зло усвідомлюються як особливого роду цінності, які не стосуються природних або стихійних подій і явищ. Те, що відбувається саме по собі, тобто стихійно, може мати благі або злі наслідки для людини. Але такі стихійно відбуваються події і явища самі по собі не мають відношення до того, про що мислять в категоріях добра і зла, вони лежать по той бік добра і зла. Добро і зло характеризують навмисні дії, вчинені вільно, тобто вчинки.\nПо-друге, добро і зло позначають не просто вільні вчинки, але дії, свідомо співвіднесені з певним стандартом - кінець кінцем з ідеалом.\nУ стихії проривається початковий хаос. Природа сліпа в своїх стихійних проявах. Людина ж володіє силою в якійсь мірі приборкувати стихію. Принаймні, стихію свого характеру: не піддаватися гніву, не вдаватися до спокусам (спокусам хтивості, користі, влади або слави), не розпускатися і утримуватися від розбещеності і т.д. У всіх цих випадках приборкання слід розуміти в майже буквальному сенсі цього слова - надягання, вуздечки. Людина може приборкувати себе. Додамо до цього, поки в порядку парадоксу: через самоприборкання людина знаходить свободу.\nОтже, зміст добра і зла обумовлено ідеалом етичної досконалості: добро - це те, що наближає до ідеалу, зло - те, що віддаляє від нього. Знаючи, що в історії існували різні думки щодо того, до чого має прагнути людина, щоб досягти досконалості, легко представити концептуальне різноманітність у трактуваннях добра і зла. У залежності від нормативного змісту, що вкладається в уявлення про ідеал, добро і зло трактувалися як щастя і нещастя, насолода і страждання, користь і шкода, відповідне обставинам і суперечить їм і т.д.\nСпостереження і поверхневе осмислення дійсного різноманітності в змістовному тлумаченні добра і зла може вести до висновку про відносність понять про добро і зло, тобто до релятивізму в моральних судженнях та рішеннях: одним подобається задоволення, іншим - благочестя. Доведена до крайності, така позиція чревата моральним волюнтаризмом: сьогодні я виконую борг, а на свято потішити себе задоволеннями, ну, а якщо сподобається, так і в наступні будні можна буде продовжити насолоджуватися. Чреватий волюнтаризмом, релятивізм фактично знаменує положень себе поза мораллю, потойбіччя індивіда добру і злу, а, в кінцевому рахунку - аморальність, оскільки будь-яке (що виявляється чи через лінощі душі або за млявості духу) байдужість стосовно добра і зла знаменує відраза від добра і, щонайменше, потенційну відкритість злу. Це і є неприборкана, відвертість стихії внутрішнього хаосу. У кантівських міркуваннях про те, що потурання схильності означає потурання злу, відображена саме ця особливість етичного життя.\nНарешті, по-третє, добро і зло як моральні поняття пов'язані з душевним і духовним досвідом самої людини і існують через цей досвід. Як би не визначалися філософами джерела добра і зла - кояться вони людиною за міркою його внутрішнього світу. Відповідно затвердження добра і боротьба зі злом досягаються головним чином в духовних зусиллях людини. Зовнішні дії, хай і корисні для оточуючих, але не одухотворені прагненням людини до добродіянні, залишаються лише формальним обрядом. Більш того, будь-які цінності - насолода, користь, слава, краса і т.д. - Можуть бути як добром, так і злом у залежності від того, як індивід переживає свій конкретний досвід «освоєння» цих цінностей у ставленні до ідеалу, до вищого блага.\n4. Природа і зміст добра і зла\nЗа своїм імперативно-ціннісному змісту добро і зло як би представляють собою дві сторони однієї медалі. Вони взаємо і в цьому вони як би рівні. Людина дізнається зло, оскільки має певне уявлення про добро, він цінує добро, випробувавши на власному досвіді, що таке зло. Здається, утопічно бажати тільки добра, і не можна в повній мірі відмовитися від зла, не ризикуючи в той же час втратити добро. Існування зла часом здається свого роду умовою або неодмінним супутнім обставиною існування добра.\n«Що б робило добро, якби не існувало зла, і як би виглядала земля, якби з неї зникли тіні? Адже тіні виходять від предметів і людей. Ось тінь від моєї шпаги. Але є тіні від дерев і від живих істот. Чи не хочеш ти обдерти всю земну кулю, знісши з нього геть усі дерева і все живе, з-за своєї фантазії насолоджуватися голим світлом? »- Спокушає Сатана своїми питаннями Леві Матвія, учня Ієшуа Га Ноцрі .\nДобро і зло зв'язані тим, що вони взаємно заперечують одна одну. Вони змістовно взаємозалежні. Проте чи рівні вони за своїм онтологічної  статусом і поміркувати: чи сумірні з аксіологічному статусом? На це питання давалися різні відповіді.\nЗгідно з однією, менш поширеною, точці зору, добро і зло є однопорядкові началами світу, що знаходяться в постійному і непереборним єдиноборстві. Така точка зору, що визнає равновеликости протилежних начал світу, називається дуалізмом , Найбільш яскравим вираженням релігійно-етичного дуалізму стало в першій половині III ст. Маніхейство - вчення, засноване персом Мані на базі різних релігійних традицій. Згідно маніхейство, у світі борються два незалежних і самостійних початку добра і зла або світла і темряви. У ході їх постійної боротьби відбувається змішання різних елементів добра і зла. Посланці Бога - Будда, Заратустра , Ісус і, нарешті, сам Мані - повинні були, по цим вченням, назавжди затвердити чіткі межі між двома началами. Сам Мані був побитий камінням за намовою зороастрійських священиків, але його вчення досягло Європи і у вигляді тих чи інших єресей проіснувало протягом усього середньовіччя. Маніхейство є єретичної гілкою християнства.\nЗамислимося ось про що: чи можна сказати, що добро і зло співіснують так само, як у Всесвіті соприсутствуют світло і темрява? Або ж їх відносини інші - подібні світла і тіні, як вони бачаться нами на Землі? Оскільки поняття добра і зла стосуються саме людей у їх земних звершеннях, ми повинні, мабуть, прийняти другу порівняння.\nДо цього схиляє нас і інша точка зору щодо природи добра і зла. Як на Землі сонячні промені є джерелом і світла, і тіні, так і добро зі злом, взаімосоотнесенние, визначені відносно третього . Так вчать більшість релігійних моральних навчань: добро є шлях до абсолютного добра - до Божества, зло ж є відпадання від Божества. Дійсним абсолютним світовим початком є божественне добро, або абсолютно добрий Бог. Зло ж - результат помилкових або порочних рішень людини, нехай далі провокованого Дияволом, проте вільного у своєму виборі. Але ж і Диявол, або Сатана, як носій зла зовсім не абсолютний; згідно іудейсько-християнським поглядам, Диявол - це занепалий ангел, тобто заблуканий син Божий. Так що й перед людиною стоїть завдання кінцевого вибору не між абсолюту добра і зла, але між добром, яке потенційно абсолютно, тяжіє до абсолюту, і злом, яке завжди відносна.\nТаким чином, і добро, і зло відносні - в їх співвіднесеності з найвищим благом, моральним ідеалом як образом досконалості, або Добра (з великої літери). Але протилежність добра і зла абсолютна. Ця протилежність реалізується через людину: через його рішення, дії та оцінки.\nІноді можна почути слова про абсолютне зло. Цей вираз може здатися досить переконливим: якщо є абсолютне добро, то має бути й абсолютне зло. Якщо виходити з можливих міфологічних і релігійних смислів, то можливі два тлумачення абсолютного зла. Відповідно до першого, абсолютне зло втілює Сатана. Але вище ми показали, що це може бути дуалістична точка зору, типу маніхейській, яка передбачає існування стоїть над Сатаною Бога. Це може бути також вчення в дусі світових релігій, де Сатана - занепалий ангел або заблуканий син Бога, він обумовлений Богом і в цьому сенсі не безумовний.\nЗгідно з іншим тлумаченням, відомому завжди, але у вигляді деякого культового пошесті отримав розповсюдження в наші дні, початок світу укладено в Сатані, він-то і втілює абсолютне зло. Відповідний культ називається сатанізмом. Але ті, що поклоняються йому люди, мабуть, вважають, що в цьому полягає благо. Так само і садист, що влаштовує криваву оргію, патологічним чином вбачає в ній благо для себе (хай і досягається ціною мук інших людей, які не приймаються ним до уваги). І біржовий спекулянт, вкладаючи потужні фінансові кошти або просто блефуючи, влаштовує паніку на біржі з тим, щоб отримати великий процент, який є для нього благо (нехай і одержуване ціною дестабілізації валют низки країн і банкрутств тисяч приватних банків, компаній та осіб). З боку в цьому вбачають «абсолютне зло», тим більше, якщо таким діям нічого не вдається протиставити, принаймні, вчасно.\nЗа розмовами про «абсолютне зло» нерідко ховається розгубленість перед дійсним безліччю того, що здатне принести людині напасті, знищити його. За розмовами про «абсолютне зло» може ховатися і небажання або нездатність зрозуміти, що дійсне джерело зла знаходиться в самій людині, втім, так само, як дійсне джерело добра .\nУ з'ясуванні природи добра і зла було б марно шукати саме їх битійственная основу. Природа добра і зла не онтологична, а аксиологічна. Пояснення їх походження не може служити їх обгрунтуванням. Тому логіка власне ціннісного міркування виявляється однаковою як у того, хто переконаний, що базові цінності даються людині в одкровенні, так і у того, хто вважає, що цінності мають «земне» походження.\nНормативно-ціннісний зміст добра і зла визначається не тим, в чому вбачається джерело ідеалу, або вищого блага, а тим, яке його зміст. Якщо моральний ідеал, як було встановлено у попередній темі, полягає в загальному духовному єднанні людей і в цьому полягає абсолютне добро, то злом буде все, що перешкоджає цьому, що заважає людині творити добро, протистоячи спокусам і прагнучи до досконалості. Конкретизуючи змістовно поняття добра і зла, слід сказати наступне:\nб) Як людські якості добро, тобто доброта, проявляється в милосерді, любові, а зло, тобто злостивість, - у ворожості, насильстві.\n5. Взаємовизначення добра і зла\nЦя ідея проходить через всю історію філософії і конкретизується в ряді етичних положень. По-перше, добро і зло змістовно діалектично взаємо і пізнаються в єдності, одне через інше. Це те, що було запропоновано юнакові в китайській притчі. Але формальне перенесення діалектики добра і зла на індивідуальну моральну практику загрожує спокусою індивіда. «Куштування» зла без суворого, нехай і відстороненого, поняття добра може набагато швидше обернутися пороком, ніж дійсним пізнанням добра. Досвід зла може бути плідним лише як умова пробудження духовної сили опору злу.\nТому, по-друге, без готовності чинити опір злу недостатньо розуміння зла і протистояння злу; саме по собі це не призведе до добра. Недостатньо вивчити дорогу в Пекло, щоб потрапити до Раю, хоча цю дорогу треба знати обов'язково, щоб не опинитися на неї у своїх благих намірах, пам'ятаючи відому приказку: «Благами намірами викладена дорога в Пекло».\nПо-третє, добро і зло не просто взаємо, функціонально взаємообумовлені: добро нормативно значимо в протилежності злу і практично затверджується у відкиданні зла. Іншими словами, дійсне добро - це діяння добра, тобто доброчесність як практичне і діяльну виконання людиною осудних йому мораллю вимог.\nОсь як підсумовує своє міркування про добро і зло, про сутність моральності і призначення людини Н.А. Бердяєв: «Основне положення етики, зрозумівши парадокс добра і зла, може бути так сформульоване: роби так, як ніби ти чуєш Божий поклик і покликаний у вільному і творчому акті брати участь в Божій справі, розкривай в собі чисту і оригінальну совість, дисциплінує свою особистість, борися зі злом у собі і навколо себе, але не для того, щоб відтісняти злих і зло в пекло і створювати пекельне царство, а для того, щоб реально перемогти зло і сприяти проясненню і творчому перетворенню злих ».\nУ ситуаціях конфлікту людина бачить своє завдання в тому, щоб зробити правильний і гідний вибір. Однак невірно думати, що моральний вибір зводиться до вибору морального способу мислення та дії і відмови від шляху пристосуванства, кар'єри, користі або похоті. Немає сумніву в тому, наскільки важливий такий вибір як перший морального кроку і в якості постійних його повторень в ситуаціях, коли ми готові піддатися чарівним, (і спокушає) спокусам.\nВласне моральний вибір не вичерпується цим. Він, звичайно ж, полягає у виборі між добром і злом. Але й\nтруднощі першого, або вихідного, морального вибору обумовлена тим, що далеко не завжди він постає таким чином, що потрібно вибрати чеснота і встояти перед спокусою. Альтернативою чесноти може бути не обов'язково пристосуванство, нею може бути і здоровий глузд, альтернативою кар'єри - службовий і професійний успіх, альтернативою користі - користь, альтернативою похоті - особисте щастя. Іншими словами, трапляється, що людині доводиться вибирати між позитивними цінностями. Точніше, між діями або способами життя, в яких затверджуються різні позитивні цінності.\nНаприклад, як ставитися до аборту? Не до абортів взагалі: взагалі - ясно, що необхідно робити все, щоб не опинятися в ситуації, коли постає питання про аборт, іншими словами, абортів слід уникати. Тим не менш, в силу різних причин виникають ситуації, коли перед жінкою або в, разі ситуації більш сприятливою, перед жінкою і чоловіком постає питання про аборт. Аборт - зло. Але «небажання» дитини - теж зло. Або можливі, зумовлені якимись захворюваннями, негативні медичні наслідки вагітності для жінки - це теж зло.\nНа цьому рівні моралі вибір особливо важкий. Тим більше в ситуаціях, коли доводиться вибирати за принципом «найменшого зла». Подібного роду ситуації завжди сприймаються моральною свідомістю як трагічні. У випадку з різними позитивними цінностями з більшого і меншого добра вибирається в будь-якому випадку ласкаво. При виборі навіть меншого зла, обраним виявляється зло. Наслідки такого вибору - не як меншого зла, а як зла, непередбачувані як для оточення, так і для самого вибирає . Такий вибір потребує практичної мудрості.\nІнший практично важливий аспект морального вибору пов'язаний з тим, що добро і зло, будучи «збалансованими» на рівні понять, надають нерівні підстави для оцінки відповідних дій. Одна справа вершити добро чи зло й інше - дозволяти злу творитися (іншими людьми, збігом обставин і т.д.). «Потурання злу» - морально негідне, «потурання злу», тобто сприяння злу, - неприпустимо і майже прирівнюється моральним свідомістю до творення зла.\nОднак «попустітельствованіе добру» - фактично морально нейтрально (не випадково навіть немає такого виразу), а «потурання добру» сприймається моральною свідомістю як само собою зрозуміле і цьому не надається особливого значення.\n7. Конструктивна чи роль зла?\nУ науково-фантастичної повісті Р. Шеклі «Цивілізація статусу» через зіткнення добропорядною, але безталанної, стагнаційний, вироджується Землі, де панує вганяємо правителями в підсвідомість релігія Добра, і якоїсь іншої планети Омега, куди засилають злочинців, а разом з тим і інакодумців, де панує так само насаджувана релігія зла, але де кожному необхідно крутитися, щоб не бути вбитим, щоб вижити і просунутися по ієрархічній драбині, письменник ніби розкриває ту специфічну роль зла, без якого немислима цивілізація. Майбутнє цивілізації вбачається Шеклі, що говорить вустами одного з вищих чиновників Землі (!), В поєднанні дослідів двох планет: законності добропорядної Землі і ініціативності агресивної Омеги.\nЗло нерідко постає не тільки як вбивство, брехня, найглибший егоцентризм, виживання за рахунок всіх інших, війна всіх проти всіх за принципом: «Помри ти, але я залишуся жити». Зі злом пов'язується і нонконформізм , що не дає окостеніти порядку; а разом з тим і нетривіальність, новаторство, творчість, нехай навіть як пошук нового, нестандартного.\nПогляди про неспроможність того, що прийнято вважати добром, висловлювали вже софісти. Про політичну доцільність несправедливості говорив Н. Макіавеллі. У соціально-економічному плані, мабуть, першим позитивну роль того, що з буденної точки зору сприймається як зло, прямо спробував пояснити і обгрунтувати Б. Мандевіль. У найбільш яскравою; формі і з переконливою силою таланту висловив таке світогляд Ф. Ніцше. Для нього добро всього лише добропорядно через життєвої слабкості його носіїв, зло ж - енергійно, цілеспрямовано, аристократично. У невдумчівой проповіді добра дійсно може ховатися всього лише поверхнева доброчесність; така проповідь таїть в собі можливість як моралізаторства, так і апології здорового глузду, міщанства, але це вже не питання про добро і зло, а про жвавості і глибині розуму, силі волі, спрямованості до мети, талант, високої освіченості і т.д. Кожна з цих здібностей може служити як добру, так і злу - залежно від характеру індивіда.\nВище згадувалася прислів'я «Благими намірами вимощена дорога в пекло». У ній міститься глибокий філософський і культурно-етичний сенс. Мова йде не тільки про те, що людині властиво впадати в моральний самообман або що ніякі індивідуальні дії не передбачувані у своїх наслідках повністю («Людина вважає, а Бог»). Але й про те, що скоєне і тим більш досконале дію відривається від волі і намірів того, хто його здійснює, і, переплітаючись з безліччю дій інших людей, включається в ту реальність, яка існує об'єктивно і незалежно від свідомості людей, її породили, як самостійна сила. Як така ця реальність чужа окремій людині, вона нехтує ім. Для цієї безособової соціальної реальності людина виступає лише як матеріал. Таким чином, благо, добро здійснюються лише через зло, і зло постає як конструктивний початок історії. Цю парадоксальну діалектику добра і зла, через яку нібито виявляє свою творчу силу зло, Маркс слідом за Гегелем побачив в історії цивілізації.\nОднак логіка моралі далеко не завжди збігається з логікою історії. Тому, що соціальний і технічний прогрес усього людства купується безліччю індивідуальних і колективних жертв, зло не додає в ціні. Воно не перестає бути злом. І з цього аж ніяк не випливає, нібито саме завдяки тому, що відбувається зло, відбувається історичний прогрес, як би його не розумів той чи інший мислитель. Уявімо ті ситуації, в яких присутні справжні ціни і платежі: ціна оголошується на що-то й люди платять за щось. Неправильно думати, що відбувається в історії зло цілеспрямовано здійснюється безсердечними людьми, які прагнуть таким чином сприяти прогресу і не приймають до уваги вимушені негативні наслідки для людей твореного ними. Характерно, що моральний мислитель і уїдливий критик суспільних звичаїв Мандевіль вказує лише на те, що за людськими діями слід бачити не тільки і навіть не стільки моральні мотиви, скільки мотиви егоїстичні. Політико-економічний мислитель Маркс відволікається від моральних і духовних вимірів людської активності. Для нього прогрес цивілізації, а саме розвиток продуктивних сил і виробничих відносин, і становить зміст історії.\nМіж тим етичний сенс того, що нечутливим до моральності мислителями сприймається як конструктивність зла, полягає не в тому, що завдяки злу, в його боротьбі з добром у цьому світі відбувається щось значне, а в тому, що сама наявність добра і зла як альтернатив людського вибору свідчить про можливість людини вибирати, і щось значне в цьому світі відбувається завдяки свободі людини, яка, зокрема, проявляє себе і в свободі творити зло .\n1. Бердяєв Н. А. Про призначення людини. М., 1993. С. 252.\n2. Булгаков М. А. Майстер і Маргарита. Гол. 29.\n3. Гусейнов А.А., Апресян Р. Г. Етика: Підручник. - Гардарика, 2000. - С. 241-252.\n4. Опалєв А.В., Дубов Г.В. Професійна етика співробітників правоохоронних органів. -М., 1997. С. 47-48.\n Див: Опалєв А.В., Дубов Г.В. Професійна етика співробітників правоохоронних органів. -М., 1997. С. 47-48.\n Булгаков М. А. Майстер і Маргарита. Гол. 29.\n Онтологія (від грец. On - суще, буття + ... логія) - частина метафізики, що вивчає буття. Слово «онтологічний» - не цілком строго, з лексичної точки зору, вживається також у значенні «що відноситься до буття».\n Від лат. duo - два, dualis - двоїстий.\n Заратустра - засновник релігії в стародавній Персії (VI ст до н.е.).\n Ось до цього не доводив свій провокаційне запитання булгаковський Сатана.\n І в тому, і в іншому випадку постає проблема теодицеї (від гр. Theos - бог + dike - справедливість) - філософсько-богословського вчення, покликаного виправдати всемогутнього і всеблагого Бога як творця світу, в якому існує зло.\n Бердяєв Н. А. Про призначення людини. М., 1993. С. 252.\n Нонконформізм (англ. nonconformism) - незалежність від думок і стандартів оточуючих, групи.\n Гусейнов А.А., Апресян Р. Г. Етика: Підручник. - Гардарика, 2000. - С. 241-252.\nТолстой л. н. - Добро і зло в романі-епопеї л. н. товстого


Народний депутат України Сергій Алєксєєв – Сергій Алєксєєв: Комісія у закордонних справах Сенату Італії підтримала ратифікацію Угоди про асоціацію України з ЄС\nКомісія у закордонних справах Сенату Італії підтримала ратифікацію . Про це повідомив співголова групи з міжпарламентських зв’язків з Італійською Республікою Сергій Алєксєєв, розповідаючи в ефірі каналу «Рада» про результати візиту представників групи до Риму.\n«Головною метою нашого візиту до Італії було переконати італійських колег в тому, що Україна відкрита до конструктивної співпраці і серйозно налаштована на виконання програми реформ. Італія дуже багато втратила внаслідок санкцій, введених проти Росії, і досить критично налаштована щодо європейських прагнень України. До того ж в цій країні дуже потужно працює російське лобі. Тому нашим ключовим завданням було довести італійським колегам, що Угода про асоціацію України з ЄС вигідна і Україні, і всім членам Євросоюзу. Вона надає країнам ЄС нові можливості через великий 42 млн. український споживчий ринок та податкове законодавство, що має найлояльніші умовами в Європі. І нам вдалося їх переконати», – заявив Сергій Алєксєєв.\nДепутат повідомив, що на наступний день після зустрічі з сенатором, доповідачем в Сенаті питання ратифікації Угоди про асоціацію України та ЄС, Франческо Вердуччі комісія у закордонних справах Сенату Італії підтримала ратифікацію Угоди про асоціацію України з ЄС. Питання буде винесено на розгляд Сенату восени.\nРобочий візит співголови групи з міжпарламентських зв’язків з Італійською Республікою Сергія Алєксєєва та народного депутата Віктора Романюка до Риму відбувся 21-22 липня 2015 року. В ході візиту було проведено низку зустрічей з італійськими депутатами та сенаторами. Варто зазначити, що на сьогоднішній день в Італії діють лише 5 груп дружби.


До міжнародного аеропорту Майкетія (Каракас) у Венесуелі в суботу, 23 березня, прибули два російських військово-транспортних літаки Іл-62 і Ан-124 із військовими на борту.\nВідзначимо, офіційно Міноборони Росії повідомлення про прибуття до Венесуели літаків або військових не коментує.\nВисокопоставлений чиновник із Венесуели уже підтвердив прибуття у країну літаків з російськими військовими на борту. За словами представника влади, військовослужбовці прилетіли у Каракас у рамках "тривалого військового співробітництва двох союзників", повідомляє DW.\nЗа його словами, російські військові візьмуть участь у переговорах з військової підготовки і стратегії венесуельської армії, а також обговорять питання техобслуговування.\nНагадаємо, 13 березня парламент Венесуели за запитом лідера опозиції Хуана Гуайдо оголосив у країні режим надзвичайного стану у зв'язку з масштабними відключеннями електроенергії, які тривали з 7 березня.\nЗГАДУЄМО ЯК ВСЕ БУЛО:\n23 лютого стало відомо, що збройні сили Венесуели отримали наказ розгорнути війська на кордоні з Колумбією. Росія підтримує діючу владу, США – опозицію.\nА.Яценюк заспокоїв німецьких платників податків: всю допомогу Україна поверне


Пневмогайковерт ударний-як вибрати - Все про ремонт\nHome Інструменти Пневмогайковерт ударний-як вибрати\nІнструменти Vetal • 18.05.2022 • 0 Comment\nГайковерт-це по суті великий і потужний гайковий ключ, використовуваний для відкручування/закручування будь-яких гайкових з’єднань. Але на відміну від звичайного ключа, цей вид інструменту, наприклад, навіть ручний гайковерт, оснащений опцією контролю зусилля і моменту затягування гайки.\nГайковерты частіше використовуються на промислових підприємствах, але і в побуті їм може знайтися досить роботи, особливо, якщо хазяїн-автолюбитель.\n1 Гайковерты: основні види і типи\n2 Види гайковертов\n3 Як вибрати гайковерт відео:\n4 Тип гайковерта: прямий або кутовий\n5 Ударні і “ненаголошені” гайковерты\n6 Гайковерт механічний\n7 Незамінний помічник водія\n8 Як правильно вибрати гайковерт?\n9 Увага на технічні параметри\n10 Гайковерты для автопрома СТО і не лише\n11 Переваги пневматичних гайковертов\n12 Достоїнства гідравлічних гайковертов\nГайковерты: основні види і типи\nГайковерт, хоч і дуже вузькоспеціалізований інструмент, але об’єм робіт, а також їх масштаб, що виконується їм,-досить переконливий, і тому для різних цілей і завдань можна вибрати один з видів цього інструменту.\nОтже, гайковерты за принципом роботи бувають:\nпневматичні-це найкомпактніший, по розмірах вид, з середніми характеристиками по потужності, швидкодії і точності виконання операцій. Незамінні в невеликих майстернях і на СТО, особливо-шиномонтажных;\nгідравлічні-мають найвище ККД, не мають вібрації і відрізняються великим робочим ресурсом і зносостійкістю. Але це і найгроміздкіші-розміри і досить велика вага цих апаратів перетворюють їх на суто професійний інструмент, який використовується на промислових підприємствах, великих автосервісах і так далі;\nелектричні-це швидкісні і точні інструменти, у них практично відсутня вібрація. Діляться на два підвиди: гайковерты акумуляторні і працюючі від мережі.\nЯк вибрати гайковерт відео:\nТип гайковерта: прямий або кутовий\nЦе ділення на типи засноване на тому, за яким принципом відбувається обертання шпинделя в апараті: в прямих-вісь обертання шпинделя співпадає з віссю руху двигуна, тобто вони паралельні, а в кутових-осі розташовані один до одного перпендикулярно.\nІз-за таких конструктивних особливостей, два ці види мають істотні відмінності по моменту затягування, а саме його силі, у кутових він раз в 10-20 менше. Наприклад, можна порівняти, 4500 Нм у прямих гайковертов, проти 120.jpeg”https://vseproremont.com/wp-content/uploads/2022/01/kakvgaik4.jpg”> На фото ударний пневматичний гайковерт\nУдарні і “ненаголошені” гайковерты\nЗалежно від того, за яким принципом працює момент, що крутить, в інструменті, усі гайковерты можна віднести або до ударних, або до прямих або статичних. Перші, окрім виконання простого обертального руху, здійснює і ударні. Ударні інструменти забезпечені додатковою опцією підрахунку ударів, а у деяких є електронна система для контролю роботи моменту, що крутить.\nСила ударного ефекту безпосередньо залежить від моменту, що крутить, а також числа лопатей на турбіні і її розмірів.\nА, наприклад, пневматичний гайковерт буде додатково залежний і від потужності нагнітаючого компресора. І, відповідно, якщо сам інструмент досить потужний, але при цьому компресор має середні параметри, то це позначиться на ударній силі.\nУдарний гайковерт спочатку починає роботу на довших ударах, але ближче до затягування або до моменту вільного відкручування переходячи на коротші. При процесі закручування гайок найбільша сила удару забезпечується саме у кінці, коли потрібне додаткове зусилля для забезпечення більшої надійності болтового з’єднання.\nДеякі гайковерты, незалежно від їх виду або типу, можуть оснащуватися реверсным механізмом, а також регулятором моменту, що крутить.\nГайковерт з насадками\nЦе не просто різновид, це-особливий інструмент, який не відноситься ні до одного їх типів або видів гайковертов і що має чітке призначення,-для роботи з колесами вантажівок. Хоча можуть бути як ударними, так і звичайними. Але принцип роботи ударних механічних інструментів дещо відрізняється-ударний механізм включається лише у разі появи навантаження у вигляді опору гайки. А конструктивно і зовні цей гайковерт нагадує знайоме кухонне пристосування і, своя назва сленгу-м’ясорубка, отримав саме з цієї причини. Інша його назва-ключ-редуктор.\nНа фото пневматичний гайковерт\nНезамінний помічник водія\nВажливою його перевагою є незалежний механічний принцип роботи, компактність і мобільність. Такий інструмент в арсеналі, наприклад, у далекобійника-гарантія безпеки на дорозі і своєчасного прибуття в точку призначення. Ці гайковерты відрізняє і підвищена надійність, і безвідмовність в роботі. Виробники врахували той факт, що основне їх призначення-зняття і закручування коліс вантажних автомобілів, тобто досить важкого устаткування, тому для їх виготовлення використовується виключно легована сталь, що пройшла спеціальне загартування.\nАле цілком імовірно, що для такого інструменту знайдеться застосування і в домашньому господарстві заміського будинку або дачі, на будівельному майданчику, для виконання деяких операцій, і так далі\nНа фото електричний гайковерт\nЯк правильно вибрати гайковерт?\nГайковерт, як і будь-який інструмент отримується для виконання певних завдань, і саме мета для якої він призначається, є відправною точкою вибору: автолюбителеві, найімовірніше, розглядати варіант купівлі професійного устаткування не має сенсу. А, наприклад, на СТО ручний електричний гайковерт, можливо і справлятиметься з роботою, хоч по кількості оборотів він сильно відставатиме від професійного інструменту, але, у будь-якому випадку, дуже скоро вийде з ладу, оскільки він не призначений для експлуатації в інтенсивних виробничих умовах.\nКомплект з гайковертом\nУвага на технічні параметри\nВибір повинен визначатися і іншими параметрами, такими як потужність інструменту, місткість акумулятора (тільки для електричних акумуляторних гайковертов), наявністю можливостей для регулювання швидкості обертання, зусилля. Переважно щоб корпус редуктора був виконаний з металу, був вільний доступ до “щік”, на корпусі і особливо на руків’ї були прогумовані вставки, що забезпечують зниження вібрації.\nПри виборі побутового інструменту визначальним моментом вибору може бути вага гайковерта, також особливо слід приділити увагу і розташуванню центру тяжіння.\nВажливою може виявитися наявність додаткових опцій або поєднання в одному апараті функцій двох інструментів, наприклад, ударний електричний гайковерт разом з дрилем або шуруповертом .\nРобота пневмо гайковерта\nГайковерты для автопрома СТО і не лише\nВраховуючи, що у будь-якому автомобілі гайково-болтових з’єднань дуже багато, то на автоскладальних підприємствах, а також в сервісних центрах без гайковерта, іноді і не одного і навіть різних видів, не обійтися. А ось якому віддати перевагу залежить від декількох чинників.\nЕлектричні гайковерты в цьому випадку використовуються украй рідко, передусім, в цілях пожежної безпеки, оскільки із-за особливих умов з підвищеною концентрацією горючих речовин, іноді-волога і пил, при випадковій появі іскри, може виникнути пожежа.\nПереваги пневматичних гайковертов\nА ось пневматичні інструменти більше відповідний варіант, крім того у них потужність значно вища. Джерелом енергії для них є стисле повітря, яке потрапляючи на ротор, далі передається на шпиндель. У автосервісних майстернях найбільш затребувані прямі гайковерты з реверсом і регулюванням сили моменту, але для виконання деяких операцій краще мати і другий апарат-кутовий. Слід зазначити, що ударний пневматичний гайковерт знаходить своє застосування і на лініях автоскладання, але там використовуються тільки прямі різновиди.\nДостоїнства гідравлічних гайковертов


Просвіта - Валерій Асадчев: «Антидержавники бояться Гетьмана Мазепу навіть мертвого. І це нас надихає»\nКоли після закінчення одіозного «мораторію» на будівництво пам’ятника Іванові Мазепі, що його до 10 липня накладала Полтавська міська рада, на Соборному майдані розпочалися роботи по підготовці майданчика для його спорудження, робітникам почали перешкоджати… депутати тієї ж ради, за рішенням якої монумент і встановлюється. А 15 липня на позачерговій сесії мер Матковський спробував або взагалі поховати ідею спорудження пам’ятника, або, так би мовити, очолити процес. (Мабуть, щоб пам’ятник виготовив придворний архітектор, який половину гонорару віддасть у відкат).\nНа сесії ухвалене рішення, зміст якого абсолютно непоясненний. Першим пунктом там чомусь знову погодили уже давно погоджене місце розташування пам’ятника Мазепі на Соборному майдані. А другим пунктом міськвиконком зобов’язали «вирішити питання щодо визначення замовника та підготувати проект рішення на розгляд чергової сесії Полтавської міської ради про надання дозволу на спорудження пам’ятника гетьманові України Іванові Мазепі». Це при тому, що вже раніше були надані всі дозволи і пам’ятник виготовлений, потрібно лише підготувати майданчик для його встановлення.\nСправжню суть казуїстики по-Матковському міський голова розкрив на прес-конференції. Очевидно, мера дратує напис на пам’ятнику «Нехай вічна буде слава, же през шаблю маєм права», бо він вважає пам’ятник заідеологізованим. І взагалі: «у разі, коли люди не погодяться встановити бронзового Мазепу на Соборному майдані, міська влада шукатиме інше гідне місце» (з повідомлення прес-служби міської ради). Тобто, насправді це наше полтавське горе, бютівський ставленик Матковський, орел гнізда комсомольсько-податківсько-приватбанківського, не залишає ідеї «витурити» Мазепу на Поле Полтавської битви або ще кудись на задвірки і поставити там коняку та дядька в шароварах з похиленою головою (такою була композиція пам’ятника, яку пропонував один «придворний» архітектор і яка була відхилена).\nСвоїми враженнями про одіозну сесію міської ради та інформацією про справжній стан справ навколо спорудження пам’ятника Гетьманові Іванові Мазепі з журналістами на прес-конференції того ж 15 липня поділився голова Полтавської облдержадміністрації Валерій Асадчев.\nОтже, пряма мова очільника області.\n– Хотів би почати зі свого враження, яке у мене було після сесії міської ради. Мене дуже вразила загальна атмосфера ведення сесії, вона дуже недемократична. Незрозуміло, чи існує взагалі фіксація кількості депутатів. Наскільки мені здалося, не було проголосоване жодне рішення, просто воно було оголошене як ніби результат, але поіменного голосування немає. В усякому разі я роблю порівняння з тим, як іде голосування на обласній сесії, то там є всі фіксації депутатів і кожне голосування фіксоване, можна взяти роздруківку кожного рішення і побачити, хто за що голосував.\nНа жаль, цього немає у міській раді, і це має бути предметом особливого контролю громади – як відбуваються сесії міської ради.\nТепер зупинюся на документах. Рішення про встановлення пам’ятника Мазепі було прийняте у контексті Указу Президента про відзначення 300- річчя воєнно-політичного виступу гетьмана України Івана Мазепи та укладення українсько-шведського союзу.\nЯ тут теж хочу зробити невеличкий відступ і сказати, що доля Поля Полтавської битви і інфраструктури, з ним пов’язаної, за 300 років була незавидною. 200 років після битви ніхто про неї навіть не згадував. Ні про битву, ні про поле. І тільки коли Росія одержала серйозну поразку у війні з Японією, вирішено було піднімати патріотичні почуття, і згадали про Полтавську битву. Так з’явився курган загиблим російським воїнам, церква, пам’ятник шведам від росіян і потім шведам від шведів.\nДоля всіх цих об’єктів була сумною. Коли прийшли «товаріщі», церкву закрили, в кургані зробили склад пально-мастильних матеріалів, музей зруйнували, і так тривало до 1943 року. Новий правитель у скрутні часи згадав про необхідність підняття патріотичних почуттів, і знову згадали про Поле Полтавської битви. Був відкритий музей, який функціонує донині. Але після цього до Незалежності України про цю інфраструктуру ніхто навіть не згадує. Уже аж напередодні Незалежності будівлю Сампсоніївського храму передали Церкві. Отже, майже 100 років він був закритий. Коли вже мені довелося займатися цими проблемами, то ми мали дуже сумну картину. Тобто ні за керування з Москви, ні за часи першого Президента України Кравчука, ні другого Президента Кучми, ні уряду Януковича ніхто палець об палець не вдарив, щоб привести в належний стан усі об’єкти Поля Полтавської битви. І тільки Президент Віктор Ющенко, якого хтось називає антиросійським, видав Указ, на підставі якого було закладено перші фінансові ресурси українського бюджету на відтворення цієї інфраструктури. Ми нарешті повернули Полтаві саме Поле Полтавської битви, відбудовано перший музей, відремонтовано діючий, відбудовано курган, церква в належному стані – вся інфраструктура в такому стані, що її не соромно показати.\nНа виконання цього ж Указу було передбачено, що в Полтаві постане пам’ятник Іванові Мазепі. Розпорядженням Кабінету Міністрів 2 квітня 2008 року був створений оргкомітет на державному рівні, який очолює віце-прем’єр Васюник, а також було доручення в частині будівництва передбачених об’єктів Полтавській облдержадміністрації щодо забезпечення виконання плану заходів в межах коштів. Саме тому Полтавська ОДА на виконання рішень Президента і Уряду виступила замовником по цих роботах.\nМи звернулися до міста, довго місто зволікало з прийняттям рішення, де встановлювати пам’ятник, і нарешті 22 серпня 2008 року було ухвалене рішення про погодження місця розташування пам’ятника. У цьому рішенні погоджене «місце розташування на Соборному майдані у Полтаві. Дозволити Полтавській обласній державній адміністрації як замовнику виготовити проектно-кошторисну документацію, погодити в установленому порядку. Дозвіл на спорудження пам’ятника оформити в установленому порядку». Все.\nТобто цим рішенням конкретної точки встановлення не визначалося. Це відповідь на те, що сьогодні міські керівники намагаються розказувати, що цим рішенням затвердило якусь схему розташування. У самому рішенні немає посилання на схему та і не могло бути вказано, де має стояти пам’ятник, бо для цього треба зробити відповідний проект, провести певні роботи, щоб знати, де мережі пролягають і т.д.\nПісля цього рішення у Полтаву було привезено макет пам’ятника. І цей макет довго вивчався, різні точки, де його можна розмістити. Облдержадміністрація у ці роботи вже не втручалась, бо це те, що повинні робити архітектори, які мають сказати, де буде найкраще.\nУ протоколі засідання архітектурної містобудівної ради від 4.12.2008 р. під головуванням пана Вадімова, головного архітектора міста, перераховано пропозиції щодо розміщення пам’ятника:\n1)\tліворуч вісі вул. Жовтневої в зону скверу Святоуспенського собору;\n2)\tуглиб скверу до перетину містобудівної вісі з вулицею Паризької Комуни та спорудою Святоуспенського собору;\n3)\tна планувальній вісі між спорудою Святоуспенського собору і дзвіниці.\nПісля обговорення цих варіантів містобудівна рада вирішила погодитись з варіантом розміщення пам’ятника Гетьманові Мазепі на Соборному майдані м. Полтави ліворуч від містобудівної вісі вул. Жовтневої в зону скверу у бік Святоуспенського собору. На виконання цього рішення п. Вадімов видає АПЗ (архітектурно-планувальне завдання), в якому зобов’язує, що ділянка проектування повинна відповідати рішенню від 4.12.2008. на підставі АПЗ йде погодження з Державною службою з питань національної спадщини (п. Кучерук, м. Київ) – вона погоджує саме цей варіант розміщення, який запропонував головний архітектор Полтави.\nНа виконання цього робить робочий проект. У ньому робиться у масштабі, у кресленнях вся схема розміщення пам’ятника – саме ліворуч від осі вул. Жовтневої – і підписується, погоджується Вадімовим.\nЩе кілька нюансів. Поскільки на Указ Президента планувалися ці роботи, то проводився конкурс на кращий проект пам’ятника Мазепі. Є два протоколи засідання журі Всеукраїнського відкритого конкурсу на ескізне вирішення пам’ятника Іванові Мазепі. У першому протоколі записано, що два проекти – № 258530 і другий під назвою «Незалежність-2» – визнати основними і віддати на доопрацювання.\nІ протокол № 2 від 8 листопада 2007 року: голова Самойленко, члени журі Ткаченко, Бичкова, Кульчинський, Мозок, Підгорний, Вадімов (!), Особік, Тарасенко, Янович; відсутні Семеняга, Білоус, Топорков. Ухвалили: визнати кращим проект Білика і Шевченка – одноголосно. У тому числі й головний архітектор міста Вадімов.\nНа виконання цього засідала художня рада Національної Спілки художників України. Це не просто люди, які прийшли збоку. Головуючий Олійник – скульптор, народний художник України, член експертної ради з монументальної скульптури Міністерства культури і туризму, Швецов – скульптор, заслужений діяч культури України, Кущ – скульптор, народний художник України, академік, Липовка – скульптор, заслужений художник України; Радіонов – скульптор, заслужений художник України. Вони ухвалили рішення схвалити модель фігури гетьмана Івана Мазепи для подальшого переводу в матеріал бронза.\nЯк бачите, ні в журі, ні в художній раді не було жодного представника облдержадміністрації. Це питання мали вирішити професіонали, митці. Вони повинні були сказати, де ставити, як ставити, який кращий. Ми вирішили політичне питання – що на Соборному майдані погоджено місце розташування.\nПам’ятник мав бути відкритий до 27 червня, у загальному контексті відзначення 300-річчя виступу гетьмана Івана Мазепи. Міський голова пан Матковський звернувся до нас, що він вважає цю дату недоцільною, що це може бути по-різному витлумачене гостями, котрі приїдуть, і викличе протистояння. Ми пішли назустріч, згодилися відкривати пам’ятник на День Незалежності. Після того, як всі події з відзначення відбулися, настав час встановлювати пам’ятник. І тут антидержавна сутність керівника міста Полтави знову проявилася, він узявся перешкоджати будівництву.\nНа сьогодні пам’ятник майже готовий, постамент готовий, зараз іде відливання у бронзі, і треба тільки підготувати майданчик, на якому він має бути встановлений. У принципі, всіх робіт тижнів на 2-3, не більше.\nТепер з приводу сьогоднішньої сесії. Я вам скажу чесно, я так толком і не зрозумів, яке рішення було прийняте, але я зрозумів головне – рішення про відміну прийняте не було. Я дуже радий з того, що антидержавники бояться Мазепу навіть мертвого. Це нас надихає. Не було також рішення і про перенесення цього пам’ятника із Соборного майдану, він залишається на Соборному майдані.\nОтже, я знаю тільки одне – що у зв’язку з тим, що він залишається на Соборному майдані і що нема заборони, ми продовжуємо ці роботи. На виконання рішення Полтавської міської ради було видано розпорядження голови облдержадміністрації про спорудження цього пам’ятника. Ми продублювали це рішення, розуміючи всю політичну казуїстику, яка може бути навколо цього.\nЯкщо мова йде про те, щоб передати його міськвиконкому, у нас заперечень цьому нема. Ми його збудуємо і передамо міськвиконкому. Тому на сьогодні ми не бачимо жодних перешкод, крім технічних, до того, щоб збудувати пам’ятник Мазепі у Полтаві. Звичайно, якщо ці перешкоди будуть робитися, ми будемо їх розв’язувати у правовому полі. Але головне, політичне рішення залишилося в силі – пам’ятник має бути на Соборному майдані, конкурс виграли скульптор і архітектор, які офіційно зафіксовані протоколами – Шевченко і Білик, цього теж ніхто не поміняє. Функція замовника державній адміністрації надана рішенням уряду – міська рада цього скасувати не може, тому ми до кінця виконаємо це рішення, і після цього виконаємо рішення, яке було прийнято сьогодні про те, щоб його передати місту.\nАле, звичайно, ми не можемо не помічати, що сьогодні у Полтаві керівництво міста веде відверту антиукраїнську і антидержавну політику. Мені, наприклад, сьогодні було дуже дивно, що сесія міської ради починається не з державного Гімну (що, сьогодні Полтава – це не держава Україна, вона перебуває у підданстві іншої держави?). Добре, що ще не прозвучав гімн Росії (замість Українського, як це відбувалося нещодавно на Полі Полтавської битви). Тому, я думаю, свідомі українці повинні розуміти, що боротьба за Українську державність триває, за її історію, її культуру. Особливо це повинні усвідомити молоді українці, яким далі будувати нашу Українську Державу. І сили, які не хочуть, щоб Україна була українською, є, хоча вони маскуються, їм соромно так виступати відкрито, вони намагаються за всілякими хитромудрими рішеннями сховати свою сутність. А сховати не вдасться. Доведеться відповідати за кожне рішення.


Бюджет-2021: витрати, виплати та податки\n15 вересня 2020 19:41\nПроект бюджету 2021: що з ним не так? Фото: Gerd Altmann/Pixabay\nМіністерство фінансів подало проєкт бюджету на 2021 рік. Його ключовим параметром, як і 2020-го, залишається плановий рівень дефіциту бюджету — 6% ВВП.\nСаме цю цифру сьогодні обговорюють фінансисти як основний індикатор майбутньої фіскальної політики.\nТак, на відміну від попередніх років, коли основна дискусія точилася навколо зміни податкових ставок або конкретних рядків видаткової частини, зараз обговорюються абстрактніші, але не менш вагомі категорії.\nОбсяг дефіциту бюджету 2021 року визначить тенденції на внутрішньому ринку ОВДП, боргову політику уряду та обсяги залучення валюти від МВФ, ЄС, Світового банку та комерційних кредиторів.\nА отже, вплине на курс, обсяги емісії (оскільки не є таємницею, що значна частина нових розміщень ОВДП основним покупцем — банками — фінансується завдяки рефінансуванню з боку НБУ, тобто чистому друку гривні) та інфляційний тиск наступного року.\nАле й тут є свої принципові деталі: ні в кого на ринку немає розуміння, яким саме буде фактичний дефіцит бюджету 2021 року.\nТому зараз можна спостерігати критику Міністерства фінансів за те, що воно де-факто, як показав досвід поточного року, і не збирається робити.\nЗокрема, залишається відкритим питання фактичного рівня фінансування державних витрат щодо плану, як і джерел їхнього фінансування.\nВідповідно до представленого плану, обсяг витрат держбюджету має скласти 1350,1 млрд грн проти планових 1284,6 млрд 2020 року. Але, як свідчить досвід, Мінфін намагається проводити максимально консервативну фіскальну політику.\nЗа січень — липень 2020 року видаткову частину держбюджету було недофінансовано на 74,6 млрд грн, або 13,3%. До кінця року недовиконання видатків може скласти 155 млрд грн, або 12% загальної суми витрат.\nТобто передбачений бюджетом обсяг видатків у 1264 млрд грн виявився значно завищеним. А питома вага держави в загальних витратах суб'єктів економіки в 2020 році складе 43,1% проти планових 47,1% ВВП.\nКоректно припустити, що аналогічне недовиконання видаткової частини на 10-12% ми побачимо і 2021 року. Найімовірнішим поясненням такої політики може бути небажання Міністерства фінансів іти на пряму конфронтацію з депутатським корпусом, представляючи план видаткової частини.\nАле водночас немає жодних підстав пізніше фінансувати умовно «зайві» рядки витрат.\nОсобливо з огляду на те, що високий дефіцит бюджету означає ускладнення обслуговування держборгу в наступному періоді та знижує маневровість Міністерства фінансів щодо зниження податкового навантаження.\nБюджет-2021 передбачає загальні державні витрати обсягом 46% ВВП і дефіцит бюджету в розмірі 6% ВВП. Ми вважаємо, що ці цифри є від самого початку завищеними й загальний рівень держвидатків вдасться утримати на рівні 42,1% ВВП, а дефіцит — на рівні 3,5-4%.\nЗокрема, важливим чинником помірної видаткової політики є складності з фінансуванням дефіциту бюджету та виконанням дохідної частини.\nВключно із виконанням достатньо оптимістичного плану щодо надходжень із ПДВ завдяки боротьбі з конвертаційними центрами. Але загалом план доходів виглядає більш ніж реалістично, і недобори за одними статтями, найімовірніше, буде компенсовано завдяки зростанню імпорту та прискореному відновленню заробітних плат.\nСумарно дохідна частина держбюджету збільшиться на 9,4% (за запланованого зростання номінального ВВП на 13,2%).\nЗа відсутності різких змін у регіональній політиці місцевих бюджетів і пенсійній системі співвідношення валових доходів держави (державний та місцеві бюджети, а також надходження від ЄСВ) до ВВП несуттєво знизиться з 39,4% поточного року до 38,3% 2021-го.\nОсновним джерелом фінансування дефіциту будуть внутрішні запозичення: на них припадає 549,1 із 684,7 млрд грн загальної суми планових залучень.\nЗ огляду на запланований графік виплат на 2020 рік роловер (співвідношення нових залучень до суми погашення паперів) має скласти 1,25 або 108,5 млрд чистих позик.\nНаприклад, за підсумками 7 місяців 2020 року співвідношення залучень/погашень за гривневими ОВДП становило рівно 1, а за доларовими облігаціями внутрішньої позики було істотно нижче — лише 0,7.\nОсновна причина такого низького рівня рефінансування — занижені ставки за гривневими паперами. Як стверджують учасники ринку, основним покупцем ОВДП є державні банки.\nАбо ж комерційні, які тільки-но отримали рефінансування в НБУ. Завершити перетікання наявної банківської ліквідності з депозитних сертифікатів в ОВДП Національному банку та Міністерству фінансів поки не вдалося.\nПобічно це підтверджується результатами проведення аукціонів: кількість заявок на купівлю гривневих ОВДП не перевищує 5-6, а іноді присутній лише 1 покупець.\nПаралельно приватні оператори намагаються не збільшувати свій портфель ОВДП на поточному циклі зниження ставок.\nПо-перше, ресурс державних банків (за обмеження обсягів рефінансування та чистої емісії) закінчується, по-друге, відновлюється інфляційний тиск, по-третє, бюджет-2021 вказує на підвищення попиту на позикові ресурси, а отже, і майбутнє підвищення ставок за гривневими ОВДП.\nПерераховані моменти, як і багато упущених, є досить важливими з погляду публічних фінансів. Але ключове посилання для бізнесу все ж у тому, що за однозначно очікуваного відновлення економіки 2021 року у Міністерства фінансів немає планів щодо збільшення податкового навантаження.\nІ навіть навпаки, конфронтація безпосередньо з фінансово-бюджетним комітетом Ради підтверджує наміри міністерства щодо ослаблення багатьох податкових «перегинів», проголосованих 2020 року.\nОВДП держбюджет НБУ ВВП Мінфін ЄС МВФ ЄСВ ПДВ банки держбюджет-2021


Одним із старих, продуктивних і економічних методів у геологічних дослідженнях, водопостачанні заміських будинків вважається колонкове буріння свердловин. У ньому застосовується забійний інструмент невеликого діаметру, тому він затребуваний у геофізичних, географічних, екологічних та геологічних дослідженнях та бурінні артезіанських свердловин. Це найшвидший і найпростіший спосіб доступу до підземних вод, який здійснюється із застосуванням спеціальних установок. Замовити колонкове буріння пропонує наша інженерно-геологічна компанія для свердловин різного призначення у Львові та області.\nСуть та переваги методу\nМетод колонкового буріння є прохідкою гірських порід таким чином, щоб масив руйнувався по контуру ріжучої насадки, зберігаючи цілісність керна всередині труби (колони). Для руйнування ґрунтів застосовується колонковий бур, що створює отвір заданих діаметра та глибини. Коронку бура оснащують ріжучими твердосплавними частинами або алмазними вставками. Збереження зразків фундаменту або гірської породи в природному стані забезпечує широку сферу застосування даного методу, особливо затребуваного в геологічних дослідженнях. Він має низку переваг, серед яких зазначимо такі:\nцільне вилучення вироблення зразків порід для досліджень складів у лабораторних умовах;\nзниження технологічних витрат;\nневеликий діаметр свердловин, що дозволяє досягти більших глибин;\nруйнування твердих ґрунтів за рахунок заміни коронок алмазним інструментом;\nбуріння вертикальних та горизонтальних свердловин.\nЦей метод буріння дозволяє отримати свердловину, яка справляється із збереженням форми та відсутністю засипань. І можливо проводити надалі геолого-сейсморозвідувальні дослідження.\nТехнологічні особливості колонкового буріння\nУ цьому способі буріння використовуються два основних методи, включаючи подачу розчину без нього. При роботах на вологих грунтах, пластичному, глинистому грунті буріння проводиться на сухий, а для гірських і скельних порід обов’язково повинна подаватися вода. Буріння на суху проводиться повільно з високою ймовірністю стирання коронок. Подача води може відбуватися за відсутності необхідності дослідження кернів. Для проведення наступних процедур необхідно промити частинки пошкоджених ґрунтів та забій, що виконується струменем води під напором.\nМетод колонкового буріння відрізняється простотою, тому бур повинен врізатися коронкою у грунт і вирізати контур у вигляді циліндра по контуру.\nПотім необхідно проштовхнути в трубу фрагмент, а підняти снаряд на поверхню в заповненому стані. Повітряні маси подаються до верхньої частини труби під напором, що забезпечує діставання керна. У роботах використовуються колонкові снаряди, алмазні коронки, штанги, обсадні труби, перехідники, сальники для промивання, пробки, долота та інші інструменти. Слід зазначити, що колонкове буріння дає позитивний результат пошуку водних горизонтів на достатніх глибинах.\nОбласті застосування колонкового буріння\nПідйом скельних порід із глибоких горизонтів є основною сферою застосування даного методу. Також з його допомогою можна вирішити низку інших завдань:\nоблаштування свердловин для водопостачання заміських будинків, окремих будівель, житлових кварталів, селищ та виробничих підприємств;\nдостовірна експертиза ґрунтового складу, геологічні дослідження, визначення глибини залягання корисних копалин;\nу будівництві для облаштування пальових фундаментів, отворів та інших завдань.\nЯкщо правильно, професійно підібрати бурове обладнання – корону, то буріння проведеться ефективно, швидко і надійно. Нашими спеціалістами попередньо буде зібрано інформацію про досліджувану територію та буде проведено точні розрахунки свердловинних глибин.\nЦіни на послуги буріння колонковим методом\nУ нашій компанії вигідно замовити колонкове буріння з низки причин. Зазначимо, що цей вид робіт має високу продуктивність, зниження собівартості об’єкта завдяки оперативному, грамотному проведенню. Вартість робіт формується з урахуванням складності геології ділянки, глибини свердловини, виду техніки, обладнання, типу коронок та призначення свердловин з індивідуальним підходом до кожного замовлення. Оформити замовлення на колонкове буріння свердловин можна на сайті компанії або передзвонити до нас за телефоном.