Декларування доходів продовжує операція «Урожай» Ми всі прагнемо жити, як живуть у цивілізованому світі, по закону. Але чи готові самі виконувати законодавчі норми. Тож, сьогодні повертаємося до питанн...\nВітання з нагоди - Дня Європи\nШановні жителі району! Сердечно вітаємо вас з Днем Європи! Більш як тисячолітня історія України та останні події Революції Гідності чітко засвідчують наше прагнення жити у заможній, демократичній, прав...\nПоїздка до Верховної Ради України\n15 травня 2019 року заступник голови районної ради Лариса Нароган увійшла до складу делегації Вінницької області та взяла участь у поїздці для членів ВОАОМС в м. Київ до Верховної Ради України. &...\nСьогодні в Україні відзначають День вишиванки – свято національної єдності, покликане зберегти споконвічні народні традиції створення та носіння національного вишитого одягу та об’єднати українців. &nb...\nОголошується конкурс на заміщення посад педагогічних працівників ІРЦ\nВідділ освіти Томашпільської РДА оголошує конкурс на заміщення посад педагогічних працівників комунальної установи «Інклюзивно-ресурсний центр» Томашпільської районної ради.\nЮридична адреса Центру: смт Томашпіль, площа Тараса Шевченка, 2. Вінницька область , Томашпільський район, 24000.\n1 посади вчителя-логопеда;\n1 посада вчителя-реабілітолога.\n2. Кваліфікаційні вимоги:\n-вища освіта не нижче ступеня магістра або освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста за спеціальністю «Спеціальна освіта», «Корекційна освіта», «Логопедія», «Фізична культура»«Фізична реабілітація»;\n-стаж роботи за фахом не менше трьох років;\n-знання Конституції України, законів України «Про освіту», «Про дошкільну освіту», «Про загальну середню освіту», постанов Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації інклюзивного навчання у загальноосвітніх навчальних закладах», «Про затвердження Положення про інклюзивно-ресурсний центр»;\n-володіння навиками підготовки ділових документів, досвід та вміння працювати з людьми;\n-вільне володіння державною мовою\n-володіння основними навиками роботи на комп'ютері з відповідними програмними засобами.\n3.Порядок подання документів:\nПретенденти, які виявилибажання взяти участь у конкурсі, подають документи впродовж 20 календарних днів від дня опублікування оголошення (особисто або поштою) у відділ освітиТомашпільської РДА 24200, смт. Томашпіль, вул. Ігоря Гаврилюка, 23, тел. 2-10-22\nПерелік документів, який необхідно подати :\n-копію паспорта громадянина України;\n-письмову заяву про участь у конкурсі, до якої додається резюме у довільній формі;\n-копія (копії) документа (документів) про освіту із додатками,;\n-письмова згода на збір та обробку персональних даних;\n-особовий листок з обліку кадрів з фотокарткою та автобіографією.\nДати проведення іспиту буде повідомлено додатково.\nКваліфікаційний іспит для працівників ІРЦ проводиться за напрямами:\n- знання основ спеціальної педагогіки.\nІспит складається з 6-ти питань за напрямками, у вищезазначених пунктах.


Рівненська обласна бібліотека для молоді — Поетеса зламу століть\n«…поспішаю до Лесі в Нечимне в правічні ліси\nзачерпнути натхнення до бою й душевної сили\nі молюся молюсь щоб криваві шторми не скосили\nмого краю святого його неземної краси.»\n«І Лесин дух зі слова в душі лине» - під такою назвою 23 лютого в Рівненській обласній бібліотеці для молоді відбувся літературно-музичний вечір присвячений 145-ій річниці від дня народження Лесі Українки.\nВеликий поет України і жінка з трагічною долею, увійшла в свідомість різних поколніь як символ незалежності і боротьби. Здійснений нею життєвий і творчий подвиг прилучив Лесю Українку до когорти сильних духом. Вона не стала повторювати попередників або сучасників, а виробила власний оригінальний голос, якого доти не знала Україна. Голос із загальнолюдськими вболіваннями влився не лише в культуру рідного народу, він відбився світлою луною поза межами України, бо кличе до справедливості, братерства, свободи - вищих ідеалів співіснування людства.\nУ вечорі взяв участь дослідник творчості Лесі Українки, викладача Національного університету «Острозька академія», кадидат філологічних наук, доцент Анатолій Криловець.\nПісні рівненського композитора Анатолія Грицая на слова Лесі Українки у супроводі бандури виконала студентка Рівненського музичного училища РДГУ Віталія Соболь. Звучала поезія волинської поетеси Світлани Костюк, яка відобразила актуальність Лесиної творчості у сучасній боротьбі за волю та єдність України.\nТворчу атмосферу заходу підтримали студенти та викладачі Рівненського державного медичного коледжу.


При загрозі міграційної кризи можливе введення НС на межі з Білоруссю – МВС | investua.com.ua\nЯк повідомляє “Укрінформ”, про це сказав міністр внутрішніх справ Денис Монастирський під час брифінгу 14 листопада.\n“Пропрацьовані різні сценарії аж до того, що буде запроваджено надзвичайний стан у прикордонних областях”, – зазначив міністр.\nЗа словами Монастирського, у пріоритеті уряду у найближчі два роки укріпити державний кордон з Білоруссю. Він додав, що уже в бюджеті на наступний рік будуть передбачені відповідні кошти. Міністр зазначив, що також на кордоні будуть збудовані тимчасові укріплення у тих місцях, де можлива масова присутність мігрантів.\nЯк повідомлялося, у Луцьку 14 листопада за дорученням Володимира Зеленського відбулась нарада з питань додаткових заходів із забезпечення національних інтересів у сфері захисту державного кордону під головуванням секретаря РНБО Данілова.\nМіграційна криза на кордоні Білорусі з Польщею, Литвою, Латвією триває із серпня. Країни звинувачують Білорусь у спеціально створеному міграційному тиску в рамках ворожих гібридних дій проти них як країн ЄС. Цього тижня великі групи мігрантів намагалися прорватися через кордон з Білорусі до Польщі, але частину з них польським прикордонникам вдалося повернути назад на лінію кордону.\nПольща планує збудувати до середини наступного року на кордоні з Білоруссю загородження висотою понад 5 метрів. Україна також посилює кордон із Білоруссю і направляє туди додатково 8,5 тисячі військових. За даними секретаря РНБО Олексія Данілова, в Білорусі вже перебуває близько 15 тисяч мігрантів.


07.06.2019 / 15:52\nЕксперти Міжнародного союзу електрозв'язку (МСЕ) попереджають про зростання обсягів електронних відходів, які становлять серйозну небезпеку навколишньому середовищу і здоров'ю людей. У той же час при правильній переробці електронного сміття можна отримати економічну вигоду. На сайті МСЕ з'явився новий портал, де можна знайти відомості про електронні відходи з розбивкою по регіонах і державах, в тому числі на душу населення.\nЩорічно у всьому світі викидається близько 50 мільйонів тонн комп'ютерів, ноутбуків, комп'ютерних приставок, мобільних телефонів, телевізорів, холодильників та іншої побутової електроніки. Тільки 20 відсотків електронного сміття переробляється офіційно в безпечних для людини умовах. Іншу техніку викидають на звалища.\nПри цьому в електронних відходах містяться речовини, які становлять велику небезпеку для навколишнього середовища і здоров'я людей, особливо при необережному поводженні з ними. А між тим, належна переробка електронних відходів може принести дохід у розмірі 62,5 млрд доларів на рік. Експерти попереджають, що до 2050 року обсяг електронних відходів може вирости майже в три рази - до 120 млн тонн.\nНа думку експертів, для того, щоб вирішити проблему, потрібно знати її масштаби. «Надійні і офіційні дані і статистичні показники по електронним відходам є хорошою базою для розробки законодавства з електронним відходам і управління ними на національному рівні», - вважає Генеральний секретар МСЕ Хоулінь Чжао. На новому порталі візуально відображаються дані і статистичні показники по електронним відходам у всьому світі. Портал з'явився в рамках Глобального партнерства по статистичними даними про електронні відходи, одним із засновників якого є Міжнародний союз електрозв'язку.\nУ даний час відомості з електронних відходів надають уже близько 40 держав світу.


Матрац Саксес Come-for ціни відгуки (1)\nМатрац Саксес Come-for\nМатрац doctor health рекомендації\nкуплю Матраци Schlaraffia\nПружинний блок: Пятизонний незалежний пружинний блок Pocket-Spring 5Zone\nСостав: Шар Пенополіуретана Comefor, Синтепон, Спанбонд, Мягкий войлок\nТехнології: Анатомічний ефект, Ортопедичний ефект, Екологічно чисті матеріали, Двосторонній матрац, Симетрична жорсткість матрац\nЦя модель створена для тих, хто націлений на успіх! Хто живе повним життям! Для тих, хто цінує стиль і бездоганність навіть у дрібницях.... Повний Опис ...\nОртопедичний ефект забезпечується спеціально підібраними компонентами матраца. Його основою є прогресивний блок пружин «Pocket Spring». Дана конструкція має максимальну точкової гнучкістю, забезпечує рівномірний розподіл ваги людини і, таким чином, забезпечує високий анатомічний ефект матраца. Також «Pocket Spring» виявляє максимальний рівень ортопедичності.\nУ пружинному блоці «Pocket Spring» кожна пружина, заздалегідь стисла на 20%, поміщається в окремий текстильний мішечок, який потім з'єднується з іншими мішечками. Завдяки такій незалежності пружин забезпечується міцність, стійкість і довговічність конструкції.\nВ якості основного настильного шару застосовується високоеластичний пінополіуретан - екологічно чистий і гіпоалергенний матеріал. Він додає матрацу м'якість і комфорт.\nЧохол матраца виконаний з інноваційного трикотажного полотна, яке завдяки своєму складу - 65% бавовни, 35% поліестеру, має унікальну здатність регулювати мікроклімат матраца. Цей трикотаж ідеально адаптується під різні анатомічні вигини тіла, компенсуючи поштовхи, вага і руху. З метою захисту матраца від появи кліщів і різних шкідливих бактерій тканина просочена шаром незмивною захисту SANITIZED. Ця захисна просочення є безпечною для людини і навколишнього середовища. У 1999 році відзначена міжнародним сертифікатом за високий ступінь сумісності з шкірою людини.\nДля підвищення міцності і довговічності чохла трикотажне полотно шмагає з силіконізовані. Чохол є знімним. Його можна прати при звичайному режимі в пральній машині.\nНеобхідну жорсткість краю матраца надає пінополіуретановий єврокаркас, встановлений по периметру вироби. Він також попереджає деформацію країв виробу, дозволяє підтримувати його правильну форму і продовжує термін експлуатації.\nПісля відпочинку на матраці «Саксес» ви будете бадьорі і наповнені енергією. Матрац «Саксес» - вершина технологій матрацного виробництв\nПятизонний незалежний пружинний блок Pocket-Spring 5Zone\nРocket spring 5 Zone є блоком незалежних пружин з п'ятьма зонами жорсткості, які у поєднанні з настильними матеріалами забезпечують ортопедичні і анатомічні властивості матраца. У даній конструкції кожна пружина, заздалегідь стисла на 20%, поміщається в окремий текстильний мішечок, який потім сої діняєтся з іншими мешочкамі\nЗавдяки цій технології кожна пружина в блоці працює незалежно від сусідніх, чим досягається висока точкова еластичність матраца і правильний розподіл навантаження тіла. В результаті матрац анатомічно ідеально повторює контури тіла, м'язи розслабляються, і людина випробовує найвищу міру особистого комфорту.\nРocket spring 5 Zone – блок незалежних пружин;\nщільність пружин – 256 шт/м2;\nдіаметр – 60 мм.\nВиробництво - Туреччина www.besttelyay.com\nМ'який войлок – іглопробівной натуральний матеріал, створений шляхом переплетення і подальшого механічного безклєєвого пресування волокон. Така технологія дозволяє зробити матеріал одночасно дуже щільним, м'яким і гнучким.\nІнщі статті по теме - матраци Саксес:\nВідгуки на Саксес\neShopes, 20.05.2012 13:26:24Відгуки Саксес\nматраци купити в Вінниці\nматраци в г Луцьку\nматрац купити в Донецьку\nматрац купити в Житомирі\nвідгуки матраци Київ\nматрац город Кіровоград\nматрац в Луганську ціни\nортопедичний матрац в Львові\nматраци купити в Одесі\nматрац в г Рівному\nматраци г. Суми\nматраци Харків продаж


Відгук на книгу "Злато Сонця, синь Води".\nДев'ятко Наталія.\tЗлато Сонця, синь Води. Фольк-реалізм\nКнига розповідає про Україну, про її народ, про історії, звичаї, проблеми. Наталія Дев'ятко просто виливає на читача всю правду, якою б болючою і жорстокою вона не була. Вона говорить про те, про що мовчать влада і ЗМІ - про байдужість самого народу до долі своєї країни, про те, як люди продають свою волю заради примарного щастя.


Говорили про пастирський візит ФРАНЦИСКА в Грузію\nПрийшла свобода, заможність! Коли людина невільна, у неї дефіцитарність видовища, у тому числі. На цьому фоні, якщо будь-хто приїде, буде аншлаг. Так воно і було 17 років тому, коли приїздив у Грузію Йоан Павло ІІ. На цей раз все змінилося.


Перелом шийки стегна: симптоми, лікування, наслідки, види, Здоров — я\nПерелом шийки стегна: симптоми, лікування, наслідки, види.\nТазостегновий суглоб є найбільш масивної частиною людського скелета. На нього покладається всі опорна функція при пересуванні. Складається він з кульшової западини, суглобового хряща, великого і малого вертлюга, суглобової капсули, головки і шийки стегна.\nмеханічна травма (посилене вплив на кістку); патологічний перелом.\nПерелом шийки стегнової кістки – травма, яка відбувається під час травматичного впливу в дану область. У медичній практиці таке пошкодження часто називають патологічним переломом, і трапляється він, в основному, у людей літнього віку, коли міцність кістки погіршується, або під час хвороби остеопорозом, яка також впливає на якість кісткових тканин. У таких випадках травма може статися навіть при легкому ударі, падінні з височини власного зростання і неінтенсивному тиск на кістку.\nПерелом шийки стегна у людей похилого віку.\nсубкапітальний перелом шийки стегна – розташовується прямо під головкою і є найбільш небезпечним видом; чресшеечный перелом (трансцервикальный) – травма проходить через саму шийку; базальний перелом шийки стегнової – пошкодження трапляється в місці підстави шийки.\nЗа місцем пошкодження:\nмедіальний перелом шийки стегна – внутрішньосуглобової; вертельный (латеральний, бічний) – внесуставной.\nнезавершений; частковий; відкритий і закритий перелом шийки стегна; перелом шийки стегна зі зміщенням і без.\nВ залежності від напрямку зміщення розрізняють варусний, вальгусный і вколочений перелом шийки стегна. При варусном головка шийки зміщується всередину і вниз, при вальгусном – назовні і до верху, а при вбитому відбувається вколачивание одного уламка кістки в інший.\nТакі види травм найчастіше зустрічаються у людей похилого віку і у хворих на остеопороз з-за того, що кістки значно слабшають із роками. Такі ушкодження називають патологічним переломом, і зламати цю кістку можна навіть при несильному впливі або падінні з маленької висоти.\nавтомобільні катастрофи; травми на виробництві; заняття екстремальним видом спорту; падіння з великої, або навіть не дуже висоти; прямий або непрямий удар в область шийки; вогнепальне поранення в стегнову область.\nракові захворювання; сидячий спосіб життя; ожиріння; голод або неповноцінний прийом їжі; судинні захворювання; хвороби нервової системи.\nтупий біль в області паху; укорочення травмованої кінцівки; синдром «прилиплої п’яти»; хрускіт при спробі прийняти горизонтальне положення; погіршення рухової функції; розвиток гематоми; під час навантаження на суглоб або при його пальпації виникає різкий біль.\nПри вбитому переломі всі ознаки перелому шийки стегна відсутні до того моменту, поки вбитий уламок не рассоединится з другим. Хворий може спокійно пересуватися і не звертатися в лікарню, списуючи все на тимчасовий симптом. Тільки після «расколачивания» з’являються перераховані вище ознаки перелому і потрібно терміново вживати заходів.\nЗнаючи, чим небезпечний перелом такого типу, дуже значущою для подальшого його лікування, запобігання зсуву відламків і ускладнень є перша допомога при переломі шийки стегна.\nФіксують ногу від початку п’яти і до кінця стегна, ця процедура не дозволить кістковим уламкам зміщуватися. Якщо потерпілий скаржиться на дику біль, то при переломі шийки стегна застосовується знеболюючий засіб. У разі відкритої травми пошкоджену кінцівку перетискають джгутом, щоб зупинити кровотечу, якщо нога починає набувати неприродний колір, то пов’язку варто трохи послабити. Під джгут обов’язково поміщається записку з точним часом його накладання. Це потрібно, щоб через 1,5 години його послабити. Така міра необхідна для відновлення потоку крові на ушкоджену кінцівку. В іншому випадку клітини просто почнуть відмирати і кінцівку доведеться ампутувати, т. до. вона назавжди втратить свої рухові здібності.\nПісля виникнення перелому і транспортування хворого в медичний заклад, лікар проводить ряд необхідних діагностичних процедур, щоб поставити точний діагноз і призначити найбільш ефективні методи лікування перелому стегна.\nВ першу чергу кваліфікований фахівець дізнається про спосіб нанесення травми, перше проявилися симптоми і проводить процедуру пальпації. Далі проводиться рентгенографія, яка допомагає з точністю визначити характер пошкодження і класифікацію травми. У більш важких випадках може знадобитися діагностування за допомогою МРТ. Дана процедура дає можливість виявити різні дефекти кістки і всілякі пошкодження м’яких тканин.\nПісля вивчення результатів лікаря ставати ясно, чим і як лікувати перелом шийки стегна.\nМетоди терапії отриманої травми.\nВідразу після перелому шийки стегна доктор дає пацієнтові знеболюючий засіб, щоб запобігти можливий шок, отриманий внаслідок такого пошкодження. Прийом таких препаратів може бути призначений і в ході майбутніх терапевтичних процедур.\nЛікування найчастіше вимагає оперативного втручання. У тих випадках, якщо стався неповний перелом, проведення операції несе небезпеку для життя пацієнта або був виявлений перелом шийки стегна без зміщення, то використовується консервативний метод лікування.\nпацієнт старше 80 років; потерпілий має серйозні хвороби, пов’язані з серцево-судинними системами; важка стадія діабету; старечий маразм і подібні порушення в психіці; лежаче стан та до отримання травми; погане згортання крові.\nБез операції, переломи шийки стегнової лікуються методом накладання гіпсу на травмовану область. Якщо зламана кістка змістилася, то фахівець повертає її на місце за допомогою скелетного витягнення. Воно проводиться протягом декількох днів, період «витяжки» призначається лікарем індивідуально для кожного хворого, залежно від характеру і ступеня тяжкості травми. Після того, як скелетне витягання знімають, потерпілому накладають гіпс, фіксуючи пошкоджену область в одному положенні.\nСуть скелетного витягнення полягає в підвішуванні вантажу, який натягує ногу. Підвішування досягається шляхом кріплення вантажу до скоби, яка кріпиться до спиці, раніше закріпленої до п’яткової кістки.\nПеріод лікування може супроводжуватися, як носінням звичайного гіпсу, так і більш сучасними пристосуваннями. Так, наприклад, може застосовуватися деротационный чобіток при переломі шийки стегна, який не дозволяє стопі вивертатися назовні. Таке ортопедичне пристосування значно ускладнює пересування, т. к. нога буде щільно зафіксована, тому носіння його повинно призначатися тільки при повній необхідності.\nТакож існує спеціальний стегновий ортез, що складається з двох компонентів (набедреника та пояси), що кріпляться між собою спеціальними липучками. Одягати його слід після операції, для стабілізації кульшового суглоба.\nОперативне лікування включає в себе проведення операції під місцевим наркозом. Головною метою внутрішньої терапії є фіксація кісткових відламків за допомогою спеціальних приладів. Попередньо перед її проведенням хірург міцно зіставляє кісткові відламки, повертаючи їх на своє колишнє місце розташування. Після репозиції доктор визначає, який вид операції буде проведено в даному випадку.\nОстеосинтез – даний вид оперативної терапії полягає в тому, що доктор правильно фіксує кісткові відламки, вбиваючи в них спеціально виготовлені гвинти з міцних сплавів металу. Далі на пошкоджену область також накладається гіпс. Переломи шийки стегна при використанні такого методу терапії зростаються протягом чотирьох місяців, а пересування на милицях дозволяється вже на наступний день.\nОстеосинтез трьома гвинтами.\nпосттравматичний остеоартроз тазостегнової кістки; аваскулярний остеонекроз стегнової голівки; травмовані кістки можуть не зростися.\nЕндопротезування – даний спосіб полягає в заміні всього або окремих частин кульшових кісток спеціальними імплантатами. Такий вид лікування найчастіше використовують для пацієнтів, які досягли похилого віку, так як у них циркуляція крові погіршена і лікування консервативним способом проходить дуже довго. У деяких випадках кость так і не піддається зрощуванню, а що найстрашніше – відбувається відмирання травмованих кісткових тканин, що не дозволить пацієнту надалі жити повноцінним життям і відновити працездатність кінцівки. Після закінчення заміни стегнових кісток імплантатами потерпілому також фіксують ногу з допомогою гіпсової пов’язки.\nЕндопротезування дуже важливо провести, щоб поставити чоловіка на ноги, і уникнути серйозних наслідків. Проведення операції необхідно в перші 36 годин після травми.\nЛікування на дому.\nЯкщо лікування перелому шийки стегна проходить в домашніх умовах, то чоловік, який буде доглядати за хворим в період відновлення повинен бути максимально відповідальною, адже від догляду залежить подальша швидкість реабілітації травмованої кінцівки.\nОдним з найбільш головних процедур по догляду є якісне харчування при переломі шийки стегна. Їжа повинна бути збагаченою вітамінами, містити багато калорій і покращувати роботу травної системи. Корисніше всього харчуватися кисломолочними продуктами (кефір, сир, ряжанка) і продуктами, що містять клітковину. Ще не менш важливим є рясне пиття пацієнта.\nВ догляд за пацієнтом повинні входити гігієнічні та розробляють травмоване місце процедури. Кінцівку потрібно періодично масажувати, щоб запобігти можливу атрофію м’язів.\nЯкщо не дотримуватись рекомендацій лікаря, то можуть виникнути неприємні наслідки.\nПо закінченню періоду лікування гіпс знімається і призначається реабілітація. Лікар створює ряд певних рекомендацій по відновленню працездатності травмованої області. У реабілітаційний курс входить:\nлікувальна фізкультура; спеціальна гімнастика; процедури фізіотерапії; масаж; правильне харчування.\nЯкщо дотримуватися всіх приписів фахівця під час лікування і реабілітації, то переломи шийки стегнової кістки пройдуть безслідно і не змусять згадувати про себе в майбутньому.\nвідмирання головки кістки; поява помилкового суглоба; виникнення тромбозу; важкість при пересуванні; під час відкритого перелому – занесення інфекції; утворення пролежнів; розвиток артрозу; хронічні больові відчуття в травмованої області.\nPosted in Название категории•Leave a Comment on Перелом шийки стегна: симптоми, лікування, наслідки, види, Здоров — я


Кунама (мова): історія змін — Вікіпедія\nКунама (мова): історія змін\nпоточн.попер. 23:01, 29 квітня 2017 CommonsDelinker обговорення внесок 5581 байт -35 Вилучив файл Азбука_кунама.png, оскільки він був вилучений з Wikimedia Commons користувачем Daphne Lantier. Причина: per [[:c:Commons:Deletion requests/Im... скасувати [автоматично перевірена]\nпоточн.попер. 23:01, 29 квітня 2017 CommonsDelinker обговорення внесок 5616 байтів -32 Вилучив файл Kunama_language_primer.png, оскільки він був вилучений з Wikimedia Commons користувачем Daphne Lantier. Причина: per [[:c:Commons:Deletion requests/Image... скасувати [автоматично перевірена]\nпоточн.попер. 23:01, 29 квітня 2017 CommonsDelinker обговорення внесок 5648 байтів -175 Вилучив файл Азбука_кунама_примітки.png, оскільки він був вилучений з Wikimedia Commons користувачем Daphne Lantier. Причина: per [[:c:Commons:Del... скасувати [автоматично перевірена]\nпоточн.попер. 12:06, 16 квітня 2017 178.95.54.36 обговорення 5823 байти +27 →Додаткові джерела і посилання скасувати [перевірена користувачем Andrew J.Kurbiko]\nпоточн.попер. 17:38, 13 квітня 2017 صلاح الأوكراني обговорення внесок 5796 байтів +42 скасувати\nпоточн.попер. 19:10, 27 березня 2017 صلاح الأوكراني обговорення внесок 5754 байти +2 →Писемність скасувати [перевірена користувачем Andrew J.Kurbiko]\nпоточн.попер. 19:09, 27 березня 2017 صلاح الأوكراني обговорення внесок 5752 байти +11 →Писемність скасувати\nпоточн.попер. 18:01, 27 березня 2017 صلاح الأوكراني обговорення внесок 5741 байт +531 скасувати\nпоточн.попер. 17:37, 27 березня 2017 صلاح الأوكراني обговорення внесок 5210 байтів +5210\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/wiki/Кунама_(мова)


Куртка Soft Shell Multicam M-TAC купити онлайн в Україні\nОбліковий номер: 000009788\nКуртка Soft Shell Multicam M-Tac ідеально підходить для демісезонної примхливої погоди. Вона захистить від опадів та холоду, адже пошита із поліуретанової мембранної тканини, яка стійка до впливу вологи та бруду, а також має підкладку із флісу, який відомий своїми унікальними властивостями терморегуляції.\nЯкщо на вулиці потепліє, можна розстебнути вентиляційні отвори під пахвами та вивільнити зайві вологу та тепло. А при сильному вітрі шию та голову захистить прихований у комірі капюшон. Куртка M-Tac софт-шелл у кольорі мультикам підійде військовим, мисливцям, а також прихильникам стилю мілітарі. Вона - легка, не сковує рухів і має подвійний шар армованого передпліччя для захисту від ударів. Купити M-Tac куртку демісезонну Soft Shell недорого Ви можете у нашому Інтернет-магазині Патріот.\nБрудо- та вологостійка поверхня\nКапюшон - прихований\n2 панелі Velcro на рукавах\nНиз - на еластичному шнурку\nВи переглядате: Куртка Soft Shell Multicam M-TAC\nКуртка Soft Shell Urban Black


Створити ідеальний інтер'єр Робимо ремонт самостійно. Рекомендації фахівців Строительство\nСолідність господарів будинку, безсумнівно, формується складовим простором інтер'єру - слушним предметів меблів, оформлення стін, підлоги і стелі.Значне місце в ...\nКупили квартиру новосілля або ремонт?\nКупити квартиру в новобудові заповітна мрія багатьох людей.І ось всі документи зібрані і Вам видають ключі ...\nІнженерні системи будівель. Енергозберігаюча система опалення\nНова енергозберігаюча система опалення за допомогою крана була піднята на дах 16-поверхового багатоквартирного будинку.Установка ...\nКожен раз, затіваючи глобальний ремонт в квартирі, ми бажаємо отримати результат, який стане уособленням всіх наших мрій про ідеальний інтер'єр. Підсумок же, як правило, не зовсім відповідає ідеалам, які малює нам наша уява. Чому так відбувається і як домогтися того, щоб отриманий в результаті ремонту інтер'єр можна було назвати інтер'єром мрії?\nЧасто, починаючи ремонт, ми не уявляємо собі точно, яким у результаті буде інтер'єр квартири.\nІншими словами, визначивши загальну концепцію, приступаємо до її реалізації, не зупиняючись на дріб'язках. Тим часом, ідеальний інтер'єр це гармонійна сукупність абсолютно всіх його елементів. Іншими словами, упустивши навіть одну деталь, можна зіпсувати все враження від результатів ремонту.\nПри створенні ідеального інтер'єру гармонія необхідна у всьому, а особливо у визначенні балансу між естетикою і функціональністю.\nНе можна допускати того, щоб інтер'єр ставав тільки гарною картинкою, повністю позбавленої зручності, проте одночасно з цим не варто орієнтуватися лише на міркування комфорту, начисто позбавляючи інтер'єр привабливості. По-перше, необхідно ретельне планування. Ідеальний варіант найняти дизайнера і разом з ним спробувати визначити, яким повинен бути інтер'єр квартири в підсумку.\nПри цьому необхідно опрацювати кожну, навіть уявну незначною дрібниця, адже якщо оформлення квартири буде мати хоча б один недолік, ідеальним назвати інтер'єр вже не вийде. Не варто забувати про те, що на шляху до інтер'єру мрії потрібно звертати увагу не тільки на візуальні ефекти крім цього оформлення квартири має бути функціональним, максимально комфортним і зручним саме для її мешканців. Таким чином, при розробці майбутнього дизайну необхідно шукати компроміс між естетикою і комфортом.\nЗавдання це є не такою простою, як може здатися. Найімовірніше, для того, щоб її вирішити, потрібно скласти чимало схем майбутнього інтер'єру. Проте в тому випадку, якщо компроміс буде успішно знайдений, можна буде сказати, що половина шляху до інтер'єру мрії вже пройдена.\nДруга частина епопеї зі створення ідеальної у всіх відношеннях квартири ретельна реалізація придуманого дизайну.\nДо речі, ще на етапі планування ремонту і розробки майбутнього інтер'єру варто подумати про те, наскільки складним буде втілення отриманої концепції в життя. Якщо для проведення ремонтних робіт господарі квартири планують наймати будівельну бригаду, їм варто бути готовим до того, що на кожному з етапів ремонту буде потрібен ретельний та суворий контроль тільки в цьому випадку можна буде гарантувати, що всі роботи будуть виконані бездоганно. По-перше, необхідно ретельне планування.\nІдеальний варіант найняти дизайнера і разом з ним спробувати визначити, яким повинен бути інтер'єр квартири в підсумку.\nЗавдання це є не такою простою, як може здатися.\nНайімовірніше, для того, щоб її вирішити, потрібно скласти чимало схем майбутнього інтер'єру. Проте в тому випадку, якщо компроміс буде успішно знайдений, можна буде сказати, що половина шляху до інтер'єру мрії вже пройдена. Друга частина епопеї зі створення ідеальної у всіх відношеннях квартири ретельна реалізація придуманого дизайну.\nДо речі, ще на етапі планування ремонту і розробки майбутнього інтер'єру варто подумати про те, наскільки складним буде втілення отриманої концепції в життя. Якщо для проведення ремонтних робіт господарі квартири планують наймати будівельну бригаду, їм варто бути готовим до того, що на кожному з етапів ремонту буде потрібен ретельний та суворий контроль тільки в цьому випадку можна буде гарантувати, що всі роботи будуть виконані бездоганно.\nЯкщо ж господарі припускають робити ремонт самостійно, їм варто бути готовими до того, що втілення ідей ідеального інтер'єру потребує чимало часу і сил. Тут можна порадити тільки одне: для виконання особливо складних робіт або завдань, вирішення яких вимагає використання спецінструменту, все-таки краще наймати будівельників в іншому випадку є ризик, що переробляти одну й ту ж роботу доведеться кілька разів і навіть після цього підсумок залишиться незадовільним. У будь-якому випадку, найважливішою умовою досягнення бажаного результату (а саме, створення ідеального інтер'єру) є бездоганна якість проведення усіх ремонтних робіт.\nЗвичайно, створення інтер'єру мрії завдання не з легких.\nОднак всі витрати часу, грошей і сил повністю себе виправдають у разі, якщо господарям квартири вдасться добитися ідеального на їхню думку результату. Якщо ж господарі припускають робити ремонт самостійно, їм варто бути готовими до того, що втілення ідей ідеального інтер'єру потребує чимало часу і сил. Тут можна порадити тільки одне: для виконання особливо складних робіт або завдань, вирішення яких вимагає використання спецінструменту, все-таки краще наймати будівельників в іншому випадку є ризик, що переробляти одну й ту ж роботу доведеться кілька разів і навіть після цього підсумок залишиться незадовільним.\nУ будь-якому випадку, найважливішою умовою досягнення бажаного результату (а саме, створення ідеального інтер'єру) є бездоганна якість проведення усіх ремонтних робіт. Звичайно, створення інтер'єру мрії завдання не з легких.\nОднак всі витрати часу, грошей і сил повністю себе виправдають у разі, якщо господарям квартири вдасться добитися ідеального на їхню думку результату.\nАрхітектори хочуть побудувати еталонні зелені будинки у кожному регіоні РФ\nCopyright © 2013-2019 Строительство (0.0392 сек.)


На побачення з пророком – Слово Просвіти\nМаршрутами просвітницького фестивалю «Ше. Fest 2017»\nСтепан ДУПЛЯК, поет, член НСПУ\nЦьогоріч уже вчетверте у Моринцях, на батьківщині Тараса Шевченка, за сприяння Міністерства молоді і спорту та Черкаської облдержадміністрації відбувся просвітницький фестиваль “Ше. Fest 2017”. Активно підтримала проведення яскравого молодіжного дійства Миронівська сільська рада, яку очолює Євген Штанько.\nНасиченою була програма патріотичного фестивалю, в якому взяли участь представники Все українських громадських органі зацій “Молодий народний рух”, “Сокіл” та “Мегамарш”. Завдяки креативним підходам організато рів цієї мистецької акції, вона викликала великий інтерес у його учасників та гостей.\nОсобливу увагу привернув книжковий ярмарок, на якому свою продукцію пропонува ли вітчизняні видавництва. Гості охоче купували книжки з автографом відомих українських лі тераторів Василя Шкляра та Антонії Цвід. Письменниця презентувала свій роман-трилогію “Возлюбленик муз і грацій: Ко хані жінки Тараса Шевченка”, тритомник якого подарувала місцевому музею Тараса Шевченка.\nПрограма фестивалю “Ше. Fest—2017” була розмаїтою: пра цювала просвітницька галяви на, яку координували Тетяна та Павло Сапсай, ярмарок майстрів ужиткового мистецтва (Марічка Поливач), музична сцена (Віталій Калиниченко), театральна сцена (Єлизавета Тарасова, режисер Тетяна Шекера), ніч українського кіно (Олеся Лісовська), нічна акустика (Ігор Двигало), художня галявина (Олена Вишневська, Тетяна Слободян), дитяча галявина (Леся Колосенко). Цікавими для учасників фестивалю були також екскурсії до шевченкової хати в Моринцях і музейного комплексу в Шевченковому.\nНа батьківщині нашого геніального поета і художника звучали в сучасній обробці пісні на його слова, які виконували естрадні гурти, що з’їхалися з усі єї України. На місцевому стадіоні майже дві доби лунали українські мелодії. Високий клас віртуозної гри показали музичні гурти — переможці конкурсу “Ше. Fest” 2016 “Тобі здалося”, “Naomi”, “EFIR”, присутні охоче слухали також бардів Віталія Кобзаря, Живосила Лютого, Богдана Тарасюка та багатьох інших виконавців. Неймовірними видалися для учасників фестивалю і майстер-класи. Вони із захоплен ням спостерігали, як народні умільці ліпили горшки з глини. Співав кобзар і сільський самодіяльний хор, відтворюючи колорит шевченкової епохи…\nВтомленими і щасливи ми почувалися координатори і волонтери цього масштабного просвітницького дійства — Марія Поливач, Анастасія Хоменко, Богдана Гайворонська, Віталій Калиниченко, Євген Буряк, Аліна Яріш, Марія Клоченок, Єлизавета Красниченко та Дмитро Колоша. У молодіжного фестива лю з’явився новий генераль ний спонсор — МХП, лідер на аграрному ринку в галузі птахівництва. Кілька років поспіль фінансову й організаційну допомогу “Ше. Fest” надає Всеукраїнське об’єднання “Свобода”, а водою і квасом безкоштовно за безпечує ЗАТ “Оболонь”. Цьогоріч фундаторами патріотичного фестивалю зголосилося стати майже 150 доброчинців. Тож не має сумніву, що в просвітницького фестивалю “Ше. Fest” — велике майбутнє.


Правда про Росію (частина друга) | catchafishdotorg\n← Правда про Росію (початок)\nПравда про Росію (частина третя) →\nPosted on Січень 27, 2015 | Залишити коментар\nВ’ЯЗНИЦЯ, КЛЮЧ ВІД ЯКОЇ\n«Дипломатичний корпус та європейців взагалі цей уряд із візантійським духом й ціла Росія завжди вважали за ворожих заздрих шпигунів. Під цим оглядом москалі нагадують китайців, бо й одні й другі завжди думають, що чужинці їм заздрять; вони по собі судять про нас».\n«В Росії страх заступає, тобто паралізує думку; це відчуття, коли воно єдине, не може створити нічого, крім зовнішньої цивілізації. Хай це не сподобається короткозорцям, але страх ніколи не стане душею добре влаштованого суспільства; це не є лад, це вітрило хаосу, от і все: де нема свободи, нема душі і нема правди. Росія є тілом без життя; велетнем, який животіє з однією головою, але всі члени, в рівній мірі позбавлені сили, не діють. Звідси глибока тривога, невисловлений біль, який вказує на органічну хворобу.\nЯ переконаний, що з усіх країн землі, Росія є тією, де люди мають найменше справжнього щастя. Ми не є щасливі в себе, але ми відчуваємо, що щастя залежить від нас; у росіян воно не є можливе. Уявіть собі республіканські пристрасті (бо під імператором Росії царює фіктивна рівність), що киплять у мовчанці деспотизму; це застрашуюча комбінація, особливо тим майбутнім, яким вона загрожує світові. Росія є міцно замішеним казаном кип’ячої води, наставленим, над вогнем, що стає все більш палючим; я боюся вибуху…»\nА от його зауваження про «голову без тіла», яке дає краще зрозуміти попередні слова на цю тему:\n«Отже, це голова без тіла, цей суверен без народу, хто влаштовує народні популярні свята. Мені здається, що раніш, як творити популярність, слід було створити народ».\n«Росія — це імперія каталогів: якщо читати їх, як збірку наліпок — це чудесно; але стережіться йти далі поза назвами. Якщо ви розгорнете книгу, ви там не знайдете Нічого з того, що вона обіцяє: усі розділи зазначені, але всіх їх треба ще заповнити. Скільки лісів є лише багнами, де ви ані трісочки не зрубаєте!… Віддалені полки є кадрами, де нема ані солдата; міста, шляхи — все це проекти; сама нація, нарешті, є лише рекламою, наліпленою на Європу, оманою нерозважної дипломатичної фікції».\nКюстін помічає і брак сміху: «Серед тих тисяч представників цієї фальшивої російської нації, скупчених учора ввечорі у петергофському палаці, було б даремно шукати веселого обличчя, коли хто й бреше, то не можна сміятись.\nЦя імперія, яка б величезна вона не була, є лише в’язницею, ключ від якої тримає імператор, і це в державі, яка може існувати лише здобуванням…\nЗауважте, що в Росії слово тюрма вказує на дещо більше, як воно означає деінде. Коли тільки подумати про всі підземні жорстокості, сховані від наших жалощів дисципліною мовчанки Росії, де кожен від народження навчається бути німим, то можна здригнутися. Треба прибути сюди, щоб вміти стримувати гнів; стільки обережності розкриває таємну тиранію, чий образ, здається мені, всюди приязний. Кожен рух облич, кожне отримання, кожне заломання голосу мені нагадує про небезпеку довір’я та природної поведінки.\nНавіть сам вигляд будинків переносить мою Думку на жалісні умовини людського існування в цій країні. Коли я переступлю поріг палацу якогось вельможі, то бачу там скрізь обридливий бруд, кепсько прихований за неспроможною для обману пишнотою; якщо, так би мовити, я вдихаю сморід під покровом достатків, то я не кажу собі: от хиби, ні, я не спиняюсь зовсім над тим, що вражає мої почуття, я йду значно далі та уявляю собі нечистоту, яка мусить затроювати схованки бідаків, коли багачі не бояться неохайности для самих себе; коли я терплю від вогкости моєї кімнати, я думаю про нещасних засуджених на вогкість підводних схованок Кронштадту, петербурзької фортеці та багатьох інших політичних трун, чиї навіть назви мені не знані; притухлий колір солдатських облич, які я бачу на вулиці, мені говорять про крадіжки урядовців, призначених до відживлення війська. Злочини цих зрадників, приставлених імператором для харчування своєї гвардії, яку вони виголоджують, є написані на олив’яних рисах облич нещасних, позбавлених здорової та навіть задовільної страви, — доконуються людьми, які думають лише про те, щоб швидше нажитися та які не бояться збезчестити уряд, який вони окрадають, які не бояться прокляття замкнених до касарень рабів, яких вони вбивають. Нарешті, за кожним кроком, який я тут роблю, я бачу переді мною постає привид Сибіру, і я міркую про все, що означає ім’я цієї політичної пустелі, цієї безодні терпінь, цього цвинтаря живучих, світу казкових страждань, землі заселеної гидкими злочинцями та взнеслими героями колонії, без якої ця імперія була б недовершена, наче палац без підземелля.\nТакі понурі малюнки постають у моїй уяві, коли нам вихвалюють зворушливі відносини царя до своїх підданих. Ні, напевно я зовсім не маю нахилу дати себе засліпити популярністю імператора; навпаки — я готовий втратити дружбу росіян скоріше як свободу духа, якою я користуюсь, щоб осуджувати їхні хитрощі та засоби, яких вони вживають на те, щоб нас і самих себе піддурити. Але я мало боюся їхнього гніву, бо я віддаю їм належне, вірячи, що в глибині серця вони судять про свою країну ще суворіше, як це роблю я, бо вони знають її краще, ніж я. Голосно лаючи мене, вони потихеньку мене просять, цього досить з мене. Мандрівник, що тут дасть себе намовити людьми цієї країни, може об’їхати всю імперію з кінця в кінець та повернугися до себе, не зробивши нічого іншого, як перегляд фасадів, це саме те, що слід зробити, аби сподобатись моїм гостителям, я це бачу. Але ця ціна їхньої гостинности обійшлася б мені надто дорого; отже, я волію краще відмовитися від їхніх похвал, аніж згубити справжній одинокий овоч моєї подорожі: досвід.\nАби тільки чужинець проявив себе метушливо рухливим, рано вставав, пізно заснувши, аби він не оминув жодного балу після своєї приявности на всіх маневрах, одним словом — хай він рухається до такої міри, щоб не могти думати — він буде всюди бажаним гостем, про нього говоритимуть з прихильністю; юрба незнаних стискатиме йому руку щоразу, коли з ним заговорить або йому всміхнеться імператор і через це його ославлять визначним мандрівником. Мені здається, що я бачу міщанина мосціпана, прославленого Молієровим муфтієм. Москалі створили французьке чудесне слово дня означення своєї політичної гостинности: говорячи про чужинців, яких вони засліплюють своїми святкуваннями, їх слід «анґірлянде» (enguirlander — вкривати гбуло-ірляндами, тепер слід би це замінити на encaviarer — годувати ікрою) кажугь вони. Але хай він стережеться дати прояв занепаду своєї ретельности; з першою ознакою втоми чи прозріння, при найпершій неблагості, яка прозрадила б не нудоту, але здатність нудьгувати, він побачить, як постає проти нього, неначе роздратована гадюка, «русекий дух», найзлосливіший з усіх духів.\nКпини, ті безвладні втіхи пригноблених, є тут приємністю для селян, як сарказм та елеганція вельмож: іронія та наподоблювання є одинокі природні таланти, які я стрінув серед москалів…\nЯ більше не вірю в чесність мужика. Мене напущено запевняють, що він не вкраде ані квітки з садів свого царя: щодо цього я зовсім не сперечаюсь; я знаю, яких чудес можна осягнути через страх…\nБачучи стільки непотрібних запевнень, я шукаю, кого обманули ці хлоп’ячі побрехеньки, та кричу про себе, як у комедії: «Кого тут піддурюють? Усіх чисто піддурили.»\nЯ маю одну сталу ідею: можна й слід панувати над людьми, не обманюючи їх. Якщо у приватнім житті брехня в огидна, то в житті суспільнім це злочин і цей злочин помститься.. Кожний уряд, що бреше, є ще більш небезпечним змовником, як убивник, якому він по закону відрубує голову; а злочин, тобто брехня, є найпотворніша з провин. Відмовляючись від правди, геній уступає; пан принижує себе перед рабом, бо людина, що обманює, є нижча від людини, яку обманено. Це стосується до урядів та до літератури, так само, як і до релігії…\nЩе раз: усе в Росії — це обман, а привітна гостинність царя, що приймає у своїм палаці кріпаків та кріпаків своїх придворних, є лише ще одним осмішуванням».\nСучасна московська солоневиче-сонрівсько-солідаристська преса виє на де Кюстіна, як пси вночі на ясний місяць. Але разом з тим уся ця преса з дня-на-день твердить, що сталінська Росія збудована на великій брехні, на систематичній брехні, що просякає ціле тамошнє життя. Але здається, що саме де Кюстін перший помітив та виявив, що брехня покладена в основу керування Московщиною-Росією. Відомий письменник XIX ст. Н. С. Лєсков-Стебницький також, хоч значно пізніше від Кюстіна, казав, що Москва збудована на «credo guia absurdum» (на вірі в абсурд) Це дуже близьке до думок де Кюстіна. Так само Лєсков-Стебницький звертав увагу на те, що «Москва слезам не вєріт». Де Кюстін також підкреслює нелюдяність московської брехливої державної системи, отже, чи не краще було б, коли б солоневиче-сонрівські солідаристи зі своїм виттям переключилися з де Кюстіна на Н. С. Лескова. Це було б видовище гідне московських богів…\n«Дня 22 липня 1839 року, — пише де Кюстін, — коли Ніколас Палкін улаштував у Петергофі «народне свято», о третій годині пополудні почалася велика буря. Велика кількість барж, переповнених людьми, що поспішали морем з Петербурга на свято, потонули. Другого дня признавалися до двох сот утоплених, інші говорили, що загинуло півтори тисячі, а навіть дві тисячі, але ніхто не дізнається правди, часописи не писатимуть про нещастя, що означало би оскаржувати імператора. Не зважаючи на це велике нещастя, помпезне святкування з нічною ілюмінацією відбулося цілком «нормально», неначе нічого не сталося.\nТаємниця денноії катастрофи була дотримана протягом цілого вечора; а цього ранку двір не видається від цього засмученим: приписи вимагають тут перш за — все, щоб ніхто не говорив про те, що турбує думки всіх. Подібні нещастя, хоч і менші розмірами, трапляються щороку під час пегергофських свят, які стали би імпозантними днями жалоби, похоронних урочистостей, коли б ще хто поза мною подумав чого варті ці пишні церемонії, але тут я самітний з цими думками».\nМаркіз дуже вражений катастрофою, що коштувала скількох жертв життя, тому раз-у-раз повертається до неї, часто перериваючи опис двірських церемоній на «народному святі»:\n«Уявіть собі тисячі оповідань, різного рода дискусії і заяви, крики, які спричинили б подібні події в якій хочете країні, крім цієї, а зокрема в нашій? Скільки часописів сказали б, а скільки голосів це підхопили б, що поліція ніколи не виконує свого завдання, що баржі погані, що поромщики хапчиві, що влада замість того, щоб запобігти небезпеці, збільшує її чи то через свою легковажність, чи то через свою хапчивість… А тут нічого!!! Мовчанка ще жахливіша від самого нещастя. Два рядки в газеті без подробиць, а при дворі, в місті, в салонах великого світу’ ані слова, а якщо тут не говорять, то й ніде інде не говорять про це. У Петербурзі нема кав’ярень, щоб обговорювати там часописи, які нині існують; дрібні урядовці ще більше залякані, аніж вельможі, а про що не сміють говорити у шефа, те саме буде ще більше замовчане у підлегих…\nБуло, б незручно говорити про потоп, коли б ця катастрофа сталася за правління когось з російських імператорів…»\n«Я згоджуся, що подібні вчинки належать до тутешніх звичаїв, бо я не бачив виразу протестів чи жаху на обличчях жодного з глядачів цих жахливих сцен, а при цьому були люди з усіх верств. За білого дня, на переповненій вулиці, бити людину до смерти раніше ніж її судити, от що здається цілком природнім суспільносте та поліції в Петербурзі. Міщани, шляхта, солдати й городські багачі та бідні, великі й малі — всі погоджуються спокійно, що подібні речі відбуваються в них на очах, не турбуються законами цього вчинку. Деінде громадянина боронять усі перед агентом влади, що переступає межі; тут усе навпаки…»\nМораль народу є повільним вислідом взаємовпливів законів на звичаї та звичаїв на закони, вона не міняється за одним помахом палиці чарівника. Звичаї москалів, всупереч усім претензіям цих напівдикунів, є і залишаються ще довго жорстокими».\nВід француза, що в ролі домашнього навчителя перебував довгий час у Петербурзі, Шостій довідується про долю, яка стрінула Пушкіна та про роль, яку в смерті поета відіграв Ніколай Палкін, рівнож як і про заслання Лєрмонтова на «осолоджений Сибір» — Кавказ за вірші про смерть Пушкіна. Від цього ж француза Кюстін довідується про великі селянські заворушення на Волзі, які мали бути стлумлені дуже криваво. Про характер майбутньої революції де Кюстін висловив декілька спостережень, які пізніше справдилися вражаюче: «Тому, що все однакове, незмірне розтягнення території не стане перешкодою для того, щоб все відбулося в Росії з одного кінця до другого з пунктуальністю, у чарівній згоді, якщо коли-небудь здолають виконати справжню революцію через цей народ, то різанина буде регулярна, як полкові вправи. Побачите села, перетворені на касарні та вбивство, що з халуп організовано і збройно посувається шиком, в повнім порядку, нарешті москалі улаштують грабунок від Смоленська до Іркутська, так, як вони марширують під час параду на площі перед Зимовим Палацем у Петербурзі. Наслідком такої одноманітності природних нахилів народу та його суспільних звичаїв постає однозгідність, прояви якої можуть стати дивовижними, як у Добрім, так і в злім.\nВсе є темне в майбутньому світі, але що є певне — це те, що світ побачить дивні сцени, які відіграє перед іншими націями ця заздалегідь определена нація».\n«Я додам, що криваві сцени ще відбуваються щодня в багатьох місцевостях цієї самої країни, де суспільний лад щойно був порушений та відновлений таким жахливим способом. Ви бачите, як москалі з гордістю закидають Франції її політичні непорядки та з того роблять висновки на користь самодержавія. Але хай буде дана воля друку в Росії на 24 години і ви довідаєтеся про таке, що вас примусить з жахом відступити. Мовчання конче потрібне для утиску. При самодержавній владі порушення мовчанки є недискретністю, що дорівнює державній зраді.\nМи йдемо за денного світла — вони посуваються приховано: гра не є рівна. Незнання, на яке вони нас залишають, нас осліплює; наша щирість їх освітлює, ми маємо хибу балакучосте, вони посідають силу таємниці: от що робить їх такими звинними».\n«Все, що я вам можу сказати, це те, що від часу, коли в Росії я бачу дуже чорне майбутнє Європи, Проте моє сумління примушує вам сказати, що цей погляд поборюють дуже розумні та досвідчені люди. Ці люди кажуть, що я перебільшую могутність Росії, що призначення цієї країни є понести свої здобутки на Схід, а потім розпастися… Вони визнають, що цей народ має відчуття мальовничості; вони присуджують йому музичні здібності, вони заключають, що ті нахили можуть допомогти розвинути до певної міри мистецтво, але їх не вистачає для переведення панівних намірів, які я йому приписую та які я вбачаю в його урядові. Наукового генія бракує москалям, — додають вони — москалі ніколи не виявили творчої сили, вони від природи одержали лінивий та поверховий дух; якщо вони вчаться, то більш від страху, а не через схильність; страх робить їх здатними за все братись… Але страх також перешкоджає їм зайти задалеко на кожнім шляху; геній через сміливість своєї природи є як героїзм, він живе свободою, в той час, як страх і рабство мають обмежене існування, як і пересічність, чиєю зброє вони являються… Москалі скоріше покірні, як розумні, скоріше релігійні, як філософи, вони мають більше слухняності, ніж волі, їхній думці бракує руху, як їхній душі свободи… На хвилину вони можуть стати здобичниками зброєю, але ніколи не стануть ними ідеєю, а народ, що не має чого навчити народи, які він хоче підбити, не є на довший час міцнішим».\nЯк бачимо з наведеного, тодішні Кеннани вміли краще аргументувати свої тези, Тим більше, що тоді москалі ще не вхопилися були універсальних отруйних ідей, якими мали б підбити світ, бо Маркс ще не встиг був створити для них свого марксизму…\n«Такі, здається мені, найміцніші докази висловлені проти моїх побоювань політичними оптимістами… Я ніяк не послабив аргументів моїх противників; вони закидають мені, що я перебільшую небезпеку. Але в дійсності мої думки поділяють інші особи, маючи важливі для цього підстави. Вони закидають оптимістам їхнє засліплення, закликаючи їх побачити лихо ще заки воно не стало неминучим. Я представив вам питання у двох обличчях — висловлюйтесь: ваш присуд матиме для мене велику вагу, проте я попереджаю вас, якщо ваше рішення буде проти мене, то наслідком цього я далі буду старатися боронити мої погляди якнайдовше та якнайміцніше, пробуючи підперти їх ліпшими доказами. Я бачу велетня зблизька та я не можу себе переконати, що цей витвір Провидіння має завданням лише зменшення варварства Азії: мені здається, що його головне призначення покарати новою інвазією здрібнілу цивілізацію Європи; вічна східня тиранія безнастанно загрожує нам і ми підляжемо їй, якщо наші роздори та наші несправедливості зроблять нас гідними такої кари».\nДе Кюстін меланхолійно скаржиться на цю заздрісну пильність, з якою уряд відрядив до його особи фельдєгера, з яким маркіз мусив нерозлучно подорожувати по країні. Зрештою, поза фельдєгером усюди на шляху Кюстіна у відповідній хвилині несподівано виростали інші агенти тодішнього «інтуриста»:\n«Вам ні в чім не відмовляють, але вас усюди супроводять. Ввічливість стає тут засобом догляду…» (Л. 19-й).\n«В Росії таємниця панує всюди; таємниці адміністративні, політичні, соціальні і дискретність корисні та не потрібні… Режим, жорстокість якого вимагає, щоб його підтримувати подібними засобами — є режимом глибинно порочним». (Л. 20-й).\nМайже одразу по прибутті до Петербургу де Кюстін схопив механіку існування цієї столиці, де він бачив «лише вищих урядовців, які командують над нижчими урядовцями. (Л. 9-й).\nЦі спостереження цілком подібні до Шевченкових. На загал, чим більше вчитуватися у зауваження Кюстіна про Росію, тим частіше пригадуються майже подібними словами висловлені думки Шевченка в «Кобзарі» та в «Щоденнику». Варто навести без скорочення довше визначення Росії, складене ще в перших днях побуту маркіза на березі Неви:\n«Цей народ-автоматів нагадує половину, партії шахів, одна людина веде всю гру, а незримим супротивником є людство. Тут рухаються та дихають лише за дозволом імператора; також усе є понуре й присилуване. Мовчання панує над життям та паралізує його. Офіцери, візники, кріпаки, придворні — усі слуги того самого пана сліпо підлягають одній думці, їм незнаній. Це архитвір дисципліни, але видовище цього «досконалого» порядку мене зовсім не задовольняє, бо така впорядкованість здобувається через цілковите знищення незалежності. Мені здається, що тінь смерти ширяє над цією частиною земної кулі. (Значно пізніше А. Блок у поемі «Возмєздіє» писав про Росію кінця XIX ст. майже те саме, — «В те годи давніє, глухі є… Победоносцев над Россіей простьор совіниє крила»…)\n«Серед цього народу, позбавленого вільної години на волі, ви бачите лише тіла без душі й ви здригаєтеся при думці, що на таку кількість рук і ніг припадає лише одна голова». (Л. 9-й).\nЯк бачимо, маркізові спостереження з 1839 року зовсім не втратили своєї вартости й для Москви року 1958. Тому аж ніяк не доводиться дивуватися, що американський посол у Москві Бедел Сміс, як сам він недавно в цьому признався, часто замість того, щоб складати власний дипломатичний звіт з Москви до Вашингтону, переписував цілі сторінки з твору де Кюстіна, лише підписуючи їх сучасною датою. Ця глибина й влучність спостережень та думок Кюстіна, який розкрив істоту Росії, є рівнож причиною — безнастанного крику ненависти та розпачу сучасної московської ура-патріотичної преси (Лазаревський, Солоневич, Шіряєв-Алімов, Кремньов, Тімашев та інші). Для москалів ворогом число перше є, власне, ніхто інший, як давно померлий маркіз Астольф де Кюстін…\n«Коли церква відмовляється від свободи, вона втрачає моральну доброчинність, як рабиня, вона породжує рабство». (Л. 23-й).\n«Політична віра тут міцніша, як віра, релігійна єдність московської церкви є лише зовнішня; секти, примушені до мовчанки, зручно вирахованої пануючою церквою, риють собі дорогу під землю». (Л. 22-й).\nДуже вірне окреслення характеру московської влади подає Кюстін: «Російська влада — це таборова дисципліна, підкорена державному ладові, це стан облоги, який став нормальним станом суспільносте». (Л. 9-й). А от нижче короткі рядки, які могли б стати написом на цьому творі:\n«В Росії деспотизм є на троні, але тиранія є всюди». (Лист 23-й).\n«Після Петровсько-Розумовського розчарування все більше зростало, так що при вїзді до Москви ви, нарешті, не вірите тому, що помічали здалека: приснилося, а по пробудженні ви опинилися в найпрозаїчнішім та найнуднішім місті у світі, у великім місті без жодної будови, що була б гідна розумного захоплення. Перед цією тяжкою та незграбною копією Європи ви питаєте себе, куди поділася Азія, що на мить постала перед вами. Без здібности до будування, без хисту до різьбарства можна накопичувати каміння, творити величезні розмірами будівлі, але не можна створити чогось гармонійного, тобто великого через свої співвідношення. Щасливий привілей мистецтва!.. Архитвори переживають самих себе, вони існують у пам’яті людській довгі віки по тім, як час їх зруйнував; вони приязні через натхнення, яке проявляється в їх найостанніших дрібницях. Вони вічні, як думка, що їх створила, в той час, як неформальні маси з певною тривкістю, яка їм надана, будуть забуті навіть ще заки їх подолає час. Мистецтво, коли воно досягає досконалосте, вдихує в камінь душу, — це таїнство. От чого вчить нас Греція, де кожний кусник різьби спричиняється до більшого враження від загального плану кожної будови. В будівництві, як і в інших мистецтвах, — Це досконалість найменших дрібниць та їхні відношення, мудро комбіновані з загальним планом, з яким народжується відчуття краси. В цілій Росії ніщо не витворює подібного враження».\n«Звичайно, країна, де подібна будова зветься місцем Молитви, не є Європою — це Індія, Персія, Китай, а люди, що йдуть вклонятися Богові в цій коробці конфітур, не є християнами».\nПро московський Кремль, хоч він і був збудований ломбардськими будівничими, які зробили з нього кепську копію міланського замку, де Кюстін із жахом пише: «Ці незчисленні будови висловлюють лише одну й ту саму ідею, яка панує тут надусім: війна підтримана жахом. Кремль — це безперечно витвір понадлюдської істоти, але істоти злотворної. Слава в рабстві — така є алегорія, зображена цим шайтанським спорудженням… Це місце побуту для постатей з Апокаліпси.\nМешкати в Кремлі — це не значить жити, а боронитися: пригноблення викликає повстання, повстання зумовляє обережність, обережність збільшує небезпеку, а з цієї довгої послідовности дій та протидій народжується потвора, деспотизм, що збудував собі дім у Москві, Кремль! От і все. Коли б повернулися на землю велетні передпотопового світу, щоб відвідати своїх слабих нащадків, вони могли б ще оселитися тут.\nВ архітектурі Кремля все має символічний сенс, вільний чи ні, але те що залишається реального, коли ви перемогли ваш перший переляк, щоб дістатися до глибини цих дикунських пишнот — це купа схованок, бундючно прозваних палатами та соборами. Москалі чинять мудро, вони не виходять із в’язниць.\nСаме їхнє підсоння є спільником тиранії. Холод цієї країни не дозволяє будувати тут великих церков, де вірні замерзали б під час молитви; тут дух не зноситься в небо оздобами релігійної архітектури, під цією широтою людина може ставити Богові лише темні будиночки. Темні кремлівські собори з їх вузеньким склепінням та грубими мурами, нагадують льохи — це мальовані в’язниці, в той час, як палати — це позолочені темниці».\nДалі де Кюстін зазначає, що душею Кремля є Іван IV-ий: «Це не він збудував цю фортецю, але він в ній народився, там умер і туди повертається, його дух залишається тут».\n«План Кремля був започаткований і виконаний за його предка Івана III-го і людьми цього покрою; та я хочу послуговуватись цими величезними постатями, наче дзеркалом, щоб представити вам Кремль, якого я не можу змалювати звичайними засобами, бо тут мої слова не дорівнюють речам…\nЯкщо з улаштування будинку ми виводимо характер особи, яка в ньому живе, то чи не можемо ми шляхом подібного розумування уявити собі вигляд будівель після людей, для яких вони були збудовані? Наші пристрасті, наші звички, наш геній — настільки сильні, що залишають свій незаперечний слід на всьому, аж до самих основ наших осель.\nОтже, коли існує спорудження, до якого можна прикласти цей спосіб уявлення, то це саме буде Кремль… Тут ми бачимо приявність Європи і Азії, а геній Візантії сполучує їх.\nЯк не крутити чи розглядати цю фортецю під оглядом чисто історичним, чи розглядати її під оглядом поетичним та мальовничим — вона все одно буде найбільш національною будівлею Росії, отже, і найцікавішою як для москалів, так і чужинців.\nЯ вам уже сказав, що Іван IV зовсім не будував Кремля і це святилище деспотизму було збудоване з каміння за Івана III 1485 року двома архітекторами італійцями, що звалися Марко та Піетро Антоніо, викликаними до Москви великим князем, який хотів відновитиі дерев’яні укріплення фортеці, давніше заснованої Димітріем Донським.\nНаслідки його даються взнаки ще за наших днів. Якби ви мене супроводили в цій подорожі, то ви відкрили б разом зі мною на дні душі московського народу неминучі спустошення самодержавної влади, доведеної до останніх висновків, спочатку — це дикунська байдужість до святости слова, до щиросте почувань, до справедливосте поступовань і, потім — це перемога брехні в усіх життєвих вчинках та справах. Це брак чесноти, недовір’я, обман у всіх формах, словом — моральний сенс є винищений». (Слід зазначити, що Турґенєв не раз висловлював погляди, вражаючо подібні до Кюстінових. 1865 року він писав до графині Лаваль, що чесноти, прямоти, щирости, одвертости — немає в його народі…). (І. Турґенєв. Пісьма к ґрафіне Лаваль, м. 1915)\nАле вернімося до Кюстіна в Кремлі, який проголошує далі: «Мені здається, що я бачу процесію пороків, що виходить усіма кремлівськими воротами, щоб затопити Росію.\nТаке царювання осліплює назавжди людську душу в нації, що терпеливо зносила його до кінця; останні небожата цих людей, розп’ятих катами, будуть відчувати муки своїх батьків. Злочин проти людськосте деградує народи аж до їхніх найдальших нащадків. Цей злочин не полягає лише в тому, що хтось чинить несправедливість, але, що ніхто цьому не протиставиться; народ, який під приключкою, що покірність є найперша з чеснот, зберігає тиранію для своїх нащадків, нехтує своїм власним добром, він робить гірше, як це: він ухиляється від своїх обов’язків.\nСліпа покірність підданих, їхня мовчанка, їхня вірність своїм безмозким панам — є фальшивими чеснотами: підкорення похвальне, а зверхність шанована, коли вони стають засобом забезпечення людських прав. Але коли король нехтує тим, коли він забуває за яких умов дозволено панувати над собі подібними людьми, то громадянам залишається тільки звернутися до Бога, свого вічного пана, який звільнить їх від присяги вірности тимчасовому господареві.\n…Брутальна жорстокість Івана IV примусила збліднути Тиберіїв, Неронів, Каракал, Людовіка, Річарда ПІ, Генріха VIII і всіх старовинних та сучасних тиранів… Якщо ви не студіюєте спеціально літописів Росії, то розповідь, яку зараз будете читати, вразить вас своєю потворністю. Проте, це лиш підсумок справжніх подій.\nАле ціла ця збиранина страхіть, засвідчена історією, хоч це звучить як вигадка, не є тим, що викликає найбільше думок при описі довгого царювання Івана IV. Ні, проблемою цілком не до рішення для філософів, вічним предметом для здивування та понурих роздумувань є вплив, який зробила ця тиранія, без подібної собі, коли йдеться про націю, яку вона здесяткувала: вона не лише не викликає відрази в цілих поколіннях,— вона їх зачаровує.\nВін захоче забратися геть, але москалі благатимуть правити далі над ними по своїй уподобі. Так виправданий, так гарантований тиран знову розпочне тяг своїх катувань. Для нього царювати — це вбивати, він вбиває від страху та з обов’язку і ця надто проста конституція є скріплена згодою москалів та жалем і слізьми цілої нації по смерти тирана!… Іван, коли він рішив, як Нерон, скинути ярмо слави та чесноти, щоб панувати виключно терором, не обмежується винаходом незнаних до того часу жорстокостей, він ще обтяжує нещасливих жертв своєї люті образами: він винахідливий, він комічний у своїй жорстокості. Жахливе та смішне одноразово оживлюють його сатиричну та немилосердну душу. Він пробиває серця вщіпливимй словами в той самий час, як він сам шматує тіла, і в цих злочинах, поповнюваних на своїх земляках, яких від надміру перестрашеної гордости вважає за ворогів, добірність його слів перевищує варварство вчинків.\nЦе не означає, що він не кохався у тортурах на всілякі способи, винайдених перед ним, щоб мучити тіла людей та продовжувати муки: його урядування — це царювання тортур.\nУява відмовляється сприймати таке моральне та політичне явище. Я щойно це сказав і це слід сказати вдруге: Іван IV розпочав, як син Аґріппіни, з чесноти та з того, що впливає, мабуть, на найбільше чванливу і метушливу націю — із завоювань. У цій добі свого життя, примушуючи замовкнути грубі нахили, та брутальну жорстокість, які в нього проявлялися від дитинства, він підпорядковує керівництву мудрих та суворих друзів.\nКазань, ця грізна опора ісламізму в Азії, паде у 1552 році під ударами царської армії, його енергія здивувала навіть напівдикі племена, але незабаром ви побачите його таким боягузом, таким плазуном, він стає боязким і в той же час жорстоким. Це через те, що в нього, як майже в кожної потвори, жорстокість мала своїм головним корінням страх. Він через ціле своє життя пригадував те, що він зазнав у дитинстві: деспотизм бояр, їх роздори загрожували його життю, коли йому ще бракувало сили, щоб боротись, можна сказати, що змужніння принесло йому бажання помститися за безсилість дитячого віку. Але, якщо є щось глибоко повчального у страшнім житті цієї людини, то це те, що він згубив хоробрість — згубивши чесноту.\nАстрахань підпала тій самій долі, що й Казань. Московщина, звільнена від сусідства своїх давніх господарів татар — ликує на радощах, але цей народ слуг, що може звільнитися від одного ярма, щоб опинитися в другім, обожнює молодого царя з гордощами та боязню недавно звільненого.\nЙого давні дорадники є першими жертвами його злоби; він вбачає в них зрадників, або, що є однозначним в його очах, панів він засуджує на вигнання і на смерть винних за непошану до самодержавства. Ці непоштиві міністри довгий час дозволяли собі вважати себе мудрішими від свого господаря: присуд здається справедливим в очах народу. Це завдяки порадам цих непідкуплених людей він здобув собі славу. Він не може зносити тягару вдячности, яка належиться їм від нього, а боячись здаватися невдячним супроти них, він їх убиває… Дика злоба вибухає тоді в ньому, дитячі страхи збуджують жорстокість дорослого: завжди жевріючі спогади про загрози та роздори вельмож, які сперечалися за охорону його колиски, вказують йому всюди зрадників та змовників.\nІдолопоклонство перед самим собою, дотримане в усіх наслідках державного управління, — такий є кодекс справедливости царя, скріплений згодою цілої Московщини. Не зважаючи на свої злочини, Іван IV є в Москві вибранцем цілої нації. Деінде його вважали б за потвору, що її виригнуло пекло.\nВтомлений брехати, він доводить цинізм тиранії до того, що перестає прикидатися добрим, легковажить собі цю останню обережність звичайних деспотів. Він показує себе відверто жорстоким, а щоб не червоніти за чесноти інших, він віддає останніх зі своїх безкорисних друзів на помсту своїх більш невибагливих улюбленців. Тоді між царем і його сателітами утворюється суперництво у злочинах, яке примушує здригатись, та (тут Бог об’являється ще раз у тій, майже, понадприродній історії) так само, як його моральне життя поділяється на дві доби, його тілесний вигляд зміняється передчасно: вродливий за ранніх молодощів, він стає гидким, коли стає злочинним.\nВін втрачає досконалу дружину і одружується з такою ж кровожерною, як він сам. Ця також умирає. Він одружується ще раз на превелике згіршення грецької церкви, що не дозволяє третього шлюбу: так він одружується п’ять, шість, сім разів!!! Не знати докладної кількости його шлюбів. Він знеохочується, вбиває, забуває своїх жінок та всупереч байдужості, яку на показ проявляє до своїх колишніх жінок, він починає мститися за їхню смерть з дрібничковим завзяттям, що з кожним повдовінням царя поширює пострах на ціле царство. Одначе, здебільшого, ця смерть, що служила причиною до стількох страчень, була спричинена чи наказана самим царем, його жалоби є для нього нічим іншим, як причиною для пролиття крови та примушування других до плачу.\nНаклепи Івана IV завжди наперед обгрунтовані, кожний, кого влупила отрута його слова — вмре; трупи накопичуються довкола нього. Але смерть це ще найменше зло, яким він наділює засуджених. Його поглиблена жорстокість відкрила способи змушувати їх прагнути останнього удару. Визнаючись на тортурах, він грає витонченими терпіннями своїх жертв, він продовжує ці терпіння з пекельною звинністю та в своїй жорстокій дбайливості насолоджується їхніми муками і боїться їхнього скону в такій самій мірі, як вони його прагнуть. Смерть — це єдине благо, яке він дарує своїм підданим.\nПроте слід вам описати раз назавжди деякі з нових способів жорстокостей, що він їх винайшов супроти, так званих, злочинців, яких він хоче скарати (Карамзін, звідки я це беру наводить джерела). Він їх наказує варити по частинах, у той час, як обливають крижаною водою решту тіла, він примушує здирати з них шкіру в його приявности. Потім, він велить колоти зубцями їхнє оголене та трепетливе м’ясо, а в той час його очі пасуться в їхній крові, в їхніх здриганнях. Його вуха насолоджуються їхніми криками, інколи він їх добиває власноручно ударами кинджалу, але здебільшого, закидаючи собі цей акт ласки, як свою слабість, він заощаджує довго серце та голову, щоб зволікати з тортурами. Він наказує відрубувати члени тіла, але обережно, щоб не зачепити тулуба; потім він наказує кидати один по другім ці живі тулуби виголодженим та пожадливим звірам, які видирають кусні з цих жахливих недобитків.\nТремтливі тулуби старанно зберігають, щоб примусити їх якнайдовше бути при цих вправах царя, що суперничає в жорстокості з тиграми. Він перевтомить катів, забракне місця для поховань. Новгород Великий буде обраний, щоб служити прикладом для насичення гніву цієї потвори. Ціле населення міста оскаржено за зраду на користь Польщі, але воно винне найбільше через те, що довгий час було незалежне та славне. Його зачумлено навмисно безліччю довільних страчень, що відбуваються в його закривавлених мурах, води Волхова псуються під трупами, що залишилися непохованими довкола валів проклятого міста. А тому, що смерть через тортури не була досить знищуюча, то штучна пошесть суперничає з шибеницями, щоб масово десяткувати населення та наситити лютість батюшки. Батюшка — ласкаве слово чи скоріше титул, яке улесливі московити з сердечністю надають машинально своїм всемогутнім та улюбленим володарям, якими б вони в дійсності не були.\nПід цим безмозким царюванням жодна людина не йде природним шляхом свого життя, жодна не досягає можливого кінця свого існування, людська зухвалість посягає на божеську прерогативу. Сама смерть зведена до ролі служки, ката, втрачає свою поважність відповідно до того, як життя втрачає свою ціну. Тиран здетронізував янгола, а земля, окроплена кров’ю та слізьми, з покорою бачить, як служниця божеської справедливости слухняно крочить позаду відгодованих катів великого князя. Під царем смерть стає рабинею людини. Цей безмозкий тиран завербував чуму, що з підлеглістю капрала спустошує цілі країни, призначені до вилюднення примхою цього володаря. Радість цієї людини є нещастям для других, його влада — нищенням життя, війною без слави, війною під час глибокого миру, війною супроти істот, позбавлених оборони, голих, безвільних, яких Бог поставив під його священну охорону. Його закон — ненависть до людського роду; його пристрасть — страх, подвійний страх, той, що він його відчуває та той, що його спричиняє.\nКоли він метиться, то він продовжує послідовність своєї юстиції аж до останнього ступеня споріднення, вигублюючи цілі родини, молодих дівчат, старців, вагітних жінок та немовлят. Він не обмежується, як звичайні тирани, покаранням просто кількох родин, кількох підозрілих осіб: ми бачимо, як він мавпує жидівського Бога, вбиває цілими провінціями, не минаючи нікого — все там винищується, все, що було живе, зникає, включно до звірят, до риб, яких він затроює в озерах та ріках. Чи ви ймете віру цьому, він примушує синів помагати катам супроти власних батьків!.. Та ще знаходяться такі, що це роблять!!!\nПослуговуючись людськими тілами наче годинниками, Іван винаходить отруї з визначеною годиною та відзначає із задоволеною постійністю найменші відхилення свого часу смертю своїх підданих, по-мистецьки видовженою з хвилини на хвилину на шляху до труни, яку він увесь час тримає відкритою під їхніми ногами. Яка найдокладніша точність головує на цих пекельних розвагах. Пекельних! — чи це відповідне слово? Чи людина для себе самої могла б винайти такі насолоди? Чи людина насмілилась би спотворювати святе ім’я справедливості, вживаючи його при такій нечистивій грі? Хто міг би насмілитись сумніватися в існуванні пекла, читаючи подібну історію?\nПотвора сама приявна особисто при всіх наряджених нею тортурах: випари крови п’янять її, не насичуючи. Він завжди дуже веселий, коли він бачить смерть та спричиняє муки багатьох нещасних.\nВін витворює для себе забаву, що я кажу, обов’язок ображати їхні муки, розтинаючи їх своїм глузливим словом, гострішим як лезо його ножів.\nОтже, перед цим видовищем Московщина мовчить!.. Та ні, незабаром ви побачите, як вона зворушиться, вона зараз запротестує. Але не думайте, що вона це зробить в обороні потоптаної людяности, вона протестуватиме проти небезпеки позбутися князя, що керує нею так, як ви щойно бачили.\nПотвора, давши стільки доказів жорстокосте, мала б бути знана для свого народу і вона була знана!.. Але раптом, чи то щоб розважити себе вимірюванням терпеливости московитів, чи з християнського каяття (він удавав пошану перед святощами, лицемірство само могло перемінитися на справжню побожність в певних хвилинах цього цілком протиприродного життя), отже нехай це буде християнське каяття, чи від страху, чи від забаганок, чи від утоми, чи від хитрощів — одного дня він покинув своє берло, тобто свою сокиру, та кинув корону об землю. Тоді, але лише тоді, за час цього цілого довгого царювання, імперія розворушилася. Націям загрожена визволенням, збудилася зненацька: москалі, досі німі свідки, безвільні знаряддя таких страхів, віднайшли голос і цей голос народу, що гадає бути голосом Бога, підноситься раптово, щоб оплакати втрат) такого тирана!.. Може вони мали сумнів щодо його щирости, боялися не безпідставно його помсти, на коли було б прийняте удаване його зречення: хто знає, чи ця любов до князя не мала за своє джерело жах, навіяний тираном, — москалі вдосконалили жах, чіпляючи йому маску любови.\nМоскві загрожує ворожа інвазія (Іван влучно вибрав час на каяття), москалі боялися безладдя, інакше кажучи, — вони передбачають хвилину, коли, не можучи забезпечити для себе свободу, вони будуть примушені думати і бажати по своїй волі показати себе людьми та, що найгірше, громадянами; що стало б щастям для другого народу — знеохочує цей. Коротко, Московщина втомлена своєю довгою немічністю, віддано вклякає перед чобітьми Івана, яких вона боїться менше, як самої себе. Вона благає цього незаступимого володаря, вона збирає його скривавлену корону і берло та повертає йому. Просить у нього єдиної ласки: згодитися знову одягти на неї залізне ярмо, в якому вона ніколи не втомилася ходити.\nЯкщо це покора, то вона йде задалеко, Навіть для християн; якщо це підлість, — то вона непростима; а коли це патріотизм, — то він нечестивий. Коли людина зломить свої гордощі, то вона творить добро; коли людина любить невільництво, — то чинить зло. Релігія покоряє, невільництво упідлює і між ними двома існує така різниця, як між святістю та брутальністю.\nЯк би там не було, московити, заглушуючи крик свого сумління, вірять у царя більше як у Бога. Чи таким чином вони створюють для себе чесноту, приносячи все в жертву для рятунку імперії, ганебної імперії, існування якої може бути продовжене лише потоптанням людської гідности!!! Засліплені монархічним ідолопоклонством, яке створили самі для себе, москалі нашого століття, так само як і москалі століття Івана, забувають, що пошана перед справедливістю, що культ правди має більшу вартість для всіх людей із слов’янами включно, аніж для Росії.\nТут мені ще раз об’являється інтервенція понадприродної влади із старовинними формами. З тремтінням запитуєш себе, яка є майбутність, що її Провидіння обрало для цієї суспільносте, яке такою ціною купує собі продовження життя.\nЦе той найвищий закон, що підпорядковує цю націю Іванові IV: хай буде тигр замість Бога, щоб лише не заникла імперія — така була російська політика за цього царювання, що створило Росію. Та мене жахає значно більше терпеливість жертв, аніж жорстокість тирана. Це політика інстинкту чи політика розрахунку, що для мене мало важить! Що для мене є важливим та що я бачу з жахом, — це те, що вона триває вічно, зміняючись відповідно до обставин та що ще сьогодні вона викликала б ті самі наслідки під подібним царем, коли б земля породила двічі Івана IV.\nВсі клянуться — великі, малі, бояри, стани та особи, словом — ціла нація клянеться із слізьми, з любов’ю підкоритися в усьому, щоб тільки він не залишив їх на самих себе. Цей верх нещастя є єдиною загрозою, яку москалі у своєму нешляхетному патріотизмі не можуть холоднокровно зносити; беручи до уваги, що неминуче безладдя, яке постане, зруйнувало б їхню імперію невільники. Підлість, доведена до цього ступеня, наближається до взнеслоґо; це щось від римських чеснот і вона уточнює державу, але яку державу, милий Боже!… Засіб знеславлює мету.\nТим часом розчулена жорстока бестія змилосердилася над звірятами, з яких довгий час робила для себе пасовисько; вона знову повертається до влади без обмежень, навпаки, з абсурдними застереженнями на користь своїх гордощів і люті. Він згоджується їх прийняти неначе з ласки до цього народу, залюбленого у приниженні так, як інші народи є фанатиками свободи, до цього народу насичуваного своєю власного кров’ю, народу, що прагне, щоб його вбивали на втіху свого володаря, він тремтить, як тільки віддихне в спокою.\nПочинаючи від цього моменту витворюється методична тиранія, але проте ґвалтовна, якої подібної не знають літописи людського роду, беручи на увагу, що було ж стільки божевілля в її виконуванні і в покірності супроти неї. Володар і нація в ті часи, ціла імперія — здуріли, а наслідки цього шалу ще тривають.\nГрізний Кремль, з усіма своїми залізними брамами, своїми ославленими підземеллями, своїми неприступними мурами, своїми вежами — здається занадто слабо укріпленим для нерозважного монарха, що хоче вигубити половину свого народу, аби могти керувати в спокою другою половиною в цьому серці, що само по собі збочується від терору і люті, де зло та страх витворюють щодня нові спустошення, поєднується незрозуміла зневіра (бо для цього немає жодної помітної причини, принаймні позитивної) з безцільною жорстокістю; так найбільш ганебна трусливість спричинюється до найбільш сліпої жорстокости. Новий Навуходоносор, король, перетворений на тигра.»\n«4 лютого 1565 року Москва побачила сповнення умов, оголошених царем для духівництва та для бояр в Слободі Олександрівській. Розпочали страчувати, так званих, зрадників, що нібито змовлялися разом з Курбським на життя царя, цариці Анастасії та її дітей. Першою жертвою був знаний воєвода князь Горбатий Шуйський. Цей видатний полководець, що багато спричинився до здобуття Казанського ханства, був засуджений на смерть так само, як і його сімнадцятирічний син. Вони обоє вступили на місце тортур спокійно та гідно, тримаючись за руки… Зять Горбатого, князь Ховрін, грек родом, великий старшина Головін, князь Сухой Кашін, князь Горенський — були повішені того самого дня. Князя Шеверьова посадили на паль. Князів Куракіна та Немого постригли в ченці; велика кількість бояр та боярських дітей була позбавлена майна, інші — засуджені на вигнання» (Карамзін, т. IX, ст. 99).\n«У керуванні справами, — пише далі де Кюстін — життя цієї потвори є суміш енергії та підлосте. Він загрожує своїм ворогам, доки вважає себе сильнішим, а переможений — він плаче, скиглить. Він знеславлює себе, знеславлює свою країну, свій народ і ніколи не знаходить спротиву, жодний голос не піднесеться проти цих потворностей!!! Ганьба, ця остання кара націй, що зраджують самих себе, не отвирає очей москалям!..\nКримський хан спалює Москву, цар утікає. Він повертається до своєї столиці, яка є купою попелища, його приявність викликає серед решток населення більше страху, аніж його спричинив ворог. Але все одно, ніхто ані «мур-мур» проти Царя, що ганебно втік…\nПоляки, шведи по черзі пізнають надмір його нахабства та його трусливости. У пересправах з кримським ханом він принижує себе, даруючи татарам Казань та Астрахань, що він від них видер з такою славою. Він грається славою, як усім. Не зважаючи на кількакратні зради свого шефа, Московщина завжди невтомна в рабстві, ані на хвилину не залишає слухняносте, такої ж тяжкої і принижуючої; героїзм обійшовся б дешевше цій нації, жорстокій супроти себе самої».\nОпубліковано у Історії. Додати до закладок постійне посилання.


Чому потрібно терміново їсти лохину: топ-10 приголомшливих фактів про смачну ягоду | Жіночий журнал Вона\nГен, пов'язаний з віковою втратою слуху\nЕфективні натуральні маски для нормальної шкіри обличчя\nСвербіж шкіри тіла: коли йти до лікаря\nВправи для збільшення грудей: як це працює\nЧому потрібно терміново їсти лохину: топ-10 приголомшливих фактів про смачну ягоду\nЯкби на півночі не росла лохина, то не було б там життя для людей. Саме ця ягода забезпечує річним запасом вітамінів, а точніше - допомагає організму протриматися до наступного сезону. Народи півночі активно використовують лохину в якості фітотерапії і, кажуть, їм ця ягода дійсно допомагає від усіх хвороб.\nЗвичайно, вітаміни в організмі неможливо "законсервувати" на цілий рік, а потім діставати у міру необхідності, але активно поїсти лохину в сезон ти просто зобов'язана! У свіжих і таких смачних ягодах концентрація корисних речовин найвища.\n1. Антиоксидант №1 у світі: захищає від раку\nАнтиоксиданти - це прекрасно. Це очищення організму, омолоджуючі процеси в кожній клітинці! Але лікарі люблять її не "за красу". Кількість високоактивних антиоксидантів в голубиці таке велике (набагато більше, ніж в інших фруктах і ягодах), що її досліджували серйозно і підтвердили: лохина перешкоджає утворенню ракових клітин. Ягоди лохини рекомендуються людям, що працюють у шкідливих умовах, так як пектинові речовини зв'язують і виводять з організму радіоактивні метали.\n2. М'яке проносне\nЯгоди лохини нормалізують роботу ШКТ. Дуже м'яко, не викликаючи звикання, позбавляють від закрепів (для цього пропонують заварювати і листя). Великий вміст в ягоді вітамінів, натрію, міді, фруктози і кислот покращують травлення. Сік добре допомагає при хворобах шлунково-кишкового тракту, а також для посилення виділення шлункового соку.\n3. Прибирає синці під очима, набряки і запалення на шкірі\nБагато проблем зі станом шкіри і зовнішнім виглядом жінки пов'язані з роботою підшлункової залози. Лохина нормалізує роботу підшлункової залози і допомагає вивести жовч. Ідуть і синці під очима, і прищі, і набряклість зменшується. Усі корисні властивості лохини так чи інакше покращують твою зовнішність, від чого б ти не лікувалася.\n4. Допомагає не збожеволіти, підтримує мозок\nЄ такі захворювання, про які (прости, Господи!) Кажуть, що "живий заздрить мертвому". Хвороба Альцгеймера - одна з таких хвороб. Так от, лохина названа не тільки засобом для профілактики цього жахливого недуга, але і в якості лікування. Ну тобі-то це не стане в нагоді, якщо ти вже зараз не будеш пропускати сезон лохини, а в міжсезоння будеш приймати вітаміни з лохиною або чорницею (вона близька за складом). Вітаміни, які є в голубці, запобігають виродження і загибель нейронів, мозкових клітин, таким чином зберігає здоров'я центральної нервової системи. Лохина допоможе зберегти пам'ять і здатність до навчання на довгі роки, а це в плані продовження молодості ще важливіше, ніж домогтися відсутності зморшок.\n5. Лохина хороша при діабеті\nЯгоди лохини рекомендують вживати діабетикам, оскільки вони сприяють відновленню тканин, посилюють дію лікарських препаратів, що знижують рівень цукру в крові, і покращують обмін речовин.\n6. Лохина відновлює зір\nЯкщо ти будеш активно є лохину, то відчуєш як знижується напруга очей. У голубиці виявлені антоціанозіди: унікальні важкі речовини, які уповільнюють процес погіршення зору. Вони можуть запобігти або відстрочити всі вікові проблеми зору.\n7. Ягоди лохини допомагають схуднути\nОскільки ефект проносного поєднується з силою антиоксидантів, то ягода ця добре допомагає схуднути. Спробуй замінити один прийом їжі 150-200 г лохини. Ефект тебе просто вразить.\n8. Відновлює роботу сечостатевої системи\nЯкщо тобі відомо, що таке цистит, то, напевно ти знаєш і що таке журавлина. Лохина - це ще одні ліки, яке перемагають бактерії. З'єднання зі складних полімерів, які є в голубиці не тільки вимивають бактерії з сечостатевої системи, але і запобігають їх подальшу появу. До речі, такі сполуки виявлені, тільки в журавлині і голубиці.\n9. Лохина зміцнює серце і судини\nЛохина славиться високим вмістом клітковини і антиоксидантів. Тому ці ягоди здатні розчиняти поганий холестерин. Те, що потрібно при дуже багатьох захворюваннях серця і судин! Вона також зміцнює серцеві м'язи.\n10. Для щастя, здоров'я і довгих років життя!\nВсі наші святкові побажання один одному лохина перетворить з тексту в реальність. Якщо ти добре поїсиш лохини в сезон, зробиш заготовки на зиму та ще й вітамінними комплексами підтримаєш себе, то будеш і здорова, і енергійна і щаслива. Ягоди відмінно відновлюють нервові клітини, дають потужний імпульс жити активним життям. Якщо на ній виживають народи півночі, то уяви, які потужні перспективи у тебе!


Затримано майже двісті чоловік через незаконний видобуток бурштину - 0332.ua\nЗатримано майже двісті чоловік через незаконний видобуток бурштину\nУ лісі, мiж селами Лiсове – Вовчецьк Маневицького району, близько двох тисяч осіб всупереч закону, за допомогою лопат та інших підручних засобів, здійснювали незаконний видобуток бурштину. Виходячи з оперативної обстановки, правоохоронці розрахували сили і засоби, створили резерв та організували діяльність блокпостів. Основним завданням яких було виявлення транспортних засобів та громадян, які мають намір вчинити протиправні дії. На допомогу прибули придані сили із 5-ти областей. Під час проведення операції затримали 193 чоловіки, з якими в подальшому проводили слідчі дії у рамках кримінального провадження. Переважна більшість затриманих – жителі Рівненської області. Також на місці затримали три автомобілі. Вилучили наркотичні засоби, 5 тисяч гривень, близько 4 кг бурштину та засоби для його видобутку: лопати, бури, сокири тощо. Оскільки бурштинокопачі під час проведення заходів поводили себе агресивно та чинили опір працівникам міліції, тому правоохоронцям довелося використовувати вогнепальну зброю. Здійснювались попереджувальні пострілів у повітря.\nбурштин кримінальне провадження протиправні дії


Я стовідсотково російськомовний киянин, що в Києві ж і народився. Вперше українську мову в природному середовищі міста почув, коли мені було десь років 13. В селі рідних не було, і якщо я чув українську, то це був суржик на базарах, або від недолугих вчителів цієї мови, над якими всі знущалися. Тому для мене як для міської дитини був період, коли я абсолютно чітко відстежував, що якщо ти розмовляєш українською, то ти – селюк у місті.\nПерше зіткнення і осяяння, що мова – то дуже потужний фактор ідентифікації, прийшло до мене після армії, 1989 року. Під час служби я був поштарем, мав доступ до перебудовної літератури, читав "Новий мір", "Знамя", "Огоньок" тощо, де виходили прекрасні романи, відкривались континенти Василя Гросмана, Олександра Солженіцина, заборонені твори. Так я став свідомим антісовєтчіком, зрозумів, що живу у злочинній країні. Після армії українську з вуст моїх сучасників я почув на концерті гурту ВВ в Політехнічному інституті.Там зібралася модерна українська молодь, що говорила українською, у якої були гарні зачіски, яка підтримувала круті інтелектуальні бесіди. Багато там було антирадянщиків, у декого навіть жовто-блакитні прапорці були. Це було так круто – ідентифікувати себе як модерного українця, а не шараварно-аграрного, в естетиці УРСР, що саме тоді я вперше перейшов на українську мову. Оскільки навчався в Театральному інституті, де мова плекалася, то вперше в житті зробив свідомий вибір, і почав навіть в побуті спілкуватися українською, щоб не бути совком. Це співпало з народження нової української модерної музики. Була "Червона рута", Бу-Ба-Бу тощо .Українське мистецьке життя і середовище, в якому я жив, було набагато цікавішим, як і україномовне тамтешнє середовище.\nБезумовно, в 1991 році були всі шанси зробити те, що ми намагаємося зробити зараз на якіснішому рівні. Бажання швидших і радикальніших змін 25 років тому було більшим, ніж зараз. Тоді також гостро стояло питання українізації згори. Спочатку комуністи у парламенті, а далі Табачник, що керував гуманітарною політикою, згорнули різні українські прояви, зокрема і в медіа. Далі прийшли російські гроші, які почали витолочувати українську на побутовому рівні з ефірів. Тому повернення до стану 1991 року нині – не диво. Нині треба виключно законами згори зобов’язати всіх, хто отримує державну зарплатню, зобов’язати говорити українською, від чиновника до двірника. Так, само зобов’язати, всі медіа подавати інформацію виключно державною мовою. Реальний кордон України проходить там, де проходить кордон реального існування і вживання української мови. Фактор мови є визначальним для окреслення ареалів існування тієї чи іншої мови. Мова – єдиний маркер, який може нас ідентифікувати як українців, іншого нема. Нас ідентифікують як європейців, але варто нам почати російською – нас ідентифікують з Росією.\nЩодо квот на україномовний продукт на радіо, то хто ж репетував, що все погано? Ті, хто ще в 1990-х всівся на радіо, викидаючи звідтіля все українське. Спеціально здіймали в ефірі бучу, що українського немає. Українського повно! Якісного, крутого, різноманітного. Але ним треба опікуватися, вболівати, вишукувати. А це, знову ж таки, означає робити над собою зусилля, виходити за звичну зону комфорту.\nСпостерігаю, що багато хто з російськомовних корінних киян після Майдана перейшли на українську мову свідомо. Нехай поміж собою вони спілкуються російською, але коли виходять в публічний простір, говорять українською, маркуючи себе як українців. Бо саме в публічному просторі вони хочуть виявитися українцями, і також того, щоб їхній район, скажімо, Поділ, був місцем, де розмовляють українською. Російська нині з цього огляду – це мова тих, хто понаїхав до столиці, бо тутешні корінні містяни переходять на українську. Московський егрегор дуже потужний, і багато хто досі бачить Київ як майданчик, з якого можна стартувати до Москви. Але нині також бачу, що україномовний сегмент нашої культури і нашого розвитку є цікавим і потужним. Сподіваюся, що саме зараз ми випрацьовуємо ту критичну масу українського якісного мистецького і творчого контекнту, на якому можна буде будувати свою ідентичність молодому поколінню, яке йде за нами. Молодь включилася в процес, і активно підтримує форми українського буття. Спостерігаю за Подолом: молоді мами, діти розмовляють українською. Такого раніше ніколи не було. Це мене тішить, і дає сподівання, що все у нас буде добре.\nОпубліковано в журналі "Український тиждень" від 6 квітня.


Цей невтомний харків’янин. Пам’яті Івана Степановича Маслова | Національна спілка письменників України Харківська обласна організація\n← Анонси літературних подій\nЛеонід УШКАЛОВ. З ІСТОРІЇ УКРАЇНСЬКОЇ МІСТИКИ: СКОВОРОДА І ГАМАЛІЯ →\nЦей невтомний харків’янин. Пам’яті Івана Степановича Маслова\nОпубліковано в 22 Чер, 2015 Прокоментуй! 2 209 переглядів\nВін був російським письменником і двадцять років (1995–2015) завідував кафедрою української та світової літератури в Харківському національному педагогічному університеті імені Г. С. Сковороди. Від цього російського письменника я ніколи не чув російської мови. Він любив Україну та її народ, шанував землю, яка дала йому життя. Розумів, що українці на своїй землі потребують підтримки кожної чесної людини, і був такою чесною людиною.\nУ російській літературі він був представником такого явища, яке увійшо в історію під назвою «деревенская проза». Воно будувалося на глибокому знанні й реалістичному описі колгоспного, селянського життя, створенні образу звичайного трудівника. Класика тут — романи й повісті Ф. Абрамова, В. Бєлова, В. Распутіна, В. Шукшина. Іван Маслов у своїх творах спирався на довід дитинства, на топос рідного села Тернова Вовчанського району, що на Харківщині.\nТам він народився на Покрову (14 жовтня) 1939 року в родині колгоспників. Батько загинув на фронті в 1943 році, мати померла в 1951-му. Далі він виховувався в родині діда й бабусі. За направленням колгоспу навчався у Верхнє-Писарівському зооветеринарному технікумі, після закінчення якого працював за призначенням, а потім відслужив службу в армії. Там, написав своє перше оповідання. Його опублікувала газета Прикарпатської військової округи «Слава Родины». Сталося це в 1964 році.\nПісля завершення служби Іван Степанович прийшов вступати в педагогічний інститут. Далі викладаю його розповідь. Хотів він стати вчителем фізкультури, мав для цього всі дані: високий зріст, загартоване тіло, потужні мʼязи. Знову ж таки — армійську службу за плечима. Але на щастя, зустрів його тодішній ректор — професор Михайло Федосійович Гетьманець. Порозмовлявши з молодою людиною, він сказав: «У вас гарні знання з літератури, влучна, яскрава мова. Навіщо вам фізкультура? Вступайте на філфак». Іван Степанович послухався й став студентом філологічного факультету.\nУ ті часи, коли в Харкові не було журналістської освіти, усі, хто мріяв про працю в медіа, вчилися на філологічному факультеті. До кінця навчання Іван Маслов уже твердо знав, що й він стане журналістом. Харківська молодіжка «Ленінська зміна» була притулком для багатьох письменників. Талант Івана Степановича був швидко помічений, незабаром він став завідувачем відділу, а потім в редактором газети (1974–1977).\nУ цей час ми вперше зустрілися. Я був студентом університету (зараз — Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна) й відвідував факультет громадських професій, де було відділення журналістики. Куратором цієї спеціальності була Лола Межова — редактор газети «Харківський університет». Вона й запросила до нас прочитати лекцію про журналістку майстерність керівника харківської молодіжної газети. У кулуарах вона нам пояснила: Маслов ніколи ще не відмовився виступити перед студентами, не відзначається зарозумілістю, як інші керівники харківських газет, простий і доступний у спілкуванні. Її оцінка цілком підтвердилася.\nХарківська влада, як тоді говорилося, «имела виды» на Маслова. Його послали в Москву навчатися в Академії суспільних наук (1977–1980), а після того призначають заступником головного редактора газети «Соціалістична Харківщина». Малося на увазі, що в майбутньому він повинен посісти місце редактора. Але тут сталася така подія: у звʼязку з сімейними обставинами переїхала до Києва редактор журналу «Прапор» (нині — «Березіль») Наталя Черченко. Журнал запропонували очолити Івану Маслову.\nДесять років свого життя (1981–1990) Іван Степанович віддав єдиному на Лівобережжі українському літературному часописові, провівши його шляхами бурхливого ренесансу в добу перебудови й довівши його наклад до двадцяти тисяч примірників. Під час його керівництва «Прапор» опублікував першу в Україні добірку віршів Василя Стуса; вперше після епохи замовчування друкувалися твори Костя Буревія, Володимира Винниченка, Івана Багряного. У публіцистиці розгорталася тема українського слова, його переслідувань у російських державах царського й більшовицького зразка та його виживання й безсмертя (стаття Б. Харчука «Слово і народ»). Юрій Андрухович, Галина Тарасюк, Оксана Забужко вперше опублікували свої прозові твори саме в тодішньому «Прапорі».\nАле колесо життя котилося далі. Я памʼятаю той пленум Харківського обкому КПУ (бо він транслювався в телеефірі) , на якому Іван Степанович був обраний секретарем обкому. Партноменклатура мала свою кандидатуру. І раптом несподівано вузеньке коло української інтелігенції запропонувало І. Маслова. І пленум проголосував за нього. Редактор «Прапора» став секретарем, який визначав ідеологічний клімат Харківщини. Він ходив на мітинги демократичних сил, виступав на кожному. Тоді ще вірилося в можливість трансформації партії в справді народну, демократичну організацію. Хто забув, нагадаю: існувала така собі Демократична платформа в КПРС.\nПісля проголошення незалежності й короткотермінового розпуску КПУ Іван Степанович на запрошення ректора педуніверситету професора Івана Прокопенка перейшов на викладацьку роботу. У 1996 році захистив докторську дисертацію (кандидатом він став в Академії суспільних наук) про творчість Федора Абрамова й став завідувачем кафедри. У цей час він був причетний як редактор до ще одного проекту — видання журналу «Слобожанщина» (1995–2003). Номінально головним редактором значилася народний депутат України Валентина Гошовська, а Іван Степанович — її заступником; але всі розуміли, що журнал робить саме він.\nВін написав багато книжок, які потім зібрав у зібрання творів. Вийшло десять томів, формувався наступний. Я був присутній у його кабінеті, коли по телефону він довідався, що став лауреатом престижної російської літературної премії «Прохорівське поле». Він виглядав дещо розгубленим і з трудом вираховував, як же потрапили до комітету з присудження премії його книжки. Крім цієї, він був ще лауреатом премій імені Володимира Короленка, Григорія Квітки-Основʼяненка, Міжнародного Абрамовського центру.\nУ цей час ми спілкувалися найбільше. Іван Степанович запросив мене бути головою Державної екзаменаційної комісії з української літератури. Ця робота тривала три роки. Як рано я не зʼявився, Іван Степанович вже був на роботі, у своєму кабінеті. Комісія працювала як злагоджений годинник. Було видно, який з Івана Степановича прекрасний організатор. Я завів правило: після виставленні оцінок кожний член комісії говорив напутнє слово для вже колишніх студентів. Іван Степанович найчастіше говорив про батьків: «Ваша перемога, — говорив він, — це перемога ваших тата і мами. Не забудьте зателефонувати їм після захисту, нехай розділять вашу радість».\nВ аспірантурі він виховав цілу школу дослідників видатних українських письменників-харківʼян. У цій школі були написані й захищені дисертації про Ігоря Муратова, Радія Полонського, Юрія Шовкопляса, Роберта Третьякова. Він розповідав про розмови з Миколою Жулинським, з яким ділився своїми планами дослідження харківської літератури, і пишався, що його позиція була сприйнята з розумінням, підтримана. Учні Івана Степановича не обмежувалися захистом дисертації, але невдовзі видавали книжки за темами дисертацій.\nВін був щедрий на подяку, завжди знаходив потрібні слова для того, щоб відзначити найбільш прикметні риси відзивів, оцінити роботу учнів. І був надзвичайно скромний. На засіданнях ДЕК сідав скраєчку, ближче до дверей, не залишався на відзначення захищених дисертацій. Він ніби говорив: я свою місію вже виконав.\nБіль утрати поєднується в моїй свідомості з розумінням великої життєвої місії, яку виконав у житті цей невтомний харків’янин.\nМаслов , Михайлин