Історіографічний образ української революції. Джерела дослідженя проблеми\nСпроби наукового осмислення комплексу подій середини XVII ст. в Україні започатковуються майже по їх слідах. Між тим, створюваний протягом не одного століття історіографічний образ Української революції виявився далеко не адекватним своєму реальному прототипу. По суті, його вибудова у різний час суворо регламентувалася певною панівною загальною концепцією, яка практично не залишала для науковців можливостей відступу за чітко визначені межі оціночних координат. В історіографічній традиції сусідів України, здавалося, було зроблене все можливе, щоб звести це неординарне і типологічно складне явище в українській історії до тривіального регіонального конфлікту, локалізованого східними кресами Речі Посполитої. Відповідно українська історіографія, намагаючись все ж таки наблизитися до суті проблеми, постійно відчувала себе в «прокрустовому ложі» моральних зобов'язань перед суспільством і поза своєю волею впадала в іншу крайність — героїзації національного історичного процесу (принаймні, до тих пір, доки можливість для цього існувала).\nВочевидь, найбільш рельєфно показати причини та окреслити ситуацію, що склалася навколо дослідження однієї із найважливіших сторінок українського історичного процесу раннього нового часу, вдалося В. Липинському. «Наша теперішня історіографія,— зазначав він, — розвиваючись під впливом трьох чинників: ідеологіїдержавності російської, ідеології державності польської і національно-культурної, демократичної і недержавної, ідеології української не дає відповіді на питання, котрі виходять поза рамки того, так чи інакше ідеологічно обмеженого, досліду нашої минувшини...»\nЗосередимо увагу на питанні, яких деформацій зазнав комплекс проблем, пов'язаних із революційною боротьбою українського народу на зламі середньовіччя — раннього нового часу, насамперед у польській і російській історіографічних традиціях, а також зробимо зріз основних методологічних підходів, якими обумовлювалося їх трактування в українській історичній думці.\nКонцепція «домової (громадянської) війни», яка домінувала у польській історіографії XIX—XX ст. і нині ще значною мірою продовжує впливати на погляди польських істориків, свій початок бере у другій половині 50-х рр. XVII ст., коли польський поет й історик С. Твардовський уперше сформулював погляд на «козацькі війни» за Б. Хмельницького як «громадянську (домову) війну» між збунтованим хлопством і шляхтою. Отже, йшлося про соціальний конфлікт, в основі якого лежали, з одного боку, «хлопська нечувана ненависть до своїх власних панів», а з іншого — «безкарне свавілля, внутрішні недовір'я, пиха й надмірно розбуяні вольності». Іншим співтворцем цієї концепції став учасник воєнних дій середини XVII ст., класик польської історіографії В. Коховський, котрий також зобразив події «домовою війною» у світлі козацько-польського протистояння.\nУ традиціях запропонованих підходів у працях відомих польських дослідників другої половини XIX — початку XX ст. К. Шайнохи, А. Яблоновського й Ф. Равіти-Гавронського ігнорувалися національні та релігійні причини повстання українців, підкреслювалася «цивілізаторська місія» польських меча, хреста й плуга в Україні, проповідувалася доктрина «антемурале» («передмур'я», оплоту християнства проти антихристиянства, варварства). Боротьба українців за незалежність трактувалася «домовою війною» козацтва й хлопства, з притаманним їй руїнницьким характером. Водночас К. Шайноха та А. Яблоновський намагалися обґрунтувати ідею про відсутність «спільності» чи «братерства» між козаками й селянами: «...про хлопа в цілому козак не дбав, легковажив ним... Справа козаків не була в цілому справою селянина, землероба». Знаний історик Ф. Равіта-Гавронський, заперечуючи існування національно-релігійного конфлікту (процес полонізації він розцінював як вплив культури вищого рівня), аналогічно до своїх колег, також розглядав події 1648 р. «домовою війною» — боротьбою держави проти «козацької анархії». На його переконання, повсталі козаки і поспільство не мали жодних політичних планів, а керувалися інстинктом своїх почуттів, ненавистю до всякої влади, всякого суспільного порядку. «Грабунок і свавілля, — писав він, — були ідеалами тієї козаччини, на чолі якої стояв Хмельницький». За оцінкою Ф. Сисина, його праці започаткували «нову тенденцію расистського націоналізму в польській науковій думці, коли минувщина правила за доказ того, що українці не придатні для державності».\nУ 20—30-х рр. XX ст. польські дослідники, поряд із подальшим обґрунтуванням ідеї «домової війни», починають визнавати факт посилення соціального тиску на козаків, помилковість політики щодо них польського уряду, важке становище поспільства. В окремих розвідках (наприклад, О. Гурки, А. Кубалі, В. Томкевича) змінювалися акценти в характеристиці постаті Б. Хмельницького, висловлювалася думка, що з часом повстання почало набирати національного характеру, однак такі праці залишалися поодинокими. У створених протягом цього часу шкільних підручниках підкреслювалася провідна роль польської культури у поступі цивілізації в українських землях, заперечувалося існування «національних причин» вибуху повстання 1648 р.; їхні автори уникали характеризувати його польсько-українським конфліктом, трактуючи по-старому «домовою війною» між мешканцями однієї держави, котрі мали різні інтереси («колотнеча у родині»). Ось, наприклад, як описував події 1648 р. В. Гжималовський: «Хлопи в Україні, Поділлі, Волині й Червоній Русі повстали проти своїх панів і за зазнаний утиск чинили страхітливу помсту. З'єднавшись з козаками, палили села й містечка, вирізували шляхту й жидів, вдавалися до нечуваних жорстокостей, насильств і злочинів».\nТаким чином, концепція «домової (громадянської) війни» засновувалася на підкресленні цивілізаторської ролі Польщі щодо України; замовчуванні факту існування українського народу як етнічного суб'єкта Речі Посполитої, його нерівноправного становища, запереченні існування національно-релігійного протистояння; зведенні причин повстання 1648 р. лише до соціального чинника — утисків козаків і надмірного визиску поспільства; підкресленні деструктивної ролі козацтва; трактуванні подій середини XVII ст. не як визвольної боротьби українського народу за незалежне існування, а як громадянської («домової») війни всередині країни, сутність якої зводилася до обстоювання козацтвом (за підтримки поспільства) своїх прав, свобод і вольностей, а відтак заслуговувала на означення як «козацьке повстання», «козацька війна», «польсько-козацька війна» тощо; зображенні боротьби українців у 1648 і наступних роках виключно як апофеозу руїнництва: вибуху ненависті й інших диких інстинктів, масової різні винних і невинних, грабежів, погромів тощо; замовчуванні політичних і соціальних цілей повсталих українців, процесів творення Української держави, внутрішньої і зовнішньої політики її уряду, формування української політичної еліти та її поглядів; принциповій відмові у праві українців на самостійне, незалежне від Польщі, життя у власній державі.\nУ 50-х - першій половині 70-х рр. XX ст. в історичній науці Польщі (вочевидь, не без впливу радянської історіографії) було визнано наявність національно-конфесійного протистояння у першій половині XVII ст., національно-визвольний характер боротьби 1648 р. Як відзначав у 60-х рр. знаний польський історик 3. Вуйцик, повстання «набирало все виразнішого характеру всезагальної визвольної війни проти польського панування. Не була то - як хотіли б деякі історики - війна домова, братовбивча, лише війна за незалежність всього руського народу на чолі з козаччиною». Йому вдалося порушити важливі для польської історіографії питання: «"Потоп" - боротьба всього народу з шведським нападом, так! Але "Вогнем і мечем"? Направду українське повстання потрясло основи Речі Посполитої і в союзі з іноземними силами загрожувало цілісності й існуванню Польської держави, але чи є воно вдячним тлом для повісті, що вихваляє богатирство і героїчні змагання поляків у захисті своєї Вітчизни? Чи ж прекрасна сторінка дій польського жовнірства, якою безсумнівно виступала оборона Збаража, може змінити в чому-небудь той факт, що не ми, а хлопи українські і козаки боролися з 1648 р. за незалежність... проти нас?». Відповідаючи на них, дослідник стверджував, що «народ польський сам знає гіркоту неволі і високо цінує боротьбу за незалежність! Дивно так склалося, що одна з найкращих повістей, написаних коли-небудь польською мовою, несправедливо підходить до визвольної боротьби лише тому, що була спрямована проти Польщі». Ця тенденція була продовжена у творчості Я. Пердені, який у завершеній на початку 70-х рр. монографії, присвяченій вивченню діяльності гетьмана П. Дорошенка, стверджував, що Б. Хмельницький добивався здобуття «повної незалежності України».\nОднак із другої половини 70-х рр. XX ст. польські історики знову повертаються до концепції «домової війни», й визвольна боротьба українців знову почала трактуватися «козацькою війною» або «польсько - козацькою війною». Власне такою вона виступає у книзі Я. Качмарчика «Богдан Хмельницький», в якій гетьман зображений виразником і захисником інтересів козацтва, а не проводирем національних змагань українців. Щоправда, використовуючи термін «війна домова», окремі вчені не могли не відчувати його штучності. Так, 3. Вуйцик з одній із своїх праць підкреслював: «Вжили термін "війна домова", оскільки точилася вона всередині Речі Посполитої, але усвідомлюємо, що цей термін не є адекватним. Не була то одначе війна у межах одного народу (терміна "нація" намагатимуся уникати, бо він вносить досить багато замішання), а боротьба, можна б сказати, ледь не на життя й смерть між двома народами, польським і руським, чи вживаючи трохи пізнішу термінологію, українським». У спеціальній праці «Війни козацькі у давній Польщі» (1989 р.) він використав термін «велика війна 1648—1654», а події 1648 р. назвав «великим повстанням в Україні». Визнаючи загальнонародний характер боротьби 1648 р., дослідник, тим не менше, звернувши увагу на її руїнницькі аспекти, зазначав: «Люта взаємна різанина, безумний терор; ото, мабуть, найбільш точна характеристика образу літа 1648 року з Україні». Таким чином, як свого часу влучно спостеріг Ф. Сисин, для «чергових поколінь поляків» повстання Б. Хмельницького знову ставало «не стільки конфронтацією двох народів, скільки прикладом безглуздої, руйнівної, дрімаючої у руському люді сили, яка час від часу вибухала у відповідь на польські спроби цивілізації "Дикого Сходу"».\nПочинаючи з 90-х рр. XX ст., у польській історіографії окреслилася тенденція до переосмислення окремих постулатів концепції «домової війни». Уже неодноразово згадуваний 3. Вуйцик у монографії «Ян Казимир Ваза» (1997 р.) характеризував події середини XVII ст. «великим повстанням в Україні», без вживання означення «козацьке», хоча продовжував розглядати його під кутом зору «війни між Річчю Посполитою і Козаччиною». Він визнав факт появи з часом у Б. Хмельницького концепції «незалежної України». Вперше у польській історіографії другої половини XX ст. присвятивши монографічне дослідження вивченню перебігу «козацького повстання» впродовж 1648—1651 рр., В. Серчик зобразив його не стільки «козацьким», скільки всенародним (українським). В іншій праці автор визнав, що козацтво «стало носієм української державної ідеї і взяло на себе обов'язок репрезентування формування національної держави...», яке розпочалося ще до 1648 р. Тенденції до переосмислення усталених поглядів на українські події 1648 — 1676 рр. помітно посилилися на початку XXI ст. (В. Бернацький, П. Борек, М. Вагнер, Я. Качмарчик, М. Нагельський, Р. Романський, А. Оссолінський, М. Франз та ін.). У цілому ж такі позиції поки що не визначають загального змісту польської історіографії щодо трактування визвольних змагань українців середини XVII ст., яка традиційно перебуває у полоні стрижневих ідей «домової війни» й міфу «східних кресів».\nНа зламі XVIII—XIX ст. закладаються основи російської концепції українських подій середини XVII ст. Однак ані в імперські, ані в радянські часи їх оцінка як революційних була неможливою, оскільки дії українського народу кваліфікувалися як боротьба за «возз'єднання Русі» після вимушеної багатовікової перерви, викликаної монгольським і татарським завоюванням. Так, російська історіографія, репрезентована науковим доробком Г. Карпова, М. Кояловича, В. Ключевського, М. Павліщева, С. Соловйова, В. Ейнгорна та інших вчених зі світовими іменами, починає розглядати національно-визвольну боротьбу українців під кутом зору добровільної зміни річпосполитського режиму на протекцію московського царя. Як і в польській, у ній замовчувалися питання, пов'язані з розбудовою Української держави, ідеалізувалася політика російського уряду щодо Гетьманщини, а виступи козаків і поспільства різко осуджувалися. Вкрай негативно оцінювалася орієнтація українських гетьманів на Польщу чи Османську імперію. Неоднозначними були й оцінки діяльності Б. Хмельницького (як і на пізніших етапах, полярність їх здебільшого обумовлювалася досить віддаленими від наукової сфери інтересами). Зокрема, якщо у працях Г. Карпова він виступав талановитим політиком і полкозодцем, то В. Ключевський бачив у ньому лише людину із «пересічним політичним розумом». Помітним явищем у російській історіографії стала поява праць В. Мякотіна, присвячених суспільно-економічним наслідкам соціальної боротьби в Україні (до речі, він одним із перших почав вживати для її означення поняття «селянська зійна»). У дослідженнях першої третини XX ст. починають превалювати проблеми українсько-російських відносин у контексті укладення українсько-російського договору 1654 р. (М. Дьяконов, І. Коркунов, А. Одинець, І. Нольде та ін.); соціально-економічних процесів; започатковується ігнорування національно-визвольної складової боротьби українців. Надалі підходи й оціночні критерії в російській і українській (принаймні, на радянських теренах) історіографіях починають визначатися спільними чинниками, отже розмежовувати ці історіографічні напрями щонайменше до 80-х рр. важко.\nУ російській історіографії 90-х рр. XX — початку XXI ст. дослідження визвольних змагань українців у 1648 —1657 рр. і ролі в них Богдана Хмельницького посідає далеко не пріоритетне місце. Аналіз наявних праць і зміст дискусій на спільній конференції українських і російських дослідників з нагоди 340-річчя Переяславської ради (Москва, січень 1995 р.), як і на наукових форумах наступного десятиліття, у цілому засвідчує неоднозначність і складність переоціночних процесів, які відбуваються стосовно змісту і мети боротьби, зовнішньої політики Української держави, характеру українсько-російських відносин, сутності Переяславського акту й укладеного договору 1654 р. Хронологічні межі Визвольної війни продовжують традиційно обмежуватися 1648—1654 рр.; чимало істориків і далі дотримуються концепції про «возз'єднання України з Росією» (І. Галактіонов, А. Пушкарьов та інші). З'явилися також трактування характеру українсько-російського союзу 1654 р. як приєднання України до Росії (Д. Іванов), васальної залежності України (Т. Таїрова-Яковлева), возз'єднання у формі конфедерації (Г. Санін), об'єднання (єднання) у розумінні «возз'єднання» (А. Заборовський) тощо. Б. Хмельницький (за винятком праць Т. Таїрової-Яковлевої) зображується талановитим політиком проросійської орієнтації, яка трактується оптимальною для національних інтересів України. Разом із тим представники новітньої російської історіографічної школи зробили великий внесок у вивчення політики Б. Хмельницького у конфесійному питанні, геополітичного становища козацької України й характеру її відносин із Кримом, Портою і Великим князівством Литовським (Л. Заборовський); висвітлення позиції гетьмана іцодо польсько-російського зближення напередодні Віденських переговорів 1656 р. (Д. Іванов); розкриття окремих аспектів його політики щодо Білорусії й Литви (Є. Кобзарева). Низку важливих наукових проблем порушив у своїх працях Б. Флоря. Зокрема, він спробував реконструювати погляди козаків на Річ Посполиту у 1648 — 1649 рр. і процес еволюції політичної програми Б. Хмельницького й старшини, розглянув турецьку політику гетьманського уряду. Чимало уваги з'ясуванню дипломатичних заходів гетьмана у 1654—1657 рр., спрямованих на уникнення протистояння з Кримом і Портою, а також висвітленню внутрішньої і зовнішньої політики уряду П. Дорошенка присвячено з працях Г. Саніна. Г. Ходирєва переглянула питання відносин Росії і козацької України впродовж 1666—1681 рр. Окремо доцільно виділити доробок Т. Таїрозої-Яковлевої, яка показала Б. Хмельницького видатним державним діячем, що прагнув реалізувати українську державну ідею, обстояти у 1654—1657 рр. національні інтереси на міжнародній арені, не ідеалізувала політику Москви щодо України, не залишила непоміченими складності й суперечності українсько-російських відносин в останні роки його гетьманування, з'ясувала причини посилення руйнівних процесів у козацькій Україні в 1657—1667 рр., розкрила складний характер взаємин різних старшинських угруповань, довела негативну роль охлократичних настроїв у соціально-політичному житті Гетьманщини тощо.\nВ українській історіографії, починаючи з кінця XVIII і фактично до кінця XIX ст., за домінування загальної зацікавленості козацькою добою української історії, а отже і Хмельниччиною як апогеєм козацької звитяги, все ж превалювало поверхове, дещо схематичне ставлення до висвітлення її національно-визвольного та державотворчого характеру. Вперше найбільш цільну картину визвольних змагань українців кінця 40-х — першої половини 70-х рр. XVII ст. спробував відтворити анонімний автор «Історії Русів», вживши щодо їхньої характеристики поняття «революція». Виходячи з концепції самобутності й окремішнього існування української спільноти, він, по суті, майже наблизився до з'ясування сутності українських подій середини XVII ст. та виклав їх розвиток із позицій українського патріота, започаткувавши тим самим романтичний струмінь в їх дослідженні, щоправда, припустившись при цьому значних фактологічних помилок.\nВагомий внесок у дослідження революційної доби зробив М. Костомаров. Увівши до наукового обігу величезний джерельний матеріал, він присвятив подіям кінця 40-х — першої половини 70-х рр. XVII ст. кілька своїх фундаментальних монографій («Богдан Хмельницький», «Гетьманство Виговського», «Гетьманство Юрія Хмельницького», «Руїна»), в яких, акцентуючись переважно на політичних аспектах, обґрунтував масовий характер боротьби й провідну роль у ній козацтва, а також показав визначну роль Б. Хмельницького як політика й дипломата. Водночас він започаткував вивчення соціально-економічної політики гетьманського уряду, впливу геополітичного фактора на хід боротьби, зумів побачити у визвольних змаганнях народу прагнення до «політичної самостійності України», звернув увагу па появу ідеалу «самобутнього незалежного існування».\nЯк українську революцію, що зазнала поразки через низький рівень політичної культури народу, розглядав національно-визвольну боротьбу 1648—1657 рр. В. Антонович. Він першим серед українських науковців поставив українські події середини XVII ст. в один типологічний ряд з Англійською та Неаполітанською революціями. Вчений розрізняв існування у визвольному русі різних течій, наголошував на прагненні старшини посісти місце польської шляхти. До речі, він рішуче спростував створений польською історіографією міф про /месіанську роль Польщі в Україні, водночас закинув Б. Хмельницькому звинувачення у відсутності чіткої політичної програми.\nЗапочаткований ще на рубежі XIX—XX ст. працями М. Грушевського та С. Томашівського поворот в історіографії щодо визначення комплексу проблем визвольної боротьби українців в середині XVII ст. (по суті, вона переходить із народницьких на державницькі позиції) вже до кінця 30-х рр. приніс вельми помітні результати. У своїй фундаментальній праці «Історія України-Руси» М. Грушевський присвятив їх висвітленню чотири томи, які по сьогодні не втратили свого непересічного значення як своєрідної «енциклопедії знань» з історії боротьби за незалежність і створення національної держави. Оцінюючи епоху Хмельницького як «велику народну війну», називаючи її «найбільшою революцією» в українській історії, він спробував комплексно дослідити її причини, розглядав її важливою складовою європейського революційного руху XVI—XVIII ст. Визнаючи, що «козацька Україна у 1648 — 1654 рр. дійсно була фактично незалежною державою», вчений, приділивши багато уваги висвітленню її відносин із сусідніми країнами, разом із тим лише епізодично торкався комплексу питань, пов'язаних із її розбудозою та функціонуванням.\nНизку важливих аспектів соціально-правової організації Запорозької Січі, внутрішньої і зовнішньої політики уряду Б. Хмельницького та його наступників, становлення й функціонування органів влади з'ясовано у працях В. Гарасимчука, І. Каманіна, М. Кордуби, А. Окиншевича, М. Слабченка, С. Томашівського та інших дослідників. Саме в цей час було розпочато й досягнуто серйозних успіхів у вивченні кардинальної проблеми — боротьби за створення незалежної Української держави, її характерних рис та особливостей.\nПоява в українській історіографії нової концепції Національної революції тісно пов'язана з іменем В. Лигіинського. Її основні теоретичні підвалини вчений виклав у фундаментальних монографіях «Станіслав Михайло Кричевський» та «Україна на переломі. Замітки до державного будівництва 1657-1659», які побачили світ відповідно у 1912 та 1920 рр. Вже у першій з них В. Липинський аргументовано довів державотворчий сенс національно-визвольної боротьби середини XVII ст. «Остаточною ціллю політики Богдана, — наголошував він, — було визволення українського народу. Гї першою і конечною передумовою було: звільнення його з тогочасної "неволі лядської", зруйнування гнобительської польської державності на українських землях». На його тверде переконання, «польській державній ідеї, що була виявом польської експансії на Схід», протиставлялася ідея визволення «з лядської неволі всієї України по Львів, холм і Галич, як сказав Хмельницький». Отже, на думку дослідника, на українських теренах Речі Посполитої у 1648—1649 рр. відбувалася «Велика українська революція».\nУперше у вітчизняній історіографії вчений спробував прослідкувати співвідношення і взаємовплив національного та соціального аспектів боротьби, підкреслюючи при цьому її політичний характер: «...це було таки справді всенародне повстання — "руська ребелія" — поєднане з соціальною революцією — "хлопською повінню"...». Водночас, підкреслював В. Липинський, «в той час, коли від початку до кінця повстання затримало незмінні прикмети національної боротьби, в той час, коли зоно перестало бути після двох років революцією соціяльною, його політичні гасла ставали дедалі виразніші, а політичні домагання "бунтівників" зростали з кожним роком у міру розвитку й дозрівання повстанського руху». На його думку, своєї національної забарвленості «народна революція», яка «прибрала форми селянської жакерїі, спрямованої проти панів, як русинів, так і поляків», і становила собою «найжахливішу соціяльну революцію», іцо розлилася на всю Україну «аж до найдальших її меж», набула лише після приєднання до неї міщанства та шляхти.\nЗазначимо, однак, що ці успіхи були досягнуті або до кінця 20-х рр., або за межами радянської України, на теренах якої вже незабаром історіографічний процес набув дещо іншого спрямування. Починаючи з кінця 20-х рр., посилюється тиск на розвиток історичної науки ідеологічних факторів. Справжнього погро/му остання зазнала на першій Всесоюзній конференції істориків-марксистів у Москві (грудень 1928 — січень 1929 рр.), де її було кваліфіковано «як науку націоналістичну», а вчених-істориків заклеймовано як «націонал-шовіністів». Зазнав арешту і був ув'язнений М. Грушевський, репресовано М. Яворського, Й. Гермайзе, О. Грушевського та багатьох інших науковців. Розсипаються оригінал-макети підготовлених до друку праць, припиняється видання творів класиків української історичної думки. Тим самим в Україні започатковується творення офіційної історичної науки, що найбільш негативно позначилося насамперед на комплексі проблем українського історичного процесу раннього нового часу, а отже безпосередньо заторкнуло коло проблематики, пов'язаної із дослідженням Української революції.\nНаприкінці 20-х — на початку 30-х рр. набирає поширення концепція М. Покровського, за якою події середини XVII ст. в Україні починають трактуватися як «буржуазна козацька революція», в якій період 1648 — 1649 рр. виокремлювався як доба «демократичної селянсько-козацької революції». При цьому ігнорувався національно - визвольний характер боротьби. її сутність починає розглядатися насамперед крізь призму марксистської наукової парадигми, а отже ставиться у пряму залежність від формаційного та класового підходів. Зокрема, автори виданої в Києві у 1932 р. «Історії України» вбачали у ній «селянську революцію», під час якої селянсько-козацькі маси боролися за вільне селянське господарство, за створення передумов розвитку буржуазного ладу. Лише як класову розглядали боротьбу українського етносу М. Рубінштейн і Т. Скубицький (у характеристиці останнього вона виступала як «селянська війна 1647—1658 рр.»). При цьому цінні з наукового погляду спостереження цих дослідників (вони, поза всяким сумнівом, мали місце) затушовувалися розмитими ідеологічними штампами.\nНовий крок на шляху формування радянської концепції подій середини — другої половини XVII ст. було зроблено в серпні 1937 р. Постановою журі урядової комісії по конкурсу на кращий підручник для 3-го і 4-го класів середньої школи з історії СРСР. У документі зазначалося, що автори підручника не бачать «ніякої позитивної ролі в діях Хмельницького в XVII ст. у його боротьбі проти окупації України панською Польщею і султанською Туреччиною», а перехід Грузії наприкінці XVIII ст. під протекторат Росії чи України під владу Російської держави розцінюють «як абсолютне зло, поза зв'язком з конкретними історичними умовами того часу». Вони ігнорують ту обставину, що «перед Україною стала тоді альтернатива — або бути поглинутою панською Польщею і султанською Туреччиною, або перейти під владу Росії; зони не бачать, що друга перспектива була все ж найменшим злом». Відтоді формула «найменшого зла» набула загального й універсального поширення, зокрема, й щодо оцінок акту приєднання України до Російської держави. Акцентування уваги саме на цьому аспекті визвольної боротьби приховувало у собі загрозу можливої підміни її суті сконструйованою з політичних міркувань схемою боротьби за приєднання України до Росії, що визначала б і її хронологічні межі — 1648~ 1654 рр. Па жаль, саме у цьому напрямі й пішла українська радянська історіографія.\nОднак це стало помітним далеко не відразу. У працях кінця 30-х — першої половини 40-х рр. (А. Барабой, С. Боровий, В. Голобуцький, О. Макарець, К. Осипов, М. Петровський, М. Подорожний, В. Пічета, Б. Федороз, М. Шиманський та інші вчені) ще підкреслювався національно-визвольний характер боротьби, яку відтепер почали називати «визвольною війною» українського народу; мали місце спроби дослідити співвідношення її національно-визвольного і соціального аспектів; спостерігалось прагнення розкрити характер соціально-економічної політики уряду Б. Хмельницького; чимало уваги приділялося з'ясуванню ролі гетьмана у розвитку визвольної боротьби; піднімалася проблема державного будівництва в Україні в середині XVII ст.; приєднання України до Росії оцінювалося як «найменше зло». Разом із тим, у працях цього часу з'явилися теоретичні положення, які почали домінувати у вивченні цієї проблеми. Йшлося про роль Росії щодо України; Визвольна війна стала кваліфікуватися виключно як боротьба українців за об'єднання з «великим братнім єдинокровним народом»; приєднання України до Росії розглядалося як закономірний наслідок історичного розвитку України, волевиявлення споконвічних прагнень українського народу; хронологічні межі Визвольної війни визначалися 1648 —1654 рр. (від часу оволодіння повстанцями Запорозькою Січчю до Переяславської ради); підкреслювався «народний» характер останньої; Б. Хмельницький виступав виразником і поборником прагнень українського народу до «возз'єднання».\nЗауважимо, що суперечливість цього етапу розвитку радянської історіографії найповніше відобразилася в працях визначного українського історика М. Петровського, який у своїй відомій монографії «Визвольна війна українського народу проти гніту шляхетської Польщі і приєднання України до Росії (1648-1654)» у світлі тогочасної офіційної концепції на основі багатого фактичного матеріалу здійснив доволі успішну спробу комплексного висвітлення революційних подій середини — другої половини XVII ст. Зокрема, йому вдалося встановити, що у 1648 р. соціальна боротьба в Україні набрала «типових форм селянської війни».\nПанування цієї офіційної концепції Визвольної війни, що тривало фактично до середини 80-х рр. XX ст., суттєво відбилося на дослідженні практично всіх її подій, аспектів, горизонтальних зрізів. Її серцевину становив комплекс теоретичних постулатів, сформульованих у «Тезах про 300-рїччя возз'єднання України з Росією», котрі істотно збіднювали основну суть подій середини XVII ст. Цей документ націлював науковців не на вивчення складних процесів визвольних рухів в Україні, а лише на їх т. зв. «возз'єднавчий» аспект. Відповідним чином були зміщені акценти в оцінках національно-визвольної боротьби. Фактично, за спостереженням М. Брайчевського, український народ боровся «головним чином... проти власної національної незалежності»; провід у ній відводився не козацтву, а селянству; ігнорувалася участь у боротьбі шляхти і духовенства; хронологічні межі війни визначалися 1648 — 1654 рр. (верхня з них обґрунтовувалася завершенням Переяславської ради), що означало штучне виділення з єдиного процесу боротьби за створення незалежної Української держави й абсолютизацію одного із н етапів. Фактично до кінця 80-х рр. ігнорувався справжній зміст подій середини XVII ст., який полягав у боротьбі за створення незалежної держави на етнічному українському ареалі. На процес українського державотворення раннього нового часу накладалася схема відомого марксистського положення про державу як «засіб придушення і експлуатації пригнобленого класу». Відповідним чином оцінювалася внутрішня політика гетьманського уряду, з якої вилучалися всі державотворчі аспекти. Подібний підхід обумовлював і трактування ролі козацької України в міжнародних відносинах не як їх повноправного суб'єкта, а лише у контексті геополітичних інтересів інших держав. Тим самим поза увагою науковців залишалося висвітлення політичних програм українських урядів та боротьби за реалізацію їх засадничих принципів; ігнорувалися як автономістичні засади в політиці правлячих кіл України щодо Речі Посполитої, так і можливості прийняття турецької протекції; теза про «бездержавність» української нації створювала підставу для виправдовування політики російського царату щодо України у постпереяславську добу.\nРозглядаючи стан історіографічної розробки проблеми, було б вельми несправедливо не згадати вагомий доробок учених української діаспори та закордонних українознавчих центрів. Започатковане працями Д. Дорошенка, М. Андрусяка, Я. Рипки, Р. Лащенка, С. Шелухша, С. Дністрянського та інших науковців дослідження цілого спектра проблем української історії середини — другої половини XVII ст. у другій половині XX — на початку XXI ст. було продовжене у науковій творчості Н. Полонської-Василенко, Б. Крупницького, А. Винара, 3. Когута, О. Субтельного, Т. Мацьківа. Основна увага приділялася характеристиці гетьманату Б. Хмельницького (останнього оцінювали переважно як видатного державного діяча). В центрі уваги перебувала також проблема визначення юридичного характеру та сутності українсько-російського договору 1654 р. Окремо варто виділити вагомий внесок у вивчення Української революції Ф. Сисина, котрий одним із перших в історіографії звернувся до теоретичних питань визвольної і соціальної боротьби в Україні, зокрема, визначення характеру політичних і соціально - економічних зрушень в українському суспільстві, значущості революції у формуванні «модерної» української нації, ролі Б. Хмельницького в українській історії тощо. Різних сторін біографії гетьмана, його військового таланту, змін у соціальній та економічній сферах, взаємин козацької України з Росією, Портою, Кримом, Трансільванією й іншими державами торкалися у своїх працях С. Величенко, П. Гой, В. Гришко, В. Дубровський, С. Зеркаль, Д. Злепко, 3. Когут, Ш. Лемерсьє - Келькеже, Я. Падох, О. Пріцак, І. Рибчин, В. Сенютович-Бережний, Ю. Тисс-Крохмалюк й ін. Соціально-політичні події 60—70-х рр. XVII ст. досить ґрунтовно висвітлювали П. Зеркаль, О. Оглоблин, І. Рибчин, О. Субтельний, які, зокрема, негативно оцінювали міжусобиці, позитивно характеризували політику П. Дорошенка, спрямовану на відновлення цілісності Гетьманщини.\nІз кінця 80-х рр. в українській історіографії окреслився новий період у вивченні революції, який у 90-х рр. XX — першому десятиріччі XXI ст. ознаменувався якісно новими здобутками. їх глибокий аналіз вимагає спеціального дослідження. Тому окреслимо лише основні напрями наукового пошуку та їхні результати. Найголовнішим стало переосмислення у першій половині 90-х рр. усталених у радянській історіографії поглядів на суть Визвольної війни та її наслідки (В. Бо - рисенко, О. Гуржій, Я. Дашкевич, В. Замлинський, В. Сергійчук та ін.). Науковому загалу було запропоновано нову концепцію, яка докорінно переглядала сенс національно-визвольних змагань українського народу середини і другої половини XVII ст.\nНа жаль, мусимо констатувати, що корпус документального матеріалу, який є сьогодні у розпорядженні дослідників Української революції, хоча і відзначається достатньою різноманітністю, проте досить нерівномірно перекриває різні її хронологічні періоди. Якщо події 1648-1649, 1651, 1653-1655, 1657-1660, 1664-1665, 1668-1672 рр. дістали більш-менш задовільне віддзеркалення в існуючих типах та різновидах джерел, то за інші роки їх репрезентативність помітно слабше. Слід зважати й на суттєву деформацію джерельної бази в цілому, на чому свого часу наголосив Ю. Мицик. «Дуже мало збереглося джерел, — зазначав він, — що походять з табору українських повстанців, а основна маса документального матеріалу, на якому ґрунтуються сучасні дослідження, належить перу тих, хто вогнем і мечем придушував Національну-визвольну війну... Ми не маємо на сьогодні жодного програмного документа для внутрішнього вжитку повстанців, жодного протоколу козацьких рад...». Варто нагадати, що документація генеральної канцелярії Гетьманщини революційної доби, полкових і сотенних канцелярій, за незначним винятком, не збереглася. Не можна ігнорувати й того факту, що переважна більшість універсалів, розпоряджень, листів гетьманів і старшин дійшла до нашого часу у не завжди досконалих копіях чи зроблених перекладах, що породжує проблему їх автентичності з оригіналами.\nВеличезна кількість джерел зберігається в Архіві головному актів давніх у Варшаві. Це фонди N5 3 (Архів скарбу коронного), 4 (Коронна метрика), 549 (Архів публічний Потоцьких), 553 (Архів Радзивіллів), 559 (Архів Замойських), зібрання Браницьких із Сухої. Використовувалися матеріали Державного архіву м. Гданська (ф. N° 300. 29/129 — № 300.29/137; 300. К/Ее 15; 300. К/Ее 32), Державного архіву м. Кракова (ф. № 451 (Архів Ктпешовецький Потоцьких), N'9 452 (Архів Піноцці), \_'с 453 (Архіз Сангушків), N° 465 (Архів Русецьких)), а також фондів відділів рукописів наукових бібліотек Варшавського університету, Музею Чарторийських у Кракові, Ягеллонського університету у Кракові, Польської академії наук у Кракові, Польської академії наук у Курніку, Національного інституту ім. Оссолінських у Вроцлаві, Рачинських у Познані. Частина цих матеріалів у формі копій, фотокопій і мікрофільмів перебуває в архіві Інституту історії України НАН України (Сир. N° 58-62), Інституті рукописів НБУ (ф. II. - Сгір. № 13698-13716), ЦДІАУ (Київ) (ф. №№ 1230, КМ ф. 15), Відділі рукописів ЛНБ (ф. МР. - № 2, 39-41, 50, 56), Бібліотеці Львівського університету (МР. - № 504).\nЧимало цінних джерел містять фонди Посольського, Розрядного, Малоросійсько го і Сибірського приказів Російського державного архіву давніх актів у Москві. Насамперед це фонди N° 79 (Зносини Росії з Польщею), 89 (Зносини Росії з Туреччиною), 123 (Зносини Росії з Кримом), 124 (Малоросійські справи), 127 (Ногайські справи), 210 (Білгородський, Московський, Новгородський і Приказний столи Розрядного приказу), 214 (Сибірський приказ). Автори скористалися двома багатими колекціями їхніх копій; перша з них зберігається в Інституті рукописів Національної бібліотеки України (ф. II. — Спр. № 15425-15487, 15488, 15539-15541, 15545-15548, 15539-15541, 15542-15543, 15550-15556, 15557-15561, 15562-15563, 15564- 15570, 15571, 15573-15575, 155401-155424, 18371-18460; друга - в архіві Інституту історії України НАН України (Спр. N° 4—38, 49-57).\nЗ-поміж археографічних публікацій багатством інформації вирізняються видані упорядниками І. Бутичем й І. Крип'якевичем «Документи Богдана Хмельницького (1648—1657)» (К., 1961), «Універсали Богдана Хмельницького 1648—1657» (К., 1998) та І. Бутичем, В. Ринсевичем й І. Тесленком «Універсали українських гетьманів від Івана Виговсько - го до Івана Самойловича (1657—1687)» (К.; Львів, 2004). Надзвичайної важливості документи зібрано в таких комплексних виданнях, як «Акти Московского государства» (т. 1-3, СПб., 1894—1901), «Акти, относягциеся к истории Южной и Западной России» (т. III—XV, СПб., 1863 — 1899), «Памятники, изданньїе Временною Комиссиею для разбо - ра древних актов» (т. IV — К., 1859), «Памятники, изданньїе Киевекою Комиссиею для разбора древних актов» (т. 1—3, К, 1898), «Історія України в документах і матеріалах» (т. 3. — К, 1941), «Документи: об Освободительной войне украинского народа 1648—1654 гг.» (К, 1965), «Воссоединение Украини с Россией» (т. 1—3, М., 1953). Непересічне значення для дослідників мають також «Исгочники малороссийской истории», опрацьовані та видані Д. Бантишем-Каменським (т. І, М., 1858), тематичні добірки джерел «Матеріали до історії козаччини XVII віку», зібрані й упорядковані В. Гарасимчуком (Львів, 1994), «Католики, православние униатьі. Проблеми религии в русско-польско-укра - инских отношениях конца 40-х — 80-х гг. XVII в.», зібрані й опрацьовані Л. Заборовським (ч. І. — М., 1998), упорядковані Ю. Мициком та В. Брехуненком «Джерела з історії Жовтоводської битви 1648 р.» (Запоріжжя, 1999), а також численні публікації документів на сторінках різноманітних періодичних видань, здійснені у різний час українськими та зарубіжними дослідниками.\nЧимало цінного матеріалу міститься і в публікаціях джерел поль - ьких учених. Особливо заслуговують на увагу такі джерелознавчі іраці та добірки документів, як: Abrahamowicz Z. «Kutalog Jokumen - ów tureckich w zbiorach tureckich» (Warszawa, 1859), Gawroński R. F. Sprawy i rzeczy ukraińsKie» (Lwów, 1914), Grabowski A. «Starożytności listoryczne Polskie» (т. 1-2, Kraków, 1840), Grabowski A. «Ojczyste рошіпкі» (t. 1-2. Kraków, 18-15), Kluczyck: F. «Pisma Jo wieku i spraw ana Sobieskiego» (т. 1, cz. 1-2, Kraków, 1880, 1881), Michałowski J. Księga pamiętnicza» (Kraków, 1864), «Relacje wojenne z pierwszych it walk polsko-kozackich powstania Bohdana Chmielnickiego okresu "Ogniem i Mieczem" (1618—1651)» (oprać. M. Nagielski, Warszawa, 1999), «Ugody polsko-ukraińskie w XVii wieku» (Kraków, 2002), Woliński J. «Materiały do dziejów wojny polsko-iureckiei 1672-1676» («Studia i materiały do Historii wojskowości» (т. X, cz. 1, 2, Warszawa, 1964; r. XI, cz. 2, Warszawa, 1965; т. XII, cz. 2, Warszawa, 1966; т. XIII, cz. 1, 2. Warszawa, 1967; г. XVI, cz. 1, 2, Warszawa, 1970); «Volumina Legum» (т. IV, Sankt-Peterburg, 1859).


В супермаркетах Епіцентр заборонили продавати товари, крім першої необхідності - runews\nВ супермаркетах Епіцентр заборонили продавати товари, крім першої необхідності\n03.05.2020 runews Новини України\nВ “Епіцентрі” заборонили продаж будматеріалів\nВ супермаркетах Епіцентр заборонили продавати товари, крім першої необхідності. Фото: Країна\nУ мережі будівельних гіпермаркетів “Епіцентр”, які, на відміну від інших непродовольчих магазинів, продовжували торгувати будматеріалами і в карантин, з сьогоднішнього дня, 3 березня, заборонили продавати всі товари, крім товарів першої необхідності.\nПарковка перед великим магазином пустує\nПро це повідомляє кореспондент “Країни”.\n“З ранку сказали повернутися до первісного порядку. Продаються лише товари першої необхідності”, – повідомила “Країні” касир магазину “Епіцентр” у Броварах.\nТепер там можна придбати продукти харчування, медичні протиепідемічні товари, корм для тварин, пальне. А відділи з іншими товарами завішені забороняє стрічкою, туди не можна ходити покупцям. Товари не першої необхідності можна замовити з доставкою.\nПодібна ситуація і в кількох інших гіпермаркетах “Епіцентру” в Києві, де побував журналіст “Країни”. У теж час, з інших регіонів надходять відомості, що там торгівля йде в колишньому режимі.\nЗазначимо, що офіційно порядок “лише товари першої необхідності” діяв і раніше, проте в реальності його не зберігали і продавали будматеріали прямо через касу.\nЦе викликало обурення інших підприємців, які були змушені закритися на карантин, і, мабуть, керівництво “Епіцентру” вирішив не нагнітати обстановку і закрити продажу всіх товарів, крім першої необхідності.\nТим більше, що раніше вже говорилося, що уряд може зняти частину обмежень вже з 12 травня.\nА значить обмеження в магазинаъ “Епіцентру” триватиме не більше 10 днів.\nГроза, дощ і вітер в Україні 4 травня – синоптик попередила українців про негоду\nSAP і “ІКС Холдинг” запропонують IT-рішення для Росії та СНД\nWP: Трамп допустив 20 тисяч помилкових і невірних тверджень у своїх виступах\nГамільтон встановив дивовижний рекорд у Формулі-1\nНавіщо Рада готує “спрощення” для Фопів, яке може обернутися масовим введенням РРО\nКраїна з’ясувала, як слуги народу відносяться до скандального законопроекту про медіа\nАвтоЗАЗ спільно з АвтоВАЗ почнуть збирати автомобіль Lada Largus


Українські синоптики помиляються з прогнозами через «совкове» обладнання | Рідна країна\nУкраїнські синоптики помиляються з прогнозами через «совкове» обладнання\n14 січня 2013 о 09:26\nОстаннім часом українські синоптики все частіше помиляються із прогнозами погоди. Гідрометцентр обіцяв Новий рік без снігу, а виявилося зовсім навпаки.\nТСН-Тиждень дізналася, що саме заважає українським метеорологам робити точні прогнози і не помилятися.\nПередбачаючи погоду на місяць вперед і далі, легко потрапити пальцем в небо, навіть найпотужніший суперкомп'ютер британської метеослужби видає неточний результат.\n«Це рівняння з дуже багатьма невідомими. Ми легко можемо вирішити рівняння з 1 чи 2 невідомими, але коли їх тисяча – то це проблема», — говорить директор Українського гідрометеорологічного центру Микола Кульбіда.\nПроте, в Україні синоптики тільки мріють про такий суперкомп'ютер ціною 8 мільйонів. Мріють й про 10 радарів, які покриють всю територію країни і навіть про звичайні нові термометри.\nНа станціях температуру та тиск досі вимірюють старими радянськими приладами. Обладнання в обсерваторіях — військовий мотлох 70-х років, який працює, хоча вже давно мав би стояти в музеях.\nСьогодні в українській гідрометеослужбі працюють близько 5 тисяч спеціалістів — стільки ж, скільки в метеорологічній службі ВПС США, яка виготовляє точний прогноз для будь-якого куточка світу.\nПроте, там метеослужба — питання національної безпеки, а в Україні метеорологи — зникаючий вид, який працює, незважаючи ні на що.\nНагадаємо, на днях повідомлялося, що «Укргідрометцентр» підготував усі необхідні документи для того, щоб узяти кредит у міжнародних фінансових інституцій. Ціна питання з модернізації державної «служби погоди» — 52 млн. доларів.


Приховування вбивства: в поліції назвали ймовірну причину вибуху в Білогородці | Новини України - #Букви\nПриховування вбивства: в поліції назвали ймовірну причину вибуху в Білогородці\nВибух та пожежа у багатоповерхівці у селі Білогородка під Києвом сталися, за версією слідства, внаслідок дій чоловіка, який у такий спосіб намагався приховати власний злочин.\nПро це в Facebook повідомив начальник поліції Київщини Андрій Нєбитов.\nЯк сповіщалося, 21 червня у селі Білогородка Київської області стався вибух у п’ятиповерхівці. Після цього почалася масштабна пожежа. Дві особи, зокрема дитину 2008 року народження, було ушпиталено. Також постраждали шестеро людей, але вони від госпіталізації відмовилися. Під час розбирання завалів було виявлено тіло загиблого.\nСлідству стало відомо, що людина, чиє тіло було знайдено в завалах, загинула насильницькою смертю. Підозрюваного у жорстокому вбивстві затримано.\n“Виявилось, 47-річний чоловік загинув не у вогні, а в результаті холоднокровного вбивства. Вихідцю з Кременчука перерізали горло, завдали три удари ножем у груди, а також вирізали серце і частину легенів. Працівники управління карного розшуку, а також оперативники Бучанського районного управління поліції встановили особу, яка на даний час обґрунтовано підозрюється у скоєнні цього вбивства”, — повідомив Нєбитов.\nЗатриманий — моряк 1978 року народження, що мешкає неподалік місця скоєння злочину, має родину в Севастополі. Наразі він перебуває в ізоляторі тимчасового тримання. Про підозру чоловікові ще не оголосили.\n“Слідчі та оперативники працюють над збором доказової бази для оголошення йому підозри за двома статтями — умисне вбивство і знищення майна загальнонебезпечним способом”, — додав начальник поліції Київщини.\nПро обставини вибуху та мотиви ймовірного зловмисника наразі не сповіщається.\n25 червня Президент України Володимир Зеленський передав перші 12 сертифікатів на квартири мешкнуям постраждалого через вибух будинку. Загалом буде закуплено 40 квартир. За словами Глави держави, закупівлі проводяться не за рахунок коштів державного бюджету.\nТеги: Білогородка, вбивство, вибух


Польща продовжить вимагати тест на коронавірус від усіх мандрівників з-за меж ЄС\nВсе Тут → Корисно знати → Корисна інформація → Польща продовжить вимагати тест на коронавірус від усіх мандрівників з-за меж ЄС\nГромадяни України будуть змушені проходити тест на коронавірус перед в’їздом до Польщі ще щонайменше до кінця лютого. Відповідне розпорядження польський уряд прийняв 28 січня 2022 року. Документ фактично продовжує дію всіх актуальних карантинних обмежень в країні до 28 лютого. Нагадаємо, попередній термін дії цих обмежень завершувався сьогодні, 31 січня.\nЯк відомо, обов’язкова умова в’їзду на територію Польщі для громадян третіх держав - негативний результат тесту на коронавірус - стосується навіть повністю вакцинованих осіб. Дослідження слід провести не раніше, ніж за 24 години до перетину кордону. Польські службовці враховуватимуть тести, виконані методом ПЛР, а також швидкі антиген-тести. Результат має бути перекладений польською або англійською мовами.\nТести можуть не здавати лише діти, які навчаються у польських школах і дитсадках, а також опікуни, які їх супроводжують.\nЗверніть увагу, наявність тесту не звільняє невакцинованих осіб та осіб, які щеплені не затвердженими на території Європейського Союзу вакцинами, від проходження 14-денного карантину в Польщі. Самоізоляцію можна буде припинити достроково, якщо через 8 днів після перетину кордону здати ПЛР-тест та отримати негативний результат.\nОкрім цього, до кінця лютого в Польщі продовжили решту актуальних карантинних обмежень, зокрема:\nліміт людей, які можуть відвідувати церкви, ресторани, готелі, заклади культури, а також басейни та аквапарки становить 30% від загальної місткості;\nу громадському транспорті та поїздах дозволено займати лише 75% вільних місць;\nдискотеки, клуби та танцювальні заклади не працюють;\nліміт на відвідування спортзалів, фітнес-центрів, музеїв, художніх галерей, ярмарок, виставок, конференцій тощо - 1 особа на кожні 15 м2;\nліміт покупців в магазинах та супермаркетах - 1 особа на кожні 15 м2;\nдистанційне навчання у всіх навчальних закладах.\nДодамо, всім, хто проживає на території Польщі, доведеться виконувати тест на коронавірус, якщо інфікується хтось із їхніх співмешканців. Вимога поширюється і на щеплених осіб. Також в країні діє обов’язкова вакцинація проти Covid-19 для трьох професійних груп: медичних працівників, вчителів та військовослужбовців.\nНагадаємо, у Польщі можна безкоштовно пройти тест на антиген до Covid-19 в аптеці. З переліком таких аптечних пунктів можна ознайомитись ТУТ.\nУ Польщі спростили процедуру працевлаштування іноземців та видачі карт побиту\nУ 2021 році найбільш інтенсивний рух через кордон був на КПП Шегині-Медика\nПольська залізниця PKP Intercity підносить ціни на квитки\nГоловне фото: pb.pl


Заміна переднього концентратора ВАЗ 2112 • LOC.COM.UA\nHome » Заміна переднього концентратора ВАЗ 2112\nВАЗ 2112: як виконується заміна ступичного підшипника заднього\nВАЗ 2112: Коли заміна підшипника потрібна на передньому концентралі\nМонтаж деталей для ремонту та заміни\nЗаміна підшипника переднього концентратора на ВАЗ 2110, ВАЗ 2111, ВАЗ 2112\nЗаміна підшипника VAZ 2112\nЗаміна переднього підшипника ВАЗ 2108,2115,2110,2114. Замінюючи підшипник\nСписок необхідних запасних частин та інструментів\nЗадній питальний підшипник автомобіля ВАЗ 2112 у своїй меті є прокатний підшипник, який є основою концентратора. У разі прискорення руху або гальмування автомобіля відбувається осьова та радіальна навантаження. Витримувати їх доводиться поряд з іншими елементами та заднього ступичного підшипника. Тому його якість має задовольняти всі технічні вимоги, щоб забезпечити безаварійну роботу вузла. Це витратні матеріали, тому необхідно періодичну заміну заднього концентратора ВАЗ 2112. Як працює з власними руками, пропонує запропоновану статтю.\nПідшипник переднього концентратора призначений для вільного обертання колеса на осі. Елемент встановлюється всередині корпусу концентратора, а на осі покладається на внутрішню мотузку. Пластикові вилки фіксуються між кульмінацією, які надійно захищають м’яч механізму від вологи та пилу в ньому. На ВАЗ 2112 підшипник переднього концентратора забезпечує довгий режим роботи вузла під значними навантаженнями. Ця стаття пропонує інструкції для заміни підшипника на передній стіл автомобілем ВАЗ 2112 з власними руками.\nЗамініть передній підшипник ВАЗ 2110 легко і легко\nПодальші дії можуть бути виконані одним з 3 варіантів. Перший метод передбачає заміну підшипників за допомогою зйомок, і не потрібно відкрутити поворотні кулаки машини. У другому випадку доведеться демонтувати поворотні кулаки, при цьому подальші роботи будуть здійснюватися на верстаті із застосуванням лещат та знімачів. При виборі третьої версії вам доведеться повністю видалити стійку та змінювати підшипники, використовуючи віце.\nПідшипник фронту HUB VAZ 2110 видаляється за допомогою витяжки\nПримітка! Кожен з наведених вище методів має свої плюси і мінуси, тому перед визначенням вони повинні бути розглянуті більш детально.\nПеревага полягає в тому, що не потрібно впливати на болт, що регулює колапс. Недоліки включають незручне положення при зміні підшипника. У такій ситуації це проблематично виконувати дії без підйому або спостережної ями. Крім того, в такому положенні це незручно бити вузли і зв’язування підшипників.\nВикористовуючи цей метод, робота над зміною підшипника виконується більш зручним та простішим, але існує проблема порушень регулювання машини. Перед відключенням кріплення болтів поворотного кулака з стійки (див.Заміна стелажів ВАЗ 2110: Як зробити це правильно?), потрібно покласти два теги.\nПримітка! Один знак буде відповідати позиції коригувального болту до стійки, а друга. положення кулаків.\nУ процесі складання потрібно враховувати збіг цих двох міток. Навряд чи для досягнення первинної точності, але помилки будуть мінімальні. Цей метод ідеально підходить для тих, хто потребує не тільки при заміні одного підшипника концентратора, а й у ремонту шасі, а саме зміна кульової опори, рульових підказок та безмовних блоків важелів.\nЦе, мабуть, найскладніший спосіб, тому що вам доведеться вилучити стійку, вирізати рульовий наконечник, а також кріпильні горіхи, які фіксують верхню підтримку до основи тіла. Змінювати підшипники починаються лише після стійки з автомобіля. Це завдання не з легенів, це буде потрібно платити більше часу, але це відмінний метод для тих, хто не придумав два попередні способи.\nЗаміна переднього концентратора з достатньою кваліфікацією не складна. Для цього вивчити його пристрій і послідовність роботи. Тоді вам потрібно підготувати наступні інструменти:\nДжек для підйому автомобіля;\nнабір різних голів;\nключі на “17” і “22”;\nспеціальний знімач, яким знімаються кульові опори;\nУніверсальний ключ призначення для відключення колеса.\nДля забезпечення безпеки роботи під час автомобіля встановлюється жорстка та надійна підтримка, а колеса закріплені взуттям, щоб уникнути прокатки. Ті ж заходи передбачають і замінюють задній концентратор. Видалення переднього концентратора ВАЗ 2110 здійснюється в наступному порядку.\nЗахисна пластикова кришка, закриваючи підшипники в центрі. Якщо він має пошкодження, вам доведеться покласти новий.\nЗа допомогою долоту випрямляють гайку для нігтів для сміття.\nЗа допомогою ручного гальма та черевиків здійснюється фіксація автомобіля. Вам також потрібно включити першу передачу.\nГайка послаблюється при використанні довговічної головки на “30”.\nКолісні горіхи слабшають.\nОбидва фронтальні колеса відкладені роз’єми або підйом у відповідності до описаних вище заходів безпеки. Важливо призупинити як колеса, оскільки інакше поперечний стабілізатор не дозволять видалити концентратор.\nЗніміть колесо та гальмівний супорти, який прикріплений болтами на задній панелі ВАЗ з подушками, і зніміть його на бік, щоб не пошкодити шланг. Якщо є система анти-блокування, датчик АБС видаляється.\nВидаліть диск гальмівної системи. Він повинен вільно відійти, як він прикріплений тільки на п’ятах колеса.\nПовністю відкрутіть гайку від осі переднього концентратора. Ми видаляємо опорну шайбу.\nЗастосовуйте трохи зусиль, ми видаляємо основну деталь. Якщо це не відбулося, вам потрібно пропустити два діаметрально протилежних болтів через гальмівний диск, який загвинчується в отвори. Потім з силою дотримуватися диска.\nНа початку вийміть кришку від колеса.\nТепер гайка на вузлі повинна бути відхилена.\nУвімкніть ручний звук і кричить гайку.\nПіднімаємо за допомогою домкрата ту частину авто, де міняємо підшипник.\nВидаліть супорту, а потім гальмівний диск.\nВідкрутіть гайку HUB повністю.\nВикрутіть шпильки і повісити на них гальмівний диск.\nТепер вам потрібна точна і водночас сильний удар, щоб збити концентратор з підшипника.\nЗніміть підшипник шварка.\nІ тепер видаліть утримання кільця перед підшипником.\nНа цьому етапі вам знадобиться винищувач, з яким має бути важливим.\nЦе те, що підшипник виглядає, і його витяжний.\nПокладіть новий підшипник, натиснувши.\nІ натисніть концентратор у підшипці.\nВсе інше потрібно зібрати назад алгоритм аналізу. Після ремонту ремонту, спробуйте піти. Якщо гудок зник, то ви зробили все правильно. З ручною рукою, заміна підшипника здійснюється за годину.\nДля більш детального розгляду ви можете переглянути відео нижче. Ось вони змінюють підшипник на фронтальний привід Москви Muscovite, але я скажу вам. це не дуже відрізняється від заміни підшипника на ВАЗ 2110. Алгоритм повністю ідентичний.\nОскільки заміна переднього концентрального підшипника є кроперова робота, хороша підсвічування буде потрібна і, головне, зручність. Для того, щоб робота була зручною, автомобіль перекинувся на естакаду або яму в гаражі. Під колеса підкладаються упори, щоб машина не від’їжджала з місця.\nСторонні звуки з переднього колеса при прискоренні та високошвидкісній розмові щодо розладів HUB. Переважна частина. це підшипник. забезпечує передачу крутного моменту та рівномірного обертання колеса.\nНаслідки несправного підшипника: неприємне збільшення гул, гальмування колеса, погіршення динаміки. Все це негативно відображає керованість та безпеку взагалі. Проблема з передньою концентрацією рано чи пізно впливає на будь-який автомобіль з високим пробігом. Створіть підшипники з підшипником, замінюючи його. Зробіть це легким, просто купуйте нову деталь, зберігаючи правильні інструменти та забезпечують комфортні умови праці.\nВільне обертання колеса на осі забезпечує концентровані підшипники. Вони встановлюються в футлярі, а внутрішній виріз покладається на осі колеса.Від вологості та пилу, механізм м’яча надійно захищає пластикові вилки, зафіксовані між кліпами. Своєчасна заміна підшипників в HUB 2110 ВАЗ забезпечує довгострокову роботу вузла на великих навантаженнях.У статті пропонується інструкції щодо правильної заміни підшипників власними руками на автомобілі ВАЗ 2110.Діагностика підшипникової діагностики ВАЗ 2112У кам’яному вузлі встановлено ролик однорядні підшипники у кількості двох частин. При роботі, вам потрібна постійна догляд за елементами, які полягають у регулюванні розриву та заміни мастила в підшипниках.Щоб перевірити зворотний зв’язок або розрив, вам потрібно вичавити колесо і потрясти його. Якщо під час руху з’явився під час руху, то висока ймовірність полягає в тому, що висока ймовірність полягає в тому, що висока ймовірність полягає в тому, що підшипник концентратора.Можна тільки вийти один елемент або два. На підшипниках осі повинні бути перетворені без застрягання, вільно.На роликах і кільцях не слід чіплятися, оболонки або сліди зносу. Коли вони виявляються, вам потрібно замінити підшипник на концентратор на ВАЗ 2110.Для перевірки підшипника в ступиці переднього колеса необхідно: Підняти домкратом переднє колесо.Видалити колесо.За допомогою долота, зніміть захисну кришку на передній концентрат.Видалити гальмівні колодки.На поворотний кулак, закріпіть, тип годинника, тримач індикатора.Нога індикатора відкривається в концентраторі колеса, як наближається до гайки.На шпильки, щоб покласти на кільця ключів кігтів і затягнути горіхи. Ключі приймаються до “14”. Тримаючи для них, перетворює і переміщує концентратор у осьовому напрямку.На індикаторі вимірюється величина осьового руху або розриву. Коли він перевищує більше 0,15 міліметрів, потрібно налаштувати розрив.Колесо встановлюється на місці без захисного ковпачка і прикріплюється до діаметрально розташованих двох болтів. Борода або долота подрібнює застрягну кошик на гайці підшипника, а латунний ключ “27” викрутіть.Момент 2,0 кг-см затримується новою коригувальною гайкою.Порада: Колесо Вам потрібно обертати в обох напрямках, це забезпечить можливість правильно встановити контурні підшипники роликів.Гайка послаблюється і знову затягується, але момент уже 0,7 кг-см.Регулювання гайки поступово вивільняється на 20-25 градусів, колесо перетворюється на вертикальну площину, поки не з’явиться голова спина.Розрив перевіряється, його значення не повинно бути більше 0,08 міліметрів і менше 0,02 міліметрів.У цьому положенні горіх зупиниться з буреті ZackCan у канавках, розташованих наприкінці жолоби в поворотному кулаку.З захисного ковпачка, концентратор видаляється старою мастилом і закладено, приблизно 25 грамів, нової пластикової мастила Litol-24 або подібного.Захисний шапку встановлюється на підшипника концентратора.Покласти на колесо.Ціна таких операцій не є великою, але вона буде розширювати роботу підшипника. Після регулювання розриву вона не відповідає бажаному параметру, то це необхідно на заміну автомобіля ВАЗ 2110.Як замінити колісний підшипник ВАЗ 2112Краще виконувати роботу з спостережної ями або витягу: капелюх знімається.Занурюється вузьким зубилом до нуртичних опорних горіхів у двох місцях.Автомобіль покладається на ручний гальма, а взуття заміщені під колесами.Перша передача включається.Головкою ключа на «30» послаблюється гайка підшипника маточини.Порада: Гайка в вузлі затягується великим моментом. Це вимагає використання при викруті голосу та голову достатньої сили, перенесення необхідних зусиль.Послаблені болти, що фіксують колеса.Перед автомобілем відкладено. Це робиться для того, щоб стабілізатор поперечної стабільності не заважав демонтажу, він буде кліпувати елементи автомобіля підвіски ВАЗ 2110.Колесо видаляється разом з супорти, направляючі гальмівні колодки та гальмівний диск.Посібник гальмівних колодків та супорти сплять таким чином, що вони не висять на гальмівному шлангу.Виявлено, нарешті, гарний підшипник.Шайби шайби.Проходять через діаметрально протилежні отвори, розташовані в гальмівному диску, два болти з ниткою M12x125 мм і загальну довжину 130 міліметрів.Загвинчується в отвори концентратора кріплення болтів до глибини того ж, як його товщина.На головах болт палиці різко гальмівний диск, хаб заборонений.Виявлення кріплення до поворотного кулака підтримки м’яча та від відкриття відкриття підшипників.Інший спосіб демонтажу передбачає спочатку від’єднання кульової опори та виведення її зі маточини ШРУСу.Структура обертається, і м’який метал вибивається з поворотного кулака.Вилки видаляють замку кільця.Підшипник VAZ 2112 витягнутий обробляється у чашку, розташовану за межами поворотного кулака. Потім болт поставить тиск на внутрішнє кільце продукту через пральну машину, розташовану з внутрішньої частини кулака.Підшипне кільце при продовженні майже завжди залишається на вузлі, і важко видалити його через щільну посадку.Порада. Ви можете видалити кільце за допомогою витяг, лапи повинні вводити дві маленькі канали на Hub VAZ 2110. Якщо вилучення вилучення кільця не зможе натиснути його за допомогою викрутки та, зміщення, видалення, як показано на фото.При необхідності горіхи очищаються на концентралі.Кільце захисту сітки встановлюється і закріплена на вузлі.Очищена і розмазана внутрішня поверхня поворотного кулака автомобіля.ВАЗ 2112 Підшипник, що несуть, замінюючи натискання нового елемента в поворотному кулачому автомобілі ВАЗ 2112. У цьому випадку велика шайба зсуву на поворотному кулаку базується зсередини, щоб пошкодити його брудні кільця.Через старий підшипник ви можете натиснути при натисканні нового підшипника, і старий буде передавати зусилля через зовнішнє кільце.Встановлене блокування кільця.Встановлення замикаючого кільця в підшипнику притискається від винищувача. Шайба Fleeker повинна зберігатися в центрі і підшипника.ВАЗ 2112 підшипники, що замінюють. Подальша збірка виконується в послідовності сторнування.Через більш жорсткий горіх намальований необхідним моментом, бін зупинить його варення.Як на автомобілі ВАЗ 2112 заміна концентральних підшипників виконується правильно добре видно на відео.Якщо вчасно проводити запобіжні заходи та заміни зношених підшипників підшипників ВАЗ 2112, можна збільшити надійність роботи та період між капітальним ремонтом автомобіля.\nПідшипник складається з зовнішніх та внутрішніх кілець, сепараторних та рухомих тіл.\nСтруктура всіх прокатних підшипників однакова, за винятком рухомих тіл, тип якого залежить від дизайну автомобіля.\nНайчастіше на рабських осей встановлюють однорядні конічні роликові підшипники. Це пов’язано з тим, що у них є невеликий розмір і довговічність.\nОднак вони вимагають ретельного встановлення та періодичного регулювання, інакше швидко не вдалося.\nДвосторонні конічні роликові підшипники встановлюються на водійські осей, які можуть витримувати навантаження вдвічі більше одного рядка.\nКрім того, вони володіють закритими структурами, щоб вони могли бути використані для повного зносу без технічного обслуговування.\nУмови експлуатації цих підшипників можна впевнено віднести до суворих. А якщо додати часті розгони та гальмування, дефекти дорожнього покриття та негоду, то стає очевидним, що на якості цієї деталі заощаджувати не можна.\nЗа нормальної експлуатації термін служби становить 100-130 тис. Км. Рано чи пізно на ВАЗ 2114, 2115, 2110 з’являється необхідність заміни підшипника.\nНа ринку вітчизняних частин існує великий асортимент деталей для заміни заднього колеса на ВАЗ 2115 та подібних моделях, але при виборі, варто звернути увагу на тих, хто має толерантність автовиробника, тим самим підтверджуючи його якість, а саме :\nПідшипник заднього вузла (оригінал. Мистецтво 2108. 3104020. 00);\nСтоп-каблучки 2 шт (мистецтво. RG2108. 3104800);\nГайка концентратора з безпечною шайбою (мистецтво. мистецтво. RG2108. 3104800);\nВиконайте швидкі, надійно і не пошкоджуючи інші підвісні вузли, робота з заміни заднього підшипника на ВАЗ 2115, можливо, використовуючи наступні інструменти:\nРожково-осаджені клавіші (йти з набором від 8 до 21 мм);\nголови мису голови (встановлені від 8 до 24 мм);\n30 мм мису голова і подовжена ручка;\nтонкі круглогубці для зняття стопорних кілець;\nСпеціалізовані підшипники торговельного посередника;\nСпеціалізоване колесо витягу;\nWD 40 пляшки;\nРукавички ручної безпеки.\n(Наприкінці 2018 р.), Малі семінари типу гаражів, оцінюють його від 2000 до 3000. Наявність вищезгаданих частин та інструментів, а також прості автомеханічні навички, дозволить власнику без будь-яких труднощів проведення ремонту своїми руками.\nЯк промити систему охолодження ВАЗ 2112


"Сантиметр. Вимірювання довжини відрізків. Обчислення значень виразів" | Презентація. Математика\nАнтіпова Світлана Валеріївна\nПрезентація до теми "Сантиметр. Вимірювання довжини відрізків. Обчислення значень виразів" допоможе краще засвоїти новий матеріал. Знайомство з вимірювальним приладом - лінійкою, правилами користування, її функціями, застосування на практиці.\nСантиметр. Вимірювання довжини відрізків. Обчислення значень виразів.\n5+□=6 3+□= 5 □+3=7 2+□=6 4+□=7 □+1=8\n1 4 7 2 8 5 3 6\nРобота в парах 7-1 6-1 2+4 3+5 4+3 5-1 6 5 4 7 8 6\nСамостійна робота 8 □ 4 3 □ 6 1 □ 5 7 □ 7 □\n“ Виріши для себе ”\nМихайлик Галина Миронівна\nПлатна розробка Вивчаємо одиницю вимірювання довжини 1 кілометр. 3 клас С.Скворцова. Презентація.\nПлатна розробка Урок з алгебри 8 клас Дроби. Дробові вирази. Раціональні вирази. Допустимі значення змінних


Луценко розповів про три сценарії виходу з політичної кризи - новини України Depo.ua\nЛуценко розповів про три сценарії виходу з політичної кризи\nСьогодні за ініціативи голови фракції БПП Юрія Луценка відбулася зустріч лідерів БПП, "Народного фронту", "Самопомочі", РПЛ і "Батьківщини"\nЗа результатами зустрічі Луценка опублікував у "Фейсбуці" тематичне фото з зверненням до колег, передає depo.ua.\nТемою зустрічі була політична криза. "Розмови про вихід з неї ганебно затягнулися. Уряд фактично недієздатний. Парламентська коаліція розпалася. Міжнародні партнери вимагають стабільності і відповідальності", - написав Луценко.\nЗа його словами, колегам було запропоновано висловитися за трьома сценаріями:\n1. Збереження паралізованого уряду означає дострокові вибори. Чотири лідери фракцій вважають такий план небезпечним для держави, "Батьківщина" утрималася.\n2. Запропоноване президентом обрання так званого технократичного уряду, глава якого самостійно, без фракцій формує Кабмін. Створити коаліцію під такий сценарій погодилися БПП і НФ. Утрималися радикали і "Батьківщина". "Самопоміч" заявила, що не буде входити в будь-яку коаліцію, в тому числі і під технократів. Таким чином, варіант уряду Яресько неможливий.\n3. Отже, єдиним варіантом для зміни уряду залишилося формування нового коаліційного Кабміну. Я вніс на розгляд фракцій кандидатуру прем'єра Ст. Гройсмана. При цьому кандидата на голову ВР повинен запропонувати НФ. Цей варіант погодилися обговорити НФ, "Батьківщина" і РПЛ.\n"Упевнений, що часу на довгі дебати і підкилимні маневри у нас немає. Голосування має відбутися в найближчі дні. Якщо ж хтось знову почне рятувати свої посади в нескінченних надуманих обговореннях, я в кінці наступного тижня вийду зі складу коаліції. Впевнений, що так зроблять всі, хто хоче змін, а не продовження шантажу і піару", - заявив Луценко.\nМітки: #криза #Луценко #вихід


Успіх медреформи залежить від її втілення на місцях: підсумки селекторної наради з регіонами » Офіційний сайт управління охорони здоров’я Сумської ОДА\nБлагодійна допомога пацієнтам госпіталю\nТісна співпраця керівництва госпіталю з благодійними організаціями внесла дуже �...\nНаціональний інститут діабету, шлунково-кишкових і ниркових захворювань США оп�...\nЯк перенести серпневу спеку\nВисока температура повітря та пряме сонячне опромінення – це серйозне нава�...\nЯк попередити професійне вигорання фахівців?\nДо Всесвітнього дня здоров\_'я, що у 2017 році звучить як «Депресія: давай поговоримо»...\n«Треба докласти всіх зусиль, щоб пришвидшити перехід на нову систему, бо вона дасть більше фінансування на первинну ланку. Друга важлива складова – це автономізація медичних закладів», – наголосила Уляна Супрун.\nАмбулаторії, так само, як Центри первинної медико-санітарної допомоги зможуть заключати договори з Національною службою охорони здоров’я. До цього часу на місцях необхідно визначитися, наголосив Павло Ковтонюк, які функції в об’єднаній громаді яка установа виконуватиме. Деякі з них варто об’єднувати на більш високому рівні, такі як бухгалтерія, методичні аспекти, статистика – те, що в амбулаторіях неможливо втілити і варто зосереджувати в центрах. Центри повинні лишатися там, де є велика кількість населення – 20-30 тис. Павло Ковтонюк попросив на мережі первинки кожного регіону, на конкретних закладах відпрацювати, щодо яких функцій. Об’єднані територіальні громади можуть укласти договори з Центрами первинної медико-санітарної допомоги, а які виконуватимуть амбулаторії на місцях. Представників же громад він закликав підійти до цього питання з точки зору економічної доцільності.\n«Ми не можемо заборонити громаді в шість тисяч мати двох бухгалтерів і трьох методистів, але тоді кошти, отримані за пацієнтів, «розмажуться» і будуть недостатніми»,– зауважив заступник міністра.


Черкаський "Славутич" з мінімальним рахунком обіграв "Кремінь | Вчасно\nАвтор AllaMoroz 24.11.2013 10:10 | Залишити коментар\nВчора у Черкасах був відіграний останній матч осінньої частини футбольного сезону. Черкаський «Славутич» бився за дорогоцінні турнірні очки у Другій лізі. Доволі цікавий та напружений поєдинок перервав відразу дві затяжні серії. «Кремінь» припинив свою дев’ятиматчеву серію без поразок, а черкасці вперше за останні п’ять турів Другої ліги виграли!\nМатч за шість очок сусіди по турнірній таблиці розпочали дуже обережно. Команди обмінялися кількома атаками без завершальної стадії. Перший гольовий момент виник аж на 19-й хвилині матчу, коли Чеботарьов змістився з лівого флангу у штрафний майданчик та пробив у ближню дев’ятку. Не сильний, але точний удар півзахисника «білих» потягнув воротар. За сім хвилин доволі схожий епізод виник вже біля черкаських воріт. Євген Апришко так само пірнув у штрафний майданчик із флангу і м’яко пробив у дальній кут. На щастя, для захисту черкасців м’яч пройшов біля дальньої стійки воріт. Попри те, що у «Славутича» не зовсім все в’язалося за відсутності головного креєлтора атак – Ярослава Захаревича, у бажанні господарям цього разу не відмовиш. Особливо наполегливо працював Олександр Лобов. Цього разу універсальний футболіст вийшов на вістрі атак черкаської команди, а ще не повністю готові Ушаков та Дацюк чекали на лавці запасних свого часу у другому таймі. У першому, доволі рівному, таймі можна пригадати два штрафні удари з далекої відстані. По черзі Полуницький та Лобов розрізали м’ячем повітря трохи вище хрестовини «Кремня».\nЗі стартом другого тайму «Славутич» дещо додав у швидкості, що допомогло і комбінаційному футболу. Зліпити конструктивно 4-5 передач (що ще у минулому домашньому турі вдавалося черкасцям дуже важко) сьогодні виходило без особливих труднощів. Правда, перший гольовий момент у другому таймі виник біля воріт господарів. На 57-й хвилині матчу Сергій Вовкодав головою вправно замкнув навіс з флангу. Від голу «Славутич» уберіг лише офсайд. Через 10 хвилин затрусити сітку були зобов’язані вже господарі поля. Музика виконав подачу метрів на 50, за верховий м’яч поборолися гравці нападу команди. Відбулася скидка на Чеботарьова, яка була дуже доречною, а той уже з метрів 12-ти розстріляв ворота суперника. Проти цього був воротар «Кремня», який витягнув м’яч з-під поперечини.\nЗ 70-ї хвилини «Славутич» заграв у два форварди. З лавки вийшли Ушаков і Дацюк, правда, головними героями матчу стали не вони, а Лобов, який перебрався на правий фланг півзахисту. Першим серйозним дзвоником біля воріт гостей наприкінці матчу став момент зі штрафним «Славутича». Черкасці креативно розіграли стандарт, після чого Чеботарьов прострілив по лінії воріт, а захисники приїжджих мандражно винесли м’яч на кутовий.\nДовгоочікуваний гол відбувся після того, як свій піротехнічний перфоменс влаштував фан-сектор. На 90-й хвилині Роман Мироненко підсік м’яч і відрізав від епізоду цією шикарною передачею весь захист гостей. Лобов, у свою чергу, підключившись з правого флангу, розстріляв ворота «Кремня». 1:0 – «Славутич» вириває надважливу перемогу і піднімається на 6-й рядок турнірної таблиці. Останній тур осінньої частини сезону «Славутич» проведе у Білій Церкві проти місцевого Арсеналу.\nКатегорії Новини, Спорт Теги "Кремінь", Перемога, Славутич, турнірна таблиця


Заступнику голови Харківської облради обрано запобіжний захід з альтернативою внесення застави 4,75 млн грн. | ADVOKAT POST\nГоловна Сторінка » НОВИНИ » Заступнику голови Харківської облради обрано запобіжний захід з альтернативою внесення застави 4,75 млн грн.\n24 липня 2021 року Вищий антикорупційний суд за клопотанням детективів та прокурорів обрав запобіжний захід заступнику голови Харківської облради, викритому спільно з адвокатом на вимаганні та отриманні 1 млн 50 тис. гривень неправомірної вигоди від директора комунального підприємства за не звільнення його із займаної посади.\nЗа рішенням слідчого судді, який задовольнив клопотання прокурора, до посадовця застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення 4,75 млн гривень застави.\nСуд визначив запобіжний захід для голови Харківської облради…


Pfizer та Moderna для алергіків - чи безпечні препарати\nВчені розповіли, чи безпечні вакцини Pfizer та Moderna для алергіків\n27 жовтня 11:20\nБуло відстежено показники 52 998 осіб\nВчені вивчили дані, які зібрала система VAERS при вакцинації медичних працівників мережі клінік у Бостоні. Як виявилося, вакцинація препаратами Pfizer-BioNTech (Comirnaty) або Moderna (Spikevax) є безпечною для людей, що страждають від гострою алергії.\nПро це повідомляє журнал JAMA Network Open.\nЧитайте також: Сім областей України переходять у "червону" зону\nCOVID-вакцинація для алергіків\nВідомо, що деякі з вакцинованих медиків отримували напади алергічної реакції на іншу вакцину, ін’єкції та інші алергени. Було відстежено показники 5 998 осіб, серед яких 72% - це жінки, з яких 474 заявили про минулу алергію високого ризику. Середній вік респондентів - 42 роки.\nЯк виявилося, наявність алергії високого ризику в анамнезі пов’язані з підвищеним ризиком алергічних реакцій після вакцинації. Найвищим він був для кропив’янки (висіп з’влявся у 3,8 рази частіше, ніж у тих, хто не страждає від алергії), а також набряку Квінке (у 4,36 рази частіше).\nВодночас, напади гострої алергії (анафілаксії) були виявлені дуже рідко - у 0,3% медиків.\n"МРНК-вакцини проти COVID-19 в цілому безпечні для носіїв алергії", - підсумували експерти.\nІнші новини про COVID-вакцинацію:\nНебезпечний штам "Дельта": МЗС України закликало утриматися від поїздок до низки країн\nкоронавірус вакцинація пандемія хвороба медики\nГоловна COVID-19 Вчені розповіли, чи безпечні вакцини Pfizer та Moderna для алергіків


Під патронатом ФСБ: як Луценко і Єнін «зливають» справа Мартиненко - Останні новини Сум\nПід патронатом ФСБ: як Луценко і Єнін «зливають» справа Мартиненко\nПід прицілом Європи: в яких справах за кордоном фігурує Микола Мартиненко.\nЩе три роки тому незважаючи на кримінальне провадження в Швейцарії з відкату в 30 млн франків депутат «Народного Фронту» Микола Мартиненко продовжував входити у близьке оточення президента Петра Порошенка та голови уряду Арсенія Яценюка і очолювати парламентський комітет з питань паливно енергетичного комплексу.\nУ листопаді 2015 року Мартиненко склав мандат, відмовився від депутатського імунітету і збирався відстоювати свою правоту в судах як звичайний громадянин.\nУ квітні 2017 року парламентарія затримали детективи НАБУ, а до грудня 2017 року йому вручили остаточне підозра у причетності до розкрадання коштів на двох держпідприємствах — «Східгзк» та «НАЕК «Енергоатом».\nНа обох підприємствах проводили закупівлі за завищеними цінами, внаслідок чого держава, за версією слідства, понесло збитки на загальну суму понад 695 млн гривень.\nЯк і чотири роки тому, коли тільки стало відомо про швейцарському кримінальній справі, екс-нардеп продовжує називати кримінальні провадження проти себе «маніпуляціями» і «політичними переслідуваннями». Але принаймні зараз Мартиненко вже не заперечує, що проти нього ведуть розслідування і за кордоном.\nСьогодні за нього вже слухається справа і в українському суді, і достовірно відомо про кримінальні провадження, в яких фігурує Мартиненко, не тільки в Швейцарії, але і в Чехії, і Австрії.\nУкраїнська справа Мартиненко\nВ Україні Мартиненко та його спільників обвинувачують за двома епізодами, які вже отримали умовну назву — «атомне та уранове справи Мартиненко».\nПерший епізод стосується отримання Мартиненко «відкатів» за сприяння чеської компанії «Skoda JS» у виграші тендерів ДП «НАЕК «Енергоатом» протягом 2008-2012 років. Співпраця з іноземними правоохоронцями допомогло встановити, що ці гроші на свої швейцарські рахунки отримувала контрольована Мартиненко панамська компанія «Bradcrest Investment» — у розмірі 15-20% від кожного контракту. надалі з цих грошей оплачені різні витрати сім’ї Мартиненко: медичні послуги, оренда житла і навіть послуги адвокатів.\nДругий епізод — організація Мартиненко закупівля за завищеними цінами казахстанського урану для ДП «Східгзк» через підконтрольне йому австрійське товариство «Steuermann». Різниця цін на уран у вигляді 17,29 млн. доларів США осідала на рахунках цієї австрійської компанії і також розподілялася на витрати як власне Мартиненко та його сім’ї, так і інших співучасників схеми.\nКлацніть на зображення, щоб відкрити у великому форматі\nСправа в українському суді рухається неабиякими темпами. Засідання проходять кожну тиждень по 3 години, протягом яких прокурор приваблює десятки томів доказів, масштаби яких вражають. Загалом доказів по справі на більш ніж 200 томів і більше 51 000 сторінок.\nСтратегія захисту адвокатів Мартиненка стала зрозумілою вже з перших засідань. Вона побудована не на доказах невинності, а на маніпуляціях та сподівання на «добрих друзів» в системі.\nЦе стало очевидним, коли на одне із судових засідань детективи НАБУ принесли екс-нардепу повістку на допит. Як виявилося, 28 листопада чеські правоохоронці хотіли допитати Мартиненко в своїй справі.\nЗа повідомленням прес-служби самого Мартиненка, він все ж прийшов на допит, щоб співпрацювати з чеськими правоохоронцями. Але, за його ж словами, він взагалі не вважає НАБУ органом влади, який має право на міжнародне співробітництво в рамках кримінального процесу.\nОдночасно з представлених вже 209 томів справи стало зрозуміло, що половина цих письмових матеріалів — документи, отримані в результаті міжнародного співробітництва. Раніше НАБУ повідомляло про як мінімум 50 таких запитів по цій справі.\nСеред доказів — тома банківських документів. Ключовою є інформація від швейцарських банків, де Мартиненко фігурує як бенефіціар компанії, яка отримувала відкати. Іноземним правоохоронцям вдалося отримати величезну доказову базу під час обшуків та інших слідчих дій за кордоном, які проводилися за запитами НАБУ.\nОчевидно, Мартиненко планує відрізати незручну доказову базу з-за того, що НАБУ нібито отримало ці матеріали незаконно.\nЙого захист буде просити український суд визнати ці документи неприпустимими доказами. Простою мовою — не брати ці документи до уваги взагалі через нібито відсутність у НАБУ повноважень їх запитувати.\nПри цьому, повноваження на міжнародне співробітництво у НАБУ є — це чорним по білому зазначено в нормах кримінального процесу і їх профільному законі. Там також чітко вказано на пріоритет цього закону над іншими нормативними актами, які йому суперечать.\nЩе в 2014 році Рада проголосувала, в тому числі, і за ці норми, оскільки відповідні повноваження для НАБУ були одним з найважливіших вимог міжнародних партнерів, яке гарантувало його незалежність.\nОднак скандальний фігурант читає закон однобоко і «забуває» сказати, що вже потерпів повне фіаско в швейцарському суді. Суд беззаперечно відхилив його аргументи і визнав НАБУ належним органом для міжнародного співробітництва, керуючись у тому числі міжнародними договорами.\nМова йде про рішення Федерального трибуналу Швейцарії. Ці рішення є публічно доступними німецькою мовою і Центр протидії корупції вирішив їх перекласти. Вони абсолютно визнають право українського НАБУ на міжнародне співробітництво.


Суд над Овчаруком: понята заявила, що підписала незаповнений бланк патрульних : 21:11:2018 - 20 хвилин Тернопіль\nСуд над Овчаруком: понята заявила, що підписала незаповнений бланк патрульних\nПонята пані Іванна на попереднє судове засідання не з'явилась. А на цьому заявила, що не чула, як патрульні пропонували Овчаруку пройти "Драгер"\nТретє судове засідання у справі Віктора Овчарука відбулось міськрайонному суді 21 листопада.\nНа ньому заслухали свідчення понятої, яка не з'явилась на попереднє засідання.\nНагадаємо, вночі 12 жовтня патрульні зупинили на вул. Малишка у Тернополі іномарку. За кермом, виявилося, був голова облради Віктор Овчарук. Від нього, зазначено в протоколі, патрульні чули запах алкоголю, хода була нечіткою, руки тремтіли. Від проходження алкотесту «Драгер» посадовець відмовився. Тому на нього склали протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП – за відмову. Нашим журналістам Віктор Овчарук тоді пояснив тоді, що пив валеріану, адже почувався дуже погано. У нього гіпертонічний криз і від ночі він був у лікарні.\nАдвокат пана Овчарука Костянтин Василишин оскаржує протокол. Зокрема, мотивуючи це численними, на його думку, порушеннями з боку поліцейських під час складання самого протоколу. Тим, що Віктор Овчарук нібито не відмовлявся від проходження медогляду на вміст алкоголю у крові в медзакладі. Та що свідки підписали протокол, не бувши присутніми в той момент, як його оформляли.\nНа друге судове засідання, яке відбулось 9 листопада, пан Овчарук не з'явився. Не було і однієї з понятих, тому засідання перенесли на 21 листопада.\nПоняту звати Іванна. На третьому судовому засідання жінка повідомила, що її в той вечір зупинили патрульні та попросили бути понятою.\n- Сказали, що є водій в стані алкогольного сп'яніння, - каже жінка. - Я побачила, що якийсь чоловік просто стоїть біля авто. З ним ніхто при мені не спілкувався. Я сказала, що поспішаю, мене патрульні запросили в поліцейське авто. За мною під'їхав ще якийсь водій. Ми сіли в авто, патрульні щось там писали, я підписала і поїхала.\nАдвокат Віктора Овчарука запитав у жінки, якщо вона не була свідком того, як патрульні спілкувались з його підзахисним, тоді чому вона посвідчила у своїх пояснення факт відмови Овчарука від проходження огляду на стан сп'яніння. Та зачитав пояснення, під якими підписалась жінка.\nНа що пані Іванна відповіла, що не писала цих пояснень, їх їй ніхто не зачитував, а підписала вона порожній бланк патрульних. І поїхала з місця події. Детальніше на відео.\nЗаслухавши поняту, суддя зачитала лист, який надіслав начальник управління патрульної поліції в Тернопільській області Богдан Шевчук. У ньому йдеться про те, що патрульні неодноразово пропонували Віктору Овчаруку пройти огляд на стан алкогольного сп'яніння на "Драгері" та медогляд і медичному закладі, але чоловік відмовлявся. Це та факти того, що пан Овчарук перебував у стані алкогольного сп'яніння зафіксовано на відеозаписі.\nАдвокат пана Овчарука зазначив, що такий лист не може бути доказом у справі про адміністративне порушення і вважає, що направлення такого листа є некоректним. Попросив цей доказ визнати недопустим та оцінити критичним.\nПісля цього суддя озвучила, що суд йде у нарадчу кімнату, а рішення буде вранці 22 листопада. Його ми опублікуємо на сайті "20 хвилин". Стежте за оновленнями стрічки новин.\nКуплена сучка, вийде з зали суду, і буде казати, яка в нас погана влада.\nЗАРАЗ Є УСНА ВКАЗІВКА НЕ ЗУПИНЯТИ АВТОМОБІЛІ, ЯКІ НАЛЕЖАТЬ ОВЧАРУКУ ВІКТОРУ ВІКТОРОВИЧУ !!!! НЕ ЗВАЖАЮЧИ НА ПОРУШЕННЯ ПДР!!\nСаша reply Василь\nНіхто не хоче трогати того алкоголіка :)\nбула б це проста людина давно права б забрати та виписали штраф, а тут починаючи з 2016 року, ловлять ловлять, але зловити не можуть, що казав Овчарук\n1) то був водій а не я\n2) мене замовили\n3) приніс на другий день довідку\n4) тепер каже, що випив валеріанки і знову приніс довідку\nщо він придумає на наступний раз, а наступний раз буде лише в тому випадку, якщо постраждають люди, поліції дали вказівку більше не зупиняти автомобілі, які належать голові обласної ради Овчаруку В.В.\nтойво reply Василь\nв цій країні НІЧОГО не помінялось.Можна було не скакати 5р назад..


Збірна України поступилася Австрії з рахунком 2:3 (відео) - dt.ua\nЗбірна України поступилася Австрії з рахунком 2:3 (відео)\n2 червня 2012 в 06:05\nУ своєму передостанньому спарингу напередодні Євро-2012 збірна України не змогла продовжити безпрограшну серію, поступившись австрійцям. В Інсбруку вона двічі відновлювала рівновагу, однак на третій гол господарів відповісти не змогла - 2:3.\nНаціональна збірна України з футболу програла в товариському матчі зі збірною Австрії з рахунком 2:3.\nНа 3-й хвилині першого тайму Златко Юнузовіч зі збірної Австрії зі штрафного обвів «стінку» - 1:0.\nУ другому таймі на 56-й хвилині рахунок зрівнявся: Сергій Назаренко пробив зі штрафного, м'яч від стінки відскочив до Андрія Ярмоленка, той прострілив уздовж воріт, і Олег Гусєв забив у ворота суперника - 1:1.\nНа 62-й хвилині австрійці знову вирвалися вперед: Марко Арнаутович точно пробив у дальній кут - 2:1.\nГусєв став автором другого гола української команди на 65-й хвилині після багатоходової комбінації.\nПеремогу австрійцям в цьому матчі приніс Арнаутович за хвилину до закінчення основного часу - 3:2 на користь Австрії.\nМатч відбувся на стадіоні «Тіволі Ной» в австрійському місті Інсбрук. Читайте також:\nЗбірна України здала тести на допінг\nЗбірна України - на межі вильоту з топ-50 рейтингу ФІФА


Цирк небезпечний, цирк вбиває! - rivne-city.com\nHome » Цирк небезпечний, цирк вбиває!\nПісля Революції Гідності українці стали більш незалежними, навчилися боротися за свої права, почали об’єднуватися в громадські організації та спільно із іноземцями стають на захист громадянських свобод, протистоять корупції, відстоюють права тварин. Раніше акції по захисту по захисту чотирилапих не викликали такого ажіотажу в середовищі українців. Тепер же, вони відбуваються все частіше і частіше. Виступи проти знищення бездомних собак в Миколаєві, протести проти спалення притулку для тварин в Києві, в Київраді визнали котів частиною екосистеми міста, в зоні АТО військові замість того, щоб вбивати диких кабанів – їх приручили і знімають відео і багато іншого. Зокрема, по різних містах України проводяться протести про заборону пересувних цирків та зоопарків в яких тварини перебувають в неналежних умовах. Вчора, 4 жовтня в світі святкували День тварин і в мережі ФБ разом з інформацією про політичні новини з’явилися картинки чотирилапих улюбленців. Також з’явились картинки та фотографії з собаками та котами, які закликали до маршу за права тварин 15 жовтня.\nТим більше, як зазначає Рівне з посиланням на РТБ: Рівне Суспільне, в Рівному від переохолодження померла жирафа. На касі пересувного цирку, що стоїть поруч з торгівельними центрами на вул. Макарова висить оголошення, що жирафу перевезли і сховали в тепле приміщення через охолодження. Смерть тварини працівники цирку не підтвердили, але й не спростували і не захотіли дати контакти до когось з адміністраторів. Те, що жирафу кудись везли бачила і охорона торгівельних центрів, але немає впевненості, що вона жива.\nІнші джерела повідомляють, що тварини все ж не стало і навіть проводився її розтин. Це підтвердила ветеринарна клініка міста. Там сказали, що в неї була серцева недостатність, а якщо точніше закупорка легеневої артерії. Тому й тварина загинула. Вік тварини 10 років. Живуть вони і 30, але для цього необхідні належні умови. Тепер тварину вивезли на Костопільський ветсанзавод для утилізації.\nОтже, боротьба за права тварин продовжується. Чим більше людей буде знати про такі випадки, менше ходити в цирки, тим більші шанси, що тварин перестануть використовувати в таких закладах.\nВиберіть оцінкуGive Цирк небезпечний, цирк вбиває! 1/5Give Цирк небезпечний, цирк вбиває! 2/5Give Цирк небезпечний, цирк вбиває! 3/5Give Цирк небезпечний, цирк вбиває! 4/5Give Цирк небезпечний, цирк вбиває! 5/5


ОСНОВНІ ХАРАКТЕРИСТИКИ ОСВІТНЬОЇ ПОЛІТИКИ.\nОсновні характеристики освітньої політики:\n• Політика - це більше, ніж текст.Багато аспектів освітньої полі ти ки не відображаються в офіційних політичних документах. Політичний документ - це, як правило, продукт тривалих і часто складних обговорень і компромісів з боку різних зацікавлених грум. Щоб мати всеосяжне уявлення про політичні проблеми, треба знати, як читати між рядками документа. Іншими словами, треба брати до уваги контекст і передісторію прийняття політичних рішень в освіті.\n• Політика має багато вимірів.Політику розробляють заці-кшІІІсні групи, які різняться наявністю влади і впливовістю. Тому освітня політиканагадує пиріг з багатьма різними інгредієнтами, де інтереси різних груп представлені не однаково.\n• Політика ґрунтується на певних цінностях.В основі політики певні цінності. Політичні рішення можуть представляти цінності, які поділяє більшість суспільства, цінності основних зацікавлених груп або тих, хто безпосередньо приймає рішення. В будь-якому випадку складно уявити політичне рішення, яке не ґрунтується на цінностях.\n• Політика існує в контексті. Політика не може бути створена з чистого аркуша, без урахування обставин, в яких вона впроваджуватиметься. Треба брати до уваги загальний контекст\nтворення політики: історичний, соціальний, економічний, етнічний, релігійний та ін.\n• Політичні рішення - державна справа.Освітня політика належить до сфери суспільної політики. Держава повинна представляти інтереси суспільства. Однак це не завжди так. Відносини між державою і приватним сектором є досить складними. Незважаючи на це, держава в усіх країнах несе відповідальність за розробку і впровадження національної освітньої політики.\n•Освітня політикавзаємодіє з політикою в інших галузях.Соціальні політики взаємопов'язані. Освітня політика зазвичай залежить від державної політики в таких сферах, як економіка, фінанси, міжнародні відносини і навіть оборона. У країнах Центральної та Східної Європи освіту нерідко визначають як пріоритетну сферу. Хоча насправді економічні, фінансові, адміністративні та інші мотиви домінують над освітніми цілями. Тому для тих, хто формує освітню політику, необхідно стежити за подіями у пов'язаних політичних сферах.\n• Впровадження політики ніколи не буває прямим.Усупереч поширеній думці, ґрунтовний політичний документ — це тільки початок, а не кінець довгого шляху. Впровадження політики - найважливіша стадія всього політичного процесу. Політика не може бути впроваджена прямо, шляхом віддання наказів і розпоряджень. Потрібна напружена і часто болюча робота зі всіма гравцями на освітній арені.\n•Політика має навмисні та ненавмисні наслідки.Більш складний — політичний процес, складніше передбачити всі можливі насідки. Ті, хто приймає політичні рішення, повинні бути готовими до протистояння неочікуваним труднощам і зіткнення з непередбачуваними проблемами.


Очні зуби: що це таке, їх розташування і симптоми прорізування ~ Жіночий сайт "Вона"\nУ багатьох дітей прорізування очних зубів проходить нелегко, тому батьки переживають і впадають в паніку. Щоб уникнути подібних хвилювань, потрібно знати, які зуби називають очними, які їх особливості і перші прояви прорізування.\nПри своєчасної допомоги і виявленні перших симптомів дитина не буде відчувати дискомфорту і болю.\nЯкщо у вас виникло питання, зуби очні – це якісь, то варто врахувати, що такого терміну немає в медицині. У народі так називаються ікла зверху і знизу.\nФормуються вони попарно на щелепах, а по сусідству знаходяться моляри, якщо у дітей тимчасовий прикус, або ж моляри малого типу (постійний).\nБатькам важливо знати не тільки, які зуби називаються очними, але і в який період вони лізуть у дітей різного віку. Прорізування очних зубів проходить у кожної дитини по-різному, але є і загальноприйняті норми зростання, які визначили дитячі лікарі.\nЯк правило, період з 15 до 20 місяців – це час формування ікла. Коли лізе очної зуб, де знаходиться він в цей період? На самому початку – у верхній частині, а вже після вилазить на нижній.\nПоширені випадки, коли у дітей тимчасові очні зубки формуються самими першими, проте стандартна схема прорізування виглядає наступним чином:\nІкла, звані очними.\nНа постійні розглянуті молочні зуби змінюються в такому порядку: спочатку на нижній щелепі, а потім тільки на верхній. Орієнтовно в першому випадку – це період від 8 до 10 років, а у другому – від 10 до 12 років.\nСвоєрідну назву «очні зуби» отримали з-за близького розташування поруч з ними відгалуження лицьового нерва. Якщо він роздратований, у дітей і дорослих з’являються гострі болі, які передаються в очі і всю верхню частину обличчя. Прорізування молочних іклів нерідко викликає сильний дискомфорт, а видалення їх обов’язково супроводжується сильнодіючих знеболенням.\nНормальна послідовність прорізування зубів (постійних) у дітей наступна:\nдо 6 років – моляри;\nдо 10 років – різці, як бічні, так і центральні;\nдо 13 років – премоляри і самі ікла.\nЯкщо послідовність порушена, то це говорить про індивідуальні особливості дитини. Проте легковажно ставитися до явища не можна, так як не виключено серйозне порушення або патологія.\nОсобливості очних зубів\nДля того щоб зрозуміти, очні зуби у дітей – це, необхідно знати особливості іклів, які і відрізняють їх від інших.\nВерхній розглянутий зуб більше за розміром, ніж нижній;\nДосить довгий корінь у іклів всього один, але він здавлений по бічним сторонам;\nУ верхнього зуба з довгим краєм великі поверхні дотику;\nКоронка з сплощеної формою складається з 2 країв (ріжучих), які формують один з одним гострий кут.\nЗавдяки перерахованим особливостям та місцем розташування ікла відмінно справляються зі своїм основним завданням – розриванням потрапляємо їжі на частини і її утриманням.\nОчні зуби у дітей можуть викликати гострі больові прояви, що свідчить про наявність проблеми при тривалій тривалості больового синдрому.\nЯкщо біль не проходить і помічені підозрілі симптоми, то краще всього відразу записатися на прийом до стоматолога. Це дозволить уникнути небезпечних ускладнень, видалення зуба і розвитку таких патологій, як пародонтит, пульпіт або ж періостит. До відвідування фахівця дозволяється дати дитині безпечне знеболювальне, але самостійно проводити лікування іншими засобами не рекомендується.\nПрорізування у малюка\nОчні зубки у маленьких дітей з’являються тільки після того, як вилізли перші моляри і всі різці. Зазвичай в період від 15 до 18 місяців починають з’являтися ікла зверху, а через 2 місяці і нижні.\nПізніше їх формування зумовлене досить глибоким знаходженням в щелепах. Саме з-за цього, а також з причини, що недалеко від десни розташовується очний нерв, у дітей це явища викликає сильні дискомфортні відчуття.\nОчні зуби у дітей, симптоми прорізування яких можуть проявлятися з різним ступенем інтенсивності, можуть вплинути на стан очей. Найпоширеніші негативні прояви – кон’юнктивіт і рясне сльозотеча. Однак бувають випадки, коли батьки помічають, що зуби вже вилізли, тобто прорізування іклів не доставляє маляті ніяких незручностей. Тому заздалегідь переживати не варто, тим більше що до періоду формування очних зубів дитина вже не зовсім крихітний, а значить, легше перенесе процес.\nПри формуванні іклів у дітей досить часто виявляється помірне підвищення температури. Ротова порожнина і ніс, а саме слизові оболонки, набрякають, що веде до катару. Маленька дитина може часто вередувати, впадати в істерику. Крім того, ночами дитина часто погано спить через нестабільного емоційного стану та активного процесу формування зубів.\nБатьки повинні вміти визначати, коли починається прорізування очних зубів у дітей.\nСимптоми, що турбують дитину, наступні:\nПомітно знижується апетит;\nБолять і опухають десни, з’являється почервоніння.\nВсе перераховане вище – нормальне явище при розглянутому процесі. Є й інші прояви, до яких треба поставитися відповідально і обережно, так як не виключено розвиток небезпечного ускладнення.\nРідкий стілець і пронос;\nЖар (більше 38 градусів);\nХворобливі відчуття в носоглотці та вухах.\nЧасто прорізування очних зубів у маленьких дітей може йти одночасно з нежиттю. Небезпеки немає, якщо виділення негустий консистенції не мають кольору. У зворотному випадку, коли слиз густа і жовтувата, потрібно негайно лікувати нежить, так як не виключено ураження інфекцією. Педіатри радять використовувати морську воду для усунення слизу.\nЕфективними засобами також вважаються наступні:\n«Аквалор» для дітей;\nВсі препарати є спреями, судинозвужувальними краплями або аерозолями. Більш серйозні медикаменти можуть застосовуватися лише після узгодження з педіатром, який огляне дитину і поставить точний діагноз.\nНе варто нервувати, якщо у дітей почався період, коли формується очної зуб. Видалення іклів при розвитку ускладнень, якщо занесена інфекція – крайня міра, до якої вдаються стоматологи.\nДитині може бути призначено комплексне лікування, завдяки якому можна не тільки позбутися від болю, але і надовго забути про неприємний періоді.\nЯкщо у дітей виникають дискомфортні відчуття при прорізуванні, то можна робити наступне:\nЗмащувати почервонілі ясна над формується іклом спеціальними гелями кілька разів в день. Це може бути «Камістад» або «Дентинокс». Малюкові відразу полегшає, і він перестане вередувати.\nМасажувати за допомогою пальця болючу ділянку воспалившейся десни. Можна робити це кілька разів в добу. Тривалість процедури – до 2 хвилин.\nДавати кошти, що знімають жар, якщо це необхідно. Це можуть бути свічки або солодкий сироп. Найпоширеніші – дитячий «Нурофен», «Ібупрофен» або ж «Панадол».\nПридбати прорізувачі з ефектом охолодження. Наповнювач – дистильована вода, яка перед використанням охолоджується кілька годин у холодильнику. Після цього прорізувач можна давати дітям.\nВсі заходи, що проводяться батьками для полегшення стану дитини, повинні проводитися тільки після консультації з фахівцем. У зворотному випадку здоров’ю малюка можна тільки нашкодити.