ВНУТРІШНЯ СТРУКТУРА ТА ХУДОЖНЄ ОЗДОБЛЕННЯ СХІДНОСЛОВ'ЯНСЬКИХ КИРИЛИЧНИХ РУКОПИСІВ\n108 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nУ період активного культурного і торговельного спілкування південних та східних слов'ян з Візантією, а західних слов'ян з латиномовними західними країнами слов'янські народи почали використовувати для свого письма літери, як вказує Храбр, грецької та латинської абеток. Упорядкованої, сталої абетки у них ще не було.\nТаким типом письма слов'яни користувалися досить довго («і тако бешу многа лєта»), а згодом, як пише Храбр, «людинолюбець Бог послав їм святого Костянтина Філософа, званого Кирилом, мужа праведного й вірного, і він створив їм тридцять і вісім письмен...». Далі вказується, що 24 літери було взято з грецького алфавіту, а 14 — «зі слов'янської мови».\nІз «Паннонського житія» Кирила і Мефодія ми дізнаємося, що у 862 р. князь Моравії\nСлов'янська рукописна книга 109\nРостислав, щоби захистити свою молоду державу від нападів західних королів та від активного втручання у внутрішнє життя країни німецької Католицької Церкви, вирішив укласти дипломатичну угоду з Візантією. Він попросив візантійського імператора Михайла III і патріарха Фотія відрядити в Моравію християнських учителів, які б навчили представників місцевого духовенства відправляти церковну службу та виголошувати проповіді не латиною, а зрозумілою народові рідною мовою.\nЗвернення моравів було відразу підтримано візантійськими владиками. Воно узгоджувалося з інтересами зовнішньої військової політики Візантії, яка вже багато років намагалася поширити свій вилив на території західних слов'ян, і з інтересами Візантійської Церкви, яка не хотіла допустити експансії на цих землях католицького Риму. Якщо раніше боротьба Католицької Церкви за вплив і владу в християнському світі маскувалася під філософсько-схоластичне вчення, то з середини IX ст. ця боротьба на територіях слов'янських країн, народи яких були щойно прилучені до християнства, стала відкритою. Достатньо згадати, як важко поширювалося християнство в Болгарії, яке було прийняте від Візантії у 865 р. Під впливом прелатів Римської Церкви вже через рік, у 866 p., болгарський цар Борис розірвав угоду з Візантійською Церквою та запросив у країну римо-католиць-ких священиків. Але в 870 р., не дійшовши згоди з представниками Католицької Церкви, знову налагодив добрі стосунки з церковними ієрархами могутньої Візантії.\nВчителями Слова Божого на моравські землі були прислані брати Костянтин-Кирило (826-869) та Мефодій (815-885), родом із македонського міста Солунь. Мати їх була грекинею, батько — болгарином. На братів упав вибір не лише тому, що вони добре знали слов'янську мову, але й тому, що мали певні успіхи у дипломатичній та місіонерській діяльності.\nСтарший брат Мефодій, наприклад, деякий час служив воєводою в Македонії. Пізніше він став ченцем, а згодом — ігуменом монастиря Поліхрон на березі Мармурового моря. Молодший — Кирило (до прийняття чернецтва — Костянтин) — перебував при дворі візантійського імператора та під керівництвом патріарха Фотія тривалий час вивчав богослов'я й «еллінські художества», оволодів багатьма\nіноземними мовами. Будучи призначений бібліотекарем патріаршої бібліотеки при соборі св. Софії, він одночасно викладав у вищому навчальному закладі філософію, за що отримав прізвисько Філософ. З дипломатичною місією у складі візантійського посольства він побував у Сирії та Хазарії, брав участь у численних релігійно-філософських диспутах. Кирило був у 859 р. в Херсонесі (Крим), де зустрічався з представниками слов'янської християнської громади та бачив слов'янські богослужбові книги, переписані, ймовірно, иротокирилицею. До речі, Кирило вів місіонерську діяльність в Болгарії — в містах і селищах на р. Бро-гальниця з середини 50-х років IX ст., тобто до офіційного прийняття болгарами християнства (865). Можливо, Кирило власне там і почав розробляти нову слов'янську абетку.\nОскільки в моравів не було писемності, Кирило вирішив для виконання місіонерської мети не обмежуватися лише проповідями, як це було у Болгарії, а створити (або закінчити) слов'янську абетку й перекласти та переписати для цього народу необхідну кількість богослужбових книг.\nЧерез рік — у 863 р. — Кирило, за свідченням «Житія», уклав для моравів слов'янську абетку. Разом із братом Мефодієм, переклавши моравською мовою Євангеліє та декілька основних літургійних книг, вони стали проводити богослужіння національною мовою. Через деякий час у містах і селищах Моравії почали створювати школи з вивчення рідної мови, відкривати переписувальні майстерні в монастирях.\nПлідна місіонерська та просвітницька праця Кирила й Мефодія викликала негативну реакцію з боку німецьких католицьких священиків. Побачивши загрозу Католицькій Церкві, вони наполягли, щоби «солунські брати» покинули Моравію. Кирило й Мефодій вирушили до Риму з'ясовувати спірні питання, де невдовзі Кирило захворів і 14 лютого 869 р. помер. Мефодій через деякий час, отримавши в Римі сан архієпископа Моравії та Паннонії, повернувся у м. Велеград, де знову почав активно займатися просвітництвом. Його культурно-просвітницька робота, яка сприяла зміцненню національної моравської Православної Церкви, перш за все була спрямована проти німецького духовенства, яке, в свою чергу, робило все, щоби скомпрометувати Мефодія. Врешті-решт проти його особи було висунуто сфабриковане звинувачення,\n110 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТІ'\nКирилична і Мефодія ув'язнили на два з половиною роки.\nМефОДІЙ НЄ СКОрИВСЯ і ПІСЛЯ ЗВІЛЬНСННЯ\nз в язнищ з новим піднесенням продовжував свою просвітницьку місію: зі своїми учнями, серед яких виділявся Іоанн Горазд, він переклав і переписав усі необхідні за візантійським церковним статутом богослужбові книги. Після смерті брата Кирила Мефодій продовжував своє місіонерство в Моравії ще протягом 16 років — аж до своєї смерті; він помер 6 квітня 885 р.\n- Залишившись без підтримки своїх учителів, учні великих слов'янських просвітителів Климент, Наум і Ангеларій не змогли витримати утисків німецького духовенства та наприкінці IX ст. змушені були залишити моравські міста й переселитися в Болгарію. І там вони, вірні своїм славетним наставникам, продовжували зміцнювати позиції Православної Церкви.\nНа жаль, до наших днів не дійшло жодного тогочасного слов'янського рукопису — ні виготовленого під безпосереднім керівництвом Кирила та Мефодія, ні перекладеного і переписаного їх видатними учнями. Тому сучасній науці не відомо, яку ж із двох існуючих слов'янських абеток — глаголицю чи кирилицю — створив Кирило.\nКирилична абетка, якою були переписані богослужбові книги XI ст., складалася з 43 літер: 24 грецьких унціального уставу і 19 спеціально створених для передачі звукових\nособливостей слов'янської мови. Графіка кириличних літер мала підкреслену геометричність: знаки писалися чітко вертикально, кожна літера окремо від іншої, тому текст легко читався на відстані під час церковних служб.\nЦифрова система кирилиці повністю відповідала системі, що була прийнята греками, і складалася з літер грецького алфавіту з додаванням надрядкового знака — титла, який вказував, що літера вжита у значенні цифри.\nГрафіка літер глаголиці (віл старосл. глагол — мова, слово) мала зовсім іншу стильову ознаку: літери мали багато заокруглень і петель, тому досить важко писалися й читалися. Глаголична абетка складалася, на думку дослідників, із 40 літер, 39 з них відповідно відтворювали ті ж звуки, що в кириличному письмі, і лише одна літера, якої не було в кирилиці — «дєрвь».\nМіж обома абетками є значні графічні відмінності, але в накресленні окремих літер простежуються спільні елементи. Наприклад, в обох абетках малюнки таких літер, як «Д>>, «Ж», «М», «Ф», «Ц», «Ч», «Ш», «Щ», «Ю» загалом подібні. Саме це і є підтвердженням певного історичного зв'язку між абетками і вказує на їх взаємовплив у процесі становлення.\nПитання, яку ж із двох слов'янських абеток створив Кирило і яка з них є давнішою, не з'ясоване й досі: одні вчені, а їх досить багато в різних країнах, схиляються до того, що Кирило є творцем кирилиці, інша група вчених вважає видатного слов'янського просвітителя винахідником глаголиці. Перші звертають увагу на загальновідомий факт перебування Кирила упродовж деякого часу в Херсонесі, де, можливо, вже існувала християнська громада. Власне там він мав можливість ознайомитися з богослужбовими книгами, написаними «руськими письменами», тобто східнослов'янською мовою, але грецькими літерами. Особливість слов'янських письмен того часу відзначає і Чорноризець Храбр: «охрестившись, слов'яни почали писати грецькими та римськими письменами».\nПізніше, створюючи слов'янську абетку, Кирило використав частину грецьких літер, а для передачі специфічних звуків слов'янської мови ввів нові літери, надавши їм близького до візантійського уставу накреслення. Але в дослідників писемності виникають сумніви, чи Кирило міг за один рік створити нову слов'янську абетку і з братом Мефодієм перекласти\nСлов'янська рукописна книга 111\nслов'янською мовою декілька богослужбових книг. Ймовірно, у слов'ян докирилівських часів уже існувала самобутня або запозичена писемність, якою й скористався Кирило.\nВчені припускають, що після смерті Кирила та Мефодія богослужбові книги, написані кирилицею, на землях західних слов'ян забороняються Римом. їх навіть знищують, а діячів Православної Церкви жорстоко переслідують. Саме у тривожні для православ'я часи на цих теренах учні Кирила і Мефодія створюють глаголичну абетку. Переписавши слов'янські книги глаголицею, вони тим самим зберегли досягнення просвітницької діяльності своїх учителів.\nБільшість сучасних учених є прихильниками другої гіпотези, за якою Кирило був творцем глаголичної абетки. їхні міркування базуються на тому, що найдавніші слов'янські писемні пам'ятки створені, можливо, ще при житті Кирила і Мефодія, були написані глаголицею. Це підтверджується також тим, що у глаголичних рукописах, які дійшли до нас, використовуються слова, властиві мові західних слов'ян, для яких Кирило і створив абетку. До того ж у глаголичних рукописах вживаються архаїчні слов'янські висловлювання, які в кириличних текстах трапляються дуже рідко. Окрім цього, збереглися пергаментні палімп-сести, де поверх стертих глаголичних текстів зміст відтворено кирилицею. Припущення, що Кирило f Херсонесі читав слов'янські рукописи, написані літерами грецького уставного письма, науковці розглядають ширше: Кирило міг побачити слов'янські книги, але написані літерами візантійського скоропису, які, до речі, віддалено нагадують графіку глаголиці.\nГлаголиця була поширена на території Моравії, Хорватії, Македонії, тобто там, де безпосередньо здійснювалася просвітницька діяльність Кирила і Мефодія. Кириличне ж письмо набуло поширення серед болгар і східних слов'ян, у яких економічні та політичні стосунки з Візантією були міцнішими. Східні слов'яни також користувалися глаголицею, але, ймовірно, як тайнописом.\nНайбільш ґрунтовне дослідження цього питання висвітлене в праці сучасного болгарського вченого Емила Георгієва «Слов'янська писемність до Кирила і Мефодія». Автор на основі гіпотези, висунутої ще у 1884 р. російським медієвістом В. Міллером про виникнення кириличного письма у процесі спілкування слов'ян із греками, дійшов\nВИСНОВКУ, ЩО КИрИЛИЦЯ НЄ була НІКИМ ВИНаЙ- Глаголична\nдена, а склалася еволюційно-історичним абетка\nшляхом для практичних потреб слов ян на землях десь по сусідству з греками, найімовірніше — на півдні Болгарії і в Криму.\nНаукове припущення В. Міллера та Е. Георгієва щодо еволюційного шляху формування кириличного письма було пізніше підтверджено й іншими вченими. Зокрема, видатний український історик С. Висоцький знайшов на стінах Софії Київської графіті (від італ. graffiti — видряпаний) неповної кириличної абетки, яка складалася ще із 27 літер: 23 грецьких і лише 4 слов'янських: «Б>>, «Ж», «Ш», «Щ». Давні неповні кириличні абетки були знайдені також у Болгарії та Росії (Новгороді).\nЗ цього приводу С. Висоцький пише: «На два важливих питання походження слов'янської писемності, яку саме абетку винайшов Кирило і яка з них є старшою — глаголиця чи кирилиця — однозначної відповіді немає. Проте можна твердити, що Кирило не міг винайти кирилицю, тому що вона склалася еволюційним Історичним шляхом, чому є вагомі докази, а міг її лише вдосконалити. На друге питання відповімо так: глаголицю винайдено у 863 p., і вона старша від кирилиці, яку вдосконалено лише на початку X ст., але протокирилиця значно старіша від глаголиці. Проте існування протоглаголиці викликає великі сумніви».\nВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nКінець X ст.\nНаприкінці ЇХ — на початку X ст. при царському дворі Симеона (? — 927) у Прес-лаві була створена академія, в стінах якої працювали такі видатні історики та письменники, як Чорноризець Храбр, Іоанн Екзарх, Климент Охрідський та багато інших вчених, перекладачів, каліграфів і художників, які приїхали до Болгари з багатьох слов'янських країн. У цей період і була вдосконалена кирилиця. У каліграфічній майстерні академії переписували кириличні книги урочистим уставним накресленням і оздоблювали геометричним та рослинним орнаментом, складеним з елементів квітів і листків аканта.\nХудожнє оздоблення болгарських рукописів розвивалося під безпосереднім впливом візантійського книжкового мистецтва. Орнаментальні прикраси розфарбовували червоною, зеленою, жовтою й коричневою фарбами. В багато оздоблених рукописах використовували також пурпур, золото і срібло. Книги виготовляли на тонкому добротному пергаменті.\nДо нашого часу збереглося досить мало писемних глаголичних пам'яток. До найстаріших із них слід віднести кілька графіті, які датуються 907 p., виявлених на стінах Круглої церкви царя Симеона у Преславі; підпис\nслов'янського священика на грамоті 982 p., знайденій в Афонському монастирі, та декілька написів на керамічних плитках.\nГлаголиця існувала у двох модифікаціях: круглій та кутастій. У Болгарії нисці користувалися круглою глаголицею, в Хорватії — кутастою.\nДо нас дійшло вісім давньоболгарських рукописних книг, написаних глаголицею, в тому числі й Зографське Євангеліє кінця\nX ст., переписане круглою глаголицею. Рукопис гарно оздоблений декоративними заставками та ініціалами, які прикрашені орнаментом геометричного характеру.\nШироковідомою пам'яткою глаголичного письма є рукопис чесько-моравської редакції\nXI ст., відомий під назвою «Київські глаголичні листки». Рукопис переписаний також круглою глаголицею. Ця пам'ятка надійшла із Єрусалима до Київського церковно-археологічного музею у XIX ст.\nТакож небагато збереглося кириличних писемних пам'яток IX—X ст. Найдавнішою з них є напис монументальним уставним шрифтом болгарською мовою на олов'яній печатці, яка була знайдена при розкопках Старого Міста в Преславі. На лицьовому боці посередині печатки зображено хрест, обрамлений по колу молитовним написом: «Господи, поможи твоєму рабу». На зворотному боці вміщено чотирирядковий напис: «Георгій чернець і синкел болгарський». При розкопках виявлено декілька кириличних і кирилично-глаголичних написів кінця IX—початку X ст., виконаних на керамічних плитах та вишкрябаних на стінах Круглої церкви царя Симеона.\nЗнайдено і кілька точно датованих кириличних пам'яток. Наприклад, при розкопках у с. Герман біля оз. Преспа (тепер Македонія) була знайдена могильна плита, напис на якій викарбуваію у 993 р. за наказом царя Самуїла (969—1014) на честь його батьків.\nВчені виявили також кілька уривків текстів, написаних слов'янською мовою, але латинськими літерами, — зокрема, у німецькому монастирі Баварії — Фрейзінген — у 1803 р.\nНа релігійні погляди словенів і хорватів вплинула Римо-Католицька Церква. Обряди цієї Церкви прийняли західнослов'янські народи, землі яких простягалися від Балтійського моря до Південних Карпат. У Велико-моравському князівстві їх стали дотримуватися\nСлов'янська рукописна книга 113\nОлов'яна печатка Георгія Синкеля Болгарського. Пресчав на Г. Афон. Близько\nз IX ст., у Чеському князівстві — з IX—X ст., у Польській державі — з X ст. Народи цих країн прийняли і латинську писемність. Наприклад, латинською мовою написані найдавніший чеський рукопис Козьми Празького «Хроніка чехів» (XI ст.) і найдавніша польська писемна пам'ятка — історична «Хроніка» Галла Аноніма (1112—1115).\nУ другій половині XII ст. внаслідок визволення болгарського народу з-під 160-річного панування Візантії виникає Друге Болгарське царство. В країні почалося нове піднесення національної культури. Одним із провідних болгарських осередків книги став Рильський монастир. Книги, виготовлені в скрипторії цього монастиря, розповсюджувалися далеко за межі Болгарії. В XIV ст. у столиці Болгарського царства м. Тирнові була заснована пфеписувальна майстерня, у якій створено багато чудових рукописів. Наприклад, у Четверосвангелії (1356) художники зобразили 965 текстових мініатюр, а на фронтиспісі розмістили портретні зображення царя Александра та членів його родини.\nУже в добу раннього середньовіччя західні слов'янські народи розмежувалися за конфесійною ознакою — серби залишилися православними, а словени та хорвати стали католиками. Сербія відчувала внаслідок свого географічного розташування вплив із заходу — романської, а зі сходу — візантійської культур. На початку XIV ст. в оформленні сербських рукописів став сильно відчутним вплив мистецтва болгарської книги.\nНаприкінці XIV ст., коли турки-османи загарбали балканські країни, численні монастирські переписувальні майстерні припинили свою діяльність. Багато болгарських і сербських учених, письменників, перекладачів, художників, каліграфів емігрували до Великого князівства Литовського та Московської\nРусі. У Болгарії КИРИЛИЧНІ КНИГИ прОДОВЖували переписувати лише у Рильському монаСТИрі, а В 1 реЦП — у СЛОВ ЯНСЬКИХ МОНаСТИрЯХ\nЯк і у більшості народів світу, у східних слов'ян виникнення писемності було зумовлене пожвавленням соціально-економічних відносин у суспільстві — початком формування державності та поширенням на схід ідей християнства. «На початковому етапі східні слов'яни могли користуватися якимось різновидом піктографічного письма — «чртами і рєзами», за термінологією Чорноризця Храбра, — пише історик С. Ви-\nСОЦЬКИЙ у КНИЗІ «Київська ПИСемна ШКОЛа X— Кириличний\nXII ст.». — Проте у зв'язку з утворенням дер- штис'\nвикарбувании на жавних спільнот — племенних союзів, розвитком торгівлі й поширенням християнства така писемність вже не могла задовольнити зроста-\nкамені за наказом болгарського царя Самуїла.\nючі потреби суспільства». Підтвердженням цієї\n114 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nдумки є численні знахідки археологів на території України — побутові предмети, датовані І—V ст. (доба черняхівської культури), на яких нанесені різні знаки та літери, а також вирізьблені латинськими або грецькими літерами цілі слова. Початок проникнення християнського вчення у східнослов'янське середовище вчені датують серединою IV ст.\nУ середині IX ст. східні слов'яни, які заселяли території Київської і частково Чернігівської земель по середній течії Дніпра та Переяславської землі, об'єдналися в давньоруську державу — Київську Русь. Головним етносом держави були поляни, частково древляни та чернігівські северяни. На цей період припадає і значне пожвавлення економічних та культурних зв'язків східних слов'ян з сусідніми державами і перш за все — з Болгарією та Візантією.\nНайголовнішими писемними джерелами з історії Київської Русі є грецькі та руські літописи, а також рукописи візантійських істориків і церковних діячів. У «Повісті минулих літ» пишеться: «В літо 852, коли почав царювати у греків Михайло, стала називатися Руська земля. І об цім нам стало відомо, бо при цареві Михайлові приходила Русь на Царгород, як пишеться про те в грецькому літописанню». З Патріаршого, або Никонівського, літопису за описом 867—869 років відомо про похід київського князя Аскольда на Царгород та прийняття ним і частиною його військової дружини християнської віри. Про хрещення Аскольда і його війська йдеться також у руко-писі візантійського патріарха Фотія «Енцикліки» (до 867 р.): «Отже, не тільки цей народ (болгари — авт.) проміняли своє початкове безчестя на віру Христа. Але навіть і той народ, який багаторазово і багатьма звеличується за свої діяння і який перевершує всі інші народи жорстокістю та кровожерливістю — так звані\nроси, які, підкоривши сусідні народи, загордилися й підняли руку на Римську державу. Нині й вони змінили еллінську (читай «язичеську» — авт.) і погану віру, котру сповідували раніше, на чисту та істинну християнську релігію й ведуть себе по відношенню до нас як наші підлеглі й друзі, і вже не виявляють своє грабіжництво та велику зухвалість, як ще недавно».\nВарто пригадати й повідомлення про діяльність перших грецьких християнських місіонерів у Скіфії: Афанасія Александрійського, Тертуліана, Єпіфанія Констанського та Іоанна Златоустого, які, ймовірно, першими почали навчати східних слов'ян використовувати грецькі уставні літери для записування християнських молитов. Вони, очевидно, могли навіть скласти спрощену слов'янську абетку на основі повного грецького алфавіту (24 літери) з додаванням деяких знаків для передачі специфічних звуків слов'янської мови. А можливо, що за наказом константинопольських ієрархів для русів військової дружини Аскольда, які прийняли хрещення, були перекладені та переписані «руськими письменами» Євангеліє і Псалтир. Ймовірно, ці рукописи в 60-х роках IX ст. бачив Кирило в Херсонесі, коли з візантійським посольством перебував у Хазарії.\nНемає сумніву, що в Києві було відомо про діяльність Кирила та Мефодія у Моравії в 863 р. Про винайдення славетними просвітителями слов'янської абетки, наприклад, розповідається в «Повісті минулих літ»: «Коли ж брати прийшли, почали вони складати азбуку слов'янську і переклали Апостола і Євангеліє. І раді були слов'яни, коли почули своєю мовою силу і мудрість писання. А потім переклали брати Псалтир та інші книги».\nУ 882 р. давньоруський князь Олег — близький родич Рюрика, який князював у Новгороді, вбиває київських князів Аскольда та Діра й захоплює владу в Києві. Олег, покла-даючись на силу своєї військової дружини, відмовляється від подальшої християнізації на Русі, яку почав Аскольд, і знову державною релігією утверджує язичництво. Але це не зупинило поступового поширення християнських ідей серед східних слов'ян і створення в інших містах, крім Києва, християнських громад.\nДосить довго науковці вважали, що майже півторастолітнє існування Києво-руської держави — від середини ЇХ ст. й до запровад-\nСлов'янська рукописна книга 115\nження на Русі християнства Володимиром Святославичем у 988 р. — було безписемним періодом, що поширення писемності на Русі почалося тільки після прийняття офіційного хрещення. Але ці погляди хибні — археологічні дослідження останнього часу підтверджують протилежне: населенню Київської Русі до 988 р. було відомо кілька писемних систем: рунічна, куфічна, грецька, кирилична, глаголична і, можливо, протокирилична.\nНа території України знайдено багато писемних пам'яток, датованих IX—X ст.: це дир-геми (арабські срібні монети), предмети ужиткового призначення з арабськими і рунічними написами та грецькими літерами з числовим значенням, прясла та гральні кості з різноманітними знаками тощо. Наприклад, глиняна корчага X ст. з написом «гороухща» (гірчиця), судячи з її форми, була виготовлена в Таврії. У написі використана літера «щ», якої немає в грецькому алфавіті, а це свідчить про те, що східним слов'янам уже була відома писемність, заснована на грецькій абетці з доданими деякими слов'янськими літерами.\nПри археологічних розкопках у Києві, Галичі, Мінську, Волоковиську, Новгороді та інших містах знайдені писала — металеві або кістяні стрижні, загострені з одного кінця та з лопаточкою на другому кінці, за допомогою яких писали, як і в більшості країн світу, на покритих воском дощечках. До речі, писал ом наносили написи і на берестяних грамотах.\nПідтвердження існування у східних слов'ян писемності ще у дохристиянський період є і в рукописах арабських істориків першої половини X ст. Наприклад, у 921 р. арабський вчений Ахмед ібн Фадлан побував у волзько-камських болгар і бачив слов'янський обряд поховання шляхетного руса. Повернувшись додому, вчений виклав свої враження в книзі, а обряд поховання описав так: «Спочатку вони розпалили вогнище і на ньому спалили тіло, а потім вони спорудили щось схоже на крутий пагорб і поставил» посередині велику дере-вянку білої тополі, написали на ній ім'я того мужа та царя русів...».\nЩе один арабський вчений, Ібн-ель-Недім, у своєму творі «Книга розпису наукам» (987) свідчить, що руси в той час уже мали писемну систему. Він навіть скопіював один руський напис, який зберігся й до нашого часу. Автор писав: «Літери цього напису не схожі на літери грецького алфавіту або на скандинавські руни. Це старовинні руські літери, дуже подібні на\nДохристиянський руський напис, відтворений Ібн-ель-Недшом. 987 р.\nдосі не розшифровані інскрипти (від лат. inskriptus — неописаний), накреслені на скелях між Суецом і горою Сінай». Скопійований ним руський напис також залишається не розшифрованим. Деякі вчені вважають, що цей напис є або зразком докирилівського письма типу «чрт» і «рєзів», або піктографічною маршрутною картою.\nНезаперечним доказом існування в Київській Русі до офіційного прийняття християнства невпорядкованої абетки є зразок письма, який виявив український учений С. Висоцький у Софійському соборі в Києві під час дослідження давніх графіті Михайлівського вівтаря. Він знайшов зразок азбуки, складеної з 27 літер. Порівнявши відкриту азбуку з грецьким алфавітом, який складається з 24 літер, дослідник побачив, що з 27 знаків азбуки 23 подібні до уставних грецьких. Серед них не було лише грецької літери «псі». Решта чотири — спеціальні букви для передачі слов'янських звуків: «Б», «Ж», «Ш», «Щ». Місце кожної літери точно відповідає грецькому алфавітові, крім вказаних чотирьох.\nС Висоцький так підсумував результати свого дослідження: «Враховуючи те, що це не грецький алфавіт, не літери з числовим значенням і не дописана кирилиця, можна зробити висновок: відкрита абетка відноситься до невідомої нам писемності, яку знали в Києві ще в IX ст. Київська абетка за кількістю слов'янських літер є найдавнішою з усіх відомих слов'янських абеток, давнішою навіть від згадуваної Храбром. Нею, можливо, також користувалися при карбуванні монет за доби Володимира Святославича та Ярослава Мудрого. Це дає нам змогу віднести відкриту абетку до середини IX ст., тобто часів, близьких до утворення Київської держави та Аскольдового хрещення».\nДо речі, знайдений С. Висоцьким зразок азбуки підтверджує гіпотезу В. Міллера, висловлену ще 1884 р. про те, що у східних слов'ян здавна існувало письмо, створене на основі пристосування грецького уставу до фонетичних особливостей слов'янської мови.\nІ, нарешті, вагомим доказом того, що у другій половині IX—X ст. у східних слов'ян існувала писемна система, є тексти угод\n11 в ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТ\nсоборі м. Киема.\nСередина ЇХ ст.\nНапис на мечі:\nКиївської Русі з Візантією, складені у 907, 911, 944, 971 роках. З «Повісті минулих літ» стало відомо, що дипломатичні угоди з Константинополем писалися двома мовами: на одному пергаментному аркуші грецькою — мовою Візантії, на іншому — мовою східних слов'ян. В угоді князя Ігоря записано: «Ми же свєщаніє се написахом на двою харатію». З «Повісті минулих літ» дізнаємось, що раніше руські посли і купці, щоби засвідчити свої офіційні повноваження, користувалися золотими і срібними печатками, а після підписання угоди з Візантією вони повинні були пред'являти грамоти: «нині звелів наш князь посилати грамоти до грецького царя. І з тих грамот ви дізнаєтесь, що [ми] прийшли з миром». А це підтверджує, що Києво-руське державне управління на той час, можливо, вже було повністю забезпечене грамотними писцями, для яких не становило великих труднощів користуватися кількома писемними системами, оскільки державне листування велося зі всіма сусідніми країнами.\nЯк бачимо, на основі існуючих епіграфічних (від грец. epigraphe — напис) пам'яток IX—X ст. та літературних джерел немає підстав вважати, що період з середини IX ст. — часів виникнення Київської держави — й до кінця X ст., тобто до офіційного хрещення Русі князем Володимиром у 988 p., був повністю «безписьменним періодом». У IX—першій\nполовині X ст. в адміністративно-державному веденні справ руські писці, можливо, користувалися письмом із грецькою графічною основою, а з середини X ст. — уже сформованою кирилицею, яку було вдосконалено у Болгарії ще на початку X ст. в державних перенисувальних майстернях болгарського царя Симеона. Ймовірно, в дипломатичному листуванні писці користувалися і глаголицею, але як тайнописом.\nКИЇВСЬКОЇ ПИСЕМНОЇ ШКОЛИ ТА ПОЧАТОК СТВОРЕННЯ КНИГ\nПрийняття християнства —\nоснова поширення писемності\nОфіційне прийняття східними слов'янами християнства сприяло розвиткові писемності в Києво-руській державі. Про це свідчать численні археологічні знахідки виробів ужиткового призначення з кириличними написами на них: глиняний посуд, келихи, веретена, прясла, гребені для чесання льону, ювелірні прикраси, амулети, златники та срібляники періоду правління київських князів Володимира Великого та Ярослава Мудрого. Написи карбували на межових каменях, шоломах, мечах, навіть чоботарі записували імена замовників на копилах. У 1086 р. за наказом тмутараканського князя Гліба на мармурі був викарбуваний уставом кириличний напис, у якому вказувалася точна відстань між Тмуга-раканню і Керчю. По всій Київській Русії вздовж доріг ставили великі камені з написами, з яких мандрівники довідувалися, куди веде той чи інший шлях. На берегах річок \_ встановлювали великі кам'яні хрести, написи на яких розповідали про мілину на річці (брід) або ближні шляхи.\nПід час розкопок у Києві знайдено багато і побутових речей із кириличними написами: І «Стефан псол», «Братіло дєлал», «Коета дєлал» І та ін. На уламку однієї з корчаг є такий напис: і «Благодатнєша плона корчага сія».\nНа підставі окремих писемних пам'яток! науковцям важко було зробити чіткий висновок про поширення писемності серед населення Київської Русі. Новий матеріал для дослід-\n118 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ7\nБагрянородного «Про керування імперією» наводиться опис шляху від Царгорода-Констан-тинополя повз Київ до Новгорода, в якому згадується багато слов'янських міст (Київ, Вишгород, Чернігів, Новгород), річок (Дніпро, Дунай), дніпровських порогів (Не спи, Островний, Неясить, Хвилі), а також назви слов'янських племен (руси, кривичі, словени, лужичани, деревляни, дреговичі, сіверяни, уличі). К. Багрянородний згадує навіть імена князів Ігоря та Святослава.\nУ грецькому алфавіті не було відповідних літер для передачі звуків, притаманних слов'янській мові, тому грецькою писемністю довелося передавати їх приблизно. Але згодом східні слов'яни, як припускають вчені, створили протокириличне письмо, що, ймовірно, і стало сприятливим чинником для подальшого розвитку тісних культурно-політичних і торговельних зв'язків із Візантією та Болгарією. Також були створені певні умови для поширення на Русі християнства, а разом з новою вірою — і богослужбових книг.\nЗагальновідомо, що на Русі, насамперед у Києві, ще задовго до офіційного прийняття християнства було багато прихильників Христової віри. Це, можливо, варто пов'язувати з перебуванням у другій половині IX ст. київського князя Аскольда у Візантії, де він і частина його війська прийняли хрещення. Київська Русь за Аскольда вже досягла певного розвитку феодальних відносин, але намагання Аскольда офіційно охрестити Русь закінчилося невдачею, оскільки для впровадження в державі таких вирішальних змін ще не склалися відповідні умови. Після захоплення Олегом у 882 р. княжої влади в Києві на Русі знову запанували язичницькі традиції. Але процес християнізації Русі не припиняється: наприклад, за свідченням угоди князя Ігоря з греками 944 p., велика частина руських послів та вояків були вже охрещені, вони присягали в київській церкві св. Іллі на Подолі.\nДруга спроба запровадити християнство на Русі в X ст., а разом з ним і розповсюдити писемність, пов'язана з іменем княгині Ольги\nСлов'янська рукописна книга 119\n(?—969) — видатної правительки, першої київської княгині-християнки, яка охрестилася в Києві у 955 р. напередодні поїздки до Константинополя влітку 956 р. У Константинополі посольство Ольги перебувало до осені й зустріло тут новий рік (вересневий 957-й). Посольство було досить великим: 22 посли, 42 купці, 18 жінок, які обслуговували княгиню, 12 перекладачів та духовний наставник Ольги — священик Григорій. Візантійський імператор Костянтин VII Багрянородний (905—959) офіційно прийняв Ольгу двічі: 9 вересня (у середу) і 18 жовтня (у неділю). Разом з посольством Ольга повернулась до Києва в листопаді 957 р.\nДеякі історики, зокрема Михайло Грушев-ський, висловлюють думку, що посольство Ольги було запрошене до Константинополя особисто імператором Візантії для укладання церковно-нолітичної угоди, метою якої, можливо, було хрещення всієї Київської Русі. С. Висоцький з цього приводу пише: «Безперечно, Візантія була зацікавлена в хрещенні такої величної та багатолюдної сусідньої держави, що гарантувало б їй безпеку кордонів, допомогу в боротьбі з арабами, вигідну торгівлю тощо. Зі свого боку, Русь також мала власні державні інтереси, одним з яких було прилучення країни до числа християнських держав Європи». Але цю угоду не було укладено, тому що Ольга вимагала, щоб її син Святослав (?—972) одружився з принцесою імператорського дому, а на це імператорська родина не погодилась.\nПовернувшись із Константинополя, Ольга, невдоволена рішенням імператора Візантії, розпочала дипломатичні переговори із західними державами, звернулась до імператора Священної Римської імперії Отгона І (912—\n973) з проханням прислати до Києва єпископа. Але після категоричної відмови сина Святослава та його військової дружини охреститися політична ситуація в країні змінюється: реальна влада переходить до наступника престолу Святослава, який твердо захищав погляди свого надійного язичницького оточення.\nВелике бажання Ольги охрестити Русь належно оцінено в літописах. Наприклад, у «Повісті минулих літ» літописець порівнює княгиню із зорею, що передує сходові сонця, а це значить — хрещенню Русі.\nПідкреслюючи особливе значення хрещення Ольги для християнізації Русі, перший руський письменник, а з 1051 по 1054 pp. митрополит Київський і всієї Русі Іларіон у своєму рукописі «Слово про закон і благодать» підкреслює, що княгиня Ольга разом з Володимиром «принесли хрест від нового Єрусалима — Константина-града».\nІз писемних джерел відомо, що велика княгиня Ольга померла 11 липня 969 р., проживши християнкою 15 років. При її житті діяльність київської християнської громади значно активізувалась: у Києві були побудовані соборний храм св. Іллі на Подолі, церква св. Миколая на Аскольдовій могилі та церква св. Софії у Верхньому Місті.\nЗрозуміло, що в другій половині X ст. у Києві вже добре знали книгу: без літургійних рукописів неможливо було здійснювати церковні відправи. Це були і рукописи грецького походження, і книги, написані старослов'янською мовою, які привозили з Болгарії. Ймовірно, користувалися й записами молитов, перекладених мовою русів за допомогою грецьких літер, ще з часів князя Аскольда. При церкві св. Іллі, мабуть, була відкрита школа і діяла невелика переписувальна майстерня.\nп м. Звенигород\n120 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nЗ цього приводу історик В. Ламанський ще у 1915 р. писав: «На основі пам'яток християнської культури XI ст., що дійшли до нас, слід передбачати ціле століття попереднього розвитку. Так, за одне або два покоління пис-ців і книжників не могли скластися такі русько-слов'янська чи слов'яно-руська мова, стиль, правопис, які ми бачимо, наприклад, в Службових Мінеях або у перших наших письменників». І далі: «Непояснимо і незрозуміло, як з 5—7-річних хлопчиків, хрещених за княжим наказом у 990-х роках, міг через 30—40 років з'явитися на Русі цілий ряд відомих і невідомих діячів християнської культури, писемності і літератури, переписувачів давньоруських рукописів, як Упир Лихий, що переписав для князя Володимира Ярославича у Новгороді Книги Пророків з тлумаченнями у 1047 р. (пам'ятка відома з копії XV ст. — авт.), або диякон Григорій, писець Остромирового Євангелія (1056— 1057). Хто буде стверджувати, що таких писців у половині XI ст. було дуже і дуже мало?».\nТе, що задумала свого часу велика київська княгиня Ольга — залучення народів Києво-руської держави до християнської культури, щоби спілкуватися з християнськими державами Західної Європи, поширення в державі писемності та книжковості — втілив у життя внук княгині Володимир Святославич (?— 1015). У 988 р. Київська Русь, народи якої проживали на землях від Білого до Чорного морів, була офіційно охрещена. З того часу за наказом княжої влади почали руйнувати язичницькі капища, спалювати дерев'яні зображення язичницьких богів.\nНа місці Перунового пагорба в Києві взялися за будівництво церкви св. Василія, що ознаменувало початок спорудження церков у багатьох містах держави. Німецький хроніст Титмар Мерзебурзький (975—1018), побувавши в Києві за часів князювання Володимира І Великого, писав, що «в цьому великому місті, яке є столицею держави, близько 400 церков і 8 ринків, а людей незліченна кількість».\nДля повноцінного функціонування храмів необхідно було підготувати священиків, дяків, багато служителів і мати необхідну кількість богослужбових рукописів, а це вимагало створення шкіл та переписувальних майстерень. У Лаврентіївському літописі під 988 р. зберігся запис про створення в Києві школи, до якої за указом князя Володимира почали\nнабирати дітей «нарочитої чаді» (дітей заможних верств населення) для «навчання книжкового». Цей навчальний заклад був відкритий при першій на Русі кам'яній церкві св. Богородиці — Десятинній, побудованій у 966 р. на княжі кошти, в якій з 997 р. перебувало корсунсько-херсонське духовенство на чолі з митрополитом Анастасом. «Це була велична, монументальна споруда, — пише академік Я. Запаско. — Інтер'єр церкви відзначався пишністю форм оздоблення. Його було прикрашено іконами, фресковим живописом, різнокольоровою мозаїчною підлогою, зробленою з коштовного каміння і керамічних нлит, покритих кольоровою поливою, а також великою кількістю мурованих деталей, що дало підставу називати церкву «мармуровою».\nЗвичайно, відразу після хрещення Русі місцевих перекладачів і переписувачів ще, можливо, не було або їх було дуже мало. Богослужбові рукописи, переписані східнослов'янською мовою, так звані «кирило-мефодіївські переклади», привозили з Болгарії, де християнство існувало вже ціле століття. У школі та переписувальній майстерні, які, можливо, свого часу були створені при церкві св. Іллі, а також у навчальному закладі та в иерени-сувальній майстерні при Десятинній церкві були підготовлені, ймовірно, вітчизняні перекладачі, переписувачі, оздоблювані книги, художники-мініатюристи та палітурники, натхненною працею яких закладена творча основа для подальшого розквіту вітчизняної книжкової культури.\nУ благородній справі утвердження християнської віри велика заслуга належить дружині Володимира — грекині Аііні Порфірогенеті, доньці візантійського імператора Романа II, онука Костянтина Багрянородного. її руки двічі просив імператор Священної Римської імперії Оттон II, але візантійський двір надав перевагу Володимирові Святославичу. Разом з Анною до Києва приїхали представники грецького духовенства, які допомагали їй відкривати школи та переписувальні майстерні при діючих церквах. Безперечно, вона привезла зі собою багато богослужбових манускриптів, численні ікони, оздоблені хрести, дорогоцінні чаші та різноманітні церковні прикраси для Десятинної церкви. «Цей династичний шлюб підносив авторитет країни та влади, сприяв розвитку національної свідомості, гордості за державу, — пише історик С. Висоцький. — Цариця Анна мала вищу\nСлов'янська рукописна книга 121\nвізантійську освіту, вона була носієм римо-еллінських традицій, і тому її вплив на культурне життя Києва та країни на зламі X— XI ст. був безперечним і корисним».\nУ писемних джерелах X—XI ст. хоча й відзначається певна діяльність дружини Володимира в церковній та освітній сферах, все ж головною постаттю у процесі впровадження християнства як державної віри та книж-ковості на Русі поруч із Володимиром завжди виступає велика княгиня Ольга.\nта книжковості в XI ст.\nПісля смерті Володимира (1015) за київський престол почалася вперта боротьба між його синами. За княжими законами посісти київський престол повинен був старший брат Святополк. Але молодший син Ярослав (близько 978—1054), який був у той час намісником у Новгороді, порушив традицію і в 1019 р. здобув перемогу. Основою внутрішньої та зовнішньої політики Ярослава стали подальша християнізація, поширення освіти, цілісність і єдність країни, захист державних кордонів. Для того щоби здобути прихильність киян, він почав своє князювання з розбудови Києва та просвітницької діяльності.\nКиїв уже за часів князя Володимира був великим містом. А при князюванні Ярослава Володимировича столиця Київської Русі стала одним із найбільших міст Європи, її почали називати «другим Константинополем». Один тільки оборонний вал із дубовими мурами висотою 14—15 м тягнувся навколо Верхнього Міста на 3,5 км. Над урочистими Золотими воротами було побудовано церкву Благовіщення, зводилися монастирі св. Георгія і св. Ірини, інші культові споруди. У будівельних роботах було задіяно кілька тисяч будівничих різних професій, оздоблювачів, художників, (серед них багато високообдарованих фахівців, запрошених з інших міст і країн).\nУ Києві на той час проживало понад 70 тисяч мешканців. За часів правління Ярослава Володимировича Київ став ще красивішим і могутнішим європейським центром, посівши одне із перших місць у Європі за рівнем своєї культури, освіченості, пошани до книги.\nЗа наказом київського князя на честь перемоги руської дружини над печенігами побудували Софійський собор (закладений у 1037 р.). За прикладом Десятинної церкви при соборі створили велику бібліотеку та великокняжий скрипторій. Книжковий фонд бібліотеки становили, як відзначає історик руської церкви Е. Голубинський, 500 рукописів. На той час це була дуже велика книгозбірня, яка поповнювалася стараннями Ярослава Мудрого. При Софійському соборі у 1037—1039 pp. було складено один із найдавніших літописних зводів, автори якого користувалися багатьма історичними манускриптами: грецькими хроніками, руськими актовими матеріалами та іншими писемними джерелами.\nКиївська Русь міцніла, налагоджувала політичні, економічні та культурні зв'язки зі всіма сусідніми країнами та державами Західної Європи. Для дипломатичної і військової служби та роботи у державному управлінні були потрібні широкоосвічені фахівці. Такими працівниками стали перші вихованці школи, заснованої Володимиром Великим ще у 90-ті роки X ст. і пізніше перетвореної у навчальний заклад вищого типу.\nПри дворі князя Ярослава на базі великокняжого скрипторію була створена своєрідна академія, слава про яку поширилася далеко за межами Русі. У польській хроніці початку XVI ст. записано, що Ярослав запросив до Києва людей, які добре знали грецьку мову і перекладали з неї книги руською. Вони переклали богослужбову та повчальну літературу, Четьї-Мінеї, книги світського характеру: історичні рукописи — «Хроніки» Георгія Синкелла та Георгія Амартола, «Історію іудейської війни» Иосифа Флавія, науково-популярні рукописи — «Християнську топографію» Козьми Індикоплова; повісті — «Повість про Александра Македонського» («Алексан-дрія») та «Повість про Акіра Премудрого»; життєписи святих —«Житіє Василія Нового» та багато інших. Серед перекладів є й апокрифічні (антиканонічні) твори — наприклад, «Відвертість Мефодія Патарського».\nУ «Повісті минулих літ» (кінець XI—поч. XII ст.), перекладеній В. Близнецем, вказується, що Ярослав приділяв книжковості велику увагу і сам часто звертався до книг: «Любив Ярослав книги, читав їх часто і вдень, і вночі. І зібрав скорописців багато, і перекладали вони з грецького на слов'янське письмо. Написали вони книг велику силу, ними повчаються віруючі люди і тішаться плодами глибокої мудрості. Начебто один хтось зорав землю, а другий посіяв, а інші жнуть і споживають багату поживу, — так і тут:\n122 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\n40-ві роки XI ст.\nбаТЬКО ВСЬОГО ЦЬОГО ВОЛОДИМИР, ВІН ЗЄМЛЮ\nзорав і розпушив її, тобто просвітив християнством. А син же його Ярослав засіяв книжними словами, а ми тепер пожинаємо, приемлемо серцем книжну науку».\nЗа прихильність до науки й до «книжного слова» Ярослав отримав у народі прізвище Мудрий. Він зібрав першу на Русі власну бібліотеку, до якої увійшли, ймовірно, і численні чудово оздоблені манускрипти, що їх привезла зі собою з Царгорода цариця Анна. На жаль, історикам невідома подальша доля книжкової колекції Ярослава. До нашого часу збереглася одна книга з цієї книгозбірки — кириличне Реймське Євангеліє (рукопис не датований). Євангеліє було переписане у великокняжому скрипторії Софійського собору десь у 40-х роках і призначалося для особистого користування доньки Ярослава Мудрого — князівни Анни, тому виготовлене у кишеньковому форматі. Анна взяла його зі собою до Франції, коли у 1049 р. виходила\nзаміж за французького короля Генріха І. Після вінчання Анни та Генріха І у соборі м. Реймс (тогочасної столиці Франції) Євангеліє залишилось у соборі. В XIV ст. невідомо ким до кириличного тексту Євангелія було долучено частину тексту, написаного глаголицею. У такому вигляді рукопис і дійшов до нашого часу.\nта пам'ятки писемної\nкультури в домонгольський період\nПотужні скрипторії діяли у Києві при Десятинній церкві та при Софійському соборі. Саме тут були створені такі видатні пам'ятки вітчизняного книжкового мистецтва, як Остромирове Євангеліє (1056—1057) та Ізборник Святослава (1073). Переписування рукописів було налагоджено в XI ст. і в деяких монастирях. Ченці виготовляли рукописи безпосередньо в своїх келіях, іноді працюючи артільно.\nУ Києві в XI—XII ст. діяло 18 монастирів. Найдавнішим і найвизначнішим на Русі був Києво-Печерський монастир (1051), заснований Антонієм і Феодосієм. В одній із новел Києво-Печерського патерика розповідається про інока Ларіона, який був «хитр» писати книги. Поруч із ним чернець преподобний Никон «строїв книги», тобто фальцював аркуші в зошити і складав з них блоки рукописів, які потім «одягав» у палітурні кришки. З ними разом працював ігумен Феодосій, який пряв «вервіє» (нитки для зшивання зошитів). Працюючи, вони тихо співали псалми.\nКиєво-Печерський монастир став справжньою духовною академією, де здобували вищу освіту майбутні ієрархи Православної Церкви і де творили славетні літописці. Тут Великий Никон (?-1088) склав у 1072-1073 pp. літописний звід, у якому уточнив хронологію руських історичних подій і виклав дані про Аскольда, Олега, Ігоря та Святослава; ігумен Іоанн створив у 1093—1095 pp. «Початковий звід», на сторінках якого чи не вперше звинувачено князів у міжусобицях, що призводили до поразки руських військ у битвах зі степовиками -половцями; чернець Нестор — літописець і письменник — написав тут у 1113 р. руський літопис «Повість минулих літ», органічно пов'язавши києво-руську історію із загальносвітовим історичним процесом і традиційно дотримуючись християнської історіографії.\nСлов'янська рукописна кнша 123\n«Повість минулих літ» є неоціненною пам'яткою давньослов'янської культури і головним джерелом з історії Київської Русі до XII ст. Про значення цього рукопису академік Д. Лихачов писав: «Безумовно, що жодна християнська слов'янська країна і жодна країна Північно-Західної Європи не мали в Хіна початку XII ст. такого чудового твору з історії своєї Вітчизни, якою була «Повість минулих літ». У цьому літописному зводі про книгу написані такі поетичні рядки: «Велика-бо користь від навчання книжного. Книги — мов ріки, які наповнюють собою увесь світ, це джерело мудрості, в книгах — бездонна глибина, ми ними втішаємося в печалі, вони узда для тіла і душі».\nУкраїнський історик і дослідник київської писемної школи X—XII ст. С. Висоцький пише: «Поява такого визначного твору, як «Повість минулих літ» Нестора була результатом розвитку київської писемної школи у XII ст. Це — цілком оригінальний історичний твір, що закликав до єдності та національної свідомості населення Русі в межах Київської держави. Повість написано майстром-ерудитом, патріотом і публіцистом, який послідовно відстоював ідею захисту та збереження Київської держави, засуджував князівські чвари та усобиці».\nДо нашого часу дійшло багато руських літописних зводів, на початку яких вміщена «Повість минулих літ». Найбільш повними з них вважаються Лаврентіївеький, Іпатіївський та Радзивіллівський літописи.\nЛаврентіївеький літопис виконано у 1377 р. в одному з монастирів Новгорода ченцем Лаврентієм. Цей літописний звід містить «Повість минулих літ», твори Володимира Мономаха, а також літописні списки, де висвітлюються події, пов'язані з Київською державою та боротьбою князів за Київ.\nІпатіївський літопис, у якому зібрані списки иівденно-руських літописних зводів, складений у XV ст. в Іпатіївському монастирі м. Костроми. Крім «Повісті минулих літ», у літописний звід увійшли Київський і Галицько-Волинський літописи, а також літописні списки, де розповідається про боротьбу князів за київський престол.\nРадзивіллівський літопис близький до Лаврентіївського. Він традиційно починається з «Повісті минулих літ». Цей літопис, можливо, був складений у XIII—XIV ст. в одному з монастирів м. Смоленська. Зберігся список кінця XV ст. Літопис багато оздоблений: його\nппа т Л\_ ші\nприкрашають 617 мініатюр. З XVII ст. рукопис літописного зводу зберігався в бібліотеці литовського князя Богуслава Радзивілла, який у 1668 р. подарував його бібліотеці прусських герцогів Кенігсберзьких. Тому літопис у книгознавчій літературі отримав назву Радзивіллівський, або Кенігсберзький.\nБільшість інших збережених літописних зводів, як правило, також починаються з «Повісті минулих літ».\nУ Києво-Печерському монастирі — осередку книгописання — у XIII ст. було створено Києво-Печерський патерик, який пізніше набув значної популярності в Україні-Русі. На його сторінках викладено багато історичних відомостей XI—XII ст., розповідається про життя та діяння наивідоміших християнських діячів і ченців Києво-Печерської лаври. Авторство частини новел до Патерика — «Про святого блаженного Агапіта, безмездного лікаря», «Про преподобного Мойсея Угрина», «Про Микиту Затворника, який після цього\nСторінка, написана глаголицею. Франція, м. Реймс. ХП7 ст.\n] 24 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nбув єпископом у Новгороді» та ін. — належить талановитому чорноризцеві Полікарпу.\nЗаслуга Києво-Печерського монастиря у розвитку культури й освіти надзвичайно велика. Достатньо сказати, що з середини XI і протягом XII ст. тут підготовлено близько 50 єпископів для всіх земель Київської Русі, багато з яких були письменниками і перекладачами. З цього приводу історик С. Висоцький писав: «Отже, Києво-Печерський монастир у XII ст. і пізніше, аж до татаро-монгольської навали, був величезним визначним центром київської писемної школи, з якої вийшли й де здобули освіту та виховання численні письменники, літописці, філософи-книжники, політичні та церковні діячі. В ньому переписувалися й виготовлялися книги, писалися оригінальні літературні твори й літописи. Культурні діячі — вихованці монастиря, безсумнівно, докладали багато зусиль до формування писемної та літературної києво-руської мови».\nНаприкінці XI ст. та у XII ст. визначним осередком освіти та книгописання стає Виду-бицький монастир, заснований у 1070 р. Він стояв на київській околиці Видубичі, на правому березі Дніпра. В монастирі було закладено кам'яну церкву архістратига Михаїла. В монастирі працювали видатні письменники та літописці. Зокрема, ігуменові Лазарю належить «Переказ про Бориса і Гліба», який отримав у Київській Русі значну популярність, виховуючи патріотичний дух і закликаючи молодших князів підкорятися старшим і не порушувати єдності Руської землі.\nНа початку XII ст. осередок києво-руського літописання перемістивсяся з Києво-Печер-\nського до Видубицького монастиря. У його стінах ігумен Сильвестр протягом 1116 р. відредагував і доповнив «Повість минулих літ». Сильвестр був духовним наставником і дорадником Володимира Мономаха (1053— 1125), який у 1113 р. став Великим князем київським, тому літописець приділив велику увагу його діяльності.\nВидубицький монастир заснував Всеволод Ярославич (1030—1093), зробивши його «вотчим», тобто родовим монастирем князів Мономаховичів. Саме тому літературну діяльність видатного державного діяча Володимира Мономаха, який написав у 1117 р. «Повчання дітям», дослідники книги пов'язують із писемною школою Видубицького монастиря. До того ж у «Повісті минулих літ» подано текст цього твору.\nНа сторінках «Повчання...» Володимир Мономах дає життєві настанови своїм дітям, щоби вони піклувалися про державу та народ, надавали великого значення навчанню протягом усього життя і за приклад ставить свого батька Всеволода Ярославича, який оволодів п'ятьма іноземними мовами. Князь прагне, щоби сини були хоробрими вошами, вимогливими і добрими батьками, звертається до них з патріотичною промовою бути між собою у дружбі й злагоді та постійно пам'ятати нро зміцнення Руської держави. Наприкінці XI ст. між князями посилюються чвари й усобиці: одне князівство почало виступати проти іншого, брат — проти брата, сини — проти батьків. У «Повісті минулих літ» під 1097 р. записано: «І не було миру на Руській землі. Воювали князь з князем, місто з містом. І той приводив половців, а той поляків, нападали і перехоплювали один в одного або волость, або місто, або престол братній». Володимирові Мономаху вдалося на деякий час об'єднати князівства в єдину державу, припинити міжусобні війни й перемогти половців. За свої мудрі діяння він і заслужив повагу і прихильність народу.\nВидубицький монастир до кінця XII ст. залишався одним із головних осередків київської писемної школи. Ігумен монастиря Мойсей був досвідченим книжником та оратором, досконало знав Святе Письмо і добре володів грецькою мовою. У 1200 р. він склав Київський літопис, до якого увійшли такі самостійні твори: Сімейна хроніка Ростисла-вичів, Чернігівський літопис Ігоря Святославича, Літопис переяславського князя Володи-\nСлов'янська рукописна книга 125\nлітоїшсець. Мідьорит Леошпія Тарасовичи. Київ. 1702 р.\nмира Глібовича та Похвальне слово Рюрикові Ростиславичу. Літопис Мойсея дійшов до нашого часу в Іпатіївському літописному зводі (1119-1200).\nВершиною києво-руської писемної культури другої половини XII ст. стала найвидатніша пам'ятка давньоукраїнської літератури — «Слово о полку Ігоревім» (1185—1187). Автор відображає невдалий похід у 1185 р. новгород-сіверського князя Ігоря Святославича (1150— 1202) в половецькі степи і як патріот землі\nРуської звертається до володимиро-суздаль-ського князя Всеволода, київських князів Рюрика та Давида Ростиславичів і галицького князя Ярослава Володимировича (Осмомисла) із закликом об'єднатися й спільно виступити проти ворогів на захист своєї держави, яка є спадщиною усього князівського роду.\nІм'я автора «Слова...» невідоме. Він був дуже добре обізнаний з київською топографією (описує церкви, «золотоверхий терем», інші будівлі) та знав про все, що пов'язане з життям\n126 ВІД ПІКТОГРАФІЇ ДО МАНУСКРИПТУ\nкиївського князя Святослава. Можливо, автор був із князівського оточення. Українські дослідники дійшли висновку, що автором «Слова о полку Ігоревім» міг бути київський боярин Петро Бориславич, який займався редагуванням і складанням києво-руських літописів.\nПіднесення у Руській державі в XI —першій половині XII ст. культури і рівня освіченості зумовило зростання попиту на книгу. Вже в XI ст. при церквах і монастирях створювалися початкові школи, а пізніше — при Ярославі Мудрому — у Софійському соборі, Києво-Печерському і Видубицькому монастирях були засновані навчальні заклади вищого типу.\nПочаткові школи мали, ймовірно, різні навчальні програми, оскільки з літописів відомо, що до одних шкіл набирали дітей заможних верств населення, до інших — дітей старост і священиків. У своїх дослідженнях М. Грушевський підкреслює, що ці школи відрізнялися за обсягом навчання та призначенням вихованців: у початкових школах готували майбутніх дяків, псаломщиків для допомоги священикам, у привілейованих — виховували дітей церковних ієрархів, князівських і боярських родин, майбутня діяльність яких була пов'язана з державним правлінням, військом, княжим двором і вищим церковним служительством. У початкових школах, можливо, в основному навчали читанню, а хто продовжував навчання — опановував писання та лічбу. Основними підручниками були Апостол і Псалтир.\nУ навчальних закладах вищого типу навчали іноземних мов і правил риторичного й поетичного стилю. Навчальна програма була запозичена у візантійських аналогічних шкіл і передбачала вивчення богослов'я, філософії, граматики, співу. Навчання контролювалося київською церковною ієрархією, більша частина якої складалася з греків, що отримали вищу освіту у Візантії. Вони були і викладачами багатьох дисциплін. Можливо, школи вищого типу і підготували перших «книжників», які переклали багато рукописів слов'янською мовою з грецької ще при Ярославі Мудрому.\nВищу освіту отримували не тільки духовні служителі, а й представники князівського дому та боярських родин, наприклад, син Ярослава Мудрого — Всеволод. Освіту здобували й жінки із заможних родин: у 1086 р. в Києві князівна Анна Всеволодівна при Андріївському монастирі, де вона була черницею, заснувала\nшколу, в якій близько 300 дівчат навчалися грамоті, співам, шиттю та іншому рукоділлю. Уміння читати й навіть писати у другій половині XI—першій половині XII ст. було вже невипадковим явищем серед населення Руської землі.\nРукописна книга того часу стала бажаною в будь-якій родині, на неї відчутно зріс попит. Монастирські переписувачі не могли цей попит достатньо забезпечувати, оскільки виготовляли рукописи переважно для внутрішнього користування. Тому в містах почали з'являтися світські переписувачі рукописів, які виготовляли книги не тільки на замовлення, а й для продажу. Проте світські скрипторії не могли ще конкурувати з монастирськими, адже руські монастирі ранньофеодального періоду були провідними носіями культури та освіти. Монастирі володіли значними матеріальними засобами і давали талановитим ченцям можливість займатися літературною, перекладацькою та книжковою справами. Наприклад, у Києво-Печерський монастир Нестор прийшов 17-річним хлопчиком і, здобувши всебічну освіту, став письменником. Вивчення грецької мови й ґрунтовне ознайомлення з численними писемними джерелами дали йому змогу в подальшому скласти «Повість минулих літ», у якій він виявив не тільки літературні здібності, а й уміння робити об'єктивні історичні узагальнення.\nУ Софійському соборі, Печерському та Видубицькому монастирях поступово організовувалися широковідомі літературні об'єднання, а навколо потужних скрипторіїв — колективи фахівців із книжкової справи. їхніми зусиллями були сформовані літературно-мистецькі напрямки книжкової культури.\nЧенці монастирів майстерно володіли каліграфією і на високому мистецькому рівні оздоблювали рукописи. Підтвердженням цього є Остромирове Євангеліє (1056—1057), Ізборник Святослава (1073), Мстиславове Євангеліє (1103—1117), виготовлені у княжому скрипторії при соборі св. Софії в Києві, а також Юріївське Євангеліє (1119—1128), яке, очевидно, також переписано у Києві.\nКрім трьох потужних київських книжкових осередків, у XII ст. книги виготовляли також в інших містах і монастирях Київської держави. Наприклад, у монастирях на території Галицького та Волинського князівств, в Успенському храмі м. Галич, монастирі\nСлов'янська рукописна книга 127\nус. Городище (поблизутеперішньогом. Черво-ноград Львівської обл.), а також у монастирях Чернігівського, а пізніше і Новгород-Сівер-ського князівств.\nДо нашого часу дійшло досить мало книг з домонгольського періоду, і тому певний час вважалося, що рукописна книга у давньоруську епоху була явищем недостатньо поширеним. Але історик Б. Сапунов, вивчаючи феномен поширення освіти та книгописання на Русі, що виник в XI ст., пише: «Використовуючи сучасну термінологію, можна стверджувати, що тоді на Русі виник інформаційний вибух».\nДата добавления: 2016-11-12; просмотров: 1558 | Нарушение авторских прав\nГен: 0.055 с.


Сальпиглоссис: посадка і догляд, види і сорти з фото і назвами, вирощування з насіння\nСальпиглоссис - однорічні, дворічні та багаторічні квіти з сімейства Пасльонових. Рід налічує приблизно 20 видів, батьківщиною є Південна Америка.\nУ культурі, у нас в країні, використовується лише один вид - це однорічний сальпиглоссис виїмчастий. Рослина з воронковидними бархатистими квітками формою нагадують петунію. Висота стебла коливається від 50-100 см.\nЛистя сальпиглоссис чергова, на черешках або сидяча, перисто-надрезние або цільна. Квітки 6 см в діаметрі, забарвлення - жовта, біла, червона, рожева, фіолетова, синя, пурпурова. Цвіте рослина з липня по вересень.\nПосадка і догляд за сальпиглоссис у відкритому грунті\nОскільки сальпиглоссис - південна рослина, то і для посадки необхідно вибирати безвітряний, сонячне місце. Високорослим сортам сальпиглоссис, посадженим на вітряному ділянці, потрібно створити опору, вколов поруч палиці і обв'язавши їх мотузкою.\nГрунт для сальпиглоссис\nГрунт повинен бути водопроникний, багатий поживними речовинами. Перед посадкою корисно внести компост. За період цвітіння рекомендується кілька разів підгодувати органічними добривами. Але існує думка, що також можна підгодовувати мінеральними добривами.\nПолив сальпиглоссис повинен бути помірним, перезволоження і посуху він не переносить. Щоб волога довше зберігалася грунт можна замульчувати компостом. Зів'ялі квіти потрібно видаляти. В кінці дачного сезону прибрані рослини підійдуть для компосту.\nУ вологу і холодну погоду сальпиглоссис може захворіти кореневої і стеблової гниллю. При цьому стебла стають коричневими, рослина в'яне, а потім і зовсім гине. Уражені рослини необхідно знищувати.\nСальпиглоссис виїмчастий розмножується насінням. У грунт насіння можна сіяти під зиму, тоді цвітіння буде раннім, але насіння можуть і не зійти після суворої зими. Також можна сіяти навесні, в квітні або на початку травня. Тоді рослина зацвіте до середини липня. Коли сіянці підростуть, посадку слід прорідити.\nСіяти можна і в березні на розсаду. Якщо застосовувати розсадні ящики, тоді сіяти потрібно рідше, а потім з обережністю пікірувати їх, не пошкоджуючи коріння. У горщики можна сіяти по 5 насіння.\nВ обох випадках насіння присипати не треба, просто трохи втиснути і полити. Потім накрити склом або плівкою. Горщики або ящики тримати при температурі 20 ° С, провітрюючи.\nЧерез кілька тижнів насіння зійде. Провітрювати тепер потрібно буде, довше привчаючи сіянці до свіжого повітря, потім і зовсім прибрати скло. Підросли сіянці також необхідно прорідити, залишивши самих міцненьких.\nКоли паростки, стануть 10 см, їх необхідно буде пріщепнуть, щоб вони краще кущилися. Розсаду треба висаджувати в травні, після весняних заморозків. При посадці необхідно дотримуватися інтервалу між рослинами 25 см.\nВиди і сорти сальпиглоссис\nCasino Mix - рослина близько 45 см заввишки, цвіте яскравими квітками. Кущах необхідна опора.\nFestival і Flamenco - карликові сорти.\nУ продажу є суміші: Grandiflora - рослини до 80 см заввишки з великими різнокольоровими квітками, Dunja - до 100 см заввишки, квітки різних відтінків.\nВикористання сальпиглоссис в ландшафтному дизайні\nСальпиглоссис найкраще садити групами. Здалеку вони виглядають яскравою плямою. Рослина прекрасно підходить для посадок на рабатках і клумбах. Сальпиглоссис можна заповнювати порожнечі серед багаторічних рослин.\nНизькорослі сорти підходять для вирощування в чашах або горщиках, які поставити можна на балконі або біля будинку.\nЯскраве різнобарв'я сальпиглоссис прекрасно обрамляють рослини з сріблястими листям, наприклад, полин Шмідта Шмідта. Красиве поєднання з фіолетовою Лобулярія або з синьою лобелією.


Морозенко, Сказки, Народ - literator.info\nДата написания: 08-05-2003\nЖив собі дід. Його дружина давно померла, і він одружився вдруге. У діда була дочка і у баби дочка. Дідова дочка була вродлива та працьовита, а бабина — потворна і ледаща.\nМачуха любила свою дочку і завжди жаліла, а дідову не любила і примушувала тяжко працювати. Дівчинка й худобу годувала, дрова й воду носила, піч топила, ще до світанку підлогу мила. Та стара всім незадоволена була і постійно ображала бідолашну.\nОт мачуха надумала пасербицю зі світу зжити.\n— Вези її, старий, у ліс, — каже зла баба чоловіку. — Щоб більше очі мої її не бачили! А не погодишся, то й тобі життя не буде!\nЗаплакав старий. Проте робити нічого — не наважився сперечатися він з бабою. Повіз бідолашну дівчинку до лісу.\nА треба сказати, що мороз на той час стояв лютий. Зима була у самому розпалі.\nПривіз дід дочку до лісу, попрощався і поїхав, пообіцявши відвідати її.\nСіла дівчинка під ялиною, тремтить від холоду. Через деякий час чує — неподалік гілки тріскотять. А незабаром підійшов до неї сам Дід Мороз.\nУ цей час він свої володіння обходив, перевіряв, чи скрізь порядок. Побачив дівчинку під ялиною, здивувався і питає:\n— Чи тепло тобі, дівчино? Чи тепло тобі, красуне?\n— Тепло, Діду. Тепло, Морозенку, — тихо відмовила дівчина.\nЩе більше здивувався Дід Мороз, став ближче підходити — мороз усе сильнішим, тріскучішим.\n— Чи тепло тобі, дівчино? Чи тепло тобі, красуне? — питає Мороз.\n— Тепло, Діду. Тепло, Морозенку, — ледве переводячи дух, відмовила дівчинка.\nДід Мороз ще ближче до неї підійшов — ще сильнішим мороз став.\n— Чи тепло тобі, дівчино? Чи тепло тобі, красуне? Чи тепло тобі, люба? — питає Мороз.\nА дівчина ледве язиком ворушить:\n— Ой, тепло, Діду. Тепло, шановний Морозенку.\nШкода стало Діду Морозу дівчину, одягнув він на неї теплі шуби, вкрив пуховими ковдрами і подарував велику скриню золота та срібла.\nА мачуха тим часом по пасербиці поминки справляє, пече млинці і наказує чоловіку:\n— Відправляйся, старий дурень, до лісу, вези свою доньку. Ховати її будемо.\nПоїхав старий. Наблизився до того місця, де дочку залишив, бачить — під великою ялиною сидить його дочка весела та рум’яна у соболячій шубі, у золоті та сріблі, а поруч скриня з багатими подарунками.\nЗрадів старий, посадив дочку на сані, склав добро і повіз додому.\nВдома стара млинці пече, а собака під столом:\n— Тяв, тяв! Дідову дочку у золоті та сріблі везуть, а бабину — заміж не беруть!\nСтара кинула йому млинець і каже: іі — Не так гавкаєш! Треба казати: «Бабину дочку заміж беруть, а дідової дочки кістки везуть».\nСобака з’їв млинець і своє:\nСтара млинці кидала, кидала йому й била, а собака знай своє:\nРаптом заскрипіли ворота, відчинилися двері і входить в хату пасербиця вся у золоті та сріблі, так і сяє. А за нею несуть важку велику скриню. Стара аж остовпіла від несподіванки. А коли почула розповідь пасербиці — зовсім з глузду з’їхала. Наказала стара відвезти до лісу свою рідну дочку:\n— Запрягай, старий дурень, коня і вези мою дочку до лісу. Та залиш її на тому самому місці. Вона привезе ще більше скарбу!\nПосадив старий бабину дочку на сани і повіз у ліс. Залишив її під великою ялиною і поїхав.\nСидить бабина дочка, зубами стукає від холоду. Незабаром підходить до неї сам Дід Мороз. Побачив він дівчину й питає:\n— Чи сам не бачиш, що дуже змерзла я!\nПідійшов Дід Мороз ближче і знову питає:\n— Ти що, старий, здурів! Вже руки й ноги відмерзли!\nСпохмурнів Дід Мороз та ще ближче підійшов:\n— Згинь, пропади, клятий Мороз! Швидше давай мені шуби дорогі та скринь зі скарбами побільше!\nРозсердився Морозенко від такої зухвалості і так дихнув холодом, що бабина дочка майже до смерті змерзла. Потім пожалів нахабу й накрив дірявою старою шубою з собачого хутра, а поруч залишив три великі скрині.\nЩе сонце не зійшло, а стара вже посилає чоловіка:\n— Поспішай, старий дурень, за моєю дочкою. Привези її у золоті та сріблі.\nПоїхав старий до лісу, а собака під столом:\n— Тяв, тяв! Дідову дочку заміж візьмуть, а бабину — засміють!\nСтара кинула йому пиріг і навчає:\n— Не так гавкаєш! Треба казати: «Бабину дочку у золоті та сріблі везуть і швидко заміж візьмуть».\nА собака своє:\nЗаскрипіли ворота, стара кинулася зустрічати дочку, бачить, а на ній стара собача шуба. Метнулася з надією до скринь, відкрила, а звідти ґави розлетілися у різні боки. Бабина дочка сльозами заливається, а навколо народ сміється.\nСкоро дідова дочка заміж вийшла, а бабину й досі не сватають. Дід з того часу господарем у домі став і злу бабу ніколи не слухав.\nСкарбниця казок світу. Збірка. Упорядник І. В. Гончаренко. Для молодшого шкільного віку. Харків: Промінь, стр. 42-45, 2004


Maxisize відгук випробування на собі - я просто не міг…\nMaxisize - чи було дійсно можливим розширення пеніса в ході досліджень?\n6.8/10 0:15 Chris Walter\nВсе більше захоплених людей повідомляють про Maxisize та ваш успіх у використанні Maxisize. Ці спільні відгуки нас логічно цікавлять. Ви хочете, щоб ваш статевий член став більшим і товстішим? Ви незадоволені розміром пеніса?\n| Звіти про випробування та досвід доводять, що Maxisize може насправді допомогти вам. Що потрібно знати про це: У тестовому звіті ви дізнаєтесь багато про ефекти, застосування та можливі результати успіху.\nЯкий тип продукту Maxisize?\nMaxisize містить помітних інгредієнтів і пройшов широку перевірку багатьма людьми. Продукт дешевий і майже не має побічних ефектів\nУ будь-якому випадку постачальник товару є надзвичайно довірливим. Покупка можлива без рецепта і може бути оброблена за допомогою шифрованої SSL лінії.\nЦі переваги роблять Maxisize чудовим:\nЗгідно з нашим детальним розслідуванням Maxisize, ми дійшли чіткого рішення: безліч переваг роблять рішення про купівлю надзвичайно простим.\nповністю натуральні матеріали або інгредієнти забезпечують ідеальну сумісність та дуже просте використання\nВи заощаджуєте поїздку до Arneihaus та бентежну розмову про протиотруту до збільшення пеніса\nПродукти, які допомагають Maxisize статевий член, зазвичай можна придбати лише за рецептом - Maxisize можна придбати в Інтернеті Maxisize і досить дешево\nЯка мета Maxisize?\nЕфект продукту був досягнутий саме тому, що відповідні компоненти прекрасно працюють разом.\nОдне, що робить натуральний продукт для збільшення кінцівки на зразок Maxisize відмітним - це перевага в тому, що він працює лише з природними механізмами в організмі.\nТіло насправді має обладнання для збільшення статевого члена, і все полягає в тому, щоб ці процеси йшли.\nЗгідно з загальнодоступним веб-сайтом виробника, такі ефекти особливо проявляються:\nефект, що збільшується, зумовлений в основному двома механізмами: розширенням кровоносних судин та утворенням нових клітин\nновоутворення робить статевий член довше і ширше\nпри збільшеному обхваті тканина статевого члена розтягується. Це короткий на початку та постійний пізніше\nОкрім збільшеної кінцівки, Maxisize потенцію\nточна інформація про більший розмір пеніса надається рідко. Довжина та товщина збільшуються в той же час, хоча і в меншій мірі\nТаким чином може здатися, що продукт з’являється - але не обов’язково. Факт, що фармацевтичні препарати піддаються різним побічним ефектам, повинен бути вам зрозумілий, щоб результати могли здаватися і більш м'якими, і інтенсивнішими.\nЗа цих умов вам слід утримуватися від використання цього продукту:\nМи чітко радимо Maxisize в наступних ситуаціях:\nВи ще не досягли юридичного віку. Sustanon спробувати.\nПро те, щоб вкласти гроші, щоб вирішити проблему, не вдається.\nЯ припускаю, що ви не опинитесь у згаданих пунктах. Вам зрозуміло зробити свою проблему і дещо для цього. Настав час вирішити свою проблему!\nЯкщо ви хочете спробувати це, врахуйте: Метод може бути вам особливо корисним для цього проекту.\nЯк вже було сказано, Maxisize заснований виключно на натуральних, ретельно відібраних та засвоюваних інгредієнтах. Як результат, він доступний за лічильником.\nЗвичайно, це гарантується лише в тому випадку, якщо споживачі дотримуються наведених інструкцій, оскільки Maxisize особливо гігантські ефекти.\nМоя рекомендація полягає в тому, що ви купуєте товар тільки від оригінального виробника, оскільки часто є ризиковані імітації з делікатними інгредієнтами. Якщо ви перейдете за подальшим посиланням у нашій статті, ви сідете на веб-сайт виробника, на який можна покластися.\nДалі наведено короткий зміст компонентів, які він містить\nОснову формули продукту складають 3 основні інгредієнти :, &.\nСтворення перед польовим випробуванням продукту полягає в тому, що виробник використовує 2 відомих компонента в якості основи: у зв'язку з.\nБільш висока доза різних інгредієнтів також вражає. Точка, коли деякі продукти виходять з ладу.\nвиявляється нетрадиційним на початку, як тільки мова йде про збільшення статевого члена, але якщо поглянути на поточні дослідження цього компонента, є захоплюючі перспективні ефекти.\nМій короткий висновок до суті Maxisize :\nВитончена, добре відрегульована концентрація інгредієнтів і забезпечується додатковими інгредієнтами, які також роблять свою роль для збільшення кінцівки.\nЯк користуватися Maxisize\nЯкщо ви запитаєте себе в цей момент, як використовується продукт, напевно немає причин впадати у відчай: він абсолютно безпроблемний і може виконувати кожен.\nВам не потрібно уявляти ефекти перед покупкою. Те, що вам слід засвоїти, це те, що абсолютно не проблема - використовувати продукт щодня та скрізь - незалежно від того, де ви знаходитесь.\nЦя проста форма методу була описана численними відгуками досвідчених користувачів як одна з вагомих точок продажу.\nВся інформація щодо застосування, дозування та потенції плюс усього іншого, що вам потрібно бути в курсі, можна знайти в аксесуарах, а також на веб-сайті компанії\nMaxisize часто робить себе Maxisize після першого використання, і, за словами виробника, менших результатів можна досягти всього за кілька місяців.\nВ експерименті споживачі часто пов'язували Maxisize рішучим ефектом, який тривав лише короткий час. При повторному застосуванні результати підтверджуються, так що навіть після припинення використання результати зберігаються. Тож це, безумовно, краще, ніж Flexa Plus 2.\nБагато хто справедливо може сказати про продукт лише дуже хороші речі навіть через роки!\nТому не варто занадто спокушатися думками покупців, якщо тут обіцяють надзвичайно швидкі результати. Залежно від користувача, для досягнення успіху може знадобитися різна кількість часу.\nОчевидний факт, що про Maxisize існує не декілька приємних Maxisize. Результати можуть відрізнятися, але в цілому він користується надзвичайно позитивною репутацією.\nMaxisize - якщо ви користуєтесь привабливими пропозиціями компанії - здається гарною ідеєю.\nОсь деякі факти, які демонструють, наскільки корисний препарат:\nБагато користувачів схвильовані про прогрес Maxisize :\nПереконайтесь, що це об’єктивне спостереження за людьми. Результат цього все ще дуже потужний і, як я підсумовую, передається широким масам - тобто особисто вам.\nВи маєте знання, що це працює, так що почніть\nНавіть якщо кожен справжній чоловік фантазується прекрасним репродуктивним органом, майже ні в кого немає сміливості активізуватися, і тому він залишається як ніколи. Більшість чоловіків схвалили свою репродуктивну систему, яка занадто мала - тому ці чоловіки також ризикують, що ваша приваблива подруга незабаром залишить їх у спокої для більш привабливого партнера або у них мало бажання спати з ними.\nВи серйозно ставитесь до цього? Якщо в той важливий момент, як тільки ви почули, що справді можна змусити пеніс рости - чи то з продуктом XY, чи за допомогою іншого засобу - ви все одно не дієте ... тоді ви справді несете відповідальність для цього.\nСаме так виходить судження про вас. Якщо у вас є рішучість, нічого вас не стримує. Звичайно, трохи наполегливості та терпіння дійсно важливо, але це те, що ви отримуєте, так що незадовго до успіху.\nУявіть, наскільки впевнено ви пройдетеся по світу, знаючи, що у вас потужний геніталій.\nНе дивуйтесь і прийміть факти тепер, коли розумієте, що це можливо. Відчуйте себе гарнішим, чоловічішим, більш усвідомленим та просто кращим за короткий термін.\nЯ знайшов існуючу пропозицію Maxisize, яку потрібно перевірити, поки вона є в наявності. Якщо зараз не засунути рукави, ви, можливо, ніколи не будете серйозно щасливі.\nНаш чіткий результат цього засобу\nВід ретельного складання до задоволених вражень від звітів про випробування до ефектів, які були оголошені виробником.\nНа закінчення можна сказати, що є багато аргументів на користь продукту, тому тестовий пробіг, безумовно, варто. Розглянемо Waist Trainer огляд Waist Trainer.\nНа основі мого глибокого дослідження та моїх спроб тестування з використанням різних засобів на тему "" Я можу зробити висновок лише про одне: Ніщо, що я перевірила, не наближається до ефективності цього засобу.\nОднією з найважливіших переваг, безумовно, є те, що його можна інтегрувати в повсякденне життя в будь-який час і без проблем.\nОтже, остаточний висновок: напевно рекомендується придбати. Якщо резюме викликало вашу цікавість, не забудьте прочитати наші поради нижче, щоб придбати цей товар, щоб ви могли дійсно отримати оригінальний товар за розумною роздрібною ціною.\nВажливе зауваження перед початком роботи:\nЯк я вже згадував, вам потрібно практикувати здоровий скептицизм при замовленні товару, тому що, на жаль, на веб-платформах неодноразово пропонуються непродуковані продукти копіювання.\nЯ замовив усі товари з перерахованих джерел. Що стосується досвіду, який я набув, то я можу лише рекомендувати купувати продукцію виключно від оригінального виробника. На відміну від Intoxic, це помітно ефективніше.\nМи не рекомендуємо Ebay, Amazon тощо для цих статей, оскільки досвід показав, що справжність та розсудливість не гарантуються. Вам навіть не потрібно спробувати фармацевта.\nУ веб-магазині рекомендованого постачальника послуг Maxisize оператор пропонує надійний, анонімний та ненав’язливий процес замовлення.\nЯкщо дотримуватися цих пропозицій, нічого не повинно вийти з рук.\nПорада: якщо ви замовите пакет акцій порівняно з меншою кількістю, у вас є можливість скористатися об'ємною знижкою, і вам більше не доведеться турбуватися про замовлення найближчим часом. Уповільнення частини прогресу під час очікування поповнення продукту абсолютно неприємно.\nFlexa Plus New тестом.


Перший елемент Стратегії: компанія-представник «великої четвірки» вимірює динаміку розвитку Миколаєва - Новини - Миколаївська міська радa\nМиколаїв – перше місто в Україні, де проводиться комплексний моніторинг динаміки розвитку міста, Індекс розвитку міста (City Progress Index (CPI).\nУ рамках реалізації проекту, між комунальною установою Миколаївської міської ради «Агенція розвитку Миколаєва»? та одним із світових лідерів із надання професійних послуг компанією Deloitte Ukraine?, підписано договір про співпрацю. Проект стане першим етапом розробки Стратегії розвитку Миколаєва.\n«CPI – це як KPI (ключові показники ефективності – прим.) для міст. Індекс дозволяє порівняти місто із самим собою у минулому та моніторити динаміку розвитку. Це перший елемент стратегії, бо кожна стратегія починається з досліджень та аналізу даних. Індекс покриває практично всі сфери життя міста, це і безпека, і охорона здоров’я, і економічний розвиток, і освіта, і екологія… Він дозволяє зрозуміти стан та перспективи розвитку, ідентифікувати проблемні ділянки», – зазначає Ірина Патроник, координатор групи муніципального і регіонального розвитку компанії Deloitte.\nCity Progress Index – це інноваційний інструмент моніторингу динаміки місцевого розвитку в Україні. Індекс визначається за методологією, яка включає понад 100 індикаторів. У її розробці брали участь експерти компаній Deloitte, GfK, Baker Tilly, Агенції «Спільні зусилля» та Центру економічної стратегії. Мета Індексу: допомогти очільникам міст оцінити динаміку показників якості життя у місті, інвестиційної привабливості та інституційної спроможності органів місцевого самоврядування.\n«Миколаїв – перше місто України, у якому проводиться вимірювання Індексу розвитку міста. Склалася унікальна ситуація, коли є підтримка донорської спільноти, місцевого бізнесу, сприятливі умови в самому місті для вимірювання Індексу. Ми спілкуємося з представниками департаментів, з службовцями місцевого самоврядування, які нам допомагають зібрати дані», – підкреслюють представники Deloitte.\nДо того ж, всі заходи з вимірювання CPI в Миколаєві відбуваються за фінансової підтримки фонду Western NIS Enterprise Fund (WNISEF) та місцевого бізнесу.\n«У результаті переговорів з партнерами проекту, було досягнуто рішення проводити пілотне вимірювання у місті Миколаїв. Фонд WNISEF фінансово підтримав проект. Компанії, які представлені в Миколаївській області та місті Миколаєві виявили бажання підтримати проект. Після комунікації з місцевим бізнесом та представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, з’явилася ідея створити у Миколаєві Раду конкурентоспроможності. Це буде основа для плідного діалогу між владою і бізнесом: для визначення спільного бачення міста у майбутньому. Важливо, щоб Індекс став цінним аналітичним продуктом, що сприятиме прогресивному розвитку міста», – вважає Ірина Патроник.\nЗазначимо, що результати Сity Progress Indeх м. Миколаєва будуть презентовані вже цієї осені, на Міжнародному саміті мерів, що відбудеться 28-29 листопада 2017 року в Києві. Саміт, що проходить вже вдруге, буде присвячено інноваціям та їхньому впливу на міста. Серед гостей саміту очікується понад 100 українських очільників міст, іноземні експерти та лідери місцевого самоврядування з Канади, Ізраїлю, Словаччини, Бразилії, Швеції, Великої Британії та Нідерландів.\nIMAGE FOLDER (/files/News/ag)


Як отримати допомогу від держави тим, кому нові тарифи непідйомні - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nЗ 1 травня відчутно зросли тарифи на комунальні послуги. Держава, піклуючись про своїх громадян, допомагатиме найбіднішим, надаючи субсидії й компенсації. По роз’яснення, хто саме має на це право, як про це довідатися, які документи й куди слід подавати, як і де їх заповнювати, «Урядовий кур’єр» звернувся до Міністерства соціальної політики України та особисто до його очільника Людмили Денісової.\nРозраховуєте на субсидію?\nНам чітко пояснили, хто має право розраховувати на субсидії за сплату комунальних послуг. Людмила Денісова розповіла, що субсидія призначається уповноваженому власникові (співвласникові) житла, наймачеві державного та громадського житлового фонду, членові житлово-будівельного (житлового) кооперативу, власникові (співвласникові) житлового приміщення, на якого відкрито особовий рахунок за місцем реєстрації.\nПраво на отримання житлових субсидій мають домогосподарства, у яких витрати на оплату житлово-комунальних послуг у межах встановлених норм перевищують 10% середньомісячного сукупного сімейного доходу (для сімей, які складаються з непраце?здатних осіб, і родин, у складі яких є неповнолітні діти або інваліди І або ІІ груп і доходи яких на одну особу на місяць не перевищують прожиткового мінімуму) або 15 % (для сімей, в складі яких є працездатні особи).\nУ лютому 2014 року житлові субсидії отримували 1 мільйон 143 тисячі родин. Нині прогнозують, що право на отримання таких субсидій матимуть приблизно 1,5 мільйона сімей по всій Україні.\nЦя програма спонукає її учасників до економного споживання електроресурсів. Так, за кожні зекономлені 10% вартості комунальних послуг під час її оформлення на наступний період обов’язкова плата для сімей зменшується на 2%.\nГоловне завдання Програми житлових субсидій полягає у забезпеченні стабільності витрат незаможних українських сімей від зростання вартості житлово-комунальних послуг.\nЗ питання призначення житлової субсидії слід звернутися до управління праці та соціального захисту населення за місцем вашої реєстрації.\nУ сільській місцевості заяви з необхідними документами для призначення субсидій приймають уповноважені особи, яких визначають виконавчі органи сільських і селищних рад.\nЛюдина повинна надати:\n— заяву (за встановленою формою);\n— декларацію про доходи і майновий стан осіб, зареєстрованих у вашому житловому приміщенні (будинку, квартирі, кімнаті тощо за встановленою формою);\n— довідки про доходи кожної особи, зареєстрованої у житловому приміщенні (за встановленою формою, крім довідок про розмір пенсії та соціальної допомоги).\nМоже, вам потрібна компенсація?\nОсь що пояснила міністр щодо тих, хто може розраховувати на такий вид допомоги зі сплати за комунальні послуги, як компенсація додаткових втрат (нова адресна програма для малозабезпечених родин):\nПраво на призначення компенсації мають сім’ї, середньомісячний сукупний дохід яких (за попередні шість місяців) не перевищував величини прожиткового мінімуму для сім’ї. Прожитковий мінімум сім’ї дорівнює сумі прожиткових мінімумів для кожного члена сім’ї — приблизно 1190 гривень (відповідно до його належності до основних соціальних і демографічних груп населення).\nПриклад: сім’я з чотирьох осіб (чоловік, дружина, одна дитина віком до 6 років, друга — від 6 до 18). Заробітна плата чоловіка та його дружини становить 4500 гривень на місяць. Прожитковий мінімум для сім'ї становить 4764 гривні (1218 гривень х 2 особи + 1286 гривень + 1032 гривні). Дохід родини у цьому разі менший за прожитковий мінімум для сім’ї. Сім’я має право на компенсацію.\nПрямуйте до органу соцзахисту\nДля призначення компенсації потрібно звернутися із відповідною заявою до органу соціального захисту населення за місцем реєстрації. У 10-денний термін після подання заяви людині надішлють повідомлення щодо прийнятого рішення про призначення компенсації та її розмір.\nРозмір та час\nПриклад: до підвищення цін і тарифів на природний газ і теплову енергію (до 1 травня 2014 року) сім’я сплачувала за ці послуги 300 гривень на місяць, а після підвищення — 400 гривень. Розмір щомісячної компенсації становить 100 гривень.\nКомпенсація розраховується з місяця звернення за її наданням до завершення опалювального періоду 2014—2015 року. Її розмір перераховується щомісяця підприємствам, що надають комунальні послуги, і зараховується на особові рахунки заявника.\nНа запит управління соцзахисту організації-постачальники послуг у п’ятиденний строк надають інформацію про середньомісячний розмір плати за фактично спожиті людьми житлово-комунальні послуги у межах норм споживання до та після зміни цін і тарифів на послуги (окремо для опалювальних та неопалювальних періодів).\nКомпенсація надається на безповоротній основі, її отримання не пов’язане із зміною форми власності житла і не тягне за собою таку зміну. Для її одержання сім’я має сплачувати свою частину платежу за комунальні послуги, інакше надання компенсації припиняється.\nУправління соцзахисту розраховують розмір щомісячної компенсації і щомісяця перераховують її на рахунок заявника на підприємстві, що надає послуги.\nСубсидія + компенсація\nДо речі, є родини, яким може належати і субсидія, і компенсація. Ось приклад такої сім’ї:


Сьогодні кореспондент «Є!» Олег Черешня запитав у людей, чи довіряють вони детектору брехні та чи повинні депутати його проходити. Також почув про метод покарання народних обранців, які не дотримуються своїх обіцянок.\nА в кінці відео вас знову чекає приємний сюрприз — Олег підкаже, як знайти заховані нами гроші.\n“ Я не зовсім впевнений, що це дієвий спосіб дізнатися правду. Будь яку техніку можна підлаштувати . Тому я не довіряю детектору брехні. Мені не приходилось проходити самому. Взагалі депутати могли б пройти детектор але в присутності незацікавлених осіб які могли б підтвердити що це дійсно працює, детектор налаштований і тоді це можливо матиме зміст",- поділився думками молодий чоловік.\n“ Враховуючи те, як налаштовані детектори (на частоту сердечних скорочень) людина, яка знатиме, що буде проходити детектор, зможе випити таблетки, які скорочують серцебиття і спокійно брехати. Це все можливо обійти, якщо поговорити зі спеціалістом, який розбирається в цьому всьому. Завжди знайдуться якісь обхідні шляхи", - сказала дівчина.\n“ Довіряю.Чому б ні. Треба проходити тим кому потрібно. Це депутати обрані народом. Значить мають працювати для народу",- сказав перехожий\n“ Депутати проходять так званий детектор брехні. Це не справжній. Є дослідження аналітиків. Це вже давно проаналізовано. Спеціалісти пояснили які нюанси та що в детекторі не так. Це специфіка. Це і блогери та поліграфісти. В загальному дивлячись на все, що відбувається в країні – це цирк, це шоу і президент у нас – шоу"- сказала жінка.\n“ Довіряю. Їх треба трошки пощипати, тих депутатів, щоб вони краще працювали"- сказав чоловік.\n“ Законодавчо не написано що це можна використати в суді як докази",- резюмував чоловік.\n“ Не довіряю. Якщо людина вміє управляти емоціями – не перевіриш. Як картярі", - поділився думками перехожий.\n“ Перевірити можна порівнявши слова депутата раніше і те що він зараз каже",- сказав молодий чоловік.\n“ Я не довіряю. Немає служби яка гарантує справність детектора і є маса способів його обійти якщо тренуватись як спортсмени. Ловити за руку – єдиний спосіб", - сказав перехожий.\n“ Ви знаєте, не хочу бути популістом і розказувати байки. Це питання складне. Депутати мають самі вирішити яким має бути покарання для них. Це має бути політичне рішення. Такі депутати мають відкликатися повинна бути норма Закону",- відповів чоловік.\nТакож запитаємо про метод покарання народних обранців які не дотримуються своїх обіцянок\n“ Повісити. Після цього будуть боятися. Як сприйме Європа я не знаю, але в нас добре сприйметься", - впевнений чоловік.\n“ Тюрма", - сказав перехожий\n“ Грошима карати. Якщо забрати гроші - подіє. Депутати люблять гроші навіть більше ніж посади", - знає чоловік.\n“ Більшість з опитуваних вважає, що детектор брехні можливо обійти. Про методи покарання для депутатів, які не дотримуються своїх обіцянок, ви самі все почули", - резюмував сьогодні почуте наш кореспондент.\nЩе більше думок — дивіться у нашому відео. А ще у нас сюрприз для уважних читачів. Шукайте гроші за підказками.\nЧитайте також: Хабарі пропонували,- ще один нардеп пройшла детектор брехні


Обласна влада буде намагатись зменшити вартість проїзду у Полтаві до 1,5 гривні | archive.kolo.poltava.ua\n+9°C СБ 13:39 16.01.2021 USD 25.99 EUR 29.15 RUR 0.41 Курс НБУ\nГоловна»Новини»Обласна влада буде намагатись зменшити вартість проїзду у Полтаві до 1,5 гривні\nВалентина Зайченко19 березня 2011 о 00:53991\t2011-03-19T00:53 Kolo.poltava.ua (Новини Полтави) Полтава, вул. Фрунзе, 65 +380532613245 Валентина Зайченко\nФото з mkkuzbass.ruПолтавські фахівці вважають, що навіть 1,5 гривні – це висока ціна за проїзд.\nНа засіданні Громадської ради при облдержадміністрації говорили і про ціну на проїзд. Олена Адамович, заступник голови облдержадміністрації з економічних питань сказала, що обласна влада буде намагатись зменшити тариф у Полтаві до 1,5 гривні.\n– Раніше у обласної влади були повноваження щодо встановлення тарифу на транспорт який рухається в звичайному режимі. Останній такий легітимний тариф був на рівні гривні. Потім, ні для кого не секрет, що в обласної адміністрації були особливі стосунки з міською радою. І коли міські перевізники подавали документи щодо перегляду тарифу у облдержадміністрацію, обласна влада стояла, як-то кажуть, «на смерть» і досить тривалий термін тариф не підвищувала. Це було неправильно, на мою думку. Тоді міська влада, щоб уникнути державного регулювання, своєю владою, а вона мала на це право, перевела транспорт у режим маршрутного таксі. Але таким чином порушила Закон «Про автомобільний транспорт», тому що основний у місті повинен бути транспорт, який рухається у звичайному режимі, – розповіла Олена Адамович. – За цей час, поки відбувалися дебати, процедура державного регулювання змінилася. На сьогодні право встановлювати тариф на будь-який міський транспорт має тільки міська влада. Не обласна. Ми займались питанням різкого підвищення тарифу на проїзд, бо до нас звернулась громадськість. І ми за Конституцією повинні були забезпечити законні інтереси громадян. Але повноваження змінювати тариф тільки у міської влади. Та обласна влада зайняла принципову позицію і ми зробили все, щоб тариф понизити. Тариф знизився до 1,75 гривні, хоча розрахунок був – до 1,5 гривні. Чому зараз ми припинили боротьбу, бо на сьогодні вже є погодження Міністерства економіки України, що тариф у Полтаві повинен бути 1,5 гривні на транспорт, який рухається у звичайному режимі. Тепер наше завдання повернути міську владу в русло Закону «Про автомобільний транспорт» і добитися, щоб не менше 70% міського транспорту рухалося в звичайному режимі за 1,5 гривні.\nВолодимир Оніщенко, голова Територіального відділення Антимонопольного комітету України у Полтавській області наголосив, що навіть 1,5 гривні – це висока ціна за проїзд.\n– Як тільки була опублікована постанова міськвиконкому про підвищення проїзду, ми відразу порушили справу. Там стовідсоткова антиконкурентна змова учасників транспортного ринку. На сьогодні 16 суб’єктів господарювання ховаються від нас. Але вихід з цього становища ми вже найшли. По тих даних, які є у нас, навіть 1,5 гривні – це занадто висока для Полтави ціна за проїзд, – сказав Володимир Оніщенко. – Автобуси треба укрупнювати. Не може бути так, що на зупинці стоїть 5 маршруток, ще й тролейбус. І один поперед одного влаштовують перегони. Це все і екологія, і стан доріг, а найголовніше – вартість проїзду. Заплатити ж потрібно за кожного водія і кондуктора. Витрати набагато зменшаться, якщо транспорт буде більший в розмірах. Маршрутне таксі також має право на життя, але воно повинно відповідати маршрутному таксі, а не якась консервна банка, в яку набивають велику кількість людей. Та ще й заплати 2 гривні за це. Та ми просто не поважаємо себе!


Євробачення 2017: онлайн-трансляція другого півфіналу - новини шоубіз - відео | Обозреватель Українською 10 травня\n"Євробачення-2017": онлайн-трансляція другого півфіналу\n12 травня 2017, 00:02 24.4тЧитати новину російською\nУ четвер, 11 травня, о 22:00 в Києві стартував другий півфінал наймасштабнішого в Європі пісенного конкурсу " Євробачення-2017 ".\nВ ході першого півфіналу, який пройшов у вівторок, 9 травня, було визначено 10 перших фіналістів. Уже в наступному етапі за право приєднатися до них позмагаються представники Сербії, Австрії, Македонії, Мальти, Румунії, Нідерландів, Угорщини, Данії, Ірландії, Сан-Марино, Хорватії, Норвегії, Швейцарії, Білорусі, Болгарії, Литви, Естонії та Ізраїлю.\n22:22 Вау, скільки енергії! Македонія ! Її представляє учасниця №3 , співачка Жана Бурческа з піснею "Dance Alone".\n22:17 Як проникливо. Натан Трент , учасник №2 , представив Австрію з композицією " Running On Air " .\n22:12 На головній арені пісенного конкурсу виступила учасниця №1 - представниця Сербії Tijana Bogicevic з емоційної піснею "In Too Deep".\n22:03 Провідні Тимур Мірошниченко, Володимир Остапчук та актор Олександром Скічко вітають глядачів. Володимир і Олександр підготували для гостей "Євробачення" особливий сюрприз - виконання хітів пісенного конкурсу в українському стилі.\nУ цьому їм допомагає цілий хор.\nПерелік всіх 42 учасників конкурсу, а також їхні пісні дивіться за посиланням .\nУ свою чергу, букмекери назвали потенційну трійку лідерів другого півфіналу, на даний момент ними є виконавці від Болгарії, Румунії та Нідерландів.\nКрістіан Костов представить Болгарію з композицією "Beautiful Mess".\nНаймолодшим учасником "Євробачення-2017" став 17-річний співак з Болгарії Крістіан Костов. Однак, як відзначають критики, його талант і бажання співати виходять далеко за межі віку.\nДует Ilinca feat. Alex Florea з піснею "Yodel It!" позмагається за право представити в фіналі Румунію .\nСпівачка Ilinca займається музикою з 7 років. У свої 14 дівчина вже підкорювала румунські фестивалі, брала участь в популярних шоу "Голос країни" і "Х-Фактор". Також в рамках цих телевізійних проектів прославився і Алекс. Для виступу в Києві пара поєднала свої вокальні дані, харизму і артистичність.\n"Євробачення-2017": учасниця з Вірменії влаштувала вогненне шоу на сцені\nЖіноче тріо OG3NE представить Нідерланди з піснею "Lights And Shadows".\nЦікаво відзначити, що до складу колективу увійшли три сестри: 22-річна Ліза і 21-річні близнята Шеллі і Емі. А для назви свого тріо дівчата запозичили групу крові їх матері, а також генетичний код, який підкреслив спорідненість всіх трьох співачок. Емоційну пісню "Lights And Shadows" OG3NE також присвятили мамі.\nНагадаємо, українські рокери O.Torvald виступлять на головній арені конкурсу в гранд-фіналі, який запланований на суботу, 13 травня.\nУ середу, 10 травня, на головній арені пройде генеральна репетиція другого півфіналу, в ході якої конкурсантам будуть виставлені оцінки журі. Глядачі ж зможуть проголосувати вже під час прямого ефіру. Приєднуйтесь до "Обозревателю" вже 11 травня о 22:00 і стежте за ходом другого півфіналу в режимі онлайн .\n"Євробачення-2017": представник Португалії підкорив ліричним виконанням\nЯк раніше повідомляв "Обозреватель", репетиції повністю повторюють програму прямих ефірів, включаючи візуальні ефекти і шоу виконавців. Крім членів журі в залі біля головної арени також знаходяться і глядачі, які купували квитки на відповідні етапи конкурсу.\nНа сьогоднішній день перемогу пророкують харизматичному італійцю Франческо Габбаной, який представить свою країну з хітової композицією Occidentali's Karma. Критики назвали сингл вірусним, так як незадовго після релізу він зайняв перші рядки чартів Італії, а вже через місяць стала платиновим і зібрав мільйони переглядів в мережі.\nКрім заводний композиції Габбаной представить яскраве шоу, в якому будуть не тільки вражаючі візуальні ефекти, а й танці з горилою - героєм ролика на YouTube. Короткий фотозвіт з репетиції виконавця дивіться за посиланням .\nНа сьогоднішній день самим артистичним і забавним шоу відзначився представник Чорногорії Славко Калезич. Незважаючи на те, що співак не пройшов у фінал, мережі наводнили іронічні меми та коментарі щодо його незвичайної зовнішності і дійсно запам'ятовується виступу.\nДивіться також на "Обозревателе", як пройшла прес-конференція перших десяти фіналістів по завершенні першого півфіналу.