Сергій Тримбач: Політичні мотиви можуть різко підсилити симпатії до української стрічки - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Культура > Сергій Тримбач: Політичні мотиви можуть різко підсилити симпатії до української стрічки\nСергій Тримбач два десятки років від газети «Україна молода» акредитується на Берлінський фестиваль. (Фото з власного архіву.)\nУ рамках проєкту «Україна молода: 30-й рік Незалежності» ми говоримо з одним iз найвідоміших кінокритиків Сергієм Тримбачем, окрім усього іншого, автором книги «Кіно народжене Україною».\n— Сергію Васильовичу, зважаючи на запеклу конкуренцію професіоналізму, бюджетів і гучних імен, чи є хоч якісь реальні шанси українським претендентам потрапити до короткого Оскарівського списку?\n— Шанси в українців на «Оскара» завжди мікроскопічні — бо тут велика індустрія і її закони. А Україні до такої індустрії ще далеко, попри те, що сильні фільми в нас з’являються і навіть завойовують призи великих кінофестивалів. Цьогоріч наш висуванець — «Атлантида» Валентина Васяновича, призер Венеційського фестивалю. Чудеса трапляються, можуть виникнути, скажімо, якісь політичні мотиви, що різко підсилить симпатії до української стрічки...\n— Коронавірусний 2020-й для кінематографа в усьому світі був надскладним. Утім в Україні «за упокій» його розвитку почали діяти ще в 2019-му, коли тоді міністр Володимир Бородянський озвучив курс нової команди на 30-35 якісних фільмів за гроші держбюджету в рік, а не 100 абияких. За вашими оцінками, як далеко на тепер українське кіно знову відкотилося назад?\n— Відкотилось. Причини для названої заяви Бородянського все ж, наскільки мені відомо, були. Попереднє керівництво Держкіно України запланувало обсяги фінансування кіно в 1,7 мільярда гривень — виходило, що наперед; виходило, що новому керівництву впродовж двох років і ділити нічого: все вже зроблено до них.\nНу яка влада погодиться з чимось подібним? «Ми ж самі с усамі...». Відтак цифра скотилась до 600 мільйонів — у 2021-му теж...\nМи ж розуміємо: коронавірус, він кіноіндустрію всього світу підкосив. Цей рік буде таким собі iнтермеццо — подій і фільмів в українському кіно буде значно менше, аніж у попередні два. Одначе за останні роки у нас з’явилось нове кінематографічне покоління і, я сподіваюсь, воно не дозволить зробити повтор того, що сталося у 1990-ті.\n— Чи погоджуєтеся зі словами Валентина Васяновича, що до керування кіногалуззю не можна підпускати людей iз телебачення? Зрозуміло, йдеться про вже другого міністра культури, до того топуправлінця комерційного ТБ.\n— Що значить «підпускати»? Кіногалуззю міністр культури та інформаційної політики безпосередньо не керує, є Держкіно. Яким, до речі, нині керує людина аж ніяк не від телебачення, тільки це мало кого втішає. Завдання Мінкульту, як я його розумію, в іншому — програмувати напрямки розвитку культури, продукувати принципи політики у цій сфері. І тут чимало проблем.\nУ нас досі живі уявлення про культуру як такого собі «підпихача» чи «розігрівача» ідеології. Раніше комуністичної, тепер нібито національної. Нібито національної, бо мало хто розуміє, що це таке — зміна гасла «Слава КПРС» на «Слава Україні» мало що міняє в принципі.\nЄ інші потрактування, найближчим до істини мені видається таке: «Культура — є вся цілісність способу життя». Колись мене вразила ця формула британського теоретика Реймонда Вільямса. Іван Дзюба у 1988-му написав статтю, в якій стверджував: українська культура є неповною — передусім тому, що не презентує, не відображає оту саму цілісність життя.\nКоли Дзюбу призначили міністром культури, він залучив кількох молодих культурологів, передусім Олександра Гриценка (недавно, на превеликий жаль, він пішов iз життя), для розробки нового бачення культури. Одначе стара гвардія зробила все, аби прибрати Дзюбу з міністерства і аби нові уявлення про культуру не поширювались...\nНинішній міністр Олександр Ткаченко, видається мені, цей комплекс проблем розуміє. Зокрема, акцентуючи увагу на необхідності актуалізації вітчизняної культурної спадщини, архітектурної скажімо...\nА щодо кіно — дивіться: в останні роки змінилась та сама цілісність життя і змінився кінематограф. Із телевізійним кіно включно. Раніше важко було уявити собі появу такого телефільму як «Спіймати Кайдаша». Сценаристка Наталя Ворожбит і режисер Олександр Тіменко рішуче наблизили екран до реального життя.\nПерсонажі повісті Нечуя-Левицького (як відомо, їх перенесли у ХХІ століття, в роки між двох революцій, 2004 і 2014 роки) заговорили мовою аж ніяк не умовною, не уявною, а реальною. А з тим заразом і саме життя їхнє проявилось у своїй цілісності і постало правдивим, реальним.\nУ багатьох це викликало лють: мовляв, «зловживання суржиком», «наруга над мовою» і українством. А от і ніц! Це реалістичний фільм, він працює з реальністю, виходить iз нею на прямий контакт...\nА загалом сумно. За три десятиліття Української Незалежності перемін у культурі надто мало. Коли що і відбулося, то в найпотворніший спосіб. Вищою цінністю тепер є грошова одиниця, а культурою вважається те, що можна «опредметити» в таких одиницях. Себто те, що працює на збагачення класу вітчизняних «нуворишів».\nФільм «Плем’я» (2014) Мирослава Слабошпицького — рекордсмен за кількістю нагород міжнародних кінофестивалів, їх понад 50.\n"Гуцулка Ксеня» (2018) Олени Дем’яненко — фактично мюзикл, з багатим і цікаво прописаним історичним тлом.\n«Мої думки тихі» (2020) Антоніо Лукіча — успішний дебютний фільм.\nПід питанням незалежність і кваліфікаційний рівень\n— У жовтні 2020-го Рада з державної підтримки кінематографії при Держкіно «зарубала» фінансування фільмів про Олену Телігу за сценарієм Ірен Роздобудько і ще кількох знакових проєктів. Чи можливо перебороти якось таку «цензуру»?\n— Складно говорити про «знаковість» проєкту, не читавши сценарію, не знаючи інших складових. Іноді, правда, щось вдається дізнатись. Скажімо, я точно знаю, що проєкт фільму «Леся Українка. Узлісся» не був схвалений Радою з питань кінематографії, оскільки просили надто великий бюджет (за наявності не надто великої загальної суми) і, по-друге, сумніви викликала грузинська режисерка Нана Джанелідзе, чия остання робота в ігровому кіно датована 1998 роком.\nУ мене самого не пройшли три проєкти — там, де я брав участь як сценарист. Персонажі їх усіх по-своєму знакові — Довженко (це мала бути ігрова стрічка), Олесь Гончар (йдеться про нову версію його життя і творчості), Юл Брiннер (тут мав бути мікст різних історій, які дібрав мій співавтор Семен Случевський)... Усі не пройшли.\nВеличезна кількість заявок... А експерти, до речі, незрідка дивні якісь — це коли м’яко сказати. Приклад. Позаминулого року — проєкт анімаційної картини, я співсценарист. Приходимо з режисером на пітчинг і здивовано перезираємось: в експертній групі, яка має відібрати кращі проєкти, жодного спеціаліста з анімації, жодного! Більше того, якісь абсолютно не відомі мені прокатники, ще якась публіка. Мені пояснюють: так, за законом, набрали з миру по «спецу», а потім сліпе жеребкування, аби не можна було вплинути на підсумки експертизи.\nА хіба некомпетентність не впливає? Що за експерт, який поняття не має, що таке анімація!? Тому й скандали трапляються — є стійка вже недовіра до подібних експертів і таких експертиз...\n— У тому минулорічному пітчингу бюджетних 7 млн грн не пошкодували на третю частину «Скаженого весілля» (із заявлених на виробництво 16 млн). І справді, перший фільм iз бюджетом в 11 млн грн зібрав 50 млн, утім уже другий не мав такого успіху. Чи є спосіб унеможливити державну підтримку відверто комерційному кіно, яке в документах зараховують до категорії «Ігрові повнометражні національні»?\n— Спосіб один — підвищити рівень експертизи проєктів. І незалежність майбутньої Ради з питань кінематографії (їх нових членів мають обрати невдовзі). Можливість того й iншого нині під великим питанням. Можновладцям, є така підозра, дуже хочеться мати слухняних людей у тій Раді.\n— Які українські фільми років Незалежності є найзнаковішими? І ваш топ-5 улюблених за цей період.\n— Я назву більше — улюблених, а відтак і знакових для мене. «Фучжоу» (1993) і «Толока» (2020) Михайла Іллєнка, «Шамара» (1994) Наталі Андрейченко, «Приятель небіжчика» (1997) В’ячеслава Криштофовича, «Другорядні люди» (2002) Кіри Муратової, «Брати. Остання сповідь» (2014) Вікторії Трофименко, «Поводир» (2014) Олеся Саніна, «Плем’я» (2014) Мирослава Слабошпицького (рекордсмен за кількістю нагород міжнародних кінофестивалів, їх понад 50), «Гніздо горлиці» (2016) Тараса Ткаченка (точне прочитання нової реальності), «Вулкан» (2017) Романа Бондарчука (багато в чому приголомшливий образ півдня України, де практично вся інфраструктура життя просто втрачена), «Донбас» (2018) Сергія Лозниці, «Гуцулка Ксеня» (2018) Олени Дем’яненко (фактично мюзикл, iз багатим і цікаво прописаним історичним тлом), «Тарас. Повернення» (2019) Олександра Денисенка, «Ми є... Ми поруч» (2020) Романа Балаяна, «Атлантида» Валентина Васяновича.\nІ два прекраснi дебютнi фільми — «Додому» (2020) Нарімана Алієва та «Мої думки тихі» (2020) Антоніо Лукіча. І це не рахуючи з десяток сильних короткометражних стрічок.\nА ще ж треба було б назвати неігрові картини. У Сергія Буковського це і «Знак — тире» (1992), і «Війна. Український рахунок», «Назви своє ім’я» (2006), «Живі» (2008), «Головна роль» (2016), «Сильвестров» (2020) — усе це фільми найвищого світового рівня! Надзвичайно цікавий фільм «Дельта» (2017) Олександра Течинського — картина соціокосмосу Півдня України.\nПро анімацію скажу тільки, що тут гірше, бо Укранімафільм зник iз культурної карти країни, але все ж дещо робиться — зокрема і повнометражні фільми.\n— Коли копродукційний фільм режисерки Агнешки Голланд «Гарет Джонс», який у нашому прокаті був «Ціною правди», показали у Франції після зняття карантинних обмежень iз назвою «Тінь Сталіна», — кіно мало неабиякий успіх. І це підтвердження того, що результат залежить від багатьох чинників. Чи всі можливості використовують українські кінематографісти, щоб стати активними учасниками світового кінопроцесу?\n— Одну можливість вони точно використовують, усе частіше продукуючи фільми у копродукції з зарубіжними продюсерами (так було і з «Гаретом Джонсом»). Другу теж — беручи участь у світових кінофестивалях і здобуваючи там призи. Потрапити в прокат інших країн складно, і навіть дуже. Нині, з цим коронавірусом, — i поготів.\n— До речі, минулого року Спілка кінематографістів висувала на здобуття Шевченківської премії творців мінісеріалу «Чорнобиль». Утім, за положенням, у них попередньо мали отримати згоду про те, що вони не проти. Чи пробували постфактум змінювати ці правила? Загалом, наскільки вагомими є нині українські відзнаки для наших кінематографістів?\n— Справді, Спілка висувала «Чорнобиль», попередня згода авторів фільму була отримана. Одначе Шевченківський комітет чомусь вирішив, що це далеке від нас кіно й відтак — що тут нагороджувати? Це неправильно. «Чорнобиль» — це про нас і значною мірою для нас: тверезий аналіз причин того, що тоді трапилось.\n— Кого вважаєте найперспективнішими українськими кінорежисерами? Чому?\n— Найперспективнішими видаються мені Наріман Алієв, Антоніо Лукіч, Остап Костюк (докфільм «Жива ватра»), Ярослав Лодигін («Дике поле»), Аркадій Непиталюк («Припутні», серіал «І будуть люди»), Наталя Ворожбит (найталановитіша наша сценаристка успішно дебютувала і в режисурі фільмом «Погані дороги»), Павло Остриков (короткометражка «Випуск’97»), Валерія Сочивець, Пилип Сотниченко, Катерина Горностай (усі останні з об’єднання СУК, Сучасне українське кіно)... Пояснення просте — талановиті дівчата й хлопці, у яких відчувається запас ідей та спостережень над життям.\nНеобхідність держпідтримки і не тільки\n— Що відбувається з проєктом «1000 снопів вітру» — задумом реалізувати ідеї Івана Миколайчука сучасною кіномовою, який презентували наприкінці 2019 року?\n— Пройшли, за сприяння Українського культурного фонду, всі попередні етапи. Літературний сценарій написано, його авторами є кінооператор Юрій Гармаш (він працював iз Миколайчуком) і відомий драматург Павло Ар’є. Здається, знайшли і режисера — молодого, талановитого. Так що високою є ймовірність подання цього проєкту на наступний цьогорічний пітчинг, конкурс, який проводить Держкіно України.\n— Ви уперше знялись у кіно. А що з телепрограмами?\n— Справді, знявся. Роль, правда, дуже маленька, але головлікаря. Та ще й у фільмі самого Романа Балаяна. Сподіваюсь, картина таки вийде в прокат, її назва «Ми є... Ми поруч». Цікавий досвід, цікаві відчуття. Попри те, що перед камерою я поставав десятки і навіть сотні разів. Та одна справа бути самим собою, інша — коли ти втрапляєш у шкуру іншого.\nЩо стосується телепрограм. Упродовж останнього десятиліття в мене було таких аж три, всі на телеканалі «Культура». Перша — «Територія кіно», ток-шоу з відомими кінематографістами. Потому програма «КіноWall» — кожний її випуск присвячувався одному з легендарних українських фільмів: від «Землі» Довженка до «Племені» Слабошпицького. Такий самий принцип було покладено в основу ще однієї програми — «Лекторій. Кіно», мовилось про великі світові фільми...\nНині — нічого. «Культуру» фінансують відомо як. Телевізійних програм про кіно вже майже не залишилось. Прикро. Це свідчення деградації, на тлі збільшення кіновиробництва.\n— За яких умов в Україні може статися повернення до активного кіновиробництва?\n— Передусім за умови збереження підтримки державою кінематографа. Однак систему такої підтримки треба вдосконалювати. А ще — є проблема з кіноосвітою. Набирають десятки, сотні абітурієнтів — це вже, даруйте, порнографія якась. Аби студент гроші платив — приймуть і «навчатимуть». Потрібні й альтернативні форми навчання. Скажімо, Роман Балаян пропонує створити Вищі курси кінорежисерів. Люди з уже отриманою вищою освітою (некінематографічною) приходять на такі курси, аби в прискореному режимі отримати професійну мистецьку освіту...


39. У хворого з пересадженим серцем при фізичному навантаженні збільшився хвилинний об»єм крові. Який механізм регуляції забезпечує ці зміни?\nС. В‘язкості крові\nЕ. Об‘єму циркулюючої крові\nA. 1, 5 л\nB. 3, 75 л\n49. У здорової людини фізичне навантаження викликало помірне зниження діастолічного тиску. В чому причина цього явища?\nD. Зменшення об»єму циркулюючої крові


Бруківка чи асфальт: експерти порівняли два типи покриття для вул. Богдана Хмельницького - Лента новостей Львова\nКак передает Zaxid.net, Чим вкривати львівські дороги: асфальтом чи бруківкою. Про це зараз активно дискутують львів’яни, особливо після початку реконструкції вулиці Богдана Хмельницького. За проектом, її асфальтуватимуть, тому що за новими будівельними нормами на магістральних вулицях бруківки не може бути. Це і викликало обурення у прихильників львівського каменю. Тому наші журналісти вирішили поспілкуватися з експертами і з’ясувати, що таки краще для вулиці Хмельницького: бруківка чи асфальт.


Guitar Pro скачати безкоштовно - Програми для Windows\nGuitar Pro — програма, призначена для роботи з гітарними табулатурами і нотними партитурами. Від аналогів відрізняється наявністю великої кількості ефектів і типів звукового перетворення, а також можливістю виведення в повноцінний звуковий формат.\nGuitar Pro дозволяє створювати, редагувати і прослуховувати музику для гітари, бас-гітари і гавайської гітари. Також за допомогою цієї програми можна створювати партії для духових, струнних, ударних, клавішних інструментів .\nОсновні можливості Guitar Pro\n— Запис музики для гітари, бас-гітари, банджо в форматі табулатури або нотної графіки.\n— Створення партій для інших музичних інструментів.\n— Додавання пісенного тексту, його прив’язка до нот.\n— Наявність вбудованого побудовника, а також визначника акордів гітари.\n— Експорт готових партитур в MIDI, GPX, ASCII, WAV, PNG, MusicXML, PDF, GP5.\n— Виведення партитур на друк.\n— Імпорт з MIDI, ASCII, Power Tab, TablEdit, MusicXML.\n— Відображення нот, що програються на віртуальному гітарному грифі, фортепіанній клавіатурі і панелі.\n— Наявність багатьох корисних інструментів на зразок вбудованого метронома, гітарного тюнера, інструменту, що забезпечує транспонування доріжок, тренажера швидкості.\n— Інструменти, що забезпечують відображення в нотах прийомів гри, властивих гітарі.\n— Максимально можливе наближення звучання гітари до реального.\n— Додавання різноманітних ефектів у реальному часі.\n— Бібліотека музичних партитур.\nЦя нова версія безкоштовна для користувачів Guitar Pro 7. Завдяки вашим щедрим відгуками ми розробили кращу на сьогоднішній день версію Guitar Pro. Покращена ергономіка, нові функції і покращений рендеринг звуку - відкрийте для себе все, що може запропонувати версія 7.5.\nДата поновлення: 2020-09-25\nKRISTAL Audio Engine — програма для впорядкування звукових файлів і мікшер ,… AVS Audio Editor — багатофункціональний візуальний аудіоредактор, який як і інші подібні… Adobe Audition — професійна програма для роботи з аудіо, призначена для фахівців… Virtual DJ — крутий DJ мікшер звукових і відео файлів. Дозволяє творити… Cubase — програма для роботи з музичними треками. Вважається однією… Reaper — компактний аудіоредактор для створення, редагування та запису… Всі програми категорії «Створення музики» →\nFoxmail Chrome Flash Edition uTorrent Yandex.Browser Arduino IDE Microsoft Visual Studio AnyDesk Telegram Movavi Video Editor Victoria SaveFrom.net Python


Причастя - не обряд, а тим більше, не "мед"! - Єпископ Никодим відповів на закиди журналістів | Православіє в Україні - інформаційний веб-портал УПЦ\n02 October 2010 15:45\nЄпископ Никодим відповів на закиди, що містилися в даній статті у листі на ім’я авторки публікації Людмили Лукницької. Проте редакція часопису відмовилася публікувати відповідь архієрея, вважаючи, що «цим газета сприятиме роздмухуванню міжконфесійного конфлікту».\nІдучи на Спаса святити яблука, моя знайома Марія взяла з собою правнука Віталика, бо хотіла його причастити, через два дні малому мало виповнитися 3 роки. Всю службу простояли вони в Свято–Успенському соборі, а коли настав час причастя (цей обряд проводив отець Валерій), мама Віталика піднесла сина до чаші. Хлопчик назвав своє ім’я розкрив ротик, але раптом отцеві захотілося спитати, де він був хрещений, і коли мама сказала, що в соборі Різдва Христового, отець Валерій відмовився причащати малюка.\nМарія з онукою вирішили підійти до іншого священика, але отець Валерій наздогнав їх і сказав, щоб почекали, він охрестить дитину і тоді причастить, але Марія з онукою і правнуком пішли з собору з образою в душі і навряд чи ще коли сюди повернуться\nЧому так розмежовують людей, адже Патріарх Кирило бореться за об’єднання церков, чи, може, це тільки так здається?\nОсь такий лист принесли до нашої газети. Ми запросили до редакції отця Валерія Скакальського. По суті цієї справи він сказав буквально таке:\n– Ця відповідь стоїть у природі Церкви. Потрібно її знати. Церква – це тіло Христове. Я не причастив хлопчика тому, що хрещення, виконане священиками Київського патріархату, не визнається.\n– Валерію Ігоровичу скажіть, будь ласка, а ви впевнені на сто відсотків, що бог схвалив би ваші дії і оце міжконфесійне розділення церков, придумане людьми?\n– Коли священик приймає сан, він кладе руку на Євангеліє і на хрест, читає присягу. Він повинен дотримуватися правил апостольських і Собору.\n– Але ми, люди, всі рівні, всі ходимо під одним Богом.– «І там, де троє моляться в ім’я моє, – там вже церква».\n– ...і там я серед вас». Так. Людські гріхи простять, але хто робить розділення в храмі Божому, той виганяє з храму Духа Божого, так сказано в Святому Письмі. У Символі Віри написано «Вірую в Отця, Сина, Духа Святого, в єдину, святую, соборну і апостольську церкву...» Люди, над якими сотворяється таїнство, наприклад, вінчання, причастя, мають приносити свідоцтво про хрещення. Я дотримуюсь церковних канонів. Я не маю права нарушити те, що не моє. Люди, що з іншого патріархату, також наші, розкол – це просто рана на тілі церкви, яка лікується.\n– А чисто з людських міркувань?\n– Хай би ці люди залишились, ми б поспілкувалися... Я перед ними вибачаюсь, але треба було б охрестити дитину.\nЗнову ж таки, повторюсь, із чисто людських міркувань Валерія Ігоровича можна зрозуміти. Він виконує свою роботу служить, дотримується законів церкви, як кожен, хто працює у будь-якому іншому місці і виконує все те, що передбачено.\nАле... У кожному законі завжди є винятки, і, напевно, нам усім у такі моменти потрібно відштовхуватись від найголовнішого Божого закону: «Полюби ближнього свого, як самого себе...» І тоді ніхто не страждатиме, і не плакатиме маленький хлопчик, який не отримав «меду».\nМаю знайому, яка ходить до Свято-Успенського собору і молиться, але ніколи не була охрещена, хоча людина вона чудова, може, краща за десятки хрещених! То що, їй не місце у храмі?\nО, якби в Україні свято дотримувалися всіх законів, ми були б однією з найкращих кран у світі.\nВаша публікація закінчується чудовими словами: «якби в Україні свято дотримувалися всіх законів, ми були б однією з найкращих країн у світі». Справді, законів треба дотримуватися, а особливо законів Божих і законів церковних, на яких тримається Церква Христова – «стовп і утвердження Істини» (1Тим.3:15).\nЗа Божественною літургією вірні приступають до Чаші Господньої – таїнства Євхаристії. Виходячи з самої природи Церкви, в Євхаристії беруть участь виключно члени Церкви – охрещені, свідомі своєї віри, практикуючі церковне життя і усвідомлені величі Божественного Таїнства.\nЛюди, які не є членами Тіла Христового – Його Церкви, не можуть бути учасниками Євхаристії, якими б добрими і милими вони не були. Євхаристія – це Тайна вечеря, яку Спаситель звершує виключно зі Своїми учнями (див.Матф.26:18 ). Приймаючи Хрещення, віруючі входять в Церкву, стають «співгромадянами святим і своїми Богові» (Єф.2:19).\nЛюдина, що не є членом Церкви, не має права приступати до Євхаристії. На превеликий жаль, послідовники церковного розколу перебувають поза Вселенською Церквою і не є Її членами. Як би ми до цього не ставилися – це об’єктивна реальність. Послідовників «Київського патріархату» не причащають не тільки в нашому Успенському соборі, а й у будь-якому православному храмі на земній кулі – в Єрусалимі чи Австралії, в Японії чи США. Саме в цьому полягає трагедія церковного розколу, яку приховують від людей його провідники. Наші єдинокровні брати-українці перебувають поза межами Православної Церкви, і це спричиняє біль у кожному віруючому серці.\nАле повернімось до інциденту в соборі, який став темою згаданої публікації. Священик, дізнавшись, що дитина не охрещена, попросив матір з прабабусею зачекати, щоб пояснити їм ситуацію та, по можливості, виправити її, охрестивши немовля. Це – обов’язок священика, для користі самої ж дитини. Справа в тому, що Святе Причастя, прийняте недостойно може бути не на користь душі і тіла. Апостол Павел про це пише так: «Хто їстиме хліб цей або питиме чашу Господню недостойно, винний буде супроти Тіла і Крові Господньої. Нехай же випробовує себе людина, і так нехай їсть від хліба цього і п’є від чаші цієї. Бо хто їсть і п’є недостойно, той їсть і п’є на осудження собі, не думаючи про Тіло Господнє. Через це багато з вас немічних і недужних і чимало вмирає» (1Кор.11:27–30).\nВідтак, вернімося до випадку у храмі. Замість того, щоб залишитися, вислухати пастирську пораду і прийняти те чи інше рішення, горе-християнки пішли з храму Божого «з образою в душі і навряд чи ще коли сюди повернуться». Це подібне до того, якби хворий, не задоволений правдивим діагнозом, з образою пішов геть з лікарні.\nНе можу не звернути уваги ще на одну деталь. Лист пані Зінаїди Кушнір сповнений термінами не те що не коректними, але й відверто блюзнірськими. По-перше Святе Причастя назване «обрядом», втім кожен християнин знає, що це – найвеличніше з таїнств. І верх блюзнірства – назвати Святі Тайни Тіла і Крові Христових «медом», що не дали хлопчику.\nДо речі, Ви, пані Людмило, процитували це кощунство у своєму коментарі. Як єпископ кажу вам, це – гріх, покайтеся у цьому перед Господом.\nПрикро, що деякі люди, які іменують себе християнами, мають примітивно-споживацьке ставлення до релігії, – «посвятити» яблука, паски, вербу, – насправді ж залишаються невігласами в основах своєї прабатьківської віри.\n+ єпископ Никодим\nP.S. А країна наша – найкраща у світі.\n2432 переглядів / Коментарів: 2\nТеги: Церква у світських ЗМІ | Епископ Никодим (Горенко) |\nЗгадалося як така ж\nSubmitted by игумен Алипий (not verified) on Tue, 2010-10-05 08:29.\nЗгадалося як така ж "прихожанка" у гніві, що паски не святять вже на Пасхальній Вечірні, кричала під вікнами храма, організовуючи таких же, що підуть скаржитись Черновецькому "на плохое обслуживание в церкви"!\nМарія з онукою і правнуком\nSubmitted by juillet on Sat, 2010-10-02 12:42.\nМарія з онукою і правнуком пішли з собору з образою в душі і навряд чи ще коли сюди повернуться\nУ кожному законі завжди є винятки, і, напевно, нам усім у такі моменти потрібно відштовхуватись від найголовнішого Божого закону: «Полюби ближнього свого, як самого себе...» І тоді ніхто не страждатиме, і не плакатиме маленький хлопчик, який не отримав «меду».\nНічого собі, які закиди)) Хлопчик не має плакати, йому треба дати в церкві «меду» (більше, напевне, немає де цього зробити), священик не має права нічого запитувати – хай причащає й не чіпає «добрих людей», які собі чемненько прийшли яблука на «Спаса» посвятити… Як усе викладене в статті світської журналістки перегукується з нещодавною публікацією нашого отця Іоанна Шандри з Хуста. Всі знають, як має в Церкві бути. І якщо щось не подобається – ображаються та йдуть, аби більше не повернутися, або ж пишуть до газет гнівні «облічєнія», або ж засуджують дії священика, мовляв, «не проявив любові» й не відступив від правил.\nА ще пригадується оте карамазовське лицемірне про «слезу ребенка». Прикрившись цією сльозою, можна багато чого поставити з ніг на голову.\nДобре, що владика відповів — чемно та «по существу».\nДякуємо Володимир-Волинським авторам, що розмістили статтю на ПвУ


Паркет на бетон: конструкції, укладка, особливості\nЧи можна за будівельними нормами, правилами і практикою робіт укладати паркет на бетон? Відповідь на це та інші питання, правильного укладання паркету на бетонну основу в цій статті.\nПаркет на бетон по будівельним нормам\nЯкщо ми подивимося будь СП 29.13330.2011 із влаштування підлог, а також Склепіння правил, випущені в його розвитку і доповненні (список внизу статті) то побачимо однозначну відповідь питання, поставлене у вступі.\nУкладання паркетних покриттів може бути виконана за такими бетонних підстав:\nБетонна плита на грунті;\nРівне залізобетонне перекриття (плити перекриттів);\nЦементно-піщана стяжка (класична стяжка з розчином з цементу, піску і води);\nГіпсова стяжка (наливні гіпсові підлоги) підлоги;\nЛегка бетонна стяжка (полегшені керамзитові, перлітові і подібні стяжки).\nУ нормативах не перераховано цементні ровнителями (наливні підлоги на цементному в’язкому). Я включу їх в цей список за умови їх правильного сушіння (4 тижні, як ЦПС).\nНаливні підлоги на цементному в’язкому.\nПричому конструкцій з укладання паркет на бетон досить багато, і це привід щоб поговорити про них докладніше.\nКонструкції укладання паркету на бетон\nПерш за все, зауважу, що існує класична, рекомендована конструкція пирога укладання складального паркету.\nТак як за рекомендованою технологією паркетні планки повинні закріплюватися на підставі клеєм і цвяхами, то укладання складального паркету бажано проводити на фанерну прошарок.\nЯкщо потрібна підвищена звукоізоляція паркетного статі, то в конструкції «пирога» передбачається шар звукоізоляційного матеріалу, а саме:\nДля бетонної основи і всіх підстав, перелічених вище, рекомендовано використовувати шар з жорстких мінераловатних плит щільністю 150 кг / куб. метр (наприклад, плита Плита ТЕХНО Т 150 від «Техноніколь). Також з жорстких скловолокнистих плит щільністю 150 кг / куб. метр. Плит з пінополістиролу з щільністю не менше 25 кг / куб. метр (наприклад, Техноніколь Комфорт). Рулонних минерало-ватних покриттів щільністю 175 кг / куб. метр.\nКонструкції паркетних підлог по бетонних підставах\nНастав час подивитися ГГ схем конструкцій пристрою штучних і складальних паркетних підлог по рівною бетонною і іншим перерахованим вище підстав (стяжкам, наливним полам).\nСпочатку максимально наповнена по верствам конструкція паркетної підлоги по бетонній основі.\nВаріант зліва – плита на грунті, варіант праворуч – плита перекриття.\nКонструкція 1: паркет по рівній плиті перекриття\n1 – Шар штучного або складального паркету\n2 – Паркетна клей або мастика для паркету\n3 – Монолітна ЦПС або гіпсова стяжка.\n10 – Рівна ЗБВ плита перекриття\nЗверніть увагу, що на цій схемі передбачена можливість укласти паркетний шар безпосередньо на рівну бетонну плиту.\nКонструкція 2: паркет по нерівній плиті перекриття\n1-2-3-11 однакові у всіх схемах, т повторювати їх не буду;\n8 – Піщана засипка (керамзитовий або кварцовий пісок);\n11 – Нерівна ЗБВ плита перекриття.\nКонструкція 3: паркет по фанерного шару\n5-шар фанери покладеної в розбіг, невеликими квадратами;\n7 – Кріплення дюбельний.\nКонструкція 4: паркет по шару ДВП плит\n6 – ДВП плити.\nКонструкція 5: паркет по сою звукоізоляційних плит\n9 – Плити звукоізоляції.\nКонструкція 6: Паркет з інженерних комунікацій\n4 – Інженерні комунікації (труба, кабель в трубі).\nКонструкція паркетної підлоги на грунті по бетону\n1 – Паркет штучний або складальний;\n2 – Шар клею для паркету;\n3 – Монолітна ЦПС або гіпсова стяжка;\n4 – Інженерні комунікації;\n5 – Підстильний бетонний шар;\nЯк бачимо з нормативних правил, а саме на них заснована ця стаття, паркет на бетон можна укладати найрізноманітнішим способом. Вибір конструкції залежить від типу приміщення і вимогам, що пред’являються по звукоізоляції.\nПаркет на бетон: конструкції, укладка, особливості Ссылка на основную публикацию\nЯк покрити металопрофілем дах правильно своїми руками: кріплення профільного заліза\nЯк покрити металопрофілем дах? Технологія, за якою укладається профільований ...\nШирокий плінтус для підлоги пластиковий і білий\nСтворюючи домашній інтер'єр, особливу увагу слід приділити деталям. Особливо це ...\nУкладання паркету своїми руками: технологія укладання\nДерев'яна підлога завжди користувався надзвичайною популярністю. Він робить ...\nВиди паркетної дошки для підлоги: Плюси і мінуси і Способи укладання + Фото і Відео\nПаркетна дошка - види і характеристики. Що може бути краще, ніж дерев'яна ...\nЧим різати профнастил і як, ніж пиляти: інструмент для різання, диск, ножиці\nУ даній статті буде розказано про те, як правильно поводитися з таким ...


Втрата слуху – перші ознаки, лікування і профілактика\nВтрата слуху: як уникнути / unsplash.com\nОргани слуху – вразлива та тендітна частина нашого організму. Якщо говорити про причини порушення слуху, їх можна поділити на дві групи: ті, що призводять до тимчасового зниження слуху, і більш стійкі та небезпечні.\nЛор-лікарка Анастасія Мазановіч в рамках проєкту громадської організації "Відчуй" з безкоштовної перевірки слуху "Кабінет на колесах" розповіла Здоров'ю 24 про причини порушення і втрати слуху, симптоми і якою має бути профілактика, щоб цього не сталося.\nТакож на тему: Де безкоштовно перевірити слух на сучасному обладнанні: перелік міст\nколивання рівня глюкози в крові;\nакустичні травми – разові або постійні;\nвикористання ототоксичних ліків;\nдеякі інфекційні захворювання, наприклад, грип або кір.\nТакож, значною мірою, підвищують ризик знижень слуху спадкова схильність і шкідливі звички.\nСимптоми порушень слуху\nУ тому, що знижений слух, можуть вказувати такі симптоми:\nпацієнт регулярно перепитує;\nзнижена розбірливість звуків;\nокремі звуки можуть бути не чутні повністю;\nу вухах відчувається шум, гул, свист або дзвін;\nвідчувається виражена закладеність у вухах.\n“Пацієнт не завжди може відчути та озвучити симптоми. Родичам і близьким слід звертати увагу, якщо пацієнт часто перепитує, не реагує на звуки, скаржиться на дискомфорт у вухах”.\nЯкщо причина в запальному стані, пацієнт може скаржитися на біль, загальну слабкість, високу температуру та інші ознаки хвороби, ускладненням якої стала втрата слуху.\nЯкою має бути профілактика і лікування\nПрофілактика слуху полягає в тому, щоб уникати тих причин, які можуть його знизити. Можна виділити основні заходи профілактики:\nзахист слуху від шумових подразників;\nпрофілактика інфекційних захворювань і вакцинація від них;\nпідтримка основних показників здоров'я в нормі - артеріальний тиск, глюкоза в крові;\nрання діагностика проблем зі слухом і регулярний контроль аудіометрії;\nсвоєчасне лікування запальних патологій.\nПорушення слуху / Фото vidchui.org\nПри появі симптомів зниження слуху, необхідно звернутися до лікаря-сурдолога. Фахівець призначить медикаментозне лікування – це можуть бути протизапальні препарати, які в короткий час знімуть запалення, при необхідності – антибіотики та корекцію супутніх станів.\nЯкщо порушення слуху хронічні й стійкі – потрібні радикальніші дії. Це може бути слуховідновна операція, використання слухових апаратів, кохлеарних імплантів і реабілітація з їхньою допомогою.\nПричин зниження слуху дуже багато і це може трапитися з кожним, незалежно від віку, статі та інших параметрів. Крім заходів профілактики, пацієнти повинні знати, що саме швидка реакція на зниження слуху, допоможе повернути його до нормального рівня. Якщо час втрачено – більше шансів, що зниження буде незворотним. А ось рання терапія навпаки 6 дозволить повернути його до норми.\nХто перебуває в групі ризику втрати слуху\nУ групі ризику перебувають ті, хто працює в галасливих умовах. При чому однаково небезпечні для слухового нерва і разові інтенсивні підвищення гучності, і постійний монотонний шум середнього рівня. Також, на слух негативно впливають перепади тиску.\n“Тому, якщо ваша робота або захоплення пов'язані з гучним виробництвом, пострілами, гучною музикою – зверніть увагу на профілактику знижень слуху. Ще одна група ризику – пацієнти з хронічною патологією, наприклад, гіпертонічною хворобою або діабетом”.\nТому, якщо ваша робота або захоплення пов'язані з гучним виробництвом, пострілами, гучною музикою – зверніть увагу на профілактику знижень слуху. Ще одна група ризику – пацієнти з хронічною патологією, наприклад, гіпертонічною хворобою або діабетом.\nСлід берегти слух тим, кому показана тривала та інтенсивна терапія антибіотиками, хімієпрепаратами або іншими сильнодійними медикаментами. Якщо у ваших родичів були проблеми зі слухом, обумовлені спадковою схильністю – також уважно реагуйте на найменші зниження слуху.\nЯкі хвороби провокують втрату слуху та коли потрібно звернутися до лікаря\nЗвертатися до лікаря, безумовно, необхідно якомога раніше – відразу після появи перших симптомів. Будь-яка хвороба легше лікується на ранніх етапах, а найголовніше – в цей час більше шансів відновити слух. Якщо сумніваєтеся, приходьте на діагностику слуху – аудіометрію.\nВтрату слуху провокують різнопланові захворювання – прямо або опосередковано. Це може бути ускладненням гіпертонічної хвороби, цукрового діабету, патології ендокринної системи.\nТакож, функція слуху знижується, коли вухо уражене отосклерозом, отитом, новоутвореннями центральної нервової системи. З вірусних патологій для слуху небезпечні кір і грип, іноді навіть вітрянка. При туберкульозі та злоякісних новоутвореннях слух падає від деяких препаратів, якими лікують захворювання.\nДовіряйте своє здоров'я професіоналам, не займайтеся самолікуванням і вчасно звертайтеся по допомогу. А найкраще – не хворійте,\nНовини Здоров'яЗдоров'яЛікуванняПрофілактика захворюваньЗдорове життя


Богдан Пастух, Zbruc\nПоезія Маріанни Кіяновської належить до таких актів творчості, які не можна назвати легкими або легковажними. На рівні кадрів, що еруптують з підсвідомого, її поезія асоціюється зі ртуттю ‒ важким металом, який на позір нагадує легку воду. Цікаво споглядати гру її краплинок, де в кожній відбито сірий, темний світ. Та перебувати з цією поезією часто також небезпечно ‒ вона має здатність паралізувати рецептори радості, бадьорого дзвінка природи (callofthewild). Поезію у збірці «373», якщо висловлюватись в унісон філософії Мераба Мамардашвілі, можна назвати не людською. Маріанна Кіяновська у своїй поетичній сповіді часто апелює до Бога, до трансцендентного, до того, що не можна пропальпувати, побачити, виразно почути. Розмова, яка точиться в її збірці – це розмова про невидиме суще, яке утверджується (по-стає) також за допомогою невидимого ‒ віри. Це те, що відламує людину від тілесної, видимої природи, від людського, яке тільки в дифузії з трансцендентною структурою становить суть людини. Мова йде про те людське, яке давало можливість Ґюставу Флоберу писати, як можуть хвилювати студента панчохи повії, або Кнуту Гамсуну ‒ як відчуття голоду перетворює сонце на образ яєчні. Письмо Кіяновської робить несподіваний і зовсім нетиповий крок в нашій сучасній поезії. Вона наче поспішає і хоче сказати нам, що Анатоль Франс помилився, коли ствердив-запитав: «Чи можна бути вільним, коли маєш тіло?». Поетеса пробує сказати ‒ «Так, можна!».


Кангранде I делла Скала — Вікіпедія\n9 березня 1291(12910309)\n22 липня 1329\n• Costanza della Scalad, Альбойно делла Скала і Бартоломео I делла Скала\nКангранде I делла Скала (*Cangrande I della Scala, 9 березня 1291 — 22 липня 1329) — синьйор Верони у 1311—1329 роках. Був покоровителем, художників, скульпторів, поетів, зокрема Данте.\nПоходив з династії Скалігери. Третій син Альберто I, синьйора Верони, та Верде да Саліццоло. Народився у 1291 році. При народженні отримав ім'я Франческо. Замолоду виявив військовий хист, отримавши прізвисько Кангранде. Стосовно його значення серед дослідників існують суперечності. Одні вважають, що воно перекладається як великий собака, оскільки Скалігери скрізь полюбляли виставляти зображення псів. Інші перекладають ім'я як великий хан (кан — хан, гранде — великий), що відноситься до посилення контактів та популярності в Італії Аргун-хана, монгольського володаря в Малій Азії, Месопотамії та Персії, який носив титул ільхана. Ймовірно італійці вважали Ільхан на ім'я.\n1294 року Кангранде делла скала було висвячено на лицаря. У 1301 році після смерті батька опинився під опікою старшою брата Бартоломео I. Того часу Кангранде опанував політичну та адміністративну науку. Після смерті Бартоломео I почав активніше брати участь в державних справах Верони.\nПротягом 1305—1308 років брат участь у війнах з родом Есте. Того часу померла його мати. У 1308 році оголошений співволодарем та спадкоємцем брата Альбойно. Його оголошено капітаном народу, тобто очільником веронського війська. Того ж року оженився на представниці роду Антіохія.\n1308—1309 роках брав участь у боротьбі між гвельфами і гібелінами в Пармі, П'яченці, Фіденці. 1310 року імператор Священної Римської імперії Генріх VII Люксембург надав Кангранде разом з його братом Альбойно посаду імперського вікарія. Разом з імператором брав участь у захоплені Віченци та Брешиї.\nПісля смерті брата у 1311 році перебрав владу у Вероні. Поставив за мету розширити державу та зміцнити її кордони. Того ж року втрутився у справи Брешиї, де переміг гвельфів. Разом з тим підкорив Віченцу, отримавши посаду вікарія імперії, остаточно видано акт на це 28 січня 1312 року. Кангранде I поставив подестою Віченци родича Федеріко делла Скала. Це викликало конфлікт з Падуєю.\nДоволі швидко Кангранде I завдав поразки падуанському війську, а потім захопив важливу фортецю Монтегальда. Після цього повернувся до своїх володінь, чим війну було затягнуто. Війська Падуї розрізали володіння Скалігери навпіл, атакувавши контадо віченци. війська Скалігерів зазнали поразки у битві при Торрі-де-Квартісоло. У відповідь Кангранде I делла Скала стрімко рушив до Віченци, організувавши оборону. Ворог не зміг захопити місто й відступив до Маростіци. В свою чергу делла Скала сплюндрував передмістя Падуї. Війська останнього сплюндрували частину контадо Верони.\nОскільки ця війна завдавала значної економічної шкоди, а Кангранде I не зміг досягти бажаної перемоги, то він звернувся до Вернера фон Хомбурга, імператорський військовий намісник в Ломбардії. В свою чергу Падуя уклала союз з родом Есте. Незважаючи на низку перемог Кангранде I знову не зміг досягти переламу у війні. Розрахунок на допомогу з боку імператора Генріха VII, який оголосив Падуї позбавлену прав і привілеїв, виявилася марною, оскільки він помер 1313 року. 1313 та 1314 роках супротивники обмінялися перемогами, але без певної перемоги. Але у листопаді 1314 року Кангранде I у битві при Сан-П'єтро (неподалік від Віченци) завдав падуанському війську нищівної поразки, захопивши весь обоз. В результаті в жовті того ж року укладено договір з Падуєю, за яким Кангранде I делла Скала остаточно визнано синьйором Віченци.\nКангранде I у 1315 році рушив на допомогу Пізанській республіці, урядом якої керували гібеліни. У битві при Монтекантіні завдав поразки військам Флорентійської республіки (прихильника гвельфів). Того ж року допоміг Пассеріно Бонакольсі захопити околиці Кремони.\n1317 року визнав імператором Фрідриха III Габсбурга, що викликало гнів з боку папи римського Іоанна XXII, який був союзником Людовіка IV Віттельсбаха. Натомість Кангранде I уклав союз з Маттео I Вісконті, синьйором Мілану проти Падуї та Брешиї. Під час облоги останньої мілано-веронськими військами землі Верони було атаковано військами Падуї, яких підтримав рід Сан-Боніфачо — давнього ворога делла Скала.\nСпочатку було завдано рішучої поразки при Віченці, після цього делла Скала вдерся до контадо Падуї. При цьому звернувся до Венеції, яка була гарантом мирного договору 1314 року. При цьому домігся призначення подести Модени свого родича Федеріко делла Скала. Допомогу у війні проти Падуї надало Горицьке графство та Вісконті. війська союзників захопили міста Есте і Монтаньяна, захопивши значну частину падуанського контадо. У лютому 1318 року Падуя, перебуваючи в складному становищі погодилася поступитися Кангранде I захопленим ним володінням та повернула до Падуї гіббелінів, союзників делла Скала.\n1318 року делла Скала сприяв захопленню Бонакольсі Кремони. Проте в цей час подесту Кангранде I було вигнано з Модени родом Мірандола. Спроба відновити владу делла скала в цьому місті виявилася невдалою.\nПо поверненю до Верони Кангранде I делла Скала 1319 року схвалив новий Міський статут Верони, який регулював торгівлю та ремесла, управління міста. Синьйор було надано права вищого судді під час суперечок торговців та ремісників. Водночас налагодив гарні стосунки з Венеціанською республікою, що сприяла торгівлі. Для торговців звів великі комори на березі річки Адідже. Разом з тим розпочав зведення потужних укріплень навколо Верони.\nВодночас розпочав підготовку до вторгнення до маркграфства Тревізо. Для цього забезпечив підтримку Падуї, де допоміг посісти провідне місто дружньому роду Каррара. Протягом другої половини 1318 року захопив значну частину Тревізької марки, проте саме місто взяти не вдалося.\nВзимку на чолі військ гібелінів північної Італії взяв в облогу Генуї, де владу взяли гвельфи. В цей момент проти Кангранде I делла Скала та його союзника Маттео Вісконті виступив Роберт I, король Неаполю, який змусив гібеллінів відступити від Генуї та залишити Емілію.\nУ 1319 році вступив у конфлікт з імператором Фрідрихом III Габсбургом внаслідок володіння Тревізо. Тоді Кангранде I визнав імператором Людовіка IV Баварського. За це папа римський Іоанн XXII, що став союзником Габсбургом наклав на делла Скала анафему. На це Кангранде I делла Скала не зважив, розпочавши нову війну проти Тревізо. Зрештою укладено мир, за яким місто переходило Генріху Горицькому. Проте війська делла скала залишилися в контадо Тревізо.\nЗдобувши ці успіхи делла скала вирішив повністю підкорити Падую, яка поринула у чвари. Тому Якопо да Каррара звернувся до Фрідриха III Габсбурга, погодившись отримати від нього імператорського вікарія, яким став Генріх Горицький. Це не зупинило Кангранде I, який продовжив війну, де за його відсутності облогові війська Падуї зазнали поразки. Зрештою у жовтні 1320 року укладено мир, за яким Кангранде I залишив землі Падуї і Тревізо, окрім 4 фортець і міста Бассано.\nУ лютому 1321 року, скориставшись внутрішньому боротьбою у містах Фельтре, Серравале і Беллуно, вигнавши рід де Каміно, захопивши ці міста. 1322 року підтвердив вірність Людовіку IV, який переміг Фрідриха III у битві при Мюльдорфі. 1323 року укладено союз з Пармою, Феррарою і Міланом. У 1324 році розпочав нову кампанію проти Падуї і Тревізо.\nУ 1325 році практично захопив Падую, проте під тиском Людовіка IV відступив. Тоді втрутився у справи Модени на боці гібелінів. Але в цей час довелося придушити змову родича Федеріко делла Скала в Віченці. Протягом 1325—1326 років в союзі з Каструччіо Кастракані успішно діяв проти гвельфів Емілії та Тоскани.\nУ 1327 році зустрів імператора Людовіка IV, який прибув до Північної Італії, який затвердив усі завоювання делла Скала, але не зміг отримати імператорський вікаріат на Паду. В Мілані Кангранде I делла Скала 31 травня того ж року брав участь у коронації імператора.\n1328 року сприяв заколоту Гонзаго проти Бонакольсі в Мантуї, згодом маючи намір повністю захопити це місто. У вересні того року зумів практично без спротиву захопити Падую. Для зміцнення влади в цьому місті оженив свого небожа Мастіно на представниці роду Каррара.\nУ березні 1329 року Кангранде I делла Скала надано громадянство Венеції, що збільшило значущість синьйора Верони. Після цього отримав від Людовіка IV посаду імператорського вікарія Мантуї. Походу проти цього міста завадила ситуація в Тревізо, де тамтешні гібеліни готові були здати місто делла Скала. В липні область Тревізо захоплено. Проте помер через 5 днів від запалення легенів, попивши холодної води з фонтану Тревізо (за іншою версією — дизентерії). Владу успадкували небожі Мастіно II та Альберто II\nДружина — Джованна, донька Коррадо ді Антіохія\nVaranini, Gian Maria (1988). Gli Scaligeri 1277—1387. Verona: Mondadori.\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Кангранде I делла Скала\nBNE: XX4961739 · BNF: 15044525c · GND: 11948059X · ISNI: 0000 0001 0815 0474 · LCCN: n84155965 · NLG: 283713 · NTA: 134858220 · SUDOC: 091592518 · VIAF: 74664084\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Кангранде_I_делла_Скала&oldid=28164055\nПомерли в Тревізо


Всеукраїнський табір “Розумівка – Холодний Яр зібрав понад півсотні дітей (ФОТО) – novosti.kr.ua\nВсеукраїнський табір "Розумівка – Холодний Яр зібрав понад півсотні дітей (ФОТО)\nПоблизу села Розумівки Олександрівського району відкрили Всеукраїнський табір "Розумівка – Холодний Яр.\nВін розташовано в історичному місці – у лісовому урочищі на околиці села, де знаходиться могила отамана Чорного Ворона – Миколи Скляра і його побратимів, інформують Новини Кіровоградщини з посиланням на ОДА.\nУ часи української революції в урочищі під час бою із більшовиками полягли близько трьохсот повстанців. Згодом ці події лягли в основу історико-документального роману Юрія Горліса-Горського «Холодний Яр».\nПонад 60 дітей із Кіровоградщини та інших областей проживають у наметовому містечку. Військово-патріотичні заходи на базі табору триватимуть протягом чотирьох днів. Серед тренерів – й військові 3-го окремого полку спецпризначення.\nДля учасників табору також організовують заходи історичного і культурно-просвітницького характеру, зокрема, екскурсії, відвідування музею «Холодного Яру» та Свято-Хрестовоздвиженської церкви.\nЗ 2015 року в області діє проект «Захисник Кіровоградщини», у якому були задіяні понад 3 тисячі молодих людей, які пройшли тактичні військові навчання, виробили навики з надання першої медичної допомоги, поглибили знання з історії України.\nУ Кіровограді припинили діяльність двох гральних закладів (ВІДЕО)\nУ Петровому крадіїв кабелю поліцейські застали на місці злочину (ФОТО)\nВідсьогодні проїзд олександрійським мостом у бік Дніпра відкритий


Протягом доби бойовики 3 рази порушили режим припинення вогню – штаб\n05 листопада 2019, 19:19\nТривають заходи з розведення сил у районі Золотого-4\nВід початку поточної доби, 5 листопада, бойовики на Донбасі три рази порушили режим припинення вогню. Про це повідомили у штабі операції Об’єднаних сил.\n«Противник обстріляв позиції наших підрозділів з гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів та іншої стрілецької зброї», – мовиться у повідомленні.\nВнаслідок обстрілів втрат серед особового складу ОС немає.\nЯк зазначили у штабі. Тривають заходи з розведення сил у районі Золотого-4 Луганської області.\n«Проходить технічне обстеження, розмінування доріг та узбіч, очистка місцевості забрудненої вибухонебезпечними предметами. Задіяні п’ять груп ДСНС України загальною чисельністю 24 особи. На це час обстежено 14,1 гектара території ділянки розведення №2. Вилучено 20 вибухонебезпечних предметів», – заявили військові.\nЗСУ також готується до розведення на ділянці Богданівка – Петрівське. Його початок заплановано на 8 листопада за умов дотримання режиму «тиші».\nМинула доба на Донбасі: 20 обстрілів, втрат серед військових немає – штаб ООС\nВід початку доби бойовики 16 разів порушили режим припинення вогню – штаб


— Ти надовго? Може, підкинеш трохи баксів дітям на одяг? Сама розумієш: я без роботи, а в них забаганки. — Я, Андрійку, більше нікуди не поїду, — відповіла. — Піду на пільгову пенсію. Ви вже дорослі, розв’язуйте свої проблеми самі – Intermarium-Новини Міжмор'я\nYou are here: Home / Без категорії / — Ти надовго? Може, підкинеш трохи баксів дітям на одяг? Сама розумієш: я без роботи, а в них забаганки. — Я, Андрійку, більше нікуди не поїду, — відповіла. — Піду на пільгову пенсію. Ви вже дорослі, розв’язуйте свої проблеми самі\n— Ти надовго? Може, підкинеш трохи баксів дітям на одяг? Сама розумієш: я без роботи, а в них забаганки. — Я, Андрійку, більше нікуди не поїду, — відповіла. — Піду на пільгову пенсію. Ви вже дорослі, розв’язуйте свої проблеми самі\nМарина ледве підвелася з ліжка після важкої безсонної ночі. Тiло не слухалося, душу заполонила гнітюча порожнеча. «Ні кому не потрібна, — думала Марина, запарюючи каву. — Навіть рідним дітям, яких наpодила, для яких двадцять літ гарувала на чужині…»\nЯк же печуть її ночами руки! Все життя трудилася понад силу, то й підводить тепер здоpов’я. І навіть нема кому пожалітися.\n…Після розлучення з Петром Марина полегшено зітхнула, хоч і залишилася сама з трьома малими дітьми. Раділа, що спекалася чоловіка, бо толку від нього було, як від торішнього снігу. Але то доля така. Марина не мала з кого вибирати. А він причепився так, що й вийшла за нього. Не одну ніч проплакала потім над своєю долею: і де той πияк взявся на її голову?\nМарина одне за одним народила трійко дітей. Спершу сина, а потім — донечок. Їх вибавила бабуся Ольга Іванівна, бо мама мусила працювати. Викладала в школі фізику й математику, дуже любила свою роботу. Але віддатися їй повною мірою не виходило, бо не могла покластися на чоловіка. Петро продовжував πиячити, в сім’ї почалися сварки, непорозуміння. Врешті Марині набридло це терпіти. Втратила надію, що Петро коли-небудь виправиться. Зелений змій став його найкращим другом — і жодні вмовляння не допомагали. А коли Ольга Іванівна одного разу зробила зятеві зауваження — він так штoвхнув її в плeчі, що та ледве втрималася на ногах.\n— От цього я тобі, дорогенький зятю, вже не пробачу, — сказала рішуче жінка. — Забирайся з моєї хати геть! Досить тут каламутити воду. Після цього cкaндалу Марина написала заяву на розлучення — і згодом Петро забрався до своїх батьків. А незабаром його тiло знaйшли на бeрезі рiчки. Ніхто досі не знає, що трапилося.\n…Минали роки. Марина висилала додому гроші — й вони змінювали її дітей на очах. Бабуся вже не могла впоратися з неслухняними внуками, котрі не реагували на зауваження і прохання. Особливо агpесивним став Андрій. Навчався в мeдичному коледж і, але влип у якусь погану компанію, почав yживати забopoнені пpепаpати, потрапив до пoліції. Марина змушена була витягувати його з бiди. Всі заощадження витратила, поки вpятувала від в’язнuці й поновила в коледж і, звідки його відрахували.\n— Ох і має Марина клопоти з дітьми, — бідкалася Ольга Іванівна сусідці. — Ніби наврочив хто. Сама була доброю дитиною, а діти — ніби не її. Невже всі вдалися до батька-πияка?\n— То, певно, Петрова мати Гафія пpокляла вас, — припускала сусідка. — Вона ж вважала, що її син через вас так скоро зі свiту пішов, бо ви його вигнали. Ті пpокльони й впали на дітей, хоча вони ні в чому не винні.\nАле діти вчитися не хотіли. Дівчата про заміжжя не думали — гуляли з міськими парубками, наpодили дітей, відмовилися від них і далі продовжували шукати пригод. Ольга Іванівна від цього всього важко захвopіла — і скоро її не cтало. А Марина далі тягнула заробітчанське яpмо, щоби ще трохи помогти дітям.\nЗгодом Андрій одружився з дівчиною. Вона наpодила двоє дітей, залишила їх йому і повіялася в світи. Відтак він знайшов дівчину-сироту, аби тільки бавила його дітей, а сам πиячив і гyляв з іншими жiнками.\nМарині було гірко це чути. Діти не оцінили її старань. Тож вирішила не мyчитися далі й приїхала додому.\n…Кава пахла на всю кухню. Та коли Марина пригубила улюблений напій, він видався їй несмачним. Гіркою була ця кава — аж у гpудях запекло.\n«Доробилася, дочекалася на схилі літ, — думала жінка. — Самотня при живих дітях. Треба було послухати маму й не балувати їх так. Але тепер уже пізно…» І, залишивши недопиту каву, Марина поспішно зібралася, вийшла з хати й попрямувала на цвuнтар. До мами за порадою. Бо ж треба якось жити…\nЗа матеріалами – Вільне Життя, автор – Оксана КИШКАНЮК. с. Слобідка. Заліщицького району.


Повний зміст Дарунки волхвів Генрі ПРО — Часть 1 | Бібліотека української мови та літератури 📕 Шкільний Всесвіт\nПовний зміст Дарунки волхвів Генрі ПРО — Часть 1 | Бібліотека української мови та літератури\nОдин долар вісімдесят сім центів. Це було все. З них шістдесят центів монетками по одному центі. За кожну із цих монеток довелося торгуватися з бакалійником, зеленщиком, м’ясником так, що навіть вуха горіли від безмовного несхвалення, що викликала подібна ощадливість. Делла перерахувала три рази. Один долар вісімдесят сім центів. А завтра різдво.\nЄдине, що отут можна було зробити, це ляснутися на стареньку кушетку й заревіти. Саме так Делла й надійшла. Звідки напрошується філософський висновок, що життя складається зі сліз, подихів і посмішок, причому подихи переважають.\nПоки господарка будинку проходить всі ці стадії, оглянемо самий будинок. Мебльована квартирка за вісім доларів у тиждень. В обстановці не те щоб волаюча вбогість, але скоріше що красномовно мовчить бідність. Унизу, на парадних дверях, ящик для листів, у щілину якого не протиснувся б жодне лист, і кнопка електричного дзвінка, з якої жодному смертному не вдалося б видавити ні звуку. До сему присовокуплялась картка з написом: ” М — Р Джеймс Диллингхем Юнг” “Диллингхем” розгорнулося на всю довжину в недавній період добробуту, коли власник зазначеного ім’я одержував тридцять доларів у тиждень. Тепер, після того як цей дохід понизився до двадцяти доларів, букви в слові “Диллингхем” потьмяніли, немов не на жарт задумавшись: а чи не скоротитися їм у скромне й невибагливе “Д”? Але коли містер Джеймс Диллингхем Юнг приходив додому й піднімався до себе на верхній поверх, його незмінно зустрічав вигук: “Джим!” і ніжні обійми миссис Джеймс Диллингхем Юнг, уже представленої вам під ім’ям Деллы. А це, право ж, дуже мило. Делла скінчила плакати й пройшлася пушком по щоках. Вона тепер стояла у вікна й уныло дивилася на сіру кішку, що прогулювалася по сірому заборі уздовж сірого двору. Завтра різдво, а в неї тільки один долар вісімдесят сім центів на подарунок Джиму! Довгі місяці вона вигадувала буквально кожний цент, і от всі, чого вона досягла. На двадцять доларів у тиждень далеко не виїдеш. Витрати виявилися більше, ніж вона розраховувала. З витратами завжди так буває. Тільки долар вісімдесят сім центів на подарунок Джиму! Її Джиму! Скільки радісних годин вона провела, придумуючи, що б таке йому подарувати до різдва. Що — небудь зовсім особливе, рідкісне, дорогоцінне, що — небудь, хоч мало — мало гідне високої честі належати Джиму. У простінку між вікнами стояло трюмо. Вам ніколи не доводилося смотреться в трюмо восьмидолларовой мебльованої квартири? Дуже худий і дуже рухома людина може, спостерігаючи послідовну зміну відбиттів у його вузьких стулках, скласти собі досить точне подання про власну зовнішність. Делле, що була тендітного додавання, удалося опанувати цим мистецтвом. Вона раптом відскочила від вікна й кинулася до дзеркала. Ока її блискали, але з особи за двадцять секунд утекли фарби. Швидким рухом вона витяглася шпильки й розпустила волосся. Треба вам сказати, що в пари Джеймс. Диллингхем Юнг було два скарби, що становили предмет їхньої гордості. Одне — золотний годинники Джима, що належали його батькові й дідові, інше — волосся Деллы. Якби цариця Савская проживала в будинку навпроти, Делла, помивши голову, неодмінно просушувала б у вікна розпущені волосся — спеціально для того, щоб змусити померкнути все наряди й прикраси її величності. Якби цар Соломон служив у тім же будинку швейцаром і зберігав у підвалі всі свої багатства, Джим, проходячи мимо; щораз діставав би годинники з кишені — спеціально для того, щоб побачити, як він рве на собі бороду від заздрості. І от прекрасні волосся Деллы розсипалися, блищачи й переливаючись, точно струменя каштанового водоспаду. Вони спускалися нижче колін і плащем огортали майже всю її фігуру. Але вона негайно ж, нервуючи й кваплячись, прийнялася знову підбирати їх. Потім, немов заколивавшись, з мінуту стояла нерухомо, і дві або три сльозинки впали на старий червоний килим. Старенький коричневий жакет на плечі, старенький коричневий капелюшок на голову — і, зметнувши спідницями, блиснувши невисохлими блискітками в очах, вона вже мчалася долілиць, на вулицю. Вивіска, у якої вона зупинилася, говорила: ” M — me Sophronie. Усілякі вироби з волось”, Делла вибігла на другий поверх і зупинилася, із працею відсапуючись. — чи Не купите ви мої волосся? — запитала вона в мадам. — Я купую волосся, — відповіла мадам. — Зніміть капелюх, треба подивитися товар. Знову заструменів каштановий водоспад. — Двадцять доларів, — сказала мадам, звично зважуючи на руці густу масу. — Давайте скоріше, — сказала Делла. Наступні друга година пролетіли на рожевих крилах — прошу прощенья за побиту метафору. Делла нишпорила по магазинах у пошуках подарунка для Джима. Нарешті, вона знайшла. Без сумніву, що було створено для Джима, і тільки для нього. Нічого подібного не найшлося в інших магазинах, а вуж вона все в них перевернула нагору дном, Це був платиновий ланцюжок для кишенькових годинників, простого й строгого малюнка, що зачаровувала щирими своїми якостями, а не показним блиском, — такими й повинні бути всі гарні речі. Її, мабуть, навіть можна було визнати гідної годин. Як тільки Делла побачи ла неї, вона зрозуміла, що ланцюжок повинна належати Джиму, Вона була така ж, як сам Джим. Скромність і достоїнство — ці якості відрізняли обох. Двадцять один долар довелося сплатити в касу, і Делла поспішила додому з вісімдесятьма сімома центами в кишені. При такому ланцюжку Джиму в будь — якому суспільстві не соромно буде поцікавитися, котра година. Як ні чудові були його годинник, а дивився він на них часто нишком, тому що вони висіли на поганому шкіряному ремінці. Удома пожвавлення Деллы поулеглось і поступилося місцем передбачливості й розрахунку. Вона дістала щипці для завивки, запалила газ і прийнялася виправляти руйнування, заподіяні великодушністю в сполученні з любов’ю. А це завжди найтяжча праця, друзі мої, велетенський праця. Не пройшло й сорока мінут, як її голова покрилася крутими дрібними локончиками, які зробили її дивно схожої на хлопчиська, що втік з уроків. Вона подивилася на себе в дзеркало довгим, уважним і критичним поглядом. “Ну, — сказала вона собі, — якщо Джим не вб’є мене відразу, як тільки гляне, він вирішить, що я схожа на хористку з Коні — Айленда. Але що ж мені було робити, ах, що ж мені було робити, раз у мене був тільки долар і вісімдесят сім центів!” О сьомій годині кава був зварений, розпечена сковорода стояла на газовій плиті, чекаючи баранячих котлеток Джим ніколи не запізнювався. Делла затисла платиновий ланцюжок у руці й сіла на краєчок стола ближче до вхідних дверей. Незабаром вона почула його кроки внизу на сходах і на мить сполотніла. У неї була звичка звертатися до бога з коротенькими молитвами із приводу всяких життєвих дріб’язків, і вона квапливо зашептала: — Господи, зроби так, щоб я йому не разонравилась. Двері відчинилися, Джим увійшов і закрив неї за собою. У нього була худа, стурбована особа. Нелегка справа у двадцять два роки бути обтяженим родиною! Йому вже давно потрібно було нове пальто, і руки мерзнули без рукавичок. Джим нерухомо завмер у дверей, точно сетера учуявший переспівала. Його очі зупинилися на Делле з вираженням, якого вона не могла зрозуміти, і їй стало Страшно. Це не був ні гнів, ні подив, ні докір, ні жах — жодне з тих почуттів, яких можна було б очікувати. Він просто дивився на неї, не відриваючи погляду, в особу його не міняло свого дивного вираження. Делла зіскочила зі стола й кинулася до нього. — Джим, милий, — закричала вона, — не дивися на мене так. Я обстригла волосся й продала їх, тому що я не пережила б, якщо б мені нема чого було подарувати тобі до різдва. Вони знову отрастут. Ти адже не гніваєшся, правда? Я не могла інакше. У мене дуже швидко ростуть волосся. Ну, поздоров мене з різдвом, Джим, і давай радуватися святу. Якщо б ти знав, який я тобі подарунок приготувала, який чудовий, чудесний подарунок! — Ти обстригла волосся? — запитав Джим з напругою, начебто, незважаючи на посилену роботу мозку, вона усе ще не міг усвідомити цей факт. — Так, обстригла й продала, — сказала Делла. — Але адже ти мене однаково будеш любити? Я адже все та ж, хоч і з короткими волоссями. Джим здивовано оглянув кімнату. — Так, виходить, твоїх кіс уже немає? — запитав він з безглуздою наполегливістю. — Не шукай, ти їх не знайдеш, — сказала Делла. — Я ж тобі говорю: я їх продала — обстригла й продала. Сьогодні святвечір, Джим. Будь із мною поласковее, тому що я це зробила для тебе. Може бути, волосся на моїй голові й можна перерахувати, — продовжувала вона, і її ніжний голос раптом зазвучав серйозно, — але ніхто, ніхто не міг би виміряти мою любов до тебе! Жарити котлети, Джим? І Джим вийшов із заціпеніння. Він уклав свою Деллу в обійми. Будемо скромні й на кілька секунд займемося розглядом якого — небудь стороннього предмета. Що більше — вісім доларів у тиждень або мільйон у рік? Математик або мудрець дадуть вам неправильна відповідь. Волхви принесли дорогоцінні дарунки, але серед них не було одного. Втім, ці мрячні натяки будуть роз’яснені далі. Джим дістав з кишені пальто згорток і кинув його на стіл. — Не зрозумій мене ложно, Делл, — сказав він. — Ніяка зачіска й стрижка не можуть змусити мене розлюбити мою дівчинку. Але розгорни цей згорток, і тоді ти зрозумієш, чому я в першу мінуту трошки оторопів. Білі моторні пальчики рвонули мотузку й папір. Пішов лемент захвату, негайно ж — на жаль! — чисто по женски сменившийся потоком сліз і стогонів, так що треба було негайно застосувати всі заспокійливі засоби, що були в розпорядженні хазяїна будинки. Тому що на столі лежали гребені, той самий набір гребенів — один задній і два бічних, — яким Делла давно вже благоговійно любувалася в одній вітри\nні Бродвея. Чудесні гребені, справжні черепахові, із вправленими в краї блискучими камінчиками, і саме під колір її каштанових волось. Вони коштували дорого… Делла знала це, — і серце її довго знемагало й нудилося від незбутнього бажання володіти ними. І от тепер вони належали їй, але немає вже прекрасних кіс, які прикрасив би їхній жаданий блиск. Все — таки вона пригорнула гребені до грудей і, коли, нарешті, знайшла в собі сили підняти голову й посміхнутися крізь сльози, сказала: — У мене дуже швидко ростуть волосся, Джим! Отут вона раптом підскочила, як ошпарений кошеня, і викликнула: — Ах, боже мій! Адже Джим ще не бачив її чудового подарунка. Вона поспішно простягнула йому ланцюжок на розкритій долоні. Матовий дорогоцінний метал, здавалося, заграв у променях її бурхливої й щирої радості. — Хіба не принадність, Джим? Я все місто оббігало, покуда знайшла це. Тепер можеш хоч сто разів у день дивитися, котра година. Дай — Ка мені годинники. Я хочу подивитися, як це буде виглядати всі разом. Але Джим, замість того щоб послухатися, ліг на кушетку, підклав обидві руки під голову й посміхнувся. — Делл, — сказав він, — прийде нам поки сховати наші подарунки, нехай полежать трошки. Вони для нас зараз занадто гарні. Годинники я продав, щоб купити тобі гребені. А тепер, мабуть, самий час жарити котлети. Волхви, ті, що принесли дарунки дитині в яслах, минулого, як відомо, мудрі, дивно мудрі люди. Вони те й завели моду робити різдвяні подарунки. І тому що вони були мудрі, те й дарунки їх були мудрі, може бути, навіть із застереженим правом обміну у випадку непридатності. А я отут розповів вам нічим не примітну історію про двоє дурних дітей з восьмидолларовой квартирки, які самим немудрим образом пожертвували друг для друга своїми найбільшими скарбами. Але так буде сказано в повчання мудрецям наших днів, що із всіх дарувальників ці двоє минулого мудрейшими. З усіх, хто підносить і приймає дарунки, істинно мудрі лише подібні ім. По всіх усюдах. Вони і є волхви


Головна Реферати українською Право Добросусідство як інститут земельного права України\nПрикладом оновлення цього законодавства є чинний Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 р, в якому не тільки змінено значну частину традиційних інститутів земельного права, а й з’явилося чимало нових.\nОдним з нововведень Земельного кодексу України 2001 р. є інститут добросусідства. Дотримання правил добросусідства є головним обов’язком власників землі та землекористувачів (ст.ст. 91, 96 ЗК України). Про важливість такого інституту земельного права свідчить поява у Земельному кодексі України спеціальної Глави 17 “Добросусідство”.\nПоняття “добросусідський” трактується як “властивий, характерний для добрих сусідів; дружній (про стосунки між сусідами)”. Добросусідство, передусім, є категорією морально-етичною, де мораль формує еталони і стандарти поведінки, що становлять ціннісно-нормативну орієнтацію суспільства, виступає мірилом свободи індивіда, визначає її межі [1, с. , 118]. Останні кілька десятиліть характеризуються щораз більшим зближенням права та моралі, відображенням у правових нормах моральних засад суспільства. У процесі спільного регулювання суспільних відносин виникає якісно нове явище – морально-правове регулювання, прикладом якого є інститут добросусідства у земельному праві.\nПовертаючись до відносин добросусідства у земельному праві, треба зазначити, що вони мають давню історію. Ще римське приватне право відносило їх до сфери правового регулювання. Наприклад добросусідство розглядалося як один із видів обмеження права власності. Спочатку звичаєве право і закон, а в подальшому і преторське право у багатьох відношеннях звузили вільну реалізацію права власності, керуючись “загальним благом” та інтересами окремих осіб, переважно сусідів. Законами XII таблиць були введені певні обмеження власності, зокрема власник земельної ділянки зобов’язаний був допускати на свою ділянку протягом дня сусіда для збирання плодів, що падали з дерев, які росли на земельній ділянці сусіда; також власник земельної ділянки мав право зрізати гілки дерев сусіда, які звисали над його ділянкою до 15 футів, або зрубати дерево, що переростало на його ділянку, якщо цього не робив сусід; дерева на висоті 6 футів (180 см) повинні були обрізати їхні власники, щоб крони не затіняли сусідньої ділянки і не завдавали шкоди посівам. Згодом до цих обмежень додалося багато інших. Наприклад, власник не міг споруджувати на своїй ділянці будівлю, яка б перешкоджала припливу повітря до ділянки сусіда, повинен був терпіти стік води з сусідньої земельної ділянки розташованої вище, дим і кіптяву, що поширилась унаслідок дозволеної господарської діяльності (на полі, на городі) [2, с.\nРеферат на тему: Добросусідство як інститут земельного права України


22 Вересень 2019, 09:30\nВ Австрії розгортається скандал навколо можливої – але не доведеної – купівлі 2013 року трьома українцями місця в партійному списку на парламентських виборах для їхнього австрійського партнера. За даними австрійських і німецьких засобів інформації, йдеться про Ігоря Коломойського, Ігоря Палицю і Максима Лавриновича, правопопулістську Австрійську партію свободи, а сума нібито склала 10 мільйонів євро готівкою. Австрійські правоохоронці не стали розслідувати справу: в цій країні, як з’ясувалося, купівля депутатського мандата – юридично не злочин.\nНа початку тижня австрійський опозиційний депутат Петер Пільц знову повернувся до цієї теми, поширивши на скликаній ним пресконференції матеріали однієї судової справи, в якій лунають такі звинувачення. В документах містяться заяви під присягою двох осіб, наближених до керівництва Австрійської партії свободи, і вони твердять, що особисто брали участь чи були свідками зустрічей із українцями 2013 року, напередодні парламентських виборів в Австрії.\nЗа цими твердженнями, які лишилися бездоказовими, олігарх Ігор Коломойський, наближений до нього підприємець і політик Ігор Палиця, народний депутат і колишній голова Одеської ОДА, а також Максим Лавринович, юрист і син тодішнього міністра юстиції Олександра Лавриновича, домовлялися про влаштування до австрійського парламенту місцевого підприємця і їхнього партнера на ім’я Томас Шелленбахер. Вони нібито запропонували 10 мільйонів доларів за місце для нього в партійному списку АПС.\nІгор Коломойський. Його, як і інших названих у статті, стосується презумпція невинуватості\nЧи було це дійсно так, лишається невідомо. Але перед виборами Шелленбахер раптом перебрався з провінції до Відня. А коли за результатами виборів дев’яте місце Шелленбахера у віденському регіональному списку АПС виявилося непрохідним, сталася несподівана для спостерігачів річ: троє обраних кандидатів один за одним відмовилися від мандатів, аж поки не дійшла черга до Шелленбахера таки зайти до австрійського парламенту скликання 2013–2017 років. Там він став співголовою групи парламентських зв’язків із Україною – і, за повідомленнями, за всю каденцію практично нічим і не відзначився.\nДля чого було б «купувати» такого депутата, недосвідченого і без реального впливу? Інтернет-видання ZackZack.at, засновником і видавцем якого є Петер Пільц, пропонує такий погляд: та досить просто мати «свою людину» в парламенті, яка ходить на засідання фракції, дізнається про законодавчі ініціативи, які можуть вплинути на бізнес іноземного «замовника», і перспективи їхнього ухвалення, раніше, ніж про це повідомлять офіційно (якщо взагалі повідомлять). До того ж «непомітний» парламентар викличе менші підозри в обслуговуванні зовнішніх сил.\nАвстрійські правоохоронці своє кримінальне провадження у зв’язку з підозрою про купівлю мандата закрили. Адже, за чинним австрійським законодавством, такі дії не є ні кримінальним злочином, ні навіть адміністративним правопорушенням. Тому питання про будь-яку відповідальність за це названих у справі осіб навіть не поставало. І те, чи дійсно існувала описана вище оборудка, так і залишиться нез’ясованим.\nМаксим Лавринович, архівне фото. Його, як і інших названих у статті, стосується презумпція невинуватості\nНезважаючи на відсутність у справі формальних порушень закону, адвокати Шелленбахера і керівників АПС виступили з запереченнями заяв про нібито оборудку з купівлею мандата. А в Україні на цей час на публікацію відгукнувся Максим Лавринович, теж названий у пресі.\n«В Австрії через тиждень вибори (позачергові парламентські – ред.), ось і поливають брудом один одного. А щоб неправда звучала переконливіше, домішують туди відомі прізвища», – заявив Максим Лавринович у коментарі Радіо Свобода.\nВ Австрії через тиждень вибори, ось і поливають брудом один одного\nТа ця справа знову привернула увагу до діяльності в Австрії великих українських підприємців – яка є предметом не судових розглядів, а журналістських розслідувань. У пресі пишуть, зокрема, про зв’язки Томаса Шелленбахера з Ігорем Коломойським, Ігорем Палицею та іншими.\nЗокрема, Шелленбахерова фірма IBS іще 2012 року будувала водоочисну станцію на курорті Буковель, співвласником якого є Коломойський. Того ж року ця ж фірма купила – принаймні, формально – відомий готель Panhans у курортному гірському Земмерінґу за 5 мільйонів євро, маючи при цьому річний оборот не більш ніж один мільйон. Потім готель перепродали іншій компанії, Panhans Holding Group GmbH, і виконавчим директором цього холдингу є українець Віктор Бабущак, пише «Німецька хвиля».\nЗа даними німецького мовця, він так само пов’язаний і з Шелленбахером, і з Палицею – аж до того, що Бабущак і Палиця отримали в Австрії зареєстровану адресу проживання в будинку Шелленбахера, – а також і з Коломойським.\nІгор Палиця, архівне фото. Його, як і інших названих у статті, стосується презумпція невинуватості\nСам Шелленбахер в одному з інтерв’ю журналові Profil підтвердив, що ще в 2010–2011 роках зареєстрував у своєму будинку чи будинку своїх батьків трьох українців, які йому, за його словами, «не просто особисті друзі, а як члени родини». В тому інтерв’ю були названі двоє – Ігор Палиця, а також підприємець із Запоріжжя Артур Абдінов.\nА в Австрії тим часом починають говорити про необхідність змінити законодавство країни, щоб купівля депутатських мандатів таки стала переслідуватися за законом.


Хочеш стабільно заробляти? Відкрий «Pronto Pizza» і «Sushi Pro» за франшизою у своєму місті!* » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nМолодий буковинець » новини » Хочеш стабільно заробляти? Відкрий «Pronto Pizza» і «Sushi Pro» за франшизою у своєму місті!*\nСтворити успішний бізнес мріє кожна людина з амбіціями та підприємницькою жилкою. Однак почати справу з нуля дуже і дуже важко. Адже потрібно продумати усе – від назви та логотипу до бізнес-плану, стратегії розвитку та усіх бюрократичних нюансів, а найменше похибка тут вартуватиме повному провалу. Тому якщо ви перебуваєте лише на старті, то краще залучитися підтримкою тих, хто уже створив певний бренд. Мова йде про франчайзинг. Залежно від вашого регіону, знань та особистих побажань можна обрати будь-яку галузь. Як показує практика, оптимальним і завжди вигідним рішенням буде ресторанний бізнес, а за досвідом минулого року – ще й той, який спеціалізується ще й на доставці. Зараз ми розповімо вам, чому франшиза Pronto Pizza та Sushi Pro буде вигідною інвестицією.\nФраншиза Pronto Pizza та Sushi Pro: що це означає\nСкептиків, які скажуть, що "хіба дурень вкладе свої гроші у чужий бізнес", просимо відійти від екрану і вивчити усю інформацію про франчайзинг. Якщо ви маєте капітал, та не знаєте, як правильно його використати, щоб пізніше мати прибуток і стабільно розвивати власну справу, краще стати партнером уже відомого бренду. Якщо мова йде про ресторанний бізнес, то Pronto Pizza та Sushi Pro готові вам простягнути руку. А чому б і ні? Ім’я та імідж уже створено, рецептуру страв розроблено, концепцію і специфіку роботи визначено, від вас потрібна лише участь у реалізації уже готового бізнес-проєкту.\nЧому саме франшиза Pronto Pizza та Sushi Pro\nПро успіх та авторитет на ринку Pronto Pizza говорять цифри та здобутки. За 10 років роботи цією мережею охоплені уже 10 міст України, а це 15 повноцінних закладів. Якщо говорити про популярність піцерій, то кількість їхніх клієнтів уже перевищила 320 тисяч осіб. Тільки уявіть, які це обороти!\nЩоб стати партнером Pronto Pizza та Sushi Pro, звісно, треба вкласти гроші у франшизу. Розмір інвестиції залежатиме від кількості населення міста, у якому відкриватиме заклад, та площі приміщення. Щонайменше доведеться вкласти 45 тисяч доларів, але найголовніше, що прогнозується швидка окупність від 8 до 10 місяців, і ви почнете реально заробляти. Так, у рік можна отримувати близько двох мільйонів гривень прибутку. Тут треба врахувати, що, вкладаючи кошти, ви отримуєте відразу два власні прибуткові ресторанні бізнеси, які завжди будуть актуальними. Адже піца є улюбленою стравою багатьох українців, а суші з кожним роком стає все популярнішою.\nЩо отримаєте ви, спокусившись на франшизу Pronto Pizza та Sushi Pro\nГоворити про те, що ви отримуєте повний бренд-пакет, думаємо не варто, оскільки кожен розуміє, як багато залежить від самого імені та іміджу, створеного довкола нього. Отож, франшиза Pronto Pizza та Sushi Pro включає в себе:\n1 – ефективну бізнес-модель. Вам не потрібно буде залучати сторонніх спеціалістів, щоб оптимізувати роботу. План, за яким працюватиме ваш заклад, перевірений роками. Як показує досвід, бізнес-модель Pronto Pizza стійка до кризових періодів, конкурентоспроможна і що не менш важливо, знає, як не прогнутися в умовах карантину.\n2 – високі стандарти та якість. Працівники закладів постійно підвищують свою кваліфікацію, усі процеси давно автоматизовані, а в роботі використовуються лише якісні та свіжі продукти перевірених виробників. Так, вам навіть не потрібно буде шукати постачальників, вас із ними познайомлять.\n3 – навики з підбору персоналу. Мережею створені особливі прийоми та правила з підбору працівників. Вас навчать, де знайти і як підібрати співробітників, як їх навчати і мотивувати. А пізніше для вашої команди проводитимуть спеціальне професійне навчання.\n4 – налагоджену логістику. У Pronto Pizza доставка налагоджена таким чином, що її тривалість повинна не перевищувати 29 хвилин. Такий показник свідчить лише про максимальну точність.\n5 – сайт та мобільний додаток. А для дзвінків клієнтів Pronto Pizza має власний call-центр. Не треба буде додатково платити програмістам кілька тисяч доларів для розробки сайту.\n6 – маркетингову підтримку: SEO просування сайту; SММ підтримку; маркетингову стратегію та ведення реклами в Google Ads. Поки ваші конкуренти змінюватимуть маркетологів, ваш бізнес динамічно рухатиметься вгору.\nПерелічено далеко не всі переваги придбання франшизи Pronto Pizza та Sushi Pro. Звичайно, вам також допоможуть обладнати приміщення, підготують їхній проєкт, ознайомлять зі стандартами ведення бізнесу і навіть передадуть рекламні макети. У кожній окремій ситуації враховуватимуться ваші особисті побажання і пропозиції. Знаємо одне, наважившись відкрити заклад у своєму місті, ви точно не програєте. А якою буде сума виграшу залежатиме лише від вас! Спробуймо?\nДеталі за тел.: 050 606 54 65\nОбогревательные ик панели для дома и дачи по выгодной цене.


Використання динамічних змінних - Реферат Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Інформатика, Компютерні науки → Використання динамічних змінних - Реферат\nВикористання динамічних змінних - Реферат\nВ процесі компіляції програми для змінних виділяється пам'ять конкретного розміру, яка зберігається за змінними на весь період роботи програми. Такі змінні є статичними, доступ до відповідних областей пам'яті здійснюється за їх іменами.\nТакий спосіб не є ефективним, особливо коли невідомо які розміри пам'яті потрібні для зберігання даних. Змінні, які з'являються в процесі роботи програми або їх розмір може змінюватись при її роботі називають динамічними змінними.\nДля таких даних пам'ять виділяється на етапі виконання програми, крім того, така пам'ять може бути визволеною ще до кінця програми.\nДинамічна змінна явно не описується, до неї немає доступу по імені. Замість цього використовується спеціальна змінна - вказівник, значенням якого є адреса пам'яті, де розміщується динамічний об'єкт.\nТакий опис ще не виділяє пам'ять для змінних, він тільки означає, що змінні Vkaz1 та Vkaz2 є вказівниками на дані цілого типу, а змінні R і Т - вказівники на дійсне дане.\nВиділення пам'яті здійснюється спеціальним оператором New, наприклад:\nПісля цієї операції вказівник Т придбає значення адреси пам'яті для дійсної змінної. Щоб отримати доступ до цієї області пам'яті, треба знак ^ записати після вказівника, наприклад:\nЯкщо замість останнього оператору вжити оператор R^:=Т^, то вказівники будуть зв'язані з різними комірками пам'яті, в яких записано одне й теж число 16.2.\nЯкщо треба виділити пам'ять під масив достатньо виконати оператор:\nЯк бачимо, до елементу масиву можна звертатися, вживаючи ім'я VkazMas^[i].\nЯкщо в процесі виконання програми яка-небудь змінна стане непотрібною, її можна вилучити з пам'яті за допомогою оператора Dispose, наприклад:\nЦе значить, що пам'ять, яка була виділена під масив звільнена, а сам вказівник VkazMas матиме невизначене значення.\nПодібна операція буває корисною при необхідності економити пам'ять.\nВ мові Pascal можна, також використовувати нетиповані вказівними, які, на відміну від типова них, не зв'язані з конкретним типом. Такі вказівники описують, вживаючи слово Pointer, наприклад:\nЦі вказівники сумісні з будь-якими типованими вказівниками, тобто вказівник Р1 може одержати, як значення вказівника на ціле число, так і значення вказівника на дійсне число.\nНетипований вказівник може одержати значення одним з декількох способів.\nІІроцедура GetMem(P1,Size) виділить пам'ять розміром Size байтів, вказівник Р1 матиме значення адреси початку такої пам'яті (величина Size обмежена числом 64К). Це нерідко вживають для зберігання фрагментів зображення на екрані дисплею. Звільнення такої пам'яті виконує процедура FreeMem(Pl,Size).\nТаку операцію використовують, наприклад, при заміні стандартної підпрограми обробки переривання на "свою" підпрограму.\nНетипованому вказівнику можна присвоїти значення спеціальної функції Nil, наприклад:\nФункція Nil виробляє значення "пусте" (згадайте пустий рядок, пусту множину). Вона застосовується, як деяка ознака кінця динамічної структури, наприклад, кінця списку.\nПри програмуванні на мові Pascal для розміщення динамічних змінних використовується область пам'яті з назвою Heap або "куча". Розмір Heap можна регулювати за допомогою директиви компілятору $М або задати при налагодженні середовища (Option/Compiler/Memorysize) від 0 до 65535 байт.\nПерше число показує розмір сегмента стеку (від 1024 до 655356). Це число вибирається в залежності від наявності та виду підпрограм. Друге число визначає найменш допустимий в даній програмі розмір Heap, а останнє число - найбільший розмір цієї пам'яті. Конкретні розміри Heap вибираються в залежності від задачі та кількості динамічних даних.\nWrite('Введіть Y, Z :');\nWrite('Введіть X :');\nIF (X^^) THEN F^:=SQR(X^)+EXP(Z^)/COS(Y^)


Обговоримо разом (думки після прочитання добутків) | Довідник школяра – кращі шкільні уроки по всім предметам\nКвітка-Основ’яненко для Слобожанщини – це, насамперед, що видається суспільний діяч. На жаль, про цю людину більше говорять і пишуть як про письменника (що, безумовно, справедливо), але якби не Квітка-Основ’яненко, те навряд чи мали б ми нинішній Національний університет ім’я Каразина. Тому, насамперед, про Квітку-Основ’яненка потрібно говорити як про видатного суспільного діяча, що багато зробив для розвитку культури, науки, утворення, видання газет і журналів. Ще ім’я Квітка-Основ’яненко зв’язують із сентиментальним напрямком у літературі. Так, це правда. Але мало хто замислювався над тим, чому Квітка створив свою «Марусю» з яскраво вираженими ознаками сентиментального жанру. Де було нове явище в українській літературі, але не настільки нове, щоб сам письменник уважав це за якусь особливу новацію\nНа мою думку, Григорій Квітка-Основ’яненко просто хотів показати, що цей жанр літератури приемлемй для будь-якої літератури, і для української також. Він прагнув своїм словом сказати, що українська мова – не «прислівник», що він належить до європейських мов. А в Європі, як ми пам’ятаємо, саме жанр сентиментального напрямку був досить добре розвинений і тривалий час був популярнейший серед інших жанрів\nНа підтвердження своєї думки ще одне міркування. Якщо уважно розглянути ті добутки, які написав Григорій Федорович, То стане очевидним, що добуток «Маруся» чи ледве не единственноеое сентиментальний добуток серед великої кількості інших добутків, які мають яскраво виражений сатиричний напрямок. («Солдацкий портрет», «Конотопская відьма», «Пан Халявский» і ін.). Добуток же «Маруся» – це підтвердження тому, що українська література гідна представляти себе в різних жанрах європейського рівня. Вона не наслідує комусь, тому що самодостатня у своєму розвитку. І ще одне зауваження: жанр сентиментальної літератури не був особливо розповсюджений в українській літературі. Принаймні, ми не маємо таких яскравих і самобутніх добутків, як у Квітка-Основ’яненко. Розвиток літератури в різних європейських країнах має свої особливості, і це стосується надання переваги певним жанрам, що має національне підґрунтя\nТаким чином, є підстави затверджувати, що повість «Маруся» Г. Квітка-Основ’яненко – це демонстрація здатності української літератури бути представленої в різних жанрах і напрямках європейської літератури\nГригорій Федорович Квітка-Основ’яненко – наш славний земляк, автор багатьох прозаїчних і драматичних добутків українською й російською мовами. Його повість «Маруся» – перший український прозаїчний добуток, написаний живою народною мовою. По жанрі це сентиментально-реалістична повість. Автор розповідає про життя простолюду так, що викликає искреннее співчуття, розуміння проблем, які коштують перед цими людьми\nВ основі сюжету повести лежить історія нещасної любові сільської дівчини-красуні Марусі й хлопця Василя. На перешкоді їхнього одруження постійна багаторічна солдатчина. Батько Марусі не дав згоди на те, щоб дочка вийшла заміж за Василя, справедливо домагаючись, щоб хлопець відкупився від війська – це й стало причиною страждань і трагедії закоханих. Наум Дрот говорить Василю: «Як прийде набір – це тобі чоло заголять, тому що ти сирота. А що тоді буде з Марусею, – ні жінка, ні вдова, звичайно, як солдаток поважають…» Батько, знаючи, яка життя в солдаток, не бажав такого своєї єдиної дочки, тому що насправді любив її всім серцем. Однак прагнення батька відгородити свою дочку від нещастя привело до трагедії. Не дочекавшись повернення Василя, Маруся занедужала й умерла\nУ добутку виразно помітні елементи сентименталізму – художнього методу, популярного в європейських літературах того часу. Він складався в чутливому, слізливому описі подій і героїв у добутках. Елементи сентименталізму відчутні й при описі головних героїв повести. Вони у Квітка-Основ’яненко ідеалізованими, наділеними всіма можливими чеснотами. Маруся – це ідеал дівочої краси, її зовнішність намальована у фольклорній традиції: «Висока, пряма, як стрелочка, чернявенькая, очі, як тернові ягідки, брівки, як по шнурочку, личком червона, як панська мальва, що у саду цвіте, носик так собі прямої з горбочком, а губоньки, як квіточки розцвітають, і за ними зубоньки, начебто жемчужинки, як одна, на ниточці нанизані». Приваблива зовнішність поєднується із внутрішньою красою дівчини: вона добра, працьовита, розумна, слухняна, богобоязлива. Такий вона є й на думку односільчан: «Лев розповів, яка ця дівчина багата, як її батько любить, а вона байдужа до розваг, і гуляти на свята не ходить… Згадав і про те, яка Маруся роботяща: добре шиє, пряде, варить і пече, а мати її сидить і відпочиває».\nРазом з тим, «Маруся» – це й реалістичний добуток. У реалістичному плані описаний батько Марусі – Наум Дрот, хоча його образ теж певною мірою не позбавлений ідеалізації. У своїх учинках він керується реалістичними мотивами. Незгода видати заміж дочка за Василя пояснюється небажанням батька бачити Марусю солдаткою. Реалістично показані в повісті побут і звичаї українського села, Велике місце в добутку займають фольклорно-етнографічні елементи, описи зовнішності героїв, інтер’єра, народних свят і звичаїв. М. Квітка-Основ’яненко детально і яскраво намалював українські обряди сватання, весілля, поховання молодої дівчини\nЗбережи - » Обговоримо разом (думки після прочитання добутків) . З'явився готовий твір.\nРозміщено Твори на вільну тему октября 16, 2012 Lessons\n« Переказ роману «Злочин і покарання» – Частина 3\nКомедії Сумарокова »


14-15 вересня: куди піти на вихідних в Києві - ФОТО, ВІДЕО - Новости Киев. | Новости - УРА-Iнформ\n15:24 13.09.2019 | Київ | Новини укр | рус Новини України\n14-15 вересня: куди піти на вихідних в Києві - ФОТО, ВІДЕО\nВ столиці 14-15 вересня не очікується державних свят, проте вихідні все одно будуть насичені на різні події. "УРА-Інформ" зібрав найяскравіші з них.\nKartuli fest 2019\nКоли: 14-15 вересня з 12:00\nФестиваль буде присвячений грузинському вину та кухні. Відвідувачі зможуть побувати на різноманітних майстер-класах з виготовлення хінкалі та чурчхели, подивитись на грузинські танці та посмакувати різні страви на фуд-кортах.\nХедлайнером фесту буде Арсен Мірзоян. Також гості зможуть почути виступи DUDU Band, Gio Darakhvelidze, La Festa, G-Sound, Chica Band. Окрім того, серед відвідувачів розігруватимуться подарунки, головним з яких стане подорож до Грузії.\nUlichnaya eda i wine\nКоли: 14-15 вересня з 11:00\nГоловним атрибутом події буде вино. Організатори розкажуть як саме відрізнити серед усього асортименту саме якісний напій. Також свої вина будуть продавати 45 підприємців. Окрім цього, можна буде прослухати лекції, присвячені цьому напою та як поєднувати його з хот-догом та форшмаком.\nВідвідувачі зможуть побачити фуд-шоу з лосем та вогнем та як давлять ногами виноград.\nНа фестивалі будуть представлені новинки з автомобільної індустрії. Також відвідувачі зможуть подивитись на тюнінгові автомобілі та ретромашини. Бажаючі зможуть підкріпити свій голод а також провести тести двох десятків авто.\nОкрім того, гості зможуть покататись на номінантах премії "Автомобіль року" та дізнатись про ті бренди, які претендуватимуть на це звання в 2020 році.\nІгри Нескорених. Національні змагання\nКоли: 14 вересня з 9:00\nДе: стадіон "Піонер"\nВ суботу, 14 вересня, всі бажаючі зможуть подивитись на змагання військових та ветеранів, які були поранені під час бойових дій. Переможці поїдуть наступного року у складі Національної команди від України в Гаагу на "Invictus Games".\nНа стадіоні для дітей будуть працювати аніматори. Гості зможуть відвідати спортивно-ігрові зону чи влаштувати на території пікнік.\nКоли: 14 вересня\nНа величезній локації планується організувати маштабний спектакль, який поєднує шоу, театр та гру десятків акторів. До танцювальних та вокальних номерів будуть залучені і глядачі. Саме від них залежатиме фінал постановки.\nВсі гравці ділитимуться на три групи, які матимуть назву "капіталісти", "вчені" та "антиглобалісти". В результаті у виграші залишиться лише одна група. У виставі можуть брати участь лише ті люди, яким виповнилось 16 років.\nКонцерт Наталії Могилевської у Ботанічному саду\nКоли: 14 вересня о 19:00\nДе: Ботанічний сад імені М.М. Гришка\nСвій концерт проведе відома українська співачка Наталія Могилевська. Артистка виконає свої вже відомі хіти та презентує прем'єрну пісню "Покохала". Окрім того, вона заспіває україномовну версію "У Києві осінь".\nВсі виручені кошти від продажу квитків на концерт підуть на благоустрій етно-ботанічної експозиції "Гімалаї" на території Ботсаду.\nТанго-спектакль Prosto Ta\nДе: Київ, Університет, Caribbean Club, вул. Симона Петлюри, 4\nВартість: від 190 гривень\nУнікальний танцювальний спектакль за участі багатьох українських хореографічних студій, якими керують Світлана Шеветовська та Олексій Бусько. За словами творців, спектакль "зітре всі штампи і стереотипи про танго і змінить уявлення людей про цей танцювальний стиль".\nКоли: 15 вересня о 20:00\nДе: Київ, м. Героїв Дніпра, Docker Pub, вул. Богатирська, 25\nВартість: 175-2450 грн\nСвій концерт проведе відома уукраїнська фолк-панк-група, яка продемострує свої найвідоміші хіти такі як "Ой!", "Мундіаль", "Менуети", "100 секунд Vесни" та інші.\nНагадаємо, як повідомляв раніше "УРА-Інформ", цими вихідними в столиці очікується багато цікавих подій, які обов'язково варто відвідати.\nКиев отдых события\nАктера саги о "Гарри Поттере" поймали на отдыхе - ФОТО\nИзвестного актера Джейсона Айзекса, который сыграл роль Люциуса Малфоя в фильмах о Гарри Поттере, поймали в объектив камеры во время безмятежного отдыха на пляже у моря. Об этом сообщают западные СМИ.\nО расследовании событий во Львове могут сообщить России\nРасследование инцидента, который произошел 9-го мая во Львове, будет проведено властями Украины. После получения его результатов о них обещают сообщить и России.\nУ Києві легковик протаранив стовп, є троє постраждалих - ФОТО, ВІДЕО\nУ ніч на вівторок в Києві на Столичному шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю іномарки "Renault Logan". Автомобіль врізався в електроопору, постраждали близько трьох осіб, повідомляє Інформатор.\nГромадянам України радять не їхати в окупований Крим відпочивати\nГромадянам України порекомендували цього року не їздити на відпочинок до Криму.\nБілорусія звинувачує Польщу і Німеччину в грудневих заворушеннях\nДрукований орган адміністрації Олександра Лукашенка газета «Советская Белоруссия» звинувачує в організації заворушень грудневих в Мінську після виборів президента Білорусії спецслужби Польщі та Німеччини\nУ Києві сталося потрійне ДТП - ФОТО, ВІДЕО\nУ Києві, на Харківському шосе столиці, сталася потрійна дорожньо-транспортна пригода за участі автобуса, "Жигулі" та "Toyota". Про це в четвер, 5 вересня, повідомляє Інформатор.\nВ Одеській області дитину вбило током\nВ Одеській області на базі відпочинку дитина померла від удару струмом. Про це повідомила прес-служба Національної поліції.\nУ Києві чоловік вистрибнув з десятого поверху\nВ українській столиці в одному з житлових будинків міста чоловік вистрибнув з балкона десятого поверху і розбився на смерть. Про це повідомляє київська поліція.\nЖан-Клод Юнкер вперше зустрінеться з Борисом Джонсоном Ксенія Собчак вийшла заміж: срібні браслети та катафалк - ФОТО, ВІДЕО Пілоти Ryanair проведуть страйк до кінця вересня Списки для нового обміну полоненими давно надійшли до РФ, - Денисова


Таємні в’язниці ЦРУ – чорні діри | Новини й аналітика про Німеччину, Україну, Європу та світ | DW | 28.11.2005\nТаємні в’язниці ЦРУ – чорні діри\nЄвропейська преса коментує саміт ЄС та держав Середземномор’я, що проходить у Барселоні. Італійська газета Il Messaggero, зокрема, пише:\nПесимісти говорять, що цей саміт ЄС та держав Середземномор’я є зустріччю „дезертирів”. Дехто навіть прогнозує, що ухвалення підсумкового документу буде неможливим чи принаймні він не міститиме якого-небудь важливого рішення. На зустрічі відсутні політичні лідери такого калібру, як президент Єгипту Мубарак, прем’єр-міністр Ізраїлю Шарон, президент Алжиру Бетуфліка й король Марокко Мохаммед Шостий. Прем’єр-міністр Іспанії Родрігес Сапатеро змушений був відзначити значне скорочення кількості представників держав з іншого берега спільного Середземного моря. Він повинен вдовольнятися тим, що Європейський союз представлено на найвищому рівні. Але єдиної думки в ньому не буде ще дуже довго, - констатує Il Messaggero.\nБританська газета Financial Times розмірковує про значення співпраці держав Середземномор’я та Євросоюзу:\nЯкби Барселона існувала лише для того, щоб час від часу давати можливість Ізраїлю посидіти за одним столом з його арабськими сусідами, це було б для Брюсселя марною тратою грошей. Але ЄС не може просто так відвернутися від своїх сусідів, не в останню чергу через необхідність боротися з тероризмом та регулювати питання міграції. Євросоюз має їм допомогти, особливо тепер, коли він володіє потрібними для цього засобами у вигляді недавно переробленої „Європейської політики сусідства”, орієнтованої більше на потреби середземноморських партнерів, - нагадує Financial Times.\nЄвропейська преса продовжує коментувати скандал, що розгорівся у зв’язку з повідомленнями про таємні в’язниці ЦРУ на території кількох європейських країн. Французька Le Monde з цього приводу зауважує:\nТе, що стоїть питання про існування таємної в’язниці також у Косово, погіршує справу. Було би шоком дізнатися, що США почуває себе там, наче в завойованій країні в той час, як ця провінція ще перебуває під протекторатом ООН. Захід не для того оголошував війну 1999 року, аргументуючи її гуманітарними чинниками, щоб тепер створювати там зону безправ’я, - зазначає Le Monde.\nЦій же темі присвячує матеріал німецька Süddeutsche Zeitung. Газета, зокрема, пише про реакцію керівництва Німеччини:\nДивує надмірна обережність, з якою новий чорно-червоний уряд реагує на повідомлення про таємні табори ЦРУ та ймовірне застосування тортур у Європі. Незважаючи на те, що американські спецслужби свої перевезення здійснювали також через німецькі аеропорти, офіційний Берлін мовчить. Інші столиці держав ЄС висловлюються впевненіше та принциповіше, -\nШеф ЦРУ – Портер Ґросс нещодавно зазначив, що вони використовують не тортури, а „своєрідні інноваційні методи допитів ув’язнених”. Серед них - примус стояти 40 годин поспіль у льодяній камері чи так званий „waterboarding“, коли в ув’язненого з’являється відчуття, що він захлинається... Застосування тортур в інших країнах було вже віддавна спеціальністю спецслужб США. У деяких випадках зрозуміло, що ЦРУ таємно переправляло в’язнів за допомогою літаків. Встановлено, що спецслужби для своїх таємних повітряних перевезень використовували військову базу у Франкфурті-на-Майні, яку нещодавно закрили, а також базу в Раймштайні та аеропорт Берлін-Шенефельд, - читаємо в Süddeutsche Zeitung.\nДо іншої теми. У Німеччині розпочалася дискусія щодо реформування системи зарплат депутатів. З цього приводу Neue Osnabrücker Zeitung пише:\nЗаява СДПН та ХДС про намагання реформувати пенсійну систему депутатів парламенту була несподіваною. Вже давно точиться дискусія з приводу привілеїв, які іншим громадян Німеччини не доступні. Тепер шикарні пенсії, а також пільги при сплаті податків можуть бути скасовані, якщо депутати Бундестагу вчинять так, як колеги з землі Північний Рейн-Вестфалія. І проведуть таку ж реформу, що вважається зразковою. Але щоб забезпечити парламентарям достойне існування, їм потрібно збільшити зарплатню. Постає питання: наскільки? Вирішальним при цьому буде, що депутати зроблять чіткий сигнал про наміри заощаджувати. І це значить: після скорочення чогось одного, інше потрібно збільшити. Тож, у випадку реформи їхні зарплати зростуть. Але чи справді їх потрібно подвоювати? - риторично запитує Neue Osnabrücker Zeitung.\nПостійне посилання https://p.dw.com/p/ALvm