Гонкурівську премію вручили за “Проповідь про падіння Риму” – Література. Сучасна українська література. Всеохопний літературний портал\nГонкурівську премію вручили за “Проповідь про падіння Риму”\nЛауреатом Гонкурівської премії 2012 року став письменник Жером Феррарі (Jerome Ferrari), повідомляє Reuters. Престижна французька літературна нагорода була вручена йому 7 листопада за роман “Проповідь про падіння Риму”.\nЖером Феррарі народився в 1968 році. Зараз він викладає філософію у французькому ліцеї в Абу-Дабі. Його суперниками в боротьбі за премію були Жоель Дікер (“Правда про справу Гаррі Кебер”), Патрік Девіль (“Чума і холера”) і Лінда Ле (“На глибині”).\nГонуровская премія вручається з 1903 року; її розмір зазвичай чисто символічний (нині – 10 євро), проте присудження неминуче виводить роман-переможець у бестселери. За рік до Феррарі лауреатом став Алексіс Женні.\nЗа традицією в один день з престижних літературних премій, у Франції вручають й іншу – премію, Ренодо, яка багато в чому і доповнює, і пародіює Гонкурівську. У 2012 році її лауреатом стала уродженка Руанди Схоластик Мукасонга за роман “Діва Марія Нільська”


Фахівці пояснили, чому гаряча вода замерзає швидше холодної\nЯкщо ви хочете заморозити воду швидше, її треба спочатку розігріти.\nЗдавалося б, це твердження суперечить логіці і законам термодинаміки, але, тим не менше, воно правдиво описує так званий ефект Мпемби, передає Ukr.Media.\nТепер іспанські вчені за допомогою комп'ютерного моделювання знайшли причину цього явища. Спостереження за ефектом Мпемби має довгу історію. Його в різний час описували Аристотель, Френсіс Бекон та Рене Декарт також є що сказати з цього питання.\nАле саме Ераст Мпемба, школяр з Танзанії, дав своє ім'я цьому явищу в 1963 році, зацікавившись, чому гаряче морозиво замерзає швидше холодної. Його спостереження викликало інтерес серед дослідників і викликало суперечки про природу цього ефекту.\nТепер дослідники припустили, що більш холодній воді не вистачає енергії для розриву водневих зв'язків, з-за чого молекули повільніше перетворюються у тверду структуру. "Наші результати показують, що ефект Мпемби - це універсальне нерівноважний явище, яке з'являється, якщо зміна температури залежить від інших фізичних величин, які характеризують початковий стан системи", - говорить Андрес Сантос з іспанського університету Естремадури.\nВчені Гаряча вода\nНаукові співробітники з університетів Дарема, Сент-Ендрюса й Ексетера зуміли довести, що чоловіки стають значно привабливішими для жінок, якщо до них проявляють симпатію інші жінки\n4 Лютого 2018 10:35


НБА. Віллануева зробив тату на честь лисини - Korrespondent.net\nНБА. Віллануева зробив тату на честь лисини\niSport.ua, 4 серпня 2016, 10:19\nФорвард Чарлі Віллануева підтримав всіх людей, які страждають від облисіння.\nВіллануева, котрий перебуває в статусі вільного агента, в своєму акаунті в Instagram поділився відео, де йому роблять нове татуювання, а також фото, на якому зображений підсумковий результат.\n«Зробив це для моїх ангелів. Ангелів Чарлі. Не будь у мене алопеції, я не знаю, де я був би. Облисіння - це благословення, і завдяки йому я став тим, ким є. Отже, що таке алопеція? Моя мета в житті», написав Віллануева.\nЗазначимо, що алопеція - це патологічне випадання волосся. У екс-форварда Далласа одна з найважчих форм облисіння, на його тілі повністю відсутній волосяний покрив.


Як обрати хороше борошно | СК Маркет\nЯк обрати хороше борошно\nВибір борошна - справа хитра. Обдирне або тонкого помолу, першого сорту, другого або взагалі екстра? Багато що залежить від того, що ви збираєтеся готувати. У хлібопекарській справі використовують житнє і пшеничне борошно, хоча видів продукту існує набагато більше.\nЩо будемо випікати\nПшеничне борошно виготовляють з м'яких зернових сортів, допускається наявність твердих включень, але не більше 20%. Вона ділиться на кілька сортів - з урахуванням крупності помолу, зольності і кількості клейковини. У відповідність з ГОСТом, найвищим сортом є екстра, за ним йде вищий, крупчатка, 1-2 сорту, замикає список для обойний продукт. При виборі враховуйте, що саме ви будете пекти:\nЕкстра і вищий - ніжні повітряні сорти, що використовуються для випічки кондитерських виробів, приготування соусів.\nКрупчатка - основа для здобного дріжджового тіста, яке швидко стає черствим і майже не піднімається (тобто бісквіт з крупчатки ви не зробите).\nПерший сорт - мука для млинців, булок, оладок, пирогів.\nДругий - з нього найкраще робити пряники, домашній хліб, печиво. Багатьом подобається змішувати його з житнім борошном.\nТемна обойна сировина підійде для випічки «простого» хліба.\nЖитнє борошно, як і пшеничне, буває різних видів - сіяного, обойного, обдирного, особливого. Всі вони мають характерний сірий відтінок і містять дрібні вкраплення - частинки зернових оболонок. Борошно може змішуватися з пшеничного, використовується для випічки пирогів, млинців, хліба.\nСмачно або корисно?\nНайпопулярніший білий сорт не містить ніяких цінних речовин, інші теж не відрізняються особливою корисністю - виняток становлять лише штучно вітамінізовані продукти. Якщо вас більше цікавлять харчові, а не смакові якості, зверніть увагу на борошно з полби, спельтового, гречаного, вівсяного, лляного продукту. Вівсяне можна використовувати для приготування киселів, з лляного роблять хлібці, омлети, запіканки, панірування, супи, навіть фарш для котлет. Інші варіанти корисного борошна - дієтичне ячмінне, смачне кукурудзяне (але шукаєте продукт без ГМО), безглютенове рисове, ніжне черемшинне.\nЦікаво знати. Найрідше в продажу зустрічається черемшинне і гречане борошно. Перше найпростіше замовляти в інтернеті, а гречане можна зробити самостійно - зваріть кашу, остудіть її і перемеліть на кавомолці.\nКупуємо якісний продукт\nНа прилавках сучасних магазинів борошна багато - яке вибрати? Давайте спробуємо розібратися. По-перше, дивіться на упаковку - те, що вона не прозора, не страшно, головне, щоб вона не була поліетиленовою. У пластиці продукт не дихає і набуває неприємного затхлого аромату. По-друге, не беріть товар де закінчується терміни придатності - він може бути заражений мікроорганізмами і точно втратив нормальну сипкість, злежався. По-третє, чорних крапок, личинок, жучків в якісному продукті бути не повинно. Кислуватий, солодкий, гіркий присмак, цвіль, затхлість, відчуття піску на зубах - показники того, що борошно просто зіпсувалася. Прогірклий продукт, швидше за все, просто неправильно зберігали, але ми його вам вживати не рекомендуємо.\nВ "СК Маркет" вас чекає широкий асортимент товарів для випічки. Вибирайте краще для себе і своєї сім'ї!


Путін закликав не очорняти Україну - новини Путін Зеленський\nУкраїні не можна забувати про те, що вона має справу з агресором\nСлава Рабинович, российский финансист и блогер, специально для "Апострофа" Понеділок, 7 жовтня 2019, 15:32\n3 жовтня на засіданні дискусійного клубу "Валдай" президент РФ Володимир Путін заявив, що російські ЗМІ очорнюють Україну, а це неправильно, адже українці - це братський народ. Така заява є тактичною спробою заохотити зговірливість українського президента Володимира Зеленського. Однак мета Путіна - це повзуча гібридна окупація України, а тому нам не можна забувати, що ми маємо справу з агресором. Таку думку висловив "Апострофу" російський блогер і економіст Слава Рабинович.\nВисловлювання Путіна - це чергова фаза гібридної війни Путіна та його ОЗУ (організоване злочинне угруповання) проти України. Пропагандисти будуть в абсолютно клоунській манері замість "хунти" та "київського режиму" розповідати те, що їм вкладає у рота Путін. Засоби масової агітації та пропаганди, якими є ті організації, котрі Путін називає російськими ЗМІ, нічого ніколи не говорять на підставі своєї редакційної політики. Люди, які працюють там, є злочинцями навіть з точки зору російської Конституції та Кримінального кодексу. І кожен з них не повинен забувати про долю Юліуса Штрайхера (редактор та головний автор нацистського пропагандистського видання "Штурмовик", яке розпалювало ненависть до євреїв та більшовиків, - "Апостроф"). Після Нюрнберзького трибуналу його повісили.\nПутін є всього лише диригентом. Так звана "президентська адміністрація" пише темники, щотижня - це точно або щодня - якщо потрібно. Якщо Путіну тактично вигідно зараз показати Зеленському "морквину", а не "дубину", пряник, а не батіг, то він йому показує для того, щоб похвалити Зеленського за його поточну або майбутню зговірливість, наприклад, з приводу так званої "формули Штайнмайера". Але все це - тактичні хитрощі Путіна для досягнення стратегічної мети: повзучої гібридної путінської окупації України. Якщо ж йому буде цікава пропаганда, як це було при Порошенко, він дасть відповідну команду.\nЧитайте: Примус по Штайнмайєру: що станеться, якщо Україна піде на поступки по Донбасу\nЯ можу побажати президенту Зеленському не робити тієї останньої помилки, яка означатитиме капітуляцію України. Чому останньої? Тому що всі інші не матимуть вже ніякого значення. Це втрата українського суверенітету; здача Путіну, грубо кажучи, половини України або всієї України та виконання умов, нав'язаних путінської ОЗУ п'ять років тому, і які не були виконані ціною десятків тисяч жертв та суттєвими стражданнями тих, хто залишився живий. Якщо ж Зеленський буде робити щось на шкоду національним інтересам України, то у неї, на відміну від Росії, є закон про імпічмент.\nБільшість людей можуть піддаватися зомбуванню. Іноді знаходяться лиходії, які користуються цією психологічною особливістю - цим повною мірою займається путінська ОПГ, так само як робила гітлерівська Німеччина. З початку 1930-х протягом більше 10 років в нацистській Німеччині людям промивали мозок без телебачення - за допомогою тільки радіо та газет. Були приклади й в новішій історії. Радіостанція "Вільне радіо та телебачення тисячі пагорбів" в Руанді вела мовлення з липня 1993 року по липень 1994 року та розпалювала національну ворожнечу. Власники цього радіо теж були визнані злочинцями і засуджені до смертної кари.\nЯ, напевно, не став би дуже сильно протиставляти людей, що живуть в Росії і в Україні, в плані сугестивності. Через рік пропагандистської кампанії більшість українців могли б бути зомбовані. А тому в Україні не повинні забувати, що мають справу з агресором. Державою, яка очолюється міжнародним терористом й кровожером. Він пив кров російських громадян, він харчується кров'ю українських громадян. Кількість крові, які він пролив за останні 20 років, обчислюється великою кількістю літрів. Зазвичай за таке злочинців саджають на довічне ув'язнення. А ще раніше, в Нюренберзі, їх вішали. Ми маємо справу з режимом, який не має права на існування.\nЯ б на місці українських громадян не звертав би увагу ані на стару, ані на нову риторику кремлівських пропагандистів. Будь-які зміни взагалі нічого не значать, за винятком того, що гібридна війна проти України буде продовжуватися. Вона не закінчиться ніколи за часів режиму путінської ОЗУ. Вона може закінчитися лише з її відходом від незаконно захопленої та узурпованої влади.\nСлава Рабинович, российский финансист и блогер, специально для "Апострофа" Версія для друку\nТеги: Україна, Росія, Путін, Зеленський, формула Штайнмайера


Черкащина в топ-5 за показниками вакцинації проти ковіду, – Скічко - ВІККА\nВакцинальна кампанія проти коронавірусу стартувала в Україні саме з Черкаської області 24 лютого. Нині тут вже провакцинували 690 осіб.\nЗа цим показником область в п’ятірці кращих регіонів України, зазначив у ході брифінгу голова облдержадміністрації Олександр Скічко.\nПершу дозу вакцини отримали медики Черкаської обласної лікарні, Черкаської міської інфекційної лікарні, третьої міської лікарні, Тальнівської, Звенигородської, Шполянської ЦРЛ та частково працівники екстренної медичної допомоги. Відсьогодні єдину мобільну бригаду, яка здійснювала вакцинацію, підсилять ще чотири. Розпочнуть роботу вже наступного тижня.\n«Зараз ми активно проводимо кампанію з вакцинації та маємо не погані показники, діємо за планом та за каскадним принципом з нарощування темпів вакцинації, – відзначив Олександр Скічко. – На сьогодні через зростання захворюваності на ковід, працівники екстренки Чорнобаївщини та Уманщини висловили бажання вакцинуватися швидше. Тож вже завтра позапланово виведемо дві бригади, які вакцинують наших медиків. Також на базі Черкаської медичної академії зараз створений тимчасовий тренінговий центр, де навчають медичні бригади та лікарів, які працюватимуть в пунктах щеплення, як проводити вакцинацію».\nВодночас очільник Черкащини зазначив, що нині навколо вакцини та самого процесу вакцинації виникає багато міфів, які не відповідають дійсності. Він закликав представників медіа долучитися до роз’яснювально-інформаційної роботи, аби кожен громадянин мав доступ до перевіреної та чесної інформації щодо вакцинації.\nГоловна » Новини » Черкащина в топ-5 за показниками вакцинації проти ковіду, – Скічко


Вчені з'ясували, у людей якої професії вищий ризик захворіти на рак\nГоловна / Здоров'я / Вчені з’ясували, у людей якої професії вищий ризик захворіти на рак\nОпублікував: Анатолій Шевченко в Здоров'я 02.07.2018\t146 переглядів\nУ бортпровідників та пілотів ризик розвитку багатьох видів раку виявився вище, ніж у людей інших професій. До такого висновку прийшли фахівці Школи громадського здоров’я при Гарвардському університеті.\nВчені порівняли дані про здоров’я більше п’яти тисяч бортпровідників та майже трьох тисяч чоловіків і жінок з аналогічним рівнем доходу. З’ясувалося, що ризик розвитку раку грудей, матки, шлунково-кишкового тракту, щитовидної залози та інших видів онкологічних захворювань у працівників екіпажів літаків вище.\nУ Школі громадського здоров’я такі результати пояснюють професійними особливостями роботи бортпровідників — зокрема, вони піддаються іонізуючому опроміненню на великих висотах. Ще один фактор ризику — збій в роботі циркадних ритмів за ненормованих робочих днів.\nАвтори підкреслюють, що в США ризик для екіпажів літаків вище, ніж в Європі. «У Євросоюзі рівень радіації, якому піддається екіпаж, відстежується, і графік робіт складається таким чином, щоб мінімізувати дозу опромінення, особливо для вагітних жінок. У США такого контролю немає», — розповіла виданню Business Insider один з авторів дослідження Ірина Мордюкович.\nЗа її словами, результати приголомшують, якщо взяти до уваги, що серед досліджуваної групи населення було мало курців і людей із зайвою вагою. Мордюкович зазначає, що бортпровідники можуть приймати певні заходи, які допомагають знизити ризик, — наприклад, захищатися від ультрафіолетового випромінювання за допомогою спеціального крему, а також нормально висипатися у вихідні, їсти здорову їжу і займатися спортом.\nРезультати дослідження опубликовны в журналі Environmental Health.


У Рівному вивчать питання взяття чоловіків-переселенців на військовий облік | ВСЕ - сайт чесних новин\nОпубліковано vse.rv.ua Срд, 06/08/2014 - 11:20 За минулий тиждень на Рівненщину прибуло 68 людей з Криму та Сходу України.\nА загалом в області зареєстровано 798 переселенців. Втім, це лише офіційні дані. Є люди, котрі поселяються у своїх родичів і не звертаються до органів влади за допомогою. Водночас, реєстрація за місцем перебування відбувається лише за бажанням громадян.\n– Таких людей потрібно виявляти, – зазначив заступник голови ОДА Олександр Савчук під час засідання регіонального штабу стосовно переселенців. – Адже мова йде також про дітей, людей похилого віку та інвалідів.\nВідтак, працівники соціальної сфери разом із дільничними інспекторами мають зробити усе можливе для виявлення на території області осіб, які прибули з тимчасово окупованих територій, але не зареєструвалися.\nКлючові слова: переселенці військові мобілізація 347 переглядів


У Тернополі вшанували пам’ять провідного діяча ОУН-УПА Омеляна Польового | Інтернет газета ДОБА | doba.te.ua\nУ Тернополі вшанували пам’ять провідного діяча ОУН-УПА Омеляна Польового\n05 Січня\t10:15\nУ Тернополі представники міського осередку та молодіжного крила партії “Блок Петра Порошенка. “Солідарність” вшанували пам’ять командира «Лисоні», полковника УПА Омеляна Польового. Вони поклали квіти до пам’ятної дошки відомого діяча. Захід приурочений 104-й річниці з Дня народження провідного діяча ОУН-УПА.\n“Ми вшанували пам'ять видатного земляка. Як відомо, обласна рада прийняла рішення про те, що 2017-й є Роком УПА. Ми також ініціювали аналогічне рішення, яке виносимо на розгляд міськради, щодо оголошення 2017-го в Тернополі Роком УПА та проведення з цієї нагоди ряд заходів. Окрім цього, з нагоди 75-річчя від часу заснування УПА наша фракція ініціює доплати до пенсії в розмірі 500 гривень ветеранам УПА, яких на сьогоднішній день у Тернополі є 53. Ми розуміємо, що їм ці кошти необхідні. Адже це старші люди, яким потрібна підтримка, лікування. Вони захищали нашу державність, наш обов’язок – шанувати їх і максимально підтримати”, – зазначив секретар Тернопільської міської ради, керівник міського осередку партії «Блок Петра Порошенка» Солідарність» Віктор Шумада.\nЗазначимо, що в 2010 році, у ніч з 17 на 18 серпня, вандали зруйнували меморіальні дошки Ярославі Стецько і Омеляну Польовому. До відновлення пам’ятної дошки долучилися багато громадсько-політичних діячів, які зараз є провідними представниками партії «Блок Петра Порошенка» на Тернопільщині.\nДля довідки: Омелян Польовий народився 3 січня 1913 р. у с.Ярчівці Зборівського повіту сучасної Тернопільської області. Після закінчення початкової школи навчався у Тернопільській гімназії. У 1932 році вступив у члени ОУН. У різні часи Омелян Польовий очолював Зборівський повітовий провід ОУН (1939 р.), був керівником політканцелярії ОУН у Кракові (1940-41 р.р.), командиром вишкільної сотні УНС, згодом її організатором та керівником. Неодноразово потерпав від арештів та надмірної уваги з боку Радянської влади. 1947 році був засуджений до смерті, згодом покарання було замінено на 25 років тюремних таборів. Омелян Польовий вийшов на волю в 1971 році. Помер 12 червня 1999 року в Тернополі.\tШери


Rent Marketers - «Сокар» після троллінгу «Укрзалізниці» взявся «ламати» біржові аукціони «Нафтогазу»\n«Сокар» після троллінгу «Укрзалізниці» взявся «ламати» біржові аукціони «Нафтогазу»\n13 серпня Українська енергетична біржа ” зупинила торги природним газом у зв’язку з змовою двох учасників, які штучно підвищували рівень цін на лот з продажу газу «Нафтогазу». Про це повідомляється на сайті біржі.\nСлужба безпеки біржі зафіксувала змова між ТОВ «ТД» Сокар Україна»» та ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» на торгах з продажу газу від ТОВ «ГК« Нафтогаз Трейдинг» (входить у групу НАК« Нафтогаз України»). Зазначені фірми по черзі підвищували ціну за одним з лотів на продаж на незначні суми протягом аномально тривалого часу.\n«У результаті таких дій компаній, ціна природного газу могла вирости на 34,8% від стартової, а інші лоти продавця не могли бути реалізовані. Біржею було зупинено торги на підставі п. 13.2.1. правил», — йдеться в повідомленні біржі.\nЗазначимо, в рамках електронних біржових торгів за номером GAS-130819-14 були представлені дві позиції «Нафтогаз Трейдингу» — №4 і №5. Крок ціни становив 12₴\nДії «Сокар» і «ЦГК» кваліфікували як спробу штучного впливу на ціни з метою маніпулювання.\n100% ТОВ «ТД «Сокар Україна»» належить ТОВ «Сокар Енерджі Україна», яке належить азербайджанської державної компанії «Socar», зареєстрованої в Баку.\nСьогодні ТД «Сокар Україна» оскаржує в АМКУ п’ять дизельних тендерів «Укрзалізниці». У відповідь на вимушене призупинення торгів і недолік запасів палива «Укрзалізниця» провела екстрену пряму закупівлю.\nЧеркаське ТОВ «Центральна газопостачальна компанія» записана на Наталю Деркач з Черкащини. Раніше повідомлялося, що через мобільний номер компанія пов’язана з власником ТОВ «Енергогазрезерв» Олексієм Ківенко. У 2007-2009 роках Ківенко був членом правління ВАТ «Черкасигаз» з групи Дмитра Фірташа.\nНагадаймо, Нафтогаз у травні цього року заявив про початок продажу газу на українській енергетичній біржі.\nДжерело статті: “http://povin.com.ua/222804-14-08.html”


До роковин нищення буковинців совєтами - Українська газета Час\nДо роковин нищення буковинців совєтами\n5 липня газета «Час» опублікувала «розстрільні» списки – списки тих буковинців, котрих без суду і слідства, без сповіщення рідних та близьких забрали до Чернівецької тюрми (тепер СІЗО), вивезли в невідомому напрямку й розстріляли у 1941 році. Наразі розсекретили тільки 7 списків розстріляних. Роботи над розсекреченням решти списків тривають. Для багатьох родичів загиблих така смерть батька, брата, дідуся – новина. У них ще жевріла надія, що їхні рідні змогли врятуватись і просто боялися дати про себе знати. Та безіменні тіла давно вже покояться десь на буковинській землі. А їхні родичі про це навіть не здогадуються…\nВ автобус набилась сила-силенна люду. Мені вдалося примоститися поміж тими засушеними часом та працею старенькими бабусями з величезними тлумаками. Гамір стояв, як на базарі. Хтось скаржився на здоров’я, хтось розповідав про злостивого сусіда, хтось нарікав на по-літиків. Одне слово, говорили всі одразу і про все, перекрикуючи одне одного. Так само не вгавали й мої думки. Їхала я в село Снячів Сторожинецького району поспілкуватися з синами одного з тих, кого совєти ні за що ні про що в червні 1941 розстріляли як особливо небезпечного злочинця.\nЙмення розстріляного — Дячук Назарій Георгійович. Його прізвище було у другому «розстрільному» списку під номером 71. Короткий зміст звинувачення: «колишній член цараністської партії, а згодом гардист, приймав активну участь в підготовці військового переходу з СРСР до Румунії». Насправді ж – за те його розстріляли, що приставав до гурту з односельчанами, співав укра-їнських пісень, кохався у козацтві, любив і вірив у найдорожче – в Україну…\nПро те, що батька знищили совєти у 1941 році, сини Прокіп та Леонтій дізнались зі шпальт газети «Час» влітку 2009 року. Усе тішили себе надією: а може, зумів вибратися, а може… Були сподівання… Так що не несла я хорошої звістки родині Дячуків. У давнину тих, хто приносив погані звістки, не жалували. Тому й на душі в мене було журно…\nНа автозупинці в Снячеві мене зустрів онук розстріляного Назарія Дячука Василь. Провів до хати свого дядька Леонтія, ко-трий найкраще пам’ятав батька Назарія. Та довелося онуку за дядьком на город бігти, бо старенькі там картоплю копали. А пану Леонтію вже далеко за сімдесят. Спілкувалися в оздобленій деревом вітальні. Все зробив власними руками пан Леонтій. Любить це діло Дячук молодший, та й дерево слухається його вмілої руки. То од батька передалось…\n…Погожої червневої днини 1941 року сімейство Дячуків поралося по господарству. Під вечір Назарій пішов до сусіди. Там місцеві чоловіки збиралися, співали народних пісень, майстрували булави, спілкувалися. Навіть десь дістали прапори із зображеннями козаків. Вони кохались в українстві, козацтві. Батько був серед них одним з активістів-організаторів, грав на сопілці та й сам любив їх майструвати. Навколо нього завше було людно. Там, де він був, були співи та сміх. Його любили та шанували.\nМати рихтувала вечерю. Восьмилітній Леонтій допомагав матері, бавив маленького Прокопа. Аж ось Леонтій зобачив, як люди в цивільному зі зброєю вели снячівських чоловіків. Серед знайомих облич Леонтій розпізнав і батька. Всі снячівські йшли шеренгою, наче раби, притримуючи руками штани, бо у всіх совєти позабирали ремені. Обабіч колони скупчилися снячівці – жінки з дітьми на руках, старі й молоді. Жінки падали в коліна конвоїрам, благали спинитися, дозволити проститися, зрихтувати щось в дорогу (ніхто ж нічого не розумів, ніхто нічого нікому не пояснював, але всі здогадувались).\nМати ж усе зрозуміла – совєти «пов’язали» Назарія. Вона кинулась із Прокопом на руках до коханого чоловіка. Леонтій біг слідом. Їх брутально відштовхнули.\n– Дай хоч з дітьми попрощаюсь! – гукнув батько конвоїру (то був відомий на багато сіл «стукач», котрий і здавав чекістам усіх так званих «ворожих елементів»).\n– Давай, давай. Валяй! – вигукнув конвоїр і штрикнув батька прикладом в спину, аби той не спинявся.\nЛеонтій скільки міг, стільки біг за батьком. Куди ж його ведуть? За що? Чому з ним поводяться, мов зі злочинцем? Його дитячий розум намагався зрозуміти, що коїться, але тоді ще не міг осягнути тієї антилюдської жорстокості совєтщини.\nМати не знаходила собі місця. Лиш за кілька день до Дячуківської осиротілої хати прийшли з сільради і сказали йти до Чернівецької тюрми, зготувати передачу, взяти подушку. Мати вирушила до Чернівців. Але в тюрмі їй сказали, що всіх затриманих вже відправили… Куди? За що?..\nВбита горем мати повернулась додому. Четверо оченят вдивлялися в її заплакане обличчя і чекали од неї звісточки про батька. А що вона могла сказати? Вона вірила, що Назарію вдасться втекти, вижити. З цією вірою та вірністю чоловікові вона прожила все життя (упокоїлась її душа десять літ тому)…\nЙшли руйнівні воєнні, а потім ще страшніші повоєнні роки. Голод 46-47-х років. Без крихточки хліба, одна з двома дітьми на руках.\n– Я ходив дорогами, мов циган, і вимолював щось попоїсти, — пригадує пан Леонтій. – Саме тоді я ще дужче зненавидів совєтську владу. Вона одібрала од мене все – батька, хліб, майбутнє. Ні піонером, ні комсомолятком, ні, крий Боже, комуністом не був. Для мене найненависніше, що може бути, — це совєти та комуністична партія. Вона оббирала тоді, її «дітиська» оббирають тепер мою незалежну Україну. Моя мати все життя в колгоспі за копійки пропрацювала. А їй же дітей годувати! Нікого не цікавила наша недоля. Був я в Европі й бачив, як там живуть люди. То нам ще тисячу років так треба ґаздувати. Я би тільки побачив оті червоні комуністичні прапори та оті комуністичні лиця, то будь я молодшим, не знаю, що би з ними зробив. Що вони хочуть від нашої України? Нехай забираються геть звідсіль!\nЗростаючи, пан Леонтій не втрачав надії знайти батька… Живого. Неодноразово подавав до розшуку, але нічого довідатися йому не вдалося.\n— Мати завше мали надію. Все казали: «А може, десь є живий. Може, десь втік до Румунії. Може, боїться зізнатися…» Та вже десять років, як мати померла, — згадує Леонтій Дячук.\nЦікаво, що зрадника всі односельчани знали в лице. Кілька разів хату його палили. Сам пан Леонтій каже, що не раз ладен був того негідника прибити. Але люди стримували. Та зраднику сама доля визначила покарання – всіх синів похоронив. А сам помер у в’язниці – провинився, потрапив за ґрати, а там над ним вчинили самосуд в’язні.\nУ Снячеві кажуть, що то далеко не повний список опублікований в газеті «Час», бо інформації про багатьох так досі й немає. З усіх снячівських, кого забрали разом з Назарієм Дячуком, майже ніхто не повернувся в рідне село. Хіба ті, кого ще встигли до Сибіру одправити. Старожили села розповідають, що усіх тих, кого тоді забрали з сіл, завантажили у вагони і мали кудись везти. Але якраз в той час німці почали бомбувати з неба. І совєти вирішили стріляти арештантів прямо на пероні. Хтось нагадує, що стріляли їх на Малому вокзалі за автовокзалом.\nНа прощання пан Леонтій похилив голову:\n— Я мамі на могилу власноруч хреста робив. Ото би дожити часу, коли зможу на могилі тата хоча б свічку запалити…\nІ забриніла сльоза у старечих очах. Очах, котрі хочуть історичної правди і справедливості. І ми, нащадки, не маємо права тим тисячам скалічених життів сказати, що, бачте, не можемо знайти та донести всієї правди. Бо нема, мовляв, грошей, нема можливостей та доступу до інформації. Ми мусимо. Це наш святий обов’язок! Донести прізвище кожного безневинно убієнного совєтською м’ясорубкою. Так само, як і знайти місця їхніх поховань, аби наступні покоління знали, де покояться тіла їхніх рідних, аби не допустили повторення терору… Криза пройде, безгрошів’я мине, а пам’ять, народна пам’ять – вічна!\nНадія Вірна (газета \_”Час\_”, число №38 від 17 вересня 2009 року)\nНародна історія. Знайдіть мого батька!\nЗ таким проханням звернувся до редакції газети «Час» Іван Запаранюк, уродженець села Чорний Потік, що на Заставнівщині. Доля його закинула за океан – до сонячної американської Флориди. Там він працює й живе. Але буковинське коріння навіки прив’язало його до рідної землі. Та не тільки туга за Батьківщиною тривожить душу заокеанського буковинця. Не дає йому спокою невідомість про долю свого батька, Манолія Запаранюка, котрого совєти червневого дня 1941 року вирвали з сім’ї назавжди…\nВона його чекала двадцять літ…\nУвечері 19 червня 1941 року до родинного гніздечка молодят Запаранюків, котре очікувало на поповнення, зайшли енкаведисти. Ганнуся та Манолій якраз сідали вечеряти.\n– Собірайся. Пайдьош с намі, – сказав Манолієві чоловік в темному. Без пояснень вони виштовхали чоловіка з хати на подвір’я. Манолій не встиг отямитись, як його вже разом з п’ятьма односельцями під конвоєм вели селом. Серед тих п’ятьох був і рідний брат Василь. В горлі пересохло, ні слова з себе вичавити не зміг на прощання. В голові гуло, наче в вулику. Очі затуманило – чи од сліз, чи од злості, чи од безвиході. Серце стукотіло так, наче хотіло, аби його почула кохана Ганнуся, аби не переживала, аби чекала…\n«Чому? За що? – кричала навздогін конвоїрам Ганнуся. – Забирайте все, що хочете! Його лиш верніть! Іроди! Я ж дитину його під серцем ношу! Спиніться! Не залишайте дитину сиротою! Змилостивіться!..». Та не чули темні люди в темному, бо система глуха до криків, благань, сліз…\n– Батька забрали через півроку після того, як відгуляли ве-сілля, а мати якраз була мною вагітна, – розповідає Іван Манолійович. – Мати двадцять років чекала на батька. Важко працювала, аби забезпечити мене, аби виховати. І вірила, що з дня на день батько повернеться, або бодай якась звісточка про нього надійде. Та роки минали. Від батька ні слуху, ні духу. Куди тільки вона не зверталась. Скрізь – стіна байдужості та безвісті.\nДо останніх днів тепер вже Ганнуся плекала надію, що її Манолій таки живий. Вже десять років як померла вона, так і не знаючи правди…\nА правда страшна і безжалісна: «Манолій Миколайович Запаранюк був заарештований УНКВС Чернівецької області 19 червня 1941 року за контрреволюційну діяльність за ст. 54-2, 54-11 КК УРСР. Помер 12 березня 1942 року в Сєвураллазі Свердловської області РФ. Справа припинена слідчим слідгрупи НКВС УРСР 15 липня 1942 року у зв’язку зі смертю обвинуваченого. Реабілітований Чернівецькою облпрокуратурою 22 листопада 1990 року». Таку правду ми знайшли за допомогою працівників Чернівецького обласного відділення пошуково-видавничого агентства «Книга пам’яті України».\nОдначе пан Іван зазначав: «Мати розповідала, що батько не входив ні до якої партії чи організації, не відвідував ніяких зібрань. За що ж його могли забрати?»\nАле в ті часи арештовували без особливих на те причин, а тим більше родичів учасників національно-визвольного руху. А на Заставнівщині – чи не в кожній родині хтось був пов’язаний з ОУН. Так сталося, скоріш за все, й з родиною Запаранюків. Адже брата Манолія Василя, згідно із сумнозвісним «розстрільним» списком №5 (всі розсекречені шість списків з прізвищами 222 розстріляних газета «Час» публікувала в числі №27 від 2 липня 2009 року), «товаріщ» Мешик вирішив розстріляти як учасника ОУН. В енкаведистських документах записано, що Василь мав псевдо «Остап» і був пов’язаний із керівництвом ОУН. За це, певно, й поплатився Манолій життям. І совєтам було байдуже – на одного більше чи на одного менше «бандерівця» стало. Адже всі Божі настанови замінював принцип Сталіна: «Немає людини – немає проблеми». І саме тому ж таки Сталіну у Запоріжжі до 9 травня обіцяють встановити пам’ятник. І саме Кобу подає як героя російська влада, з гордовитою посмішкою проходячись по кістках мільйонів замордованих голодом та репресіями українців…\nгазета \_”Час\_”, число №14 від 1 квітня 2010 року\nЙшов 36 рік. Буковина окупована румунами. Все село Борівці готувалося до відвідин митрополита Вісса-ріона Пую. Сільчани виготовили арку й вирішили її оздобити національними символами – жовто-блакитними прапорцями. Зустрічали митрополита також українськими лозунгами.\nВасиль Пелешатий зодягнув свої улюблені українські шаровари й з друзями вирушив зустрічати митрополита. Жандарми намагалися змусити українців забрати українську символіку, але хлопці не давалися. Однак за два місяці їх таки настигла кара – Василя з кількома друзями заарештували. Протримали чотири місяці в Чернівецькій тюрмі за націоналістичну діяльність і відпустили. Ніхто з друзів не видав справжніх організаторів такого «націонал-патріотичного» прийому митрополита.\nПісля звільнення Василь активно долучився до ОУН, а наприкінці 39 року його навіть призначили районним провідником тодішньої Заставнівщини. Він організовував людей, займався просвітницькою діяльністю в селах Борівці, Киселів, Хрещатик та ін. Молоді хлопці розповсюджували літературу, зустрічалися з посланцями з Галичини, збирали зброю, готувались іти на смерть за Українську державу…\nА смерть на них вже чатувала. Червона смерть, котра йшла зі сходу. Василя Пелешатого арештували в січні 1941 року одним з перших членів ОУН Заставнівського району. До розстрільних списків же включили одним з останніх. І молода дружина хлібороба Василя Анастасія залишилась без коханого чоловіка. Її ж у 45-у як дружину оунівця заслали в Комі на 5 років на спецпоселення. Вона спробувала вирватися з кривавих червоних лещат, та «совєтська чума» її знову схопила. Лише в 91-у році реабілітували…\nСотні хліборобів, службовців, студентів, техніків, лікарів… Їхні прізвища кров’ю вписані в так звані «розстрільні списки». Їхні тіла спочивають під стінами тодішньої Чернівецької тюрми (тепер СІЗО). Нещодавно шість розсекречених списків було представлено буковинцям головним редактором Чернівецького обласного відділення пошуково-видавничого агентства «Книга пам’яті України» Іваном Фостієм. Він розповів про віднайдені в архівах дані 66-річної давності про розстріл в’язнів Чернівецької тюрми №1. За словами дослідника, 28-30 червня і 1-3 липня 1941року у тюрмі №1 управління НКДБ по Чернівецькій області за складеними списками було розстріляно 222 в’язні. Впродовж 66 років сувора таємниця височіла над кривавим злочином чернівецьких енкадебістів. Починаючи з листопада 1992 року, наукова редакція Чернівецького обласного відділення пошуково-видавничого агентства «Книга пам’яті України», вишукуючи та обробляючи матеріали до науково-документальних книг «Реабілітовані історією», намагалася встановити, куди ж поділися в’язні Чернівецької тюрми №1. Розстрільні списки ж відділення одержало тільки у травні 2007 року. Шість списків «Книга пам’яті» вже опрацювала. Є ще список №7 – на 220 арештованих. В ньому, як зазначив Іван Фостій, є багато тих, що увійшли в розстрільні списки, але й такі, долі яких ще треба вивчити. Є ще й список №8 – на 103 в’язні, які підлягали евакуації у східні області СРСР в першу чергу. Цей список ще підлягає вивченню.\nГазета «Час» подає список всіх 222 розстріляних. Дані по декотрих ще уточнюються. Додаткову ж інформацію щодо віднайдених в архівах даних про розстріл в’язнів Чернівецької тюрми №1 можна дізнатися в Чернівецькому обласному відділенні пошуково-видавничого агентства «Книга пам’яті України» (м.Чернівці, вул.Руська, 20. Тел.: 52-27-35 та 52-49-38).\n1. Григорчук Василь село Джурів Снятинського району\n2. Данилюк Дмитро село Зеленів\n3. Андрюк Георгій село Банилів Вижницького району\n4. Ростоцький Іван м. Кіцмань\n5. Кривожиха Сильвестр село Чуньків Заставнівського району\n6. Габура Андрій село Дорошівці Заставнівського району\n7. Буковицький Костянтин\n8. Сидор Йосип м. Чернівці\n9. Маркович Аркадій-Арпат м. Чернівці\n10. Ковалик Петро\n11. Руснак Костянтин\n12. Курчак Денис м.Чернівці\n13. Осатюк Юрій\n14. Рендигевич Лев село Розтоки Путильського району\n15. Тарко Максим м. Чернівці\n16. Волик Марія село Дорошівці Заставнівського району\n17. Шандро Георгій\n18. Георгіца Михайло село Дорошівці Заставнівського району\n19. Анака Василь село Дорошівці Заставнівського району\n20. Гушуль Микола село Тарашани Глибоцького району\n21. Кулюк Микола село Волока Глибоцького району\n22. Балусяк Парафтемій село Михайлівка Глибоцького району\n23. Качуляк Василь село Червона Діброва Глибоцького району\n24. Белоус Степан село Михайлівка Глибоцького району\n25. Белоус Танасій село Михайлівка Глибоцького району\n26. Жиряда Ауреліан село Димка Михайлівка Глибоцького району\n27. Белоус Георгій село Михайлівка Глибоцького району\n28. Волощук Іван село Михайлівка Глибоцького району\n29. Савчук Георгій село Михайлівка Глибоцького району\n30. Белоус Микола село Михайлівка Глибоцького району\n31. Чермак Степан село Михайлівка Глибоцького району\n32. Рубанець Микола село Михайлівка Глибоцького району\n33. Дабек Микола село Червона Діброва Глибоцького району\n34. Белевич Василь село Михайлівка Глибоцького району\n35. Загарюк Марк смт. Глибока\n36. Вахнюк Прокопій село Червона Діброва Глибоцького району\n37. Репчук Михайло село Червона Діброва Глибоцького району\n38. Андроник Гаврило\n39. Яковець Михайло\n40. Гемблек Олена село Селятин Путильського району\n41. Мустяц Іван село Підлісне Глибоцького району\n42. Голунг Костянтин село Підлісне Глибоцького району\n43. Барбир Михайло село Стара Жадова Сторожинецького району\n44. Ямницький Василь село Сергії Путильського району\n45. Ковалин Микола м. Хотин\n46. Лазар Ілля м. Новоселиця\n47. Кітлер Георгій смт. Путила\n48. Кітлер Анна смт. Путила\n49. Харюк Іван смт. Путила\n50. Логош Микита смт. Путила (хутір Запла)\n51. Дубяк Петро хутір Гроблиця Путильського Району\n52. Ямницький Дмитро смт. Путила (хутір Запла)\n53. Бофгар Гаврило хутір Храбусна смт. Путила\n54. Ушаков Олег м. Чернівці\n55. Гресь Станіслав м. Чернівці\n56. Гуцул Володимир м. Чернівці\n57. Ророський Іван-Андрій м. Чернівці\n58. Зегря Микола\n59. Сидоряк Петро\n60. Антофій Дмитро село Сергії Путильського району\n61. Геба Семен село Хлівище Кіцманського району\n62. Мельничук Ілля село Підлісне Глибоцького району\n63. Янко Стефан\n64. Семенюк Михайло село Василів Заставнівського району\n65. Королек Михайло село Василів Заставнівського району\n66. Бурик Георгій село Василів Заставнівського району\n67. Щербанович Степан село Чуньків Заставнівського району\n68. Сливка Іван село Василів Заставнівського району\n69. Пазюк Іван м. Заставна\n70. Ковалик Андрій м. Заставна\n71. Павчук Михайло село Дорошівці Заставнівського району\n72. Лохманюк Василь м. Заставна\n73. Ісапел Василь село Красноїльськ Сторожинецького району\n74. Бружа Василь село Красноїльськ Сторожинецького району\n75. Морару Дмитро село Мала Буда Герцаївського району\n76. Петрович Михайло село Мала Буда Герцаївського району\n77. Кучурян Георгій село Верхні Петрівці Сторожинецького району\n78. Кучурян Іларіон село Верхні Петрівці Сторожинецького району\n79. Зегря Георгій\n80. Шкрабенець Ілля\n81. Мамалицька Олена\n82. Ковчак Степан село Кадубівці Заставнівського району\n83. Мельниченко Іван\n84. Сірий Дмитро село Кадубівці Заставнівського району\n85. Петрюк Іван село Кадубівці Заставнівського району\n86. Гладій Петро село Кадубівці Заставнівського району\n87. Козарійчук Захар село Хрещатик Заставнівського району\n88. Цуркан Назарій село Великий Кучурів Сторожинецького району\n89. Цікал Назарій село Великий Кучурів Сторожинецького району\n90. Дячук Назарій село Великий Кучурів Сторожинецького району\n91. Дребут Іван село Великий Кучурів Сторожинецького району\n92. Савчук Микола село Великий Кучурів Сторожинецького району\n93. Варварич Дмитро село Великий Кучурів Сторожинецького району\n94. Кириляк Василь село Великий Кучурів Сторожинецького району\n95. Грапиняк Дмитро село Великий Кучурів Сторожинецького району\n96. Галус Георгій\n97. Георгіян Петро\n98. Павленко Іван\n99. Кравчук Іван\n100. Дущак Прокопій\n101. Самракі Рудольф\n102. Пасайлюк Юрій\n103. Іонесі Іон\n104. Годжа Василь село Яблуниця Путильського району\n105. Михайлюк Григорій село Довгопілля Путильського району\n106. Галас Михайло село Конятин Путильського району\n107. Гоян Іван\n108. Москаль Корнелія\n109. Поклитарь Тодор село Волока Глибоцького району\n110. Гнідевич Онуфрій м. Чернівці\n111. Маник Григорій село Чуньків Заставнівського району\n112. Хмелевський Ілля село Кадубівці Заставнівського району\n113. Молдаван Манолій село Брідок Заставнівського району\n114. Мельниченко Дмитро село Кадубівці Заставнівського району\n115. Ковчак Василь село Кадубівці Заставнівського району\n116. Андрич Анастасія село Банилів Вижницького району\n117. Долганюк Василь м. Чернівці\n118. Касар Микола хутір Паркулина Путильського району\n119. Бурдига Василь село Вікно Заставнівського району\n120. Бродовська Вікторія м. Чернівці\n121. Калиняк Володимир м. Чернівці\n122. Кострубяк Іван м. Чернівці\n123. Оес Зольтан м. Чернівці\n124.Форкаш Артур м. Чернівці\n125. Вайцнер Бруно м. Чернівці\n126. Зільберман Юнас м. Чернівці\n127. Остафій Георгій м. Чернівці\n128. Гриньку Мигай м. Чернівці\n129. Сафенюк Микола м. Чернівці\n130. Молотюк Михайло м. Чернівці\n131. Якобець Костянтин м. Чернівці\n132. Павленко Адам\n133. Дабека Микола село Червона Діброва Глибоцького району\n134. Попович Михайло село Валя Кузьміна Глибоцького району\n135. Уринюк Георгій село Тарашани Глибоцького району\n136. Николаєнко Лазар\n137. Станіцький Лазар село Тарашани Глибоцького району\n138. Гафійчук Володимир м. Чернівці\n139. Бабій Василь м. Чернівці\n140. Бінявський Йосиф м. Чернівці\n141. Івасюк Василь село Ошихліби Кіцманського району\n142. Мошук Корній село Лужани Кіцманського району\n143. Моргоч Іван м. Чернівці\n144. Слимак Володимир м. Чернівці\n145. Ауфлегер Арон Село Ставчани Кіцманського району\n146. Горбан Іван\n147. Тар’ян Берталанд м. Чернівці\n148. Кобеля Микола село Привороки Глибоцького району\n149. Круковський Василь\n150. Балан Марія\n151. Стринадко Микола село Банилів Вижницького району\n152. Іванків Василь село Веренчанка Заставнівського району\n153. Бродовський Фердинанд м. Чернівці\n154. Бродовська Олена м. Чернівці\n155. Сасс Король м. Чернівці\n156. Аскріпкаріца Дмитро село Тернавка Герцаївського району\n157. Федор Іван село Тернавка Герцаївського району\n158. Любко Микола село Кадубівці Заставнівського району\n159. Скрипник Сильвестр село Ошихліби Кіцманського району\n160. Грабовський Петро\n161. Пелешатий Василь село Борівці Кіцманського району\n162. Полиброда Іван село Чорний Потік Заставнівського району\n163. Полиброда Василь село Чорний Потік Заставнівського району\n164. Василинчук Георгій село Чорний Потік Заставнівського району\n165. Запаранюк Василь село Чорний Потік Заставнівського району\n166. Осадчук Микола село Добринівці Заставнівського району\n167. Нагірний Степан село Вікно Заставнівського району\n168. Нуцуляк Василь село Вікно Заставнівського району\n169. Бейко Василь село Брідок Заставнівського району\n170. Манчуленко Манолій село Митків Заставнівського району\n171. Халатурник Манолій село Брідок Заставнівського району\n172. Мацкуляк Василь село Дорошівці Заставнівського району\n173. Чорнокожий Михайло село Банилів Вижницького району\n174. Шандро Степан село Банилів Вижницького району\n175. Стринадко Іван село Банилів Вижницького району\n176. Колотило Василь село Банилів Вижницького району\n177. Кузь Василь село Банилів Вижницького району\n178. Чорногуз Григорій село Банилів Вижницького району\n179. Мойсюк Георгій село Банилів Вижницького району\n180. Андрюк Григорій село Банилів Вижницького району\n181. Нікула Василь село Банилів Вижницького району\n182. Мельничук Іван село Банилів Вижницького району\n183. Осташек Михайло село Банилів Вижницького району\n184. Осташек Дмитро село Банилів Вижницького району\n185. Синятович Йосип село Банилів Вижницького району\n186. Андрич Анна село Банилів Вижницького району\n187. Андрюк Микола\n188. Герман Георгій\n189. Герман Василь\n190. Порайко Валер’ян\n191. Жиряда Іван село Верхні Станівці Глибоцького району\n192. Андрейчук Сильвестр м. Чернівці\n193. Палагнюк Іван\n194. Миронеску Георгій село Руська Путильського району\n195. Косар Петро хутір Тесницька Путильського району\n196. Косар Василь село Паркулина Путильського району\n197. Кера Федор село Рижа Путильського району\n198. Дзюб Петро село Паркулина Путильського району\n199. Ігнатюк Василь село Паркулина Путильського району\n200. Чучко Пантелей село Паркулина Путильського району\n201. Кулаш Юрій смт. Путила\n202. Гарас Михайло село Конятин Путильського району\n203. Загарюк Онуфрій\n204. Запотичний (Пританко) Петро с. Біла Тернопільська область\n205. Андрич Анастасія село Банилів Вижницького району\n206. Карп Василь\n207. Пиндеряк Тодор село Велика Буда Герцаївського району\n208. Манісалі Іван м. Чернівці\n209. Сорокорич Стефанида\n210. Гемблюк Олена село Селятин Путильського району\n211. Гуцул Василь село Котилеве Новоселицького району\n212. Нестерюк Параска село Сергії Путильського району\n213. Іліщук Уласій село Сергії Путильського району\n214. Фошка Михайло село Сергії Путильського району\n215. Нестерюк Олексій село Сергії Путильського району\n216. Кройтор Георгій село Бояни Новоселицького району\n217. Роменко-Руссу Іван село Бояни Новоселицького району\n218. Вайпан Андрій село Бояни Новоселицького району\n219. Токар Іван село Бояни Новоселицького району\n220. Федоряк Микола село Бояни Новоселицького району\n221. Вайпан Петро село Бояни Новоселицького району\n222. Савчук Михайло село Киселів Кіцманського району\nВ підготовці матеріалу вдячні редактору обласного відділення «Книги пам’яті України» Івану Фостію.\nгазета \_”Час\_”, число №27 від 2 липня 2009 року.\nЧернівецькі правоохоронці викрили мережу підпільних гральних закладів\nПапієв хоче, аби процес передачі ставків Буковини в оренду, пришвидшили\nСхоже, новоселицький вокзал готують до остаточної декомунізації і деокупації. Шляхом руйнації.\n24 лютого – День жінки в Україні.


Посадові інструкція інженера-гідротехніка\nНижче представлений текст посадової інструкції на посаду «інженер-гідротехнік». Ви можете викачати цю посадову інструкцію, роздрукувати або скопіювати для подальшого редагування. Якщо поточна посадова інструкція – це не зовсім те, що ви шукали, перегляньте інші посадові інструкції рубрики «Інженери, робочі спеціальності».\nТому уважно прочитайте посадову інструкцію: інженер-гідротехнік на предмет пунктів обов'язків, де вказані специфічні напрями. А якщо ви складете свій варіант посадової що на базі вже існуючої в каталозі, додайте своє напрацювання в рубрику «Інженери, робочі спеціальності». Можливо, комусь ви дуже допоможете в роботі.\nПОСАДОВА ІНСТРУКЦІЯ ІНЖЕНЕРА-ГІДРОТЕХНІКА\nІнженер-гідротехнік безпосередньо підпорядковується _______________.\nІнженер-гідротехнік виконує вказівки _______________.\nІнженер-гідротехнік заміняє _______________.\nІнженера-гідротехніка заміняє _______________.\n- Водний кодекс, Кодекс про землю і надра, Закон “Про меліорацію земель”, вимоги природоохоронних, санітарних та інших органів;\n- правила технічної експлуатації, положення, інструкції та інші керівні матеріали щодо ремонту та утримання гідротехнічних споруд;\nПровідний інженер-гідротехнік: повна вища освіта за спеціальністю “Гідромеліорація” (магістр, спеціаліст) та підвищення кваліфікації: для магістра — стаж роботи за професією інженера-гідротехніка I категорії — не менше 1 року, спеціаліста — стаж роботи за професією інженера-гідротехніка I категорії — не менше 2 років.\nІнженер-гідротехнік I категорії: повна вища освіта за спеціальністю “Гідромеліорація” (магістр, спеціаліст): для магістра — без вимог до стажу роботи; спеціаліста — підвищення кваліфікації та стаж роботи за професією інженера-гідротехніка II категорії не менше 1 року.\nІнженер-гідротехнік II категорії: повна вища освіта за спеціальністю “Гідромеліорація” (магістр, спеціаліст): для магістра — без вимог до стажу роботи; для спеціаліста — стаж роботи за професією інженера-гідротехніка — не менше 1 року.\nІнженер-гідротехнік: повна вища освіта напряму підготовки “Водні ресурси” (спеціаліст). Без вимог до стажу роботи.\nОрганізовує виконання технологічних процесів під час створення і функціонування водогосподарських об’єктів:\n- організовує виконання робіт зі створення водогосподарських об’єктів;\n- розробляє і оформляє інформаційну та звітну документацію, складає дефектні відомості та зміни до технічних паспортів, складає первинну кошторисну та виконавчу документацію і звітність, визначає виконавців, вносить пропозиції щодо фінансування робіт з нагляду, догляду за роботою систем, проведення поточного, капітального ремонтів, здійснює контроль за їх виконанням і приймає виконані роботи.\nЗабезпечує функціонування водогосподарських об’єктів:\n- організовує проведення поточних і аварійних ремонтів гідромеліоративних систем та споруд;\n- забезпечує підготовку водогосподарських об’єктів, машин механізмів та обладнання до роботи;\n- розробляє плани водопідготовки, водоподачі і водовідведення;\n- здійснює технічну експлуатацію водогосподарських об’єктів;\n- забезпечує раціональний розподіл води в мережі між користувачами та функціонування технологічного обладнання, організовує разом із землекористувачами, власниками меліорованих земель розроблення та упровадження системи інженерних заходів щодо забезпечення технологічної цілісності функціонування водогосподарських об’єктів.\nЗабезпечує пропускання повеней і паводків та підготовку водогосподарських об’єктів до вегетаційного сезону та проведення ремонтно-відновлювальних робіт.\nЗдійснює вхідний, операційний контроль якості водогосподарських мереж та споруд, виконує обстеження технічного стану водогосподарських мереж та споруд, виявляє відмови та пошкодження, розробляє заходи щодо їх запобігання і усунення, удосконалення або реконструкції; проводить спостереження за впливом водогосподарських мереж і споруд на стан навколишнього природного середовища і оцінює наслідки використання обраних технологій, сировини та матеріалів, можливість застосування безвідходних технологій, а також вторинного використання відходів виробництва; проводить контроль і дає висновки про відповідність матеріалів, виробів і конструкцій технічної документації на виробництві; проводить поопераційний контроль якості виконаних робіт під час створення і функціонування гідромеліоративних систем та споруд.\nЗдійснює контроль за дотриманням санітарно-гігієнічних вимог та вимог з охорони праці, організовує розслідування нещасних випадків та аварій робіт; технічні характеристики, конструктивні особливості і режими роботи меліоративних об’єктів, перспективи їх розвитку; оплату праці й управління.\nІнженер-гідротехнік має право:\nІнженер-гідротехнік несе відповідальність:\nЗавантажити "Посадова інструкція інженера-гідротехніка (укр.)" с Jobs.ua\nРобота інженер-гідротехнік Резюме інженер-гідротехнік Робота інженер-гідротехнік в Києві Резюме інженер-гідротехнік в Києві Робота інженер-гідротехнік в Дніпрі Резюме інженер-гідротехнік в Дніпрі Робота інженер-гідротехнік у Львові Резюме інженер-гідротехнік у Львові Робота інженер-гідротехнік в Одесі Резюме інженер-гідротехнік в Одесі Робота інженер-гідротехнік в Харкові Резюме інженер-гідротехнік в Харкові


Нарада з освітянами в Московському районі: новости от Site (Харьков)\nНарада з освітянами в Московському районі\nВійськовий комісар Московського РВК підполковник Олександр Кисіль взяв участь у нараді, проведеній освітянами, за участі заступників директорів шкіл із виховної роботи та керівників ветеранських організацій району.\nНа нараді підвели підсумки спільної діяльності за минулий рік і обговорили шляхи подальшої співпраці шкіл з військовими та воєнізованими організаціями, провідне місце перед яких належить саме військкомату.\n— У зоні бойових дій, — розповів військовий комісар, — неабиякий вплив на бійців справляли дитячі малюнки. Тому я звернувся до представників шкіл, щоб зі святом Збройних сил бійців, які знаходяться в госпіталі, поздоровили й вручили подарунки школярі. Дуже вдячний тим, хто відгукнувся на це моє звернення.\nТакож підполковник Кисіль вручив грамоти представникам шкіл за сумлінну працю, високий професіоналізм та ініціативність у справі патріотичного виховання молоді.


Плутанина у природі - Острів знань\n07 Квітня 2014, 16:31 , Переглядів: 3452\nФото: detsadmickeymouse.ru Плутанина у природі\nКонспект заняття з фізичної культури для логопедичної групи з використанням нетрадиційного обладнання та елементами ТРВЗ. Робота учасника ІІ Всеукраїнського конкурсу "Творчий учитель - обдарований учень".\nФізичний розвиток: розвивати силу рук, загальну витривалість, орієнтир у просторі, спритність, координацію рухів, гнучкість, рівновагу . Виховувати бажання займатись фізкультурою та грати з однолітками. Продовжувати навчати перестрибувати гімнастичну лаву з правого та лівого боку з опорою на руки. Повторити ходьбу по гімнастичній лаві та стрибок у глибину. Закріпити ходьбу по обмеженій площі та прорізання в обруч знизу до гори. Удосконалювати вміння дитини повзати по пластунські.\nПізнавальний розвиток: Розвивати вміння дитини спостерігати, концентрувати увагу. Виховувати любов та дбайливе ставлення до природи. Формувати у дітей уявлення про природні явища. Пригадати ознаки природи та порівняти явища природи (зима, весна). Викликати інтерес до спостережень у природі.\nСоціально моральний розвиток: Викликати співпереживання, взаємно розуміння. Намагатися показати дітям, що від їхніх дій дуже багато залежить. Викликати відповідальність та впевненість в собі. Виховувати самостійність та злагодженість у своїх діях.\nЕмоційно-ціннісний розвиток: Викликати гарний настрій, позитивні емоції, вміння отримувати насолоду від гарних справ та виконаної роботи.\nМовленнєвий розвиток: Спонукати дітей відповідати на запитання повним реченням та фантазувати, бути активними у відповідях, збагачувати словниковий запас дитини.\nКреативний розвиток: Розвивати вміння дітей мислити не стандартно, використовувати свою уяву, фантазію. Розвивати вміння знаходити вірне рішення у скрутну хвилину.\nОбладнання: гімнастичні лави, «Струмочок», мат, обручі, картки із зображенням прикмет зими та весни, кульки гелеві, кульки звичайні зі смайликами, гімнастичні палиці великі та малі, довга стрічка (яку викладам на підлозі квіткою), «Сонечко без промінчиків» (похмуре і усміхнене), «Дощик», підсніжники, лист від мешканців лісу, позначки різного кольору та форми, Сонечко, яке з'являється зверху на нитці, аудиозапис (слова сонця), корона для Зими .\nДіти заходять до зали. Перед ними на килимі розложена квітка (із довгої стрічки).\nІнструктор звертає увагу на стрічку та задає різні запитання.\n- На що схожа ця стрічка? (на квітку) Чому вона тут опинилась? - та інші.\nДалі діти проходять один за одним по стрічці повторюючи її контур.(руки на пояс рівно тримають поставу, на носочках)\nДіти помічають у квітці лист та звертають на це увагу. Це лист від лісових мешканців. Інструктор бере лист і вголос читає:\n«Доброго дня діти. Пишуть вам листа мешканці лісу. У природі трапилось лихо, все переплуталось. Зима не хоче поступатися Весні і тому вона навмисно все переплутала у природі і ще вона залишила сонечко без промінчиків. Тепер Весна не може дістатися до нас. Допоможіть нам будь ласка. Дякуємо.».\n– Діти, ви згодні допомогти лісовим друзям? А скажіть, будь ласка, що трапиться, якщо Весна не потрапить до нас? А що ми зможемо зробити для того щоб весна прийшла до нас? (відповіді дітей).\n– Подорож далека і важка. Може бути багато незвичайних перешкод і завдань. Ми повинні бути сильними та сміливими, дружніми. Мешканці лісу передали нам чарівні палички вони нам допоможуть у подорожі, а ще вони нам покажуть куди треба йти.\nШвидко всі приготувались і один за одним влаштувались.\nРаз-два, раз-два весело крокує на місці дітвора.\nНу а зараз малята допоможуть нам звірята.\nДіти крокують один за одним по килиму, тримаючи поставу рівно, руки працюють активно.\nІнструктор показує картинку лисиці, діти рухаються на носочках тримаючи руки в гору(ще можна показувати різні кольори, а діти вибирають з якою твариною цей колір асоціюється).\nІнструктор показує картинку вовка, діти рухаються великим кроком, зображуючи вовка.\nІнструктор показує картинку ведмедя, діти рухаються як ведмідь, на зовнішній стороні стопи, руки в сторони.\nПід музичний супровід виконують біг по колу, за сигналом інструктора (малюнок білки) діти виконують підскоки, за сигналом інструктора (показує картинку зайця) діти виконують стрибки на двох ногах разом.\nБіг між квітами змійкою (інструктор показую хвилясту лінію).\nБіг по діагоналі (інструктор показує трикутник).\nБіг по краю килимка (інструктор показує прямокутник).\n- Далі уважно й дружно крокуємо, по переду завдання, виконуючи міркуємо.\nВесела ходьба, сумна ходьба, крутлива ходьба, добра ходьба (перекати з п’ятки на носок), ходьба довговуха – широким кроком, крок правою ногою тримаючись за праве вухо. Діти виконують всі завдання.\n- Ось і наші чарівні палички, всі швиденько їх беріть, та у коло кроком йдіть (діти с гімнастичними паличками стають у коло).\n- Ну а далі, щоб рушати, треба добре розім’ятись.\nЗРВ в колі з гімнастичними паличками (кожна вправа виконується 8-10 разів).\n- Молодці малята, вправи виконували завзято.\nДіти кладуть палиці на місце.\n- Діти, ну а зараз на нас чекає дуже важке завдання. Зима зачаклувала тунель, та повалила великі дерева. Що нам робити, ми повинні пройти крізь ці перешкоди без обладнання?\nДіти відповідають, що можуть самі зробити тунель і повалені дерева. Наше тіло дуже гнучке, як пластилін і ми можемо з нього зробити своє обладнання.\nДітлахи стають один за одним, утворюючи дуги та проповзають один за одним. Потім вони лягають, як колоди та переступають один через одного високо піднімаючи ноги.\n- Які ви молодці з першим завдання впорались!\nІнструктор звертає увагу на вказівник на якому роздоріжжя.\n- 1 – дорога яку зачаклувала зима, хто нею пройде той замерзне назавжди. 2 – та на дорозі дуже багато перешкод. Що нам робити, діти, яку ми дорогу виберемо?\nДіти вибирають перешкоди.\n- Річка, як нам пройти не замочивши ніг?\n- Побудувати місток і по ньому пройти. Зістрибнути з місточка на купинку. (Під час ходьби по гімнастичній лаві тримати руки в сторони. Слідкувати за м’яким приземленням на мат, на страховці інструктор з фізичної культури). 5-6 раз.\n- Болото, що нам робити?\n- Йти з купинки на купинку та по слідах тварин. (діти йдуть по м’яким купинкам у вигляді струмочка, та по слідах тримаючи рівновагу, муз керівник на страховці). 5-6 раз.\n- Слід заплутати сліди, щоб нас не знайшла Зима. (Стрибки через гімнастичну лаву у правий та лівий бік, з опорою на руки, на страховці вихователь). 5-6 раз.\n- Дрімучий ліс, нам слід знайти в ньому дорогу.\nПролізання через обручі знизу до гори. 5-6 разів.\nПройти через хмаринку з якої ллється дощик (тоненькі стрічки).\n- Ой, які ви молодці, не злякались труднощів, всі перешкоди подолали. Подивіться діти, ми на галявину плутанинок дістались. Що ж робити нам тепер? Ось дивіться тут якісь картинки? Що тут на картинках? Нам слід все розкласти на свої місця. (на кульки з гелевим наповнювачем приклеєні картинки з ознаками весни та зими, вони висять у повітрі. Дітям слід перенести ці картинки до великої літери З (зима) або до літери В (весна).\nВиконавши плутанину вони помічають сонечко без промінчиків.\n- Як нам допомогти Сонечку? (Діти пригадують про чарівні палички та пропонують викласти промінчики для сонечка, викладають великі та маленькі гімнастичні палиці).\nПісля цього сонечко посміхається та з’являється з верху.\nОй які кмітливі дітки,\nЯк же нам їх не хвалити,\nВсе зробили, все здолали,\nВсі промінчики зібрали.\nВибігає зима (перевдягнена дитина)\n- Хто тут такий сміливий, осмілився піти проти мене?\n- Доброго дня тобі, зима! Це ми – маленькі діти! Прийшли допомогти лісовим мешканцям повернути Весну та допомогти сонечку з промінчиками.\nМи довго путь тримали, щоб розплутати усе,\nТи, зима, вже відступай, та дорогу весні давай!\n- Я не хочу відступати, хочу тут я панувати!!! (тупає ногою)\n- Ну тоді зима давай з нами ти пограєш, а якщо програєш з миром відступаєш. Згодна?\nР/г «Злови сонечко» - 3р. Діти стають у колону, зима повинна наздогнати останню дитину в колоні.\n- Добре я вас залишаю, але обіцяю дуже швидко повернутись у наступному році.\nГрає музика, Зима покидає зал.\nГрає музика весни. Діти стають у кружечок. Релаксація. Діти повторюють рухи за інструктором.\n- Пригріло весняне сонечко (Діти піднімають руки в гору).\n- З пагорба збіг веселий струмочок (діти присідають виконуючи рухи руками змійкою).\n- Прокидаються під снігом проліски (діти підіймають по черзі руки в гору та підіймаються повільно самі), під корою жуки Ж-Ж-Ж (руки назад виконують імітаційні вправи «крильця у жука»).\n- Раптом під купою старого листя щось заворушилось шур-шур-шур (діти присідають, лікті зігнуті в руках, рухи вперед та назад).\n- І виліз їжачок (фир-фир-фир).\nЗрадівши весні ліс наповнюється пташини галасом.\nОсь і настала весна!!!\n- Дякую вам діти! За те що ви такі сміливі та дружні я хочу вам подарувати маленькі кульки – частку свого тепла.\nЗверху падають усміхнені кульки (вони прикріплені під стелею в сітці).\nДіти дякують сонечку.\nІнструктор пропонує дітям заплющити очі.\n- Навколо себе повернись і у садочку опинись.\nОсь і подорожі і кінець,\nХто старався – молодець,\nКому сподобалось плесніть в долоні.\nЩе вам бажаю, любі діти,\nБільш сміятись і щиро дружити. До побачення!\nДіти задоволенні виходять із залу.\nАвтор: Муравка Світлана Юріївна, інструктор з фізичної культури ДНЗ № 64 м.Чернігова\nТеги: фізкультура, логопед, заняття


У Чикаго можна заночувати у спальні Ван-Гога - Новини Хмельницького і області Depo.ua\nУ Чикаго можна заночувати у спальні Ван-Гога\nКімната доступна для оренди за невелику суму\n12 лютого 2016 19:55\nЧиказький інститут мистецтв (Art Institute of Chicago) відтворив просторову копію картини нідерландського живописця Вінсента Ван Гога з серії "Спальня в Арлі", повідомляє Depo.Хмельницький з посиланням на timeout.\nУ кімнаті в деталях відтворений інтер'єр: двоспальне ліжко з дерев'яним корпусом та червоною ковдрою, а також два простих дерев'яних стільці, нічний столик, картини і вішак.\nАксесуари, включаючи рушник, синій глечик і посуд також присутні в кімнаті.\nВартість оренди "спальні Ван Гога" становить 10 доларів на добу.\nКімната є частиною великої квартири.\nГостям будуть доступні також з сучасного - безкоштовний Wi Fi, кухня і телевізор.\n"Така спальня є креативною можливістю опинитися всередині історії Ван-Гога як реальної людини, а також шансом відчути на собі його життєві настанови", - прокоментувала експонат представник Чиказького інституту мистецтв Аманда Хікс.\nМітки: #Хмельницький #спальня Ван-Гога #Спальня в Арлі\n23:21 Тренер-сенсація УПЛ "засвітився" на матчі "Шахтар" - "Манчестер Сіті"\n23:19 Єрусалимський патріарх попросив у Варфоломія допомоги від шантажу Гундяєва\n23:18 Краматорськ лишився без опалення


Порошенко розповів про свій план деофшоризації - Влада. Державна політика України. Свіжі новини про політику і не тільки.\nПрезидент Петро Порошенко виступає за розробку законодавства у сфері деофшоризації\n18 квітня 2016 18:26\nПро це він наголосив під час робочої наради з представниками уряду, парламенту та фіскальних органів, повідомляє прес-служба глави держави, передає depo.ua.\nЗокрема зміни повинні стосуватися "сфер регулювання бізнесу, пов'язаного з офшорними компаніями та створеня умов та мотивації для легалізації бізнесу і справедливої плати податків".\nЯк йдеться у заяві, першим кроком має стати приєднання України до міжнародної конвенції із забезпечення доступу України до рахунків нерезидентів.\nНаступним кроком, за словами Порошенка, має бути забезпечено надходження податків в Україну від діяльності компаній, незалежно від того, зареєстровані вони в Україні чи за її межами, якщо вони прямо чи опосередковано належить українському резидентові.\n"Якщо український резидент не сплачує податки в Україні, це має розглядатись українським законодавством як ухилення від сплати податків і має тягнути за собою відповідну відповідальність", - наголосив Порошенко.\nМітки: порошенко, План, деофшоризація


Путін та Ердоган удруге за місяць обговорили ескалацію в Нагірному Карабасі - МОСТОВА\nПутін та Ердоган удруге за місяць обговорили ескалацію в Нагірному Карабасі\n28/10/2020 MostWorld Новини, Світ\nПрезидент Росії Володимир Путін і його турецький колега Реджеп Ердоган 27 жовтня обговорили розвиток подій навколо Нагірного Карабаху, де місяць тому, 27 вересня, загострився тривалий конфлікт між Азербайджаном і Вірменією. Це вже друга розмова російського і турецького лідерів на цю тему.\nЗа повідомленням Кремля, Путін розповів Ердогану про контакти з керівництвом Азербайджану та Вірменії та «кроки, які робляться для якнайшвидшого досягнення режиму припинення вогню та деескалації кризи».\nМіністр закордонних справ Туреччини Мевлют Чавушоглу та міністр закордонних справ Росії Сергій Лавров також обговорили ситуацію на Південному Кавказі у телефонному дзвінку. Міністерство закордонних справ Росії заявило, що Лавров порушив питання про використання найманців у зоні конфлікту. Обидва дипломати наголосили на необхідності гарантувати якнайшвидше тривале припинення вогню і наголосили, що альтернативи мирному вирішенню ситуації немає.\nТуреччина є союзницею Азербайджану і підтримує дії Баку з відновлення територіальної цілісності країни. Росію пов’язує з Вірменією військовий пакт, хоча Москва упродовж останніх десятиліть продавала зброю як Вірменії, так і Азербайджану.\nВід часу поновлення бойових дій у Нагірному Карабасі сторони вже двічі досягали домовленостей про припинення вогню за посередництва Росії. Ще одна така угода була досягнута після окремих переговорів міністрів закордонних справ Вірменії та Азербайджану з держсекретарем США Майком Помпео, але всі ці домовленості порушувалися через лічені години після укладення.


Вихiд 20. 04 (Ирина Грабовская) / Проза.ру\nВихiд 20. 04\nДія відбувається у невідомому часі і просторі.\nСерафим і Гаврило сидять на лавці в залі очікування, чекають.\n- … А Біліп або трамарить у трамваї, або давно зализує рани на місці пригоди. Питаєш його: А ну, які там у тебе рани?\nРана №1. Незаживаюча рана – друга книга з п’яти. Тому що то навіть не книга - то палаючий кратер на згарищі мого серця.\nРана №2. Тишина. Про серйозні речі ж мовчать. От і вона мовчить. І болить.\nРана №3. То, власне, я сам. Одна велика невиліковна рана.\nОто й усі розмови з ним.\nШановні пасажири! Потяг, якого ви чекали, пройде без зупинки.\n- Знову тут ще рік стирчати.\n- Як же це мені набридло!..\n- Може піти взяти собі кока-коли?\n- А що з того зміниться?\n- Все одно нам тут ще довго сидіти…\nВ залі очікування заплакала дитина…\n- Це все абсурд! Такий абсурд!..\n- Та все!..\n- Слухай, раз ми тут усе одно стирчимо, можна з тобою поділитися?\n- Мені тут недавно розповіли… Не знаю навіть що і думати. Одним словом, кажуть що першою все-таки створили Єву. Сатанаель за вказівкою бога створив її і, закохавшись до нестями, побрався з нею. А скоро народилися їх діти… Вони хотіли скинути бога, за що той потопив їх у воді, терміново створив Адама, мовляв, нічого такого не було, Сатанаеля закрив у темниці, а нову пару – спустив у прірву, де вони мали загинути…\n- Та ні, Серафиме, то якась нісенітниця… І кому тільки таке в голову приходить!\n- Гавриле, то чистісінька правда, у вчених уже є докази…\n- І ти тому віриш? То ж брехня всесвітня.\n- Ну як знати…\n- Тобі б романи писати, Фимо.\n- Якщо вже й писати, Гаврушо, то такі романи, як хор божественних ангелів… Хоча, як знати, як знати…\n- Еге ж… Я б оце писав так, як музика ллється чарівна, що захоплює людей, закрутить їх у вир, крутить-крутить, а потім як відпустить, то вже тому й не забути її і не можна жити без неї… Куди не йде – кругом вона вчувається…\n- Жаль тільки, що я писати не вмію…\nМовчанка. Довга тиша.\nДесь чути стукіт коліс.\n- Не наш…\n- А де наш, Фимо? Ти бачив нашого хоч раз?\n- Ні, але сподіваюся, що він прийде вчасно.\n- Сидимо отут, як дурні. А тепер – іще рік чекати…\n- То нічого, Гаврушо, головне, що…\n- А я вже забув що й хотів сказати.\nЗнову дитячий плач.\nШановні пасажири, для зручності, можете перейти у зал очікування підвищеного комфорту. Дякуємо за співпрацю. Оплата перебування – посекундна.\n- Гаврушо, рік – то скільки секунд буде?\n- А давай порахуємо. Рік – 365 днів, та по 24 години кожний. А година - то 60 хвилин, та ще по 60 секунд… Ой, щось я уже збився. Слухай, а може ну його! Сидимо тут.\n- Ну дивись, як хочеш. Та все одно у нас грошей не вистачить.\n- Точно. Ну то й добре.\nШум валіз на коліщатках.\nЛюди переміщаються в інший зал очікування.\n- Фимо, я все перевірив. Там все те саме, тільки колу безплатно дають. Кажуть, входить у вартість…\n- Та ну її ту колу, мені й так добре.\n- Ну то й по всьому.\nТишина. Пасажири сидять самі у пустому залі. В сусідньому залі у когось на телефоні грає пісня “Ticket to the moon”.\n- То що, Фимо, що ти мені хотів розказати?\n- Ну то ти починав щось про музику говорити…\n- Дивно… Не пам’ятаю…\n- А, ну точно ж! Та то мені історію одну розказували.\n- А ну ж, а ну ж… Давай, люблю історії слухати…\n- Словом, історія така. Ходять чутки, що є люди, які роблять з музики туман. Солодкий білий туман такий. Як молоко. І от коли слухаєш їх музику – то п’єш той туман. П’єш, п’єш, п’єш… Так усе життя можна пити.\n- Ти диви…\n- Еге ж. Правда, не всі вміють його пити, і цьому навчитися не можна. Це вже таке діло: або п’єш, або не п’єш… Але раз ти вже почав пити, то бачиш усе по-іншому. Бачиш все музикою.\n- А так, нахиляєшся, припадаєш вухом до чиїхось грудей, а там – всесвіт, і все ти бачиш і чуєш, от тільки сказати нічого не можеш, бо той всесвіт промовляє до тебе тим же туманом. Така музика…\n- Та то ще й не таке буває.\n- Кажуть, буває, наслухаєшся тої музики – і так раптом захочеться стати ближче до світу, возз’єднатися з природою, що прямо зі своєї квартири, опівночі, в чому був, виходиш погуляти по небу з балкона. І то гуляєш, зорі збираєш, граєшся з ними, як дитина у полі з ромашками, аж поки світати не почне. Отак-от…\n- Отакої!.. Слухай, Фимо, а чи не дуриш ти мене, бува? А то ти ж мастак казки та байки розповідати.\n- Та ні, не дурю… а може й дурю! Та яка різниця?\nСміється весело й голосно громовим сміхом.\nЧути свист проїжджаючого поїзда.\n- Знов не наш.\n- Ну то що, Гаврушо, давай ти мені яку байку розкажеш.\n- Ну давай. Був я теж колись на такому концерті, де і музика, і композитори, і оркестр був… А ні, брешу, чекай… То я сплутав. То не тоді було. Так от…\n- Ну ну ну…\n- Так от. Був я колись на концерті. Там музиканти виступали. Я не те щоб фанат, але якось уже так довелось. Причому потрапив туди випадково… Але то інша історія… Ну, словом… Знайомий розповідав. Був у нього брат, а ні, точніше, друг, який дуже хотів стати відомим музикантом. Ну не те, щоб відомим, але так, щоб можна було жити і займатися улюбленою справою.\n- От мрійник!\n- Ти слухай.\n- І так сталося, що у нього був кумир, на концерт якого він мріяв піти. Зібрав грошей, ходив заробляв, де тільки міг, та й зібрав мільйон на квиток. Мався піти з другом. Однак так сталося, що батько, якого він не бачив 20 років, раптом подзвонив і попросив приїхати. Ну помирає і хоче бачити сина. Щось на зразок. Ну син, звісно, кинувся до батька, приїхав…\n- От бовдур!..\n- Та ти слухай…\n- Приїхав, а батько виявився злим чаклуном, який хотів заволодіти світом, і для його чарів йому не вистачало рідкісної зеленої змії. От він і обдурив сина, забрав його мільйон, щоб купити ту змію, та ще й замурував сина у стовп. Сидить собі син у стовпі і тяжку думу думає. Мільйон втратив, на концерт не потрапив. Аж раптом друг його дзвонить, розповідає, що й до чого (бо концерт уже почався)… Та так цілу ніч він і прослухав музику у стовпі…\n- Ну, і до чого ти все це мені розказав, Гаврило?\n- Та до того ж, що друг приїхав, визволив його зі стовпа. А через 10 років цей бідолаха став відомий на весь світ… От що значить мрія…\n- Хм… Дивак якийсь…\n- Дивак диваком, та тільки я бував у нього на концертах, так йому і Чайковський, і Римський-Корсаков стоячи аплодували.\n- Ото ж… Це тобі не жарти.\nСерйозний вигляд у обох.\nПотім – вибух сміху.\n- Та ти мене розігруєш, Гаврушо!\n- Та ні, їй-богу, чиста правда!\n- Ну дивись мені! Я ж перевірю: як збрехав – у стовп замурую!\nТиша. Із сусіднього залу знову долинає пісня “Ticket to the moon”.\nШановні пасажири, ваш поїзд затримується на невизначений час. Прохання бути терплячими. Можете для зручності очікування перейти до нової віп-зали.\n- Там що, Фимо, подвійну колу дають?\nСерафим знизує плечима.\nГаврило дивиться на годинник – 20:04.\n- Хм… Лише 10 хвилин пройшло…\n- Та нічого. Кажу, чого ми стирчимо тут, давай піднімемось та пішки підемо. Уже б дійшли досі.\n- А що, непогана ідея. Або можна Харону подзвонити, у нього ж тепер катер новий – по воді швидше буде. Заодно може й плітки які нові почуємо.\n- Та ні, у нас же грошей не стане розплатитися. Крім того, ти що, не знаєш Харона? Як почне жалітися та скиглити, то хоч топися!\n- Твоя правда. Краще вже пішки піти.\nВстали з лавки, пішли до дверей. Над дверима – напис великими літерами “ВИХІД”. Вийшли зі станції. Закурили. Постояли з хвилину.\nПішли у напрямку, протилежному станції.\nСвидетельство о публикации №209081800110\nIринко, яка ви розумна дiвчина!)))))))))\nЭ на "Прозi" подруги - Iрина Мадрига та Галина Пагутяк. До речi, Галина написала чудову i водночас страшну повiсть "Урiзька готика". А Вiталiй Щербаков переклав росiйською."Готика Урожа".Завiтайте до цих трьох чудових авторiв!)))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))\nЯ - еврейка з Украiни, живу в Iзраiлi.Тому не дуже зручно писати рецензii укр.мовою - нема шрифту. але, бачите, трохи тямлю.)))))))))))\nА моя рiдна мова - росiйська.\nЗ теплом до вас - та вiаю з НОВИМ РОКОМ!)))))))Всього вам найкращого!)))\nАлла Бур 26.12.2009 11:04 • Заявить о нарушении\nДякую, Аллочко, я аж зашарілася...:)\nОбов_язково завітаю до цих авторів, і до вас буду навідуватись частенько, у вас там є що почитати :)\nДо речі, як погода у вас в Ізраїлі? Нас тут затопило остаточно: спочатку було дуже багато снігу (я таких кучугур вже давно не бачила!), а потім усе порозтавало! :)\nІ вас теж з Новим роком! Щастя, любові та затишку в серці! :)\nИрина Грабовская 27.12.2009 22:04 Заявить о нарушении\nІро, На Прозі є ще автор Гран Грані. Стиль його письма дуже подібний з Вашим:) Щоправда, давно хлопчина не давав про себе знати.\nБажаю Вам успіхів на Прозі у році Новому!\nИрина Мадрига 27.12.2009 22:49 Заявить о нарушении\nМоi любi Iриночки!)))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))\nЗ Новим Роком вас вiтаю, щастя й радостi бажаю!))))))))))))))))))))))\nУ нас на Iзраiльщинi тепло 24-25 градусiв.Iнодi так запахне щойно зкошеною травою - посеред великого iзраiльського мiста, крiзь вихлопи машин! ))))))))))))\nБажаювам добрих, чистих , яскравих ароматiв - не дивлячись нi на що!))))))))))))))))))))))))))))))))))))))\nЗ теплом в долонях, Алла.\nАлла Бур 27.12.2009 23:18 Заявить о нарушении\nАллочко, щиро вдячна! Нічого ніби й не чекаєш від Нового року, але традиція взаємних привітань гарна і сердечна. Тож я Вам бажаю відчути аромат справжньої новорічної ялинки і запашних мандаринів родом з дитинства. А по сніг приїжджайте до нас. Синоптики обіцяють його на Закарпатті з завтрашнього дня:) Добра Вам і щастя! І багато-багато здоров"я!\nИрина Мадрига 27.12.2009 23:27 Заявить о нарушении\nА ви до нас по мандарини приiзджайте!))))))))))))))))))))))))))))\nМандариновий запах для мене - завжди Новий Рiк, хоч пора вже звикнути : на базарi та по магазинах навалом мандаринiв!)))))))))))))))))))))))\nЗ Новим Роком!))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))))\nАлла Бур 27.12.2009 23:43 Заявить о нарушении\n:) Дякую вам обом! :) З Новим роком вас! Нехай він принесе вам якнайбільше тепла і натхнення! :)\nИрина Грабовская 31.12.2009 00:59 Заявить о нарушении\nІро, дякую, що завітали до мене:) і за побажання:) буду старатися, головне - щоб часу вистачало і руки доходили:)\nДо речі, читала оповідання Гран Грані, дуже сподобалось! Тут на Прозі багато різних авторів, приємно коли натрапляєш на цікаві роботи:) Може, ще когось порекомендуєте почитати? Ще раз дякую, і ще раз з Новим роком та Різдвом Христовим! :)\nИрина Грабовская 31.12.2009 01:31 Заявить о нарушении\nПочитайте Ірину Шморгун, Марину Гарєєву та Марину Аннєнкову, авторку п1д ніком "Идущая", Сергія Чернецького, Софью Раневську. Це ті, хто пише й українською. Перекладає українських авторів ще Андрій Пустогаров. Оригінальне письмо в автора Юрай Курай.\nЩе раз з Новим роком Вас та Різдвом!\nИрина Мадрига 31.12.2009 09:47 Заявить о нарушении\nИрина Грабовская 31.12.2009 13:27 Заявить о нарушении


“Звуки життя”: Віддам дитину в гарні руки.\n22 лютого 2006, 03:57\nКиїв, 22 лютого 2006 року. Російський поет Олександр Пушкін з ніжністю та вдячністю згадував її у своїх віршах, про неї - знімають фільми, вона може полегшити життя молодих батьків. Няня - ще півтора століття тому в Російській імперії батьки вважали за необхідне, аби дитину виховувала няня. Гарна няня або гувернантка - на той час була гарантією блискучого виховання та освіти. Професія для вибраних. За століття роль няні змінилася - для молодих українців, які народили дитину - це чи не єдина можливість заробити на життя собі та малечі. Чи важко знайти няню? Хто може в цьому допомогти? Про це – сьогодні - "Звуки життя" – ВІДДАМ ДИТИНУ В ГАРНІ РУКИ - з Віолою Бурдою.\nНині мало хто з молодих мам відсиджує декретну відпустку до трьох років - як це було у радянські часи. Якщо на підхваті немає бабусі або інших родичів, вихід на роботу автоматично тягне за собою проблему - треба шукати дитині няню. Звичайно - душевну, спокійну, лагідну, і освічену... Варіантів пошуку няні по-українськи кілька - оголошення в газетах. Розділ шукаю роботу - "нянею або домогосподаркою...". Зупиняє те, що ніхто не може дати гарантій порядності потенційної няні. Варіант другий - агентство з підбору персоналу... Розвідувала обстановку в одному з них Наталка Коваленко...\nЗнайти справжню няню - педагога, який вміє, а головне - хоче - спілкуватись з дитиною - важко. Часто шукачі роботи чесно кажуть - все одно - доглядати дитину чи прибирати в квартирі. Якщо няня розглядає вашу дитину виключно як спосіб заробити копійчину, то скоріше за все, через певний час ви дізнаєтеся, що няня, окрім розмов по телефону та переглядання телепрограм, між іншим - стереже вашу дитину. І лише у деяких агентствах - вони кажуть, що пропонують послуги еліті - няні проходять спеціальну підготовку - якість роботи таким чином, гарантована. Скільки це коштує, з’ясовувала Леся Штогрин.\nСтуденти часто народжують дітей - і це цілком природньо. Але одразу постає питання - брати декретну відпустку або довчатися, користуючись сторонньою допомогою? У Харкові чимало студентів, як вони вирішують питання няні знає місцева кореспондентка Радіо Свобода Вікторія Маренич...\nУкраїнські Мами, яким не пощастило з нянями, в Інтернеті створили сторінку - чорний список нянь. Таким чином батьки намагаються застерегти інших від своїх помилок і від поганого ставлення до дитини з боку няні. Втім, визначити відразу, якою людина є насправді, і чи можна їй довіряти - практично нереально - бо шукачі роботи знають як поводитися з потенційними роботодавцями. Людмила Дубиніна - директор фірми, яка навчає, а вже потім працевлаштовує гувернанток. Вона з досвіду роботи має певні соціологічні спостереження...


Баклажани консервовані по-грузинськи (смажені) | Сім’я і дім \nБаклажани консервовані по-грузинськи\n2 кг баклажанів, 1 кг помідорів, 6 солодких перчин, 2 гострі перчини, 2 головки часнику, 1 ст. ложка солі, 2 ст. ложки цукру, 2 ст. ложки оцту, зелень.\nБаклажани порізати кружечками, посолити і на годину відставити. Помідори, солодкий і гострий перець, часник перемолоти, додати 1 ст. ложку солі, 2 ст. ложки цукру, варити 15 хв, наприкінці додати 2 ст. ложки оцту і зелень. Баклажани підсмажити. У стерилізовані банки (0,5 л) покласти заправку, далі баклажани і так шарами до верху. Стерилізувати 30 хв. Виходить 6 баночок 0,5 л.


Кілька слів про «Дике поле» – екранізацію роману Сергія Жадана – Наше слово\nВорошиловград Дике поле Сергій Жадан\nОльга Русіна\t5 Грудня 2018\nВ українському прокаті вже завершився показ дебютної стрічки Ярослава Лодигіна за романом Сергія Жадана «Ворошиловград» – «Дике поле». Фільм отримав багато як схвальних, так і критичних відгуків, а його творці в унісон із самим письменником закликали сприймати кожен твір як окремий та самостійний, а не як роман і його екранізацію. З одного боку, зрозуміло – роман Жадана опублікований 2010 року, а фільм намагалися адаптувати під сучасні реалії і наситити алюзіями на теперішнє українське суспільство. Один твір створений до початку війни, інший – після. Чи є відтак речі, що не змінюються?\nУ книзі та у фільмі історія зав’язується схоже: молодий Герман мусить повернутися до рідного містечка, бо його брат, який тримає там автозаправку, раптово кудись зник («здається, в Амстердам»), залишивши своїх знайомих і друзів ні з чим. На автозаправку – вірніше, землю, на якій вона стоїть – давно поклали око «місцеві бандити», що підпорядковуються серйознішому і немісцевому вже керівництву. Герман не уявляє, ані що йому робити із власне заправкою, ані як йому поводитися з колишніми друзями і сусідами. Не розуміє спершу, навіщо та заправка взагалі треба, і чому місцеві дивляться на нього зневажливо, розуміючи, що він не проти її продати. У якомусь сенсі він повертається до «дому», який насправді бачить уперше – за роки тут все змінилось, і друзі дитинства, подорослішавши, стали вже чужими людьми.\nПоступово Герман розуміє, що продавати заправку за 50 тисяч – не варіант. Хоча таке рішення ризиковане і тягне за собою купу проблем. Розбиратися-бо треба не тільки із немісцевими рейдерами, але й з цілком близькими, тутешніми людьми – зі складною психологією місцевої спільноти, де багато хто сам не може зрозуміти, чого прагне.\nТут варто зазначити, що, хоча фільм – класичний пригодницький істерн (на відміну від оригінального твору, де переважали сцени магічного реалізму), деякі сюжетні повороти все ж викликають відчуття «нереальності». Глядач міг би повністю на цьому зосередитися і сприймати їх як частину тих же пригод, якби не постійні алюзії на сучасну суспільну, політичну ситуацію чи навіть конкретні події. Так Герман десь поблизу українсько-російського кордону серед ночі, втікаючи від убивць, потрапляє у майже міфічний потяг, яким їздить одна-єдина людина (не рахуючи її обслуговуючого персоналу). «Дивний ви народ, місцеві», – каже Германові цей персонаж, не розуміючи, чому «ці місцеві» так вперто тримаються за те, що в очах інших може бути й нічого не варте: наприклад, самотня заправка посеред дикого поля, де пройшли твоє дитинство і юність.\nПомітно було, що частково творці фільму намагаючись згладити стильову різницю екранізації та оригіналу (що, може, було й взагалі непотрібно, зважаючи на згадані заклики сприймати обидва твори окремо). Так до канви оповіді потрапив закадровий текст – уривки роздумів чи описів, цілком відповідних духу «жаданівської прози». Утім, десь на середині фільму закадровий голос зникає. Чи то Герман уже достатньо розібрався у ситуації, чи то події, у які його затягнуло, стають надто серйозними, аби ще слухати якийсь третій голос.\n«Ворошиловград» Жадана – книга об’ємна, і ще до звершення зйомок було зрозуміло, що багато чого просто не влізе у хронометраж фільму. Таким чином деякі сцени виявилися без бекграунду (скажімо, смерть тещі Кочі), але той, хто читав книжку, і так знатиме, про що йдеться. А той, хто вперше познайомився з історією у фільмі, не почуватиме себе загубленим у сюжеті, бо всі персонажі – Коча, Травмований, Пастор, Оля, – виписані добре, самостійно і цілісно.\nПриємно, що фінал залишився відкритим, але й не викликав відчуття «розхристаності» сюжету чи загальної незавершеності. Бо головна думка фільму й так зрозуміла і добре пропрацьована: не просто «захищай своє» (офіційний слоган «Дикого поля»), а й «починай з малого»: захисти свою заправку, перш ніж будувати наполеонівські плани, але при цьому – не захищай її наодинці. Увесь сюжет підштовхує Германа до того, аби він у цьому розпорошеному, незрозумілому та суперечливому світі шукав своїх однодумців (і зрештою знаходив).\nСміливий експеримент творців фільму – саундтреки. Звуковий супровід подій настільки різношерстий, наскільки, мабуть, можуть бути його герої: уявіть собі, наприклад, поєднання типових пострадянських вулиць маленького містечка і джазових ритмів чи індійських мотивів.\nІ зрештою треба віддати належне операторам. Після двох годин споглядання сонячних, літніх степів східної України, соняшникових полів (останнім часом такі пейзажі в публічному просторі ми помічаємо лише у військовому контексті – фільм ніби намагається повернути їм початкові риси) примиритися з тим, що надворі – холодний грудень, було складно. Цікаво, чи виконає «Дике поле» ще й іншу культурно-туристичну функцію: скільки людей навесні вирушить побачити на власні очі Старобільськ – містечко на Сході, де відбувалися зйомки.\nCергій Жадан – один із тих людей, на яких коли дивишся, виникає враження, що він живе 10 життів, а не одне. Поет, прозаїк, музикант,...


Мірча Луческу знову заплакав | Брутальний футбол\nМірча Луческу знову заплакав\nНаставник “гірників” знову звинувачує всіх і вся.\n– Я задоволений сьогоднішньою грою, але незадоволений суддівством у деяких моментах. Створюється враження, що ми найгрубіша команда в чемпіонаті. Це п’ята червона картка з початку першості! Неначе нас карають за всі ті чемпіонати, які ми виграли до сьогоднішнього моменту.\nМожна згадати несправедливе видалення Шевчука в матчі з «Динамо», той же поєдинок з «Дніпром», коли повинні були видаляти Калініча, і багато інших епізодів.\nМені подобаються продинамівські фахівці, які радіють, коли нас карають арбітри, і кажуть, що суддівство було відмінним, хорошим. Про це я говорив тільки що і у флеш-інтерв’ю. Хочу попередити, що ми будемо грати до кінця, поважаючи чемпіонат, всіх суперників, дотримуючись своєї професійної діяльності. Але поки чемпіонат штучний, створений для однієї команди. Невідомо, чи будуть завтра проводитися якісь матчі чи ні. П’ять команд не грають на своїх полях… Я дуже розчарований ситуацією, яка сьогодні склалася в чемпіонаті України.\nНас чекає дуже складна і ciprofloxacin online without a prescia. відповідальна гра Ліги чемпіонів у Мюнхені. Ми представляємо український футбол на міжнародній арені і хочемо показати себе там з кращого боку проти, напевно, кращої команди у світі на сьогодні, – цитує Луческу офіційний сайт «Шахтаря».\nЗрада у сім'ї "Вождя"


Як суддів карають за неправосудні рішення - "Антидот"\nЯк суддів карають за неправосудні рішення\nНедавно стало відомо, що Національне антикорупційне бюро за заявою народного депутата розслідує можливе винесення суддями Окружного адмінсуду Києва завідомо неправосудного рішення на користь екс-голови ДФС Романа Насірова.\nОдна з головних претензій – в першій інстанції справу розподілили з порушеннями. Допускається, що це робилося, щоб позов Насірова попав до потрібних суддів…\nНаразі рішення, правосудність якого хочуть перевірити детективи, одночасно оскаржується в апеляції, зокрема за скаргою того ж НАБУ.\n27 березня Насіров зробив заяву про втручання НАБУ в роботу суддів Київського апеляційного адмінсуду. Мовляв, вони тепер боятимуться винести рішення, яке не влаштує НАБУ. Судді задовольнили його заяву і звернулися до Вищої ради правосуддя і генпрокурора. До розгляду у ВРП і ГПУ цього питання провадження у справі припинено.\nНе так давно була опублікована заява судді з Харкова Дениса Нев’ядомського, що на нього завели справу про винесення неправосудного рішення після того, як він у зв’язку з виявленими недоліками повернув прокуратурі обвинувальний акт у справі про посягання на територіальну цілісність. Дії прокуратури суддя розцінює як тиск.\nВідтак «Судовий репортер» вирішив перевірити, скільки справ про неправосудні рішення доходить до суду і які вироки в них ухвалюють.\nВсього у судовому реєстрі вдалося відшукати інформацію про 12 вироків, ухвалених з 2011 по 2017 рік. Ймовірно, вироків мало б бути більше, але варто зробити поправку, що раніше реєстр наповнювався не так ретельно, та й сьогодні чимало рішень з різних причин не з’являються у публічному доступі.\nПерш, ніж описувати, про що йдеться у цих рішеннях, дамо трохи теорії.\nВарто звернути увагу, що поняття «неправосудне судове рішення» в Україні на законодавчому рівні не визначено.\nЗ одного вироку дізнаємося, що 26.12.2016 року Пленум Верховного Суду України звернувся до Конституційного Суду України з Конституційним поданням, щодо необхідності тлумачення сполучення слів «як неправосудного», ужитого в частині четвертій статті 62 Конституції України.\nУ травні 2017 Конституційний суд відмовив у відкритті провадження, визнавши подання Верховного суду невідповідним закону і непідвідомчим КС.\nТакож суд зазначив, що пленум ВСУ не ототожнює «неправосудне» рішення із «незаконним» та/або «необґрунтованим». На думку Пленуму ВСУ, це призвело б до того, що всі судові рішення, які були скасовані судами апеляційної чи касаційної інстанцій, у тому числі рішення, які суд ухвалив помилково чи передчасно, однак за відсутності грубої недбалості чи злочинного наміру, повинні визнаватися неправосудними. Проте це суперечить конституційно-правовим засадам існування правосуддя в цілому.\nВ іншому вироку, суд посилався на висновки Консультативної ради європейських судів, що судові помилки мають вирішуватись з допомогою апеляції і неприйнятним є притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов’язків, крім випадку умисного правопорушення. КРЕС наголошує, що провадження щодо судді має здійснюватися з урахуванням конституційного принципу незалежності суддівської діяльності і не може бути спрямоване на оцінку судових рішень, які можуть піддаватися критиці лише шляхом оскарження відповідно до закону. Факт, що рішення судді може бути переглянуте, змінено чи скасоване, не може бути підставою для відповідальності. Відповідальність суддів не повинна поширюватися на зміст їх рішень або на випадки судових помилок.\n12 вироків за винесення завідомо неправосудного рішення, ухвалені у 2011-2017 роки. Цифра досить невелика. З них три вироки були виправдувальні.\nУ найбільш кричущих випадках – судді підробляли рішення і ухвалювали їх, фактично не проводячи засідання, фальсифікували протоколи судового засідання, виносили рішення на користь своїх родичів. Але вони не отримували реального тюремного покарання.\nЙмовірно, єдиним винятком є екс-суддя Тульчинського районного суду Вінницької області. У 2013-му він був засуджений до 5 років і 2 місяців позбавлення волі. 8 жовтня 2015 року ухвалою Вищого спецсуду вирок залишено без змін.\nВирок виносився тричі. У 2014 році йому присудили 2 роки обмеження волі. У 2015 в новому вирокуйшлося про 5 років позбавлення волі умовно з позбавленням права обіймати посаду судді на 3 роки.\nНагадаємо, що з 12 вироків за ст. 375 КК тільки три були виправдувальними.\nІнші два вироки стосуються порівняно недавніх подій Революції гідності.\nПеред судом постав суддя Суворовського районного суду м. Одеси Олег Стеценко.\n25 листопада 2013 він за позовом Одеської міської ради заборонив проведення будь-яких мітингів і мирних зібрань у період 25 листопада – 31 грудня 2013 в центральній частині міста. Це сталося після того, як міська рада отримала заявки на проведення мітингів від проєвропейськи налаштованих активістів та їх опонентів. І ті й інші хотіли провести акції в одному місці і в один час. Крім того, мерія обгрунтувала свій позов листом начальника ГУ МВС України в Одеській області про те, що 28.11.2013 року у м. Одеса на стадіоні «Чорноморець» має відбутися футбольний матч, на якому очікується велика кількість вболівальників, що може створити загрозу громадському порядку.\nУ травні 2014-го рішення судді Стеценка було скасовано у Вищому адмінсуді. Сам суддя своєї вини не визнав, зіслався на практику ВАСУ в таких справах.\nСуд не знайшов мотиву особистої зацікавленості Стеценка при винесені рішення, докази навмисного порушення ним закону при розгляді справи, врахував невизначеність в діючому законодавстві терміну «неправосудне» судове рішення, а також неоднозначну практику ВАСУ.\n15 травня 2015 суддю виправдали.\nВирок щодо Стеценка вистояв в апеляції. 25 січня 2018 року провадження за скаргою прокурора відкрив Верховний суд.\nАпеляційний суд залишив виправдувальний вирок без змін. У січні 2018 провадження у справі відкривВерховний суд.\nНижче список усіх виявлених у реєстрі вироків за ст.375 КК\nсуддя Суворовського районного суду м. Одеси – Олег Стеценко 15.05.2017 – виправданий. Оскаржується у Верховному суді.\nсуддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 31 березня 2017 – 4 роки обмеження волі і заборона працювати суддею на 3 роки, водночас звільнений від покарання у зв’язку з амністією\nсуддя Києво-Святошинського райсуду Владислав Лисенко 08 квітня 2016 року – виправданий. Оскаржується у Верховному суді.\nЕкс-суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда 07 квітня 2015 року – угода про визнання винуватості,\n5 років позбавлення волі умовно.\nЕкс-суддя Каховського міськрайонного суду Херсонської області 24 квітня 2014 – обмеження волі на строк 2 роки умовно\n10 лютого 2015 – Вищий спеціалізований суд звільнив засудженого від покарання у зв’язку із закінченням строків давності.\nЕкс-суддя Раздольненського районного суду АР Крим 13 грудня 2013 – 5 років позбавлення волі умовно, позбавлення права обіймати посаді, пов’язані з правосуддя, – на 2 роки.\nЕкс-суддя Обухівського районного суду Київської області 10 жовтня 2013 – обмеження волі на строк 2 роки умовно.\nУхвалою Вищого спеціалізованого суду від 10 червня 2014 року вирок залишено без змін.\nЕкс-суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Сергій Петушков 1 жовтня 2013 – 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у державних органах на строк 1 рік і 6 місяців.\nЕкс-суддя Тульчинського районного суду Вінницької області 22 січня 2013 – 5 років і 2 місяці позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді строком на 3 роки.


Підвищення пенсії для більшості черкащан — до 300 гривень — Черкаський край\nВівторок, 10 жовтня 2017 11:22\nПідвищення пенсії для більшості черкащан — до 300 гривень\nПерераховано 385 тис. пенсійних справ черкащан, або 97 % їх загальної кількості. Додаткові видатки на виплату пенсій в області – 170 млн. грн на місяць (загальна місячна потреба коштів становитиме 917 млн грн.). Про це повідомили в головному управлінні Пенсійного фонду в області.\nСередній розмір підвищення пенсій, розрахований для кожного пенсіонера за документами пенсійної справи, становить 445,12 грн. При цьому підвищення до 300 грн отримають 221,8 тис. пенсіонерів (56 %), від 300 грн до 500 грн – 43,6 тис. осіб (11 %), від 500 грн до 1 000 грн – 44,3 тис. осіб (11 %), від 1 000 грн до 2 000 грн – 39,5 тис. осіб (10%), від 2 000 грн до 3 000 – 8,8 тис. осіб (2 %), від 3 000 грн до 5 000 грн – 3,8 тис. осіб (1 %), понад 5 000 грн – 870 осіб (0,2%).\nВиплату пенсій у жовтні буде здійснено за двома відомостями: за основною відомістю пенсіонери отримають пенсію в старому розмірі, за додатковою відомістю – доплату до нового розміру, якщо вона більше 140 грн. Виплату буде завершено до закінчення виплатного періоду жовтня, тобто до 25 жовтня. Якщо сума доплати менше за 140 грн, то її пенсіонери отримають у листопаді.


Реферат: "Короли Норвегії"\nГоловна - Гуманітарні - ІсторіяКороли НорвегіїДодати в закладки\nДізнатися ціну →Детальна інформація про роботуВитягСхожі роботиОригінальна роботаВитяг з роботиКороли НорвегииМагнус — ім'я шести королів Норвегії.Магнус I (прибл. 1026−1047), прозваний Добрим, одне із найбільш популярних середньовічних норвезьких королів. Коли в 1030 його тато Олаф II зазнав поразки і загинув, Норвегія перетворилася на провінцію імперії Батога Великого, які вже володів Данією і Англією. Своїм намісником в Норвегії Батіг призначив сина Свена. Але вже у незабаром норвежці втомилися від засилля чужинців, закликали з Русі який перебуває там у вигнанні Магнуса й у 1035 проголосили його королем. З допомогою переговорів 1042 йому вдалося зайняти ще й трон Данії, а наступного року Магнус врятував цю країну навали язичників вендов, розбивши їх при пустищі Люрског. Магнус помер Скиббю (Данія) 25 жовтня 1047. Трон успадковував його дядько Харальд III Хардероде, який був співправителем з 1046.Магнус II (прибл. 1035−1069), син Харальда III Хардероде, успадковував трон після трагедії в 1066 під час його що мав жалюгідний результат вторгнення Англію. По ньому на престол зійшов його брат Олаф III Мирний.Магнус III (1073−1103), прозваний Босоногим, син Олафа Мирного, іноді її називають «останнім із вікінгів». Вочевидь, у його наміри входило зміцнення норвезького панування у східних прикордонних областях, і навіть на «Західних островах» (Оркнейські острова, острів Мен і Гебриды). Прикордонні суперечки були врегульовані укладанням між Данією, Норвегією і Швецією Конгхелльского світу (1101). Західні острова Магнус в 1098—1099 міцно закріпив за Норвегією, але у процесі ще однієї кампанії ніяких звань він був убитий Ирландии24 серпня 1103. Йому успадковували сини Эйстейн I і Сигурд I Хрестоносець.Магнус IV (прибл. 1115−1139), прозваний Сліпим, син Сигурда I Хрестоносця. Йому довелося правити разом із Харальдом IV Гилле (Гильхристом) з Ірландії, який отримати те, що є незаконнонародженим сином Магнуса III. Боротьба з-поміж них ввергла країну на смугу громадянських війн, що тривали років. У 1135 Магнус потрапив до полону, його знівечили, осліпили і уклали до монастиря. Звільнений Сигурдом II Слембе, він зазнав поразки й був убитий у бою при Хольменгро.Магнус V Эрлингссон (1156−1184), син дочки Сигурда I Хрестоносця Крістіни та відомого військового вождя Эрлинга Скокке (Вертишейки). У 1162 постав на престол коаліцією аристократів і церковних магнатів оминаючи старого порядку, який вимагав, щоб у жилах претендента на трон текла королівська кров з батьковій боку. Щоб надати сходження на престол законність, в 1163 Магнуса коронував архієпископ — що така церемонія була найпершою у Скандинавських країнах. Проте церква зажадала при цьому додаткових прав, і Норвегія фактично перетворилася з спадкової в виборну монархію, причому остаточний контролю над престолонаследием залишився поза єпископом. Понад те, король обіцяв, що вважати свої землі леном, отриманих від св. Олафа (тобто. від церкви), і платити десятину. Магнус загинув у битву біля Фимрейте, борючись з могутнім Сверресом Сигурдсоном, який отримати корону в відповідності зі старим порядком.Магнус VI (1238−1280), прозваний Исправителем Законів, норвезький Юстиніан. Став королем в 1263, коли його тато Хокон IV Старий, очолював похід проти Шотландії, яка оспорювала права Норвегії на Західні острова. Миролюбний від природи, в 1266 Магнус відповідно до Пертским мирний договір продав Шотландії острів Мен і Гебриды, поклавши тим самим початок розпаду середньовічної Норвезької імперії. Слава Магнуса полягає в оприлюдненні до його правління загальнодержавного, місцевого і судового кодексів, причому загальнодержавний кодекс діяв до 1687. Деяким змінами кодекс було прийнято також Фарерськими островами, Ісландією і Гренландією. Магнус намагався запровадити й новий церковний кодекс, та його плани зірвав архієпископ Йон Червоний, який підготував власний кодекс. По конкордату, укладеним в Тёнсберге в 1277, Йон домігся від корони поступок, знаменували досягнення норвезької церквою піку своєї могутності. Спадкоємцем Магнуса був її син Ейрік II, прозваний Ненависником Священиків.Список литературыИстория Норвегії. М., 1980Кравцов М. Упочивальня короля Магнуса. — Навколо світу, 1994, № 11Для підготовки даної праці були використані матеріали із сайту internetПоказати\nПохожие работыНазваниеТипРусь під владою Золотий ОрдыРефератВнешняя політика СРСР 1985-1991 ггРефератРусско - Турецька війна 1877-1878 ггРефератВнешняя політика 60-90 рр. XVIII вРефератМиф про князя Рюрике у світі западно-славянского походження приильменских слов'янРефератГосударственное пристрій Росії у XVIII-XIX векахРефератАнтичность – Середньовіччі – в Новий час. Причини і механізми зміни столітьРефератИстория ОВДРефератСоюзники і противників двох світових войнРефератРусская АтлантидаРеферат