Бузок і аґрус | Відьмакопедія | Fandom\nВідьмак 3, Квести (Відьмак 3), Головні квести (Відьмак 3), Квести (Білий Сад)\nКорчма Білого Саду\nБузок і аґрус (англ. Lilac and Gooseberries) — другий головний квест гри «Відьмак 3: Дикий Гін».\nҐеральт і Весемір продовжують йти по сліду Йеннефер. Відвідувачі корчми Білого Саду (а саме Ґонтер О'Дімм) повідомляють відьмакам, що Йеннефер була в нільфгардській залозі, відповідно, капітан залоги може знати, де шукати чародійку.\nКомандир залоги Нільфгарду, розташованої у Білому Саду, капітан Петер Саар Ґвинлев, обіцяє сказати Ґеральту, де знаходиться Йеннефер, але взамін за це відьмак має позбутися грифона, що тероризує село.\nПісля пробудження од свого сну про Каер-Морен Ґеральт говорить про нього з Весеміром. Відьмаки обговорюють подальші дії з пошуку Йеннефер.\nПід час зборів у дорогу на них нападає зграя гулей. Гра передає контроль над персонажем у руки гравця та просить його розправитися із нападниками за допомогою срібного меча.\nЗамітка: З цього моменту ви можете дослджувати відкритий світ. Ви можете слідувати за позначкою завдання або ж піти своїм шляхом. Для того, щоб відкрити нові райони, вам необхідно буде продовжити історію.\nЦі землі наповнені різними побічними завданнями та контрактами, які ви можете виконувати коли заманеться. Вони також наповнені різноманітним рослинним світом, який можна збирати для занять алхімією.\nСлідувати за Весеміром\nҐеральт слідує за Весеміром\nКоли ви подолаєте усіх ворогів, за допомогою Відьмацького чуття уважно огляньте ділянку в районі дороги та підберіть кришталевий череп, який, вочевидь, лишила за собою Йеннефер.\nСлідом залазьте на коня та їдьте вслід за Весеміром.\nЗамітка: коли ви прямуєте стежкою чи дорогою, ваш кінь може повертати за допомогою мишки, без потреби натискання клавіш "вліво" та "вправо".\nТорговець ховається від грифона\nКоли відьмаки проїдуть крізь пограбоване село, почнеться відеовставка. Герої натраплять на торговця, якого атакував грифон.\nПісля короткого бою він злегка поранив Весеміра, схопив недоїдений труп коня та полетів геть. Купець вилазить зі свого сховку під возом, дякує відьмакам та питає, чи не чекають вони тепер якоїсь винагороди.\nҐеральт може погодитися і взяти 50\nв якості винагороди, а може відмовитися, і тоді Ґеральт пізніше зможе отримати знижку на його товари, коли той прибуде в Білий Сад, а також їжу від сестри купця, Ельзи, що утримує корчму Білого Саду.\nЗнову залазьте на коня і прямуйте дорогою до Білого Саду – селища, що колись було частиною Темерії, а тепер знаходиться під контролем Нільфгарду. Заходьте у корчму і поговоріть із власницею. Виявиться, що вона нічого не знає про жінку, яку шукають відьмаки і запропонує попитати інших постояльців. Весемір сяде за дальній стіл, воліючи обробити рану, завдану грифоном, а Ґеральтові необхідно буде опитати інших подорожніх.\nРозпитати подорожніх про Йеннефер\nВсього можливі три розмови в корчмі, відмічені як завдання. Насправді, Ґеральту необхідно поговорити тільки з Ґонтером О'Діммом, для того щоб завдання вважалося виконаним.\nМіка та його друг – двоє селян, що сидять найближче до столу Весеміра. Під час діалогу Ґеральт може накласти знак Аксій на співрозмовника, аби отримати від нього більше інформації або схилити його на свій бік. В даній розмові це дасть нам додаткові 25\n. Замітка: використання Аксію в даному діалозі призведе до бійки на виході з корчми. Обрання будь-якого іншого варіанту відповіді не запускає цю подію.\nАльдерт Геєрт – вчений з Оксенфурту, який не надасть Ґеральту корисної інформації про Йеннефер, але розповість цікаву історію та познайомить відьмака (та гравця) з гвинтом - карточною грою, що дуже популярна у світі «Відьмака». Розмова з Альдертом розпочинає побічний квест «Збери їх усі».\nҐонтер О'Дімм — торговець, що став волоцюгою. Він впізнає Йеннефер з опису Ґеральта і розповідає йому, що та розмовляла з місцевим нільфгардським капітаном перед тим, як знову ринутися в дорогу. Ґеральт отримає предмет, нільфгардську лимонну, якщо він дозволить О'Дімму замовити для нього випивку. Ґонтер пропонує Ґеральтові відправитися до Нільфгардської залоги для пошуку більшої інформації.\nКапітан нільфгардської залоги дбає про селян, але суворо карає за неслухняність\nНаправитися до нільфгардської залоги\nЯкщо під час розмови з Мікою та його другом ви наклали на Міку знак Аксій, то на виході з корчми Ґеральт зіткнеться з трьома селянами, які явно шукають привід для бійки. Ненависть до відьмаків — як раз один із них. Якщо ви оберете накласти Аксій на одного з п'янчуг, то це виключить його з бійки, а відьмак отримає додаткові 25\nОбрання бійки «один на один» із ватажком виключить з бійки двох інших молодиків, але тільки доки Ґеральт не відлупцює першого. В будь-якому разі по закінченню сутички Білий Вовк отримає 350\nТепер направляйтеся до залоги нільфгардців та поговоріть із капітаном Петером Сааром Ґвинлевом. Замітка: дорогою до залоги не пропустіть побічний квест «Пательня як нова», який є доволі легким.\nҐеральт все-таки в першу чергу відьмак, і капітанові це добре відомо. Тож взамін за інформацію про Йеннефер він просить нашого героя принести йому голову грифона, що завдає великих проблем селищу. Для цього він радить відмакові поспілкуватися з мисливцем Миславом, який знайшов тіла нільфгардців, атакованих грифоном, і травницею Томірою, аби та допомогла Білому Вовку в пошуках крушини – трави, необхідної для приманювання грифона. Замітка: поспілкуватися з Томірою до розмови з капітаном не вийде – її двері будуть зачинені.\nДля продовження квесту вам буде необхідно завершити наступний квест «Бестія з Білого Саду», який активується одразу після розмови з капітаном.\nГотуйтеся покинути Білий Сад\nВесемір повідомляє Ґеральту про своє занепокоєння п'яними бандитами\nТільки-но з контрактом на грифона буде покінчено, зустріньтеся з Весеміром у корчмі Білого Саду. Звична публіка змінилася бандитами, у яких після декількох чарок вже сверблять кулаки.\nЗамітка: початок розмови з Весеміром активує низку подій, що перенесуть вас далеко від Білого Саду. Побічні квести, які ви ще не активували або не встигли виконати, буде автоматично провалено. Власниця корчми, Ельза, також стане недоступною, проте карти для гвинту, які вона продає, все ще можна буде придбати у Брана.\nНезабаром почнеться відеовставка, в ході якої бандити, що шукають бійки, вирішили вбити двох відьмаків. Почнеться міні-квест «Інцидент у Білому Саду», в ході якого Ґеральт доведе бандитам, що вбити відьмака, а тим паче двох, не так просто, як видається.\nМісцеві жителі злякалися різанини та вимагають, щоб Ґеральт та Весемір пішли геть. Ті так і роблять, та на виході зустрічають патруль Нільфгарду на чолі з самісінькою Йеннефер! Чародійка наполягає, аби Ґеральт поїхав із нею до Визіми для аудієнції з імператором. Весемір, проте, знаючи, що краще не втручатися в політику, вирішує відправитися до Каер-Морену.\nУ відеовставці, що почнеться після цього, на Ґеральта, Йеннефер та супроводжуючих героїв солдатів Нільфгарду нападає Дикий Гін. Вершники Гону вбивають імперських солдат, та Йеннефер за допомогою закляття знищує міст, відриваючись разом із Ґеральтом від переслідування. Вони прибувають до Визіми, і квест завершується, а разом із ним і пролог гри.\nЗапис у журналі\nЙеннефер нарешті зв'язалася з Ґеральтом. Вони не бачили одне одного декілька років, і раптом вона пише йому листа, що пахне бузком і аґрусом, прохаючи, звісно, про зустріч у селі Вербичі. "Справа надзвичайної важливості", – додала вона.\nТож, як і завжди, коли справа стосувалася Йеннефер, відьмак полетів із шаленою швидкістю. На жаль, він прибув запізно. Війська вщент зруйнували Вербичі. Йеннефер ніде не було. За допомоги Весеміра, з яким Ґеральт зіткнувся на своєму шляху, він узяв її слід. Йен поїхала на північ, з великою швидкістю долаючи дикі землі та поля бою. Вона поспішала. Можливо, вона була в біді...\nЗрештою, Йеннефер сама знайшла Ґеральта. У давніх закоханих не було й миті насолодитися своїм возз'єднанням – Йеннефер наполягала, аби вони тієї ж секунди вирушили до Визіми. Імператор Нільфгарду чекав на них там. І хоча колишня столиця Темерії була розташована лише в декількох милях від Білого Саду, дорога виявилася нелегкою...\nНа самому початку квесту, біля того місця, де відьмаки влаштували тимчасовий табір, можна знайти кришталевий череп крука, що лишила після себе Йеннефер.\nКоло возу Брама, торговця, якого атакував грифон, лежить декілька трупів. Судячи з усього, їх убив грифон, але сам Брам у розмові цього ніяк не згадує.\nНільфгардські солдати, що віджимаються недалеко від входу в залогу, відпочивають лише між дванадцятою та першою годинами ночі.\nTHE WITCHER 3 Enhanced Edition 2 PL 1440p 60 FPS\nОтримано з https://witcher.fandom.com/uk/wiki/%D0%91%D1%83%D0%B7%D0%BE%D0%BA_%D1%96_%D0%B0%D2%91%D1%80%D1%83%D1%81?oldid=18485\nКвести (Відьмак 3)\nГоловні квести (Відьмак 3)\nКвести (Білий Сад)


Ціною біткойна маніпулювали за допомогою Tether - дослідження - Останні новини про Біткоїн, Етереум та інше - CoiNews\nЦіною біткойна маніпулювали за допомогою Tether - дослідження\nPublished on 14 Jun. 2018\nРинкові маніпулятори використовували токен Tether (USDT) для штучного збільшення ціни біткойна протягом 2017 року. Про це йдеться у нових дослідженнях фінансових аналітиків з Університету Техасу, Джона Гріффіна (John Griffin) та Аміна Шамса (Amin Shams), які стали відомими після виявлення підозрілих активностей у VIX минулого року.\nУ опублікованому документі “Чи дійсно біткойн пов’язаний з Tether” (Is Bitcoin Really Un-Tethered), Гріффін і Шамс зазначають, що стабільний токен USDT, який, як стверджується, має прив’язку долара США у співвідношенні 1:1, неодноразово використовувався для надання підтримки ціни біткойна під час ринкових спадів.\nВ цілому ми виявили, що Tether має значний вплив на криптовалютний ринок. Tether, здається, використовується як для стабілізації, так і для маніпулювання цінами на біткойн. Навіть менше 1% таких масивних транзакцій Tether в 50% випадків призводили до швидкого зростання біткойна та в 64% випадків - інших топових криптовалют,\n- пишуть дослідники.\nХоча така кореляція може бути просто пов'язана з тим, що транзакції саме в Tether говорять про збільшення попиту від трейдерів. Дослідники стверджують, що інші дані дозволяють припустити, що Tether не може повністю підтримуватися доларом - принаймні не весь час.\nДля підтвердження своєї гіпотези Гріффін і Шамс відзначили, що існує тенденція до негативного тиску на ціну біткойна на кінець кожного місяця, коли випускається велика кількість токенів Tether. На думку аналітиків, це може вказувати на те, що на кінець місяця необхідні доларові резерви, пов'язані з Tether. Мається на увазі, що Tether випускає непідтримувані доларом токени, щоб допомогти підтримати ціну біткойна, а потім в кінці місяця продає BTC, щоб повністю повернути цінність USDT.\nTether все частіше потрапляє під пильну увагу, оскільки ринкова капіталізація токена значно збільшилася за останній календарний рік. Так як біржі часто стикаються з труднощами при пошуку банківських партнерів і досягненні відповідності нормативним вимогам, необхідних для надання торгових пар з фіатними валютами, багато бірж для пар з альткойнами використовують токен Tether як шлюз для фізичного долара.\nКомісія з торгівлі товарними ф’ючерсами (CFTC) нібито направила повістку до суду керівникам Tether, а також криптовалютній біржі Bitfinex, з якою пов’язують Tether, у грудні, хоча не зрозуміло чи відбулося розслідування, яке приведе до яких-небудь зобов’язуючих дій.\nПроте на початку цього року у звіті компанії BitMex Research було встановлено, що резерви Tether, ймовірно, розміщені в Puerto Rico у Noble Bank. Подальше дослідження Bloomberg виявило, що Bitfinex та Tether мають банківський зв'язок з Noble, але жодна компанія не підтвердила це публічно.


Відновлення АБ радіотелефонів | Світ електронних схем\nВідновлення АБ радіотелефонів\nОпубликовано 04 Jul 2013 в рубриці «Схеми»\nПік популярності ‘кімнатних “радіотелефонів, розрахованих на невелику видалення трубки від базового блоку, підключеного до міської телефонної мережі, в общем-то. Минула, оскільки всюдисущими стали мобільні телефони стільникового зв’язку. Але у багатьох вони як і раніше “пашуть” в квартирах, і питання їх надійної експлуатації залишаються.\nОдин з таких актуальних питань – це передчасний (як здається власникам радіотелефонів) “знос” (втрата ємності) акумуляторної батареї (АБ). Нерідко трапляється, що куплений в магазині новий радіотелефонний апарат (РОТА) ще протягом гарантійного терміну не забезпечує заявленої в паспорті нормальної роботи (20 30 хв безперервної розмови за умови зарядженого акумулятора) У моїй практиці втрата ємкості акумулятора ставала помітна на 3-4 місяці експлуатації РОТА. Які причини втрати ємності акумуляторів? Їх кілька.\nПо-перше, це умови експлуатації РОТА. Один власник веде часті розмови і. відповідно, часто розряджає і заряджає акумулятор (коли кладе трубку на “базу”) Інший розмовляє рідко. і, як правило, його трубка постійно знаходиться на “базі”, тобто в режимі підзарядки. Незважаючи на те. що в більшості РОТА система підзарядки автоматизована (заряд АБ відбувається до певного моменту і при “насиченні” акумулятора припиняється), це не рятує положення, оскільки АБ мало “тренується” періодичними циклами розряд-заряд. Виробники РОТА орієнтуються на перших, активних користувачів телефонів, у яких тренування акумулятора відбувається сама собою. Таким чином, активний власник РОТА. сам того не відаючи, продовжує ресурс роботи телефону від штатного акумулятора. По-друге, важливо, який тип акумулятора використовується. Нікель-кадмієві (NiCd) (рис.1) акумулятори коштують дешевше, вони до цих пір випускаються, але мають горезвісний “ефект пам’яті”. Цей еф4 «кт проявляється у втраті ємкості АБ, якщо не до кінця розряджений акумулятор включається в режим заряду (трубка кладеться на базу) При постійній експлуатації в такому режимі час “активного” використання трубки поступово зменшується, що створює незручності. Люди починають лаяти виробників РОТА, жаліють “викинуті на вітер” гроші, хоча ситуацію насправді легко виправити.\nПерш за все, слід зазначити, що більш пристосовані до частої зміни режимів NiMH-акумулятори (рис.2). Вони позбавлені “ефекту пам’яті”, здатні набирати ємність при частковому розряді практично до максимуму і, навпаки, “не люблять”, коли їх розряджають до кінця. Який тип акумулятора використовується в конкретному випадку, легко уточнити, відкривши кришку батарейного відсіку РОТА і прочитавши позначення на корпусі акумулятора. Обидва розглянутих типу АБ по зовнішньому вигляду схожі і, як правило, мають номінальну напругу 3,6 В. Крім того, вони розрізняються ємністю, величина якої прямо визначає тривалість розмови. Для звичайних користувачів РОТА я б не радив купувати акумулятори ємністю нижче 600 мА год Існують ще акумулятори Li-ion (рис.3), які відрізняються від розглянутих технологією виготовлення, тривалим ресурсом роботи, зовнішнім виглядом і областю застосування (використовуються в стільникових телефонах).\nКрім заміни NiCd акумулятора на NiMH, є простий і ефективний спосіб відновлення акумуляторів РОТА Для цього від’єднаний від трубки акумулятор (ємністю 300 … 2000 мА год) примусово розряджають, підключаючи до його висновків резистор опором 10 Ом і потужністю розсіювання 1 Вт Паралельно резистору бажано підключити будь вольтметр постійного струму з межею вимірювання 5 … 10 В для контролю розряду АБ. Без контролю можна вважати, що акумулятор ємністю 300 мА год повністю розрядиться через годину. Резистор в процесі розряду може трохи нагріватися. Для акумуляторів іншої ємності підбирається резистор іншого опору. На практиці помічено, що чим більше опір шунтуючого резистора (звичайно, до певних меж), тим довше буде служити АБ.\nРозряджену таким чином АБ встановлюють в трубку, яка кладеться на базу, і заряджають е протягом 8 … 10 год (в цей час бажано не використовувати трубку для розмови, тому роз’єм телефонної лінії на РОТА краще відключити) Потім АБ знову розряджають за допомогою резистора і заряджають на базі. Цикл примусового розряду і штатного заряду повторюють 5 7 разів. В результаті акумулятор відновлюється в стан, близький до нового. В принципі, можна обмежитися і 2-3 циклами, результат по збільшенню ємності буде помітний і після цього.\nУ такий спосіб мені вдалося відновити понад п’ять десятків NiCd і NiMH акумуляторів для РТА Виняток становили лише зовсім “пропащі” екземпляри, тривалий час знаходилися в повній бездіяльності. Вони зазвичай проявляють себе відсутністю помітного ефекту вже після 1-2 циклів розрядки / зарядки Рекомендованим способом можна відновлювати й інші мініатюрні АБ з іншим номінальним напругою.\nТеги: ємності, акумуляторів, акумулятора, експлуатації, роботи, розмови, трубки


Лікування кісти яєчника медикаментозно » журнал здоров'я iHealth\niHealth » Гінекологія » Захворювання » Лікування кісти яєчника медикаментозно\nКіста яєчника – патологія, яка зустрічається у багатьох жінок. Як правило, це доброякісне утворення, яке складається з тонких стінок, всередині яких зосереджена рідина. Варто пам’ятати, що правильне лікування допоможе швидко позбутися від кісти. Багатьох жінок цікавить питання, чи можна вилікувати кісту яєчника без операції — медикаментозно? Постараємося на нього відповісти.\nКіста яєчника: що собою представляє і як від неї позбутися?\nЯк правильно лікувати кісту яєчника, залежить від її стадії, форми та локалізації. Часто однією з головних причин її виникнення є порушення гормонального балансу. Тому найчастіше лікування проводиться медикаментозно, без операції, з використанням гормональних препаратів. Звичайно, таким способом можна вилікувати далеко не всі види кіст.\nРізновиди кіст яєчника:\nФункціональні — зустрічаються досить часто. Їх особливість в тому, що вони можуть самостійно розпочати зворотний розвиток і розсмоктатися. З’являються такі порушення процесу нормальної овуляції. Вилікувати їх можна консервативним способом.\nЕндометріоїдні — утворюються з ендометрію, який розростається в тканині яєчника. Така патологія може бути однією з форм ендометріозу.\nДермоїдні — вважаються товстостінними. Розростаються дуже повільно, але мають постійний характер.\nСправжні кісти яєчника – доброякісні пухлини.\nПрибрати справжні, дермоїдні та ендометріоїдні кісти яєчника можна хірургічним методом. Іноді такі кісти вимагають негайної операції, наприклад, може статися некроз або розрив.\nКоли кістозні освіти потрібно лікувати медикаментозно?\nЗ допомогою ліків борються тільки з невеликими (до 10 міліметрів) функціональними кістами яєчників, які можуть не проявляти себе ніякими симптомами і не є причиною безпліддя.\nПри таких утвореннях своєчасне доцільне лікування може повністю і за короткий термін звести яєчник. Інші різновиди кіст не можуть розсмоктатися самостійно. Також вони можуть вирости до великих розмірів і навіть переходить у злоякісну пухлину.\nЗа темою: Кріодеструкція шийки матки, що за процедура\nЯк зазначалося вище, медикаментозно можна лікувати тільки функціональні (лютеиновие і жовті) кісти яєчника, які здатні розсмоктуватися самостійно. Позбутися від них простіше, чим від інших різновидів утворень.\nЯк правило, якщо кіста не зникла сама протягом 3 — 4 менструальних циклів, фахівець призначає гормональну терапію. Препарати гормональної групи прописують на 3 місяці з регулярним проходженням ультразвукового обстеження, щоб спостерігати за динамікою освіти. Важливо вчасно виявити ускладнення, які може спровокувати кіста.\nТерапія гормональними препаратами\nЛікування гормональними контрацептивами спрямовано на зниження рівня естрогенів і придушення овуляції. Завдяки цьому кіста яєчника розсмоктується і нові освіти не розвиваються.\nДодатковим плюсом при лікуванні гормональними препаратами вважається те, що можна уникнути небажаної вагітності. Головне – це прийом ліків своєчасно і чітко за приписом лікаря. Гінеколог може призначити: Діані, Логест, Жанін.\nДосить часто кіста утворюється на тлі іншого захворювання сечостатевої системи. Якщо пацієнтка має запалення статевих органів, то паралельно необхідно провести протизапальну терапію.\nЛікування проводиться медикаментозно і включає прийом таких препаратів:\nпротигрибкові та протимікробні ліки;\nНе можна підбирати препарати для лікування самостійно. Потрібно відвідати лікаря — саме він визначить правильне медикаментозне лікування, яке допоможе позбутися від кісти яєчника.\nБудь-які захворювання та запалення статевих органів призводять до пригнічення захисних функцій імунної системи. У випадку з кістозними утвореннями зміцнення імунітету обов’язково для того, щоб відновити боротьбу з чужорідними утвореннями. Лікування кісти яєчника має включати в себе вітамінно-мінеральну терапію, в якій обов’язково повинні бути присутніми фолієва і аскорбінова кислота, вітамін Е, який вважається жіночим вітаміном.\nЧасто на тлі утворення кісти яєчника у жінок відбуваються емоційні і психологічні розлади, депресії, стреси і переживання. Потрібно приймати препарати, що володіють седативними властивостями, бажано на основі натуральних компонентів, наприклад, Нотта.\nВ деяких випадках лікар може вважати за необхідне лікування антидепресантами. Важливо пам’ятати, що такі медикаменти не можна призначати собі самостійно, оскільки вони діють на психологічну і нервову систему. Така терапія вимагає пильного спостереження спеціаліста.\nБагато кісти протікають безсимптомно. Однак виникнення дискомфорту і болів все ж можливо. У таких випадках можна використовувати протизапальні і болезаспокійливі ліки, такі як Ібупрофен і Парацетамол.\nТакож іноді застосовуються спазмолітичні засоби: Спазмалгон, Але-шпа. Уникайте неконтрольованого прийому цих препаратів. Якщо жінка відчуває нестерпні болі, то це може свідчити про розрив кісти або викликаних їй ускладненнях, тому потрібно негайно звернутися до лікаря за допомогою. При розриві, або нагноєнні перекруте необхідно термінове хірургічне втручання.\nВраховуючи те, що кісти можуть виникати при підвищенні рівня гормону – естрогену, для ефективного лікування рекомендовано дотримуватися дієти, яка допоможе тримати гормони в нормі.\nраціон повинен бути збагачений свіжими овочами і фруктами;\nслід вживати тільки свіжі продукти;\nвиключити з раціону борошняне і солодке;\nпри зайвій вазі стежити за калорійністю продуктів харчування;\nвідмовитися від гострого, пряного, спецій та інших дратівливих продуктів.\nЗвичайно, за умови дотримання всіх рекомендацій лікаря вилікувати кісту яєчника можна без операції. Однак, якщо після закінчення 3 менструальних циклів немає ніяких змін, слід задуматися про операції. Іноді медикаментозне лікування може тривати до 6 місяців. Препарати призначає лікар після проведення УЗД та інших обстежень. Також бажано спостерігатися завжди в одного фахівця, щоб можна було скласти оптимальну і правильне лікування.\nДорогі жінки, пам’ятайте: для того, щоб не лягати під чим хірурга, слід чітко дотримуватися приписи лікаря, а також регулярно спостерігатися у гінеколога, щоб попередити ускладнення і патології.\nЗа темою: Будова сечового міхура: особливості у жінок\nРозрив кісти яєчника: лікування та профілактика


ТОП фестивалів на Запоріжжі - zaporizhski.info\nЗапоріжжя – легендарне українське місто, яке здавна славиться своєю видатною історією, неймовірною архітектурою, природними надбаннями, чудовими людьми та атмосферою. Місто щорічно приваблює тисячі туристів, адже їм дійсно є на що подивитися. Чудовою нагодою відвідати Запоріжжя є низка фестивалів, які щорічно відбуваються у місті, пише сайт zaporizhski.info. Пропонуємо вам перелік найвідоміших фестивалів Запоріжжя, які варто відвідати кожному.\nХортиця Фрідом – фестиваль вільних людей\nМіжнародний Запорізький кінофестиваль «ZIFF»\nФестиваль вуличної їжі – «Пікнік на Райдузі»\nМузичний фестиваль Запоріжжя «Оркестр-FEST»\nЦе безперечно один із найпопулярніших фестивалів Запоріжжя, який щорічно відвідують гості не лише з інших міст України, але й з-за кордону.\nЩорічно на відвідувачів заходу чекають виступи відомих українських виконавців та гуртів, етно-сцена, зона фуд-корту та для наймолодших гостей – дитяча зона.\nЦей фестиваль присвячений темі сучасного і не тільки кінематографу. Під час проведення заходу учасники та організатори мають чудову можливість переглянути актуальні короткі метри з усього світу та України. Це дає можливість глядачам ознайомитися з новими ідеями сучасних авторів, режисерів та продюсерів.\nФестиваль складається з декількох частин, до нього входить перегляд стрічок та конкурсна програма. Крім цього, під час заходу відбуваються різноманітні майстер класи, тренінги, конференції на тематику кінематографу. Тому фестиваль не лише дозволить вам чудово провести час, відпочити, але й пізнати багато нового та цікавого щодо кінематографу. А конкурсна програма дає можливість аматорам показати власні ролики та отримати відповідну оцінку своїх талантів.\nПроте головною метою Запорізького кінофестивалю є спільний перегляд короткометражних фільмів, їх оцінка та глибокий аналіз.\nРегулярно для проведення Запорізького кінофестивалю підбирають низку фільмів як і українського, так і іноземного походження. Наприклад, минулого року на фестиваль надійно більше трьох тисяч фільмів, з них – дев’яносто один є абсолютно українським продуктом.\nКінофестиваль «ZIFF» триває впродовж трьох днів, його часто відвідують як і жителі Запоріжжя, так і мешканці інших областей та країн. Гості заходу – це справжні пошановувачі цього виду мистецтва, критики, відомі особи та люди, що надихаються неймовірною атмосферою фестивалю.\nУчасники кінофестивалю мають чудову нагоду переглянути тридцять короткометражних фільмів міжнародних конкурсних програм. А це: анімаційні, ігрові та документальні стрічки. Крім цього, до програми заходу входить спільний перегляд більше двадцяти фільмів української конкурсної програми, а це чудова нагода та можливість порівняти український кінематограф із іноземним.\nЦе дійсно унікальний фестиваль Запоріжжя, який також є одним із найпопулярніших у місті.\nЩе одним досить популярним фестивалем Запоріжжя є «Пікнік на Райдузі», його ще вважають найсмачнішим заходом міста.\nЦе фестиваль вуличної їжі, який дає можливість не лише похизуватись власними талантами, але й побачити представників культурного та модного життя міста Запоріжжя. Уже четвертий рік поспіль «Пікнік на Райдузі» організовують на найвищому рівні, захід навіть встиг прославитися і за кордоном.\nЯкщо ви справжній пошановувач смачної їжі, любите готувати або ж просто голодні, то «Пікнік на Райдузі» задовільнить абсолютно всі потреби навіть найвибагливіших гурманів.\nЦей фестиваль також вважають грандіозною подією Запоріжжя, адже для поціновувачів оркестру це чудова можливість насолодитися неймовірною атмосферою, надзвичайними мелодіями та масштабами заходу. Якщо ви дійсно хочете гарно провести свій час, поринути у класичну, народну чи джазову музику, втекти від реальності та відпочити, то «Оркестр-FEST» – найкраща нагода для цього.\n«Оркестр-FEST» триває впродовж двох днів. На сцені виступають симфонічні, камерні, духовні та естрадні оркестри. Крім цього, участь у заході беруть і оркестри народних інструментів, а це більше двадцяти колективів Запоріжжя та інших областей України.\nКрім цього, фестиваль «Оркестр-FEST» є чудовою нагодою для будь-кого проявити свої музичні здібності та таланти. Часто в ньому бере участь активна молодь Запоріжжя, а на здібності молодих музикантів завжди охоче приходять дивитись як і місцеві жителі, так і мешканці інших областей.\nЗапоріжжя також запрошує всіх пошановувачів електронної музики на ще один не менш популярний фестиваль «ZOUND Festival». Це музичний фестиваль, який щорічно відвідує низка гостей як і з України, так і з-за кордону. Саме тому захід є неймовірною нагодою зустріти як і українських, так і закордонних виконавців, адже на фестиваль електронної музики до Запоріжжя запрошено низку виконавців електронної музики з усього світу. Захід відбувається в найкращу, фестивальну пору року: в середині літа та триває впродовж двох днів.\nZOUND Festival зустрічає безліч виконавців електронної музики, там виступають діджеї з Нідерландів, Німеччини, України та інших європейських країн. Виконавцями є: гурт АТВ, Sander van Doorn, Oliver Huntemann, Booka Shade, Omniа – відомі на цілий світ діджеї, концерти яких щорічно відвідують тисячі фанатів.\nPrevious articleАрсен Мірзоян – заслужений артист України родом із Запоріжжя\nNext articleВлад Яма – видатний вихідець Запоріжжя та зірка українського шоу-бізнесу


Гарік Мартиросян - біографія, особисте життя, фото, шоу "Comedy Club", фільмографія, чутки та останні новини\n(біографія, фото, відео) Garik Martirosyan\nІм’я: Гарік Мартиросян ( Garik Martirosyan )\nДіяльність: гуморист, актор, телеведучий, продюсер\nСімейний стан: одружений на Жанні Левіної\nГарік Мартиросян: біографія\nГарік Мартиросян — російський і вірменський шоумен, телеведучий, співак, художній керівник, продюсер і «резидент» популярного шоу «Comedy Club». Є автором ідеї проекту «Ліга Націй», а також продюсером проектів «Шоу Ньюѕ», «Наша Russia», «Сміх без правил».\nНародився Гарік Мартиросян у лютому 1974 року в місті Єреван (Вірменія). Він був неспокійною дитиною: розбивав сервізи, пустував, розкидав речі. В 6 років батьки віддали хлопчика в музичну школу, але його вигнали звідти за погану поведінку. Це абсолютно не збентежило майбутнього артиста, він потім самостійно навчився грати на гітарі, барабанах, роялі, а ще почав складати музику.\nУ шкільні роки Гарік не вважався першим заводієм, але завжди був великим вигадником. Наприклад, у першому класі він сказав своїм однокласникам, що доводиться онуком Леоніду Брежнєву. Рано проявився артистичний талант хлопчика: він зіграв свою першу роль у шостому класі – зобразив Архімеда в шкільному спектаклі.\nГарік Мартиросян вступив в Єреванський державний медичний університет (ЕГМУ), де навчався за спеціальністю невропатолог-психотерапевт. Він не став пов’язувати свою біографію з професією лікаря, але запевняє, що тепер його не проведеш, так як завдяки освіті бачить людей наскрізь».\nЩо ж стосується гумору, то жартував Мартиросян скрізь, завжди, без приводу і з приводу – це у нього в крові. Напевно, він став би психотерапевтом, якщо б не познайомився з командою «Нові вірмени», брала участь у КВК. Зараз можна з повною впевненістю говорити, що саме ця програма стала визначальним моментом у долі Гаріка, надавши йому путівку у велике життя.\nГарік Мартиросян: КВК\nУ 1992 році в життя Гаріка Мартиросяна прийшов КВК, кардинально змінив плани і визначив подальшу долю майбутнього артиста.\nВ одному з інтерв’ю Гарік поділився спогадами про те часу – незабаром після його вступу в університет у Вірменії почався військовий конфлікт (війна за Нагірний Карабах). У країні були серйозні перебої з електрикою, не було газу, а хліб видавали по картках. Саме в той період почався КВН – молоді люди збиралися у когось в квартирі, запасалися свічками і писали жартівливі тексти.\n«Веселили самі себе. Ну, просто виходу іншого не було», — зазначив якось артист.\nУ 1993 році Гарік став гравцем Вірменської ліги КВН, на базі якої в 1994 році була створена команда «\nНові вірмени». Спочатку Він був звичайним гравцем, а з 1997 року став її капітаном.\n&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;span id=»selection-marker-1″ class=»redactor-selection-marker»&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;/span&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt; Гра у КВН заповнювала весь вільний час артиста, тому абсолютно логічно, що він почав заробляти на життя гумором. В кінці 90-х років основний дохід приносили гастролі КВН, але вже тоді Він пробував себе в якості сценариста. Навіть коли Гарік не грав у КВН на сцені, він продовжував гру в якості продюсера. Потім з’явилася сочинська команда «\nСтомлені сонцем», для якої Він писав сценарії.\nУ складі команди «Нові вірмени» Гарік виступав в загальній складності дев’ять років. За цей час колектив став чемпіоном Вищої ліги (1997 р.), двічі отримав Літній кубок (1998, 2003), був неодноразово відзначений на юрмальському фестивалі «Голосящий Ківін», а також ставав лауреатом багатьох інших нагород Клубу Веселих і Кмітливих.\nЯк зазначив сам Гарік Мартиросян, досвід, який подарував йому КВК, став для нього справжньою школою життя.\nГарік Мартиросян: телебачення\nГарік вперше засвітився на телебаченні в 1997 р. в якості сценариста програми «Добрий вечір» з Ігорем Угольніковим. Непомітно для себе він став активним учасником в різних шоу. У музичному проекті «Дві зірки» у гумориста виявилися хороші вокальні дані, і його дует з Ларисою Доліною здобув перемогу.\n&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;span id=»selection-marker-1″ class=»redactor-selection-marker» data-verified=»redactor»&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt;&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;lt;/span&amp;amp;amp;amp;amp;amp;amp;gt; У передачі «\nХвилина слави» Гарік перший раз спробував себе в ролі телеведучого. До цього у нього не було такого великого проекту – програма дала відчуття впевненості в собі.\nЧерез рік на телеканалі ТНТ з’явився гумористичний серіал «Наша Russia» виробництва «Comedy Club Production». Режисери створили скетчком під враженням англійського серіалу «Little Britain». Гарік був продюсером «Наша Russia», там же він знявся в ролі оператора Рудика.\nУ грудні 2007 року Він брав участь у записі музичного альбому Павла Волі «Респект і Уважуха».\nГарік Мартиросян: «Comedy Club»\nКар’єра Гаріка Мартиросяна, яка стартувала в КВН, відкрила перед ним двері у російський шоу-бізнес. Так, у 2005 році артист разом зі своїми товаришами по КВК ініціював новий комедійний проект.\nПередача під назвою «Comedy Club», зроблена на зразок американських stand-up шоу, незабаром стала виходити на каналі ТНТ. Гарік був одним з продюсерів, одночасно виступаючи в шоу. Незабаром Гарік став просто культовою персоною для вітчизняної молоді.\nНа жаль, сам Він завжди дуже скупо розповідав про створення передачі. Скромнічая, артист стверджує, що всі учасники «Comedy Club» зібралися та вирішили організувати гумористичну програму, хоча саме він є родоначальником цього успішного проекту.\nВиявляється, на телебаченні зі своєю програмою артисти пробилися не відразу. Пробний випуск «Comedy Club» близько року припадав пилом у чиїхось столах, перш ніж його подивилися і схвалили. Гострі жарти резидентів (як називали себе самі артисти) сподобалися далеко не всім, проте програму все ж пропустили в ефір.\nЗараз важко знайти людину, яка не чула б про «Comedy Club», незважаючи на те, що сам Він спочатку не вірив в успіх цього проекту.\nГарік Мартиросян: особисте життя\nГарік Мартиросян одружений, причому, завдяки КВН – ця програма зіграла головну роль і в особистому житті популярного гумориста.\nВ студентські роки його дружина\nЖанна Левіна була великою прихильницею команди Ставропольського юридичного університету. У 1997 році вона поїхала в Сочі, щоб підтримати друзів на щорічному фестивалі. Там на одній з вечірок Жанна і познайомилася з Гаріком. Тоді їм не вдалося нормально поспілкуватися, але, схоже, це була доля. Через рік вони знову зустрілися, і тут почався запаморочливий роман, а потім прийшло рішення одружитися.\nГарік Мартиросян і Жанна Левіна зіграли весілля на Кіпрі: свідками були всі члени команди КВН «Нові вірмени». У пари двоє дітей – Жасмин і Даніель.\nУлюбленим захопленням гумориста є футбол. Він вболіває за московський «Локомотив».\nГарік Мартиросян: фільмографія\n«Наш двір 3»\n«Наша Russia. Яйця долі»\nГарік Мартиросян: фото


Главная База знаний "Allbest" Социология и обществознание Інтелігенція та її історична місія в епоху глобалізації\nСтруктура дипломної роботи відповідає поставленим мети завданням, складається зі вступу, трьох розділів, висновків та списку використаної літератури.\nВизначення сутності інтелігенції - завдання фундаментальна. Спроби її вирішувати становлять особливу трудність для дослідників. В існуючих уявленнях інтелігенція найчастіше постає як певна спільнота освічених людей, для яких розумова праця становить основу їхньої професійної діяльності. Однобічність подібного підходу, полягає в тому, що він не дозволяє повною мірою розкрити сутність інтелігенції. В літературі звертається увага на зв'язок таких понять як «інтелігенція» та «інтелект», утворених від одного кореня.\nІнтелігенція має здатність до пізнання світу і самої себе, а інтелект служить необхідним для цього інструментом. Інтелігенція ж - це - якась духовна здатність освоєння дійсності, сам людський дух. Кордон між змістом цих понять в історії філософії завжди була досить умовною, але необхідно уточнити, що зміст поняття «інтелігенція» завжди ширше змісту поняття «інтелект».\nІсторія становлення та розвитку поняття «інтелігенція» обчислюється тисячоліттями.\nМислителі римської епохи поняття «інтелігенції» наповнили філософським змістом.«Божественна» інтелігенція мала переважне значення в середньовічній схоластиці, цим терміном богослови позначали найважливішу людську здатність пізнання світу. Новий час відзначено розвитком філософського раціоналізму, який вивчав можливості розуму людини, а для характеристики духовних властивостей людини використовувався термін «інтелігенція».\nДля другої половини XIX століття характерно ослаблення інтересу філософів до поняття «інтелігенція». Цей термін починає частіше використовуватися психологами і соціологами при описі пізнавальних здібностей людини для характеристики психічних властивостей особистості.\nТаким чином, на всьому протязі існування поняття інтелігенції основний зміст зберігається: їм визначаються здатності суб'єктів соціокультурного світового простору - розумові, пізнавальні та духовні.З розвитком наукової думки гносеологічне значення поняття «інтелігенція» зазнало істотних змін.\nЙого змінило соціально-філософське значення: інтелігенція - суспільний прошарок людей, які професійно займаються розумовою, переважно складною, творчою працею, розвитком і поширенням культури. Нерідко, в повсякденній практиці поняття «інтелігенція» надають моральний сенс, висловлюючи з його допомогою демократизм і високу моральність. Поняття «інтелігенція» як і раніше характеризує розвиток філософського розуміння людських духовних здібностей і є початком в дослідженні інтелігенції як соціальної групи.\nТакі методи як історико-філософський і логіко-семантичний аналіз дозволяють провести відмінності між двома значеннями слова «інтелігенція», які в сукупності охоплюють весь зміст духовно-пізнавальних здібностей людини:\n1) здатність індивіда до самопізнання\n2) розумність, як найважливіша властивість людини.\nУ Росії другій половині XIX століття починають по-новому трактувати поняття «інтелігенція»: їм позначають особливу соціальну групу, що з'явилася раніше, ніж слово, що позначає їх. У міру розширення уявлень про структуру інтелігенції, поява інтелігентів у вітчизні стали відносити дослідники історіографії до більш віддаленому часі. У зв'язку з цим важливо розглянути послідовність виникнення різних точок зору на питання зародження інтелігенції.\nУ вітчизняній літературі широко представлені думки про виникнення російської інтелігенції в 60-і роки XIX століття (наприклад-П. Б. Струве).\nВідповідно до іншої точки зору (В.Г. Ведийский, А.І. Герцен, П.Я. Чаадаєв) поява інтелігенції в Росії відноситься до 30-40-х років XIX століття. Представники третьої групи (наприклад: Н.А. Гредескул тощо) часом появи російської інтелігенції вважають Олександрівську епоху. На думку П.Л. Лаврова і П.Н. Мілюкова інтелігенція в Росії виникла у другій половині XVIII століття. Г.В. Плеханов та ін вчені відносять появу інтелігенції до реформ Петра I початку XVIII століття. У деяких публікаціях початок вітчизняної інтелігенції пов'язують з епохою правління Володимира Святого і Ярослава Мудрого в Київській Русі (Л.Я. Смоляков).\nТака відмінність точок зору говорить про відсутність єдності в питанні про час зародження інтелігенції як соціальної верстви. І пояснюється це тим, що в літературі немає поки визначеного та чіткої відповіді на питання: яка сутність інтелігенції?\nДля вирішення питання про природу інтелігенції у вітчизняній літературі було введено поняття «інтелігентність». До нього відносять безліч рис розуму і характеру, які проявляються у людей (що мають і не мають відношення до інтелігенції).\nЦі якості у кожного індивіда виявляються з різним ступенем і з різною інтенсивністю. Робляться спроби знайти кошти більш точного визначення цих параметрів. Так сучасний дослідник В.Я. Нечаєв запропонував цілу мережу індикаторів сприйняття інтелігенції громадською думкою: освіченість, ставлення інтелігенції до топосу, стан моральності, здатність нести відповідальність за моральну деградацію, духовне зубожіння та інші аномальні стану суспільства.\nД.С. Лихачов так визначає інтелігента: «Інтелігент - це представник професії, пов'язаної з розумовою працею (інженер, лікар, учений, художник, письменник) і людина, що володіє розумової порядністю .....\nВсі інтелігенти в тій чи іншій мірі «творять», а з іншого боку, людина пише, що викладає, що творить витвори мистецтва, але робить це на замовлення, за завданням в дусі вимог партії, держави або якого-небудь замовника з «ідеологічним ухилом», з моєї точки зору, ніяк не інтелігент, а найманець. До інтелігенції належать тільки люди вільні у своїх переконаннях, не залежні від примусів економічних, партійних, державних, не підкоряються ідеологічним зобов'язаннями. Основний принцип інтелігентності - інтелектуальна свобода, свобода як моральна категорія. Не вільний інтелігентна людина тільки від своєї совісті і від своєї думки . Інтелігенція є однією з найбільш соціально значущих і впливових груп російського соціуму. Її характерними відмінними ознаками є інтелект, освіта та професійна зайнятість розумовою працею. Це дозволяє розуміти під інтелігенцією освічену, мислячу частину російського суспільства.\nВ.В. Тепікін виділяє 10 визначальних ознак інтелігенції:\n1. передові для свого часу моральні ідеали, чуйність до ближнього, такт і м'якість у проявах;\n2. активна розумова робота і безперервне самоосвіта;\n3. патріотизм, заснований на вірі в свій народ і самовідданої, невичерпної любові до малої і великої Батьківщини;\n4. творча невтомність всіх загонів інтелігенції (а не тільки художньої її частини, як багатьма прийнято вважати), подвижництво;\n5. незалежність, прагнення до свободи самовираження і набуття у ній себе;\n6. критичне ставлення до діючої влади, засудження будь-яких проявів несправедливості, антигуманізму, антидемократизму;\n7. вірність своїм переконанням, підказаним совістю, в найважчих умовах і навіть схильність до самозречення;\n8. неоднозначне сприйняття дійсності, що веде до політичних коливань, а часом - і прояву консерватизму;\n9. загострене почуття образи в силу нереалізованості (реальної чи уявної), що іноді призводить до граничної замкнутості інтелігента;\n10. періодичне нерозуміння, неприйняття один одного представниками різних загонів інтелігенції, а також одного загону, що викликано нападами егоїзму і імпульсивності (найчастіше характерно для художньої інтелігенції).\nОдин з варіантів так званого «соціально-етичного» тлумачення цього поняття, поширеного в Росії XIX століття, коли до інтелігенції відносили, перш за все, тих, хто був критично налаштований до сучасного суспільства і його ідеалам, представив Р.І. Іванов-Розумник: «інтелігенція є етично-антиміщанська, соціологічно-позасословна, позакласова, спадкоємна група, яка характеризується творчістю нових форм і ідеалів і активним проведенням їх у життя в напрямку до фізичного і розумового, суспільного та особистого звільнення особистості»\nЯкщо розглядати історію європейського світу, то з'ясовується, що особливої уваги проблемі інтелігенції зарубіжні дослідники не приділяють. Зарубіжної наукою частіше використовується поняття «інтелектуал», ніж «інтелігенція». На Заході в минулому столітті сформувалося цілий напрям, що досліджує «інтелектуальну історію», що доповнює традиційні дослідження з історії наукових, філософських, релігійних та інших ідей.\nЗа своїм визначає інтелігенцію А.С. Панарін, який бачить в ній, перш за все, професіоналів, наділених моральними якостями, що діють відповідно до норм моралі.«Додайте до якостей фахівця особливу моральну вразливість, вразливість, чуйність на загальні соціальні проблеми - і ви отримаєте інтелігента в російській значенні цього поняття».\nД. Ліхачов у своєму визначенні підкреслює ряд інших суттєвих ознак: «До інтелігенції, на мою життєвому досвіду, належать тільки люди вільні у своїх переконаннях, не залежні від примусів економічних, партійних, державних, не підкоряються ідеологічним зобов'язаннями. Основний принцип інтелігентності - інтелектуальна свобода, - свобода як моральна категорія. Не вільний інтелігентна людина тільки від своєї совісті і від своєї думки».\nДля представників інтелігенції дві сторони життєдіяльності мають однакове істотне значення, які, ними одночасно реалізуються:\n- Онтична, інституційна функція;\n- Онтологічна, моральна, цивільна функція.\nОбидві ці сторони присутні в інтелігенції завжди одночасно і разом, хоча ця двоїстість може проявлятися по-різному.\nЗа А. Грамші і М.К. Мамардашвілі виконання інституційної функції, в сфері своєї діяльності є «стандартизованою», «органічної», а вираз громадянської, моральної позиції, виступає як «демократична» і «традиційна».\nАле саме завдяки зазначеної Онтіка-онтологічної дуальності, інтелігенція здатна з'єднати всі соціальні класи і групи, стати суспільною совістю, виконувати роль медіатора між державою і громадянським суспільством, надаючи «ідеологічне», громадянське звучання будь-якої діяльності в будь-яких сферах і галузях життєдіяльності суспільства, тим самим, забезпечуючи гомогенність і єдність суспільного життя.\nУзагальнюючи численні судження про соціокультурної природі інтелігенції, С.А. Магар виділяє найбільш загальні, історично-стійкі ознаки, що виділяють інтелігенцію з іншої маси населення - освіта, інтелект і професійні заняття розумовою працею - інтелігенція - освічена, мисляча частина російського суспільства.\nВсеєдність - філософське вчення (ідея, принцип), що розкриває внутрішній органічну єдність буття як універсуму у формі взаємопроникнення і роздільності складових його елементів, їх тотожності один одному і цілому при збереженні їх якісності і специфічності.\nВсеєдність можна визначити як продукт з'єднання матеріального і духовного. Соціальна всеєдність базується на принципі справедливості і розуміється як органічне поєднання і взаємне відповідність громадянського суспільства і державних інститутів.\nВ принципі немає абстрактної справедливості. Справедливість є найважливішою категорією соціально-філософської думки, морального, правового і політичної свідомості. Справедливість - поняття про належне, що містить в собі вимогу відповідності діяння і відплати: зокрема, відповідності прав і обов'язків, праці та винагороди, заслуг і їх визнання, злочину і покарання, відповідності ролі різних соціальних верств, груп та індивідів у житті суспільства та їх соціального стану в ньому; в економічній науці - вимога рівності громадян в розподілі обмеженого ресурсу. Відсутність належного відповідності, між цими сутностями оцінюється як несправедливість.\nТільки за умови дотримання відповідності в суспільстві можливе збереження природного порядку, відсутність потрясінь і великих конфліктів, навіть при істотній зміні суспільства. Це і є сізігійний розвиток. Відповідність - це стан і процеси, вигідні всім у ситуації, що склалася, при невідповідності вигода одних стає основою невигоди інших. Таким чином, справедливість - не тотальне підпорядкування частин якоїсь єдиної цілісності, не їх зрівнювання, а - рівноправність, яке означає досягнуте оптимальне відповідність між різними політичними методами, релігіями, культурами, світоглядами, нормами і цінностями.\nБорг інтелігенції - ініціювати відстоювання та розвиток принципу справедливості, бо як її сила і полягає в переживанні відносин «справедливо-несправедливо».\nЗ іншого боку, ідея справедливості завжди була зрозуміла кожній людині в його життєвій ситуації і служила стимулом соціальної активності, що і забезпечувало зв'язок інтелігенції та народу.\nПозначає універсальну гармонію всеєдності, справедливість, не передбачає однаковості людей, - не завжди є рівність. Але, незважаючи на нерівність, вона існує.\nТут як би відсутній порівнянність індивідуальних випадків і загальна сумірність. На практиці вимоги рівності та нерівності виявляються однаково справедливими, хоча далеко не в усьому і не завжди. І тут вирішити дану ситуацію покликана інтелігенція, в силу своєї Онтіко-онтологічної дуальності, наділена чутливістю до суперечливих станів «між» - теорією і практикою, почуттями і розумом, владою і народом, соціальним статусом, нормативно закріпленим соціальним статусом і творчістю і т. п. Інтелігенція при вирішенні цих проблем в якості критеріїв справедливості використовує однаково успішно як ідею нерівності, так і ідею рівності.\nУ працях учених ХХ століття Дж. Роулза, Ф.А. Хаека і О. Хеффе ліберальні підходи до справедливості орієнтовані більше на зовнішню політичну, прагматичну і утилітаристського сторону питання, ніж на моральну і змістовну, що закриває від інтелігенції дане питання. І тут недостатньо одного політичного розуміння справедливості, при такому підході упускається сутність індивіда як носія оціночних суджень будь-яких ситуацій, що виникають з людських відносин, а не тільки юридичних і політичних. При всій відносності та невизначеності поняття справедливості, за нею повинно стояти щось універсальне і стійке, здатне подолати суб'єктивність індивіда та її оцінки, до суб'єктивно і онтологічно значуще суб'єктне.\nВ цьому плані антропоцентристська концепція І.А. Ільїна наближена до субстанціальним основам справедливості, більш продуктивна і перспективна. І.А. Ільїн своїй роботі «Про прийдешню Росії» детально розглянув співвідношення справедливості і несправедливості, рівності і нерівності: шкідливо, безглуздо і несправедливо, вважає він, зрівнювати всіх і в усьому. Але це не припускає справедливості нерівності. Є справедливі переваги, такі як трудові пільги неповнолітнім і несправедливі, вони проявляються зокрема в безкарності представників влади. На думку І. Ільїна загальне єдність людей неможливо, стрімке зрівнювання можливо шляхом зниження загального рівня, а й таким способом неможливо зрівняти людей, так як в повній мірі ніщо не може стерти природні відмінності людей і зробити їх «однаковими».\nУ І. Ільїна питання про застосовність загального поняття справедливості до різних індивідам знаходиться в центрі уваги, коли він розмірковує про можливість суміщення понять справедливості з поняттями рівності та нерівності.\nІстинну справедливість («справжнє царство справедливості») філософ пов'язує з людиною, а не з правилами і цінностями. Цим він підкреслює, що «справедливість не забезпечується виконанням загальних правил, бо вона вимагає ще і справедливих людей (...) Тут потрібні не« правила », а вірний настрій душі, необхідна воля до справедливості.\nЯкщо ж її немає, то найкращі закони, створювані мудрецями або геніями, будуть здатні лише прикривати виразки творяться несправедливостей». Це говорить про процесуальному, текучому характер самого явища справедливості, але аж ніяк не про її суб'єктивний характер. Сьогодні, незалежно від того, як вирішується проблема справедливості, в центрі уваги ідея центрального положення індивіда, про що свідчить обговорення в Європейській комісії особливостей сучасного інформаційного суспільства і створена на цій основі «Зелена книга» з промовистою назвою «Життя і робота в інформаційному суспільстві: перш за все люди ».\nФактору, що забезпечує збереження соціального всеєдності в його життєвому процесі, присвячує свої роботи В.В. Кизима, розглядаючи його в світлі метафізики тотальності.\nВчення про тотальності - це вчення про повноту єдності різноманіття, яке розглядає як тотальностей цілісні утворення, які зберігають свою ідентичність навіть в ході радикальних метаморфоз їх змісту і форми. Безперервність самоідентифікації соціального всеєдності здійснюється за рахунок постійної «підгонки» його мінливих компонентів один одному і цілому.\nЯкщо атрибутом соціального всеєдності є справедливість, а форма розвитку всеєдності є тотальність, сизигія (від грец. Syzygia - з'єднання, парне поєднання) забезпечує самоідентичність, то шуканим онтологічним фактором справедливості виявляється сизигія.\nСізігійний характер відносин індивіда до інших людей і середовищі - виступає як буттєве фундаментальне підставу гармонії, яка виступає в соціальному плані як комфортне переживання справедливості. Як універсальний сізігійний закон, принцип справедливості, з об'єктивним характером по відношенню до людини, одночасно виступає по відношенню до нього ж, як принцип краси та гармонії, а також любові. В.Соловйов любов справедливо називав «живим сізігійним ставленням». Сізігійність - це повнота людського буття, яку людина переживає через почуття любові, надії, мрії, віри і святості, як цілісне істота.\nТаким чином, ми підійшли до найголовнішого: необхідний відповідь на питання - який характер має носити діяльність інтелігенції в сучасних умовах? Людина громадянського суспільства має стати головною цінністю, незалежно від його індивідуальних особливостей.\nУ першу чергу, інтелігенція може внести в життя суспільства гуманітарну експертизу - інструмент, здатний в реальній дійсності забезпечити контроль сізігійності прийнятих законів, важливих управлінських рішень і дій, здійснюваних в міжнародних відносинах і на всіх рівнях соціальних товариств.\nЦя експертиза покликана усунути протиріччя між універсальністю принципу справедливості та неповторністю конкретних умов його втілення в кожній конкретній ситуації. Законодавче закріплення гуманітарної експертизи дозволить вивести в інформаційне суспільство інтелігенцію як нового історичного діяча, найбільш адекватно відповідного житті сучасного суспільства та реаліям епохи глобалізації.\nВ умовах існуючої кризи питання про характер російської влади та її взаємовідносини з інтелігенцією стоїть особливо гостро. Поза всяким сумнівом, інтелігенція, що володіє високою культурою і ерудицією, надає певний позитивний вплив на управління країною.\nВ нашій Батьківщині відносини інтелігенції з владою завжди були непрості і навіть драматичні, про це говорить Д. Гранін: «Плутана двохсотлітня історія нашої інтелігенції, мабуть закінчується ....\nНароджена Петром, вона вже в ХХ столітті стала НЕ СПІВПАДАТИ і пішла з царських палаців. З тих пір розбіжність із владою стало її прикметою.\nКожна влада намагалася її використовувати, всі звинувачували її в гріхах, списували на неї свої помилки, загальні біди і борги. Ленін спробував начисто позбутися її, виславши на пароплаві кращих вчених, істориків, філософів та інших гуманітаріїв.\nНа їх місці з'являлися нові незгодні таланти, інтелігенцію не вдавалося повністю приручити».\nВ результаті всякого роду війн, революцій, часів найжорстокішого терору інтелігенція кілька разів майже повністю знищувалася. Удар, нанесений більшовицькими лідерами по інтелектуальному потенціалу Росії, був дивовижний за своїми масштабами, за оцінками зарубіжних істориків у вигнанні виявилося близько 500 вчених.\nПерша світова, жовтневий переворот і кривава громадянська війна: кривава хвиля варварства і антиінтелектуалізму, по суті, «змела» цілі «культурні пласти», які не вдається відновити по теперішній час. Ці події стали початком великого і систематизованого терору, зведеного в ранг політики.\nПредставники інтелігенції завжди відрізнялися критичною спрямованістю думок, проте критика могла бути конструктивною, що сприяє саме реформування влади, і деструктивною, що закликає до зламу владних структур. Тому інтелігенція могла включатися в елітні структури влади з надіями на здійснення реформ, а могла зливатися з радикальними антиурядовими силами. Інтуїтивне розуміння цього змусило більшовицьке керівництво в кінці 1920-x - на початку 1930-х рр..знищити інтелігенцію як соціальний шар.\nПри Сталіні російська інтелігенція була поставлена перед вибором: служити режиму, вибираючи життя, або просто не жити, по меншій мірі, в своїй країні. Багато представників інтелігенції емігрували; багатьох вислали силою; найстрашнішої була доля залишилися на Батьківщині: лише одиницям вдалося уникнути доносів і допитів, принижень, таборів і розстрілів.\nЧаси хрущовської відлиги і брежнєвські часи: як і раніше, партійна влада інтелігенцію зневажливо називала «прошарком», тримала в жорстких рамках ідеологічної цензури, платила мізерні зарплати, періодично відправляла вчених для відбування «трудової повинності» в колгоспи і на овочевої бази. «Перебудова» повертає інтелігенцію з духовної посилання, саме вона (інтелігенція) майже безкровне крах застояного соціалізму в Росії.\nНа початку 90-х, навіть наприкінці 80-х років, інтелігенція проявила дуже велику активність, розгойдавши суспільство і змусивши його подивитися іншими очима на своє минуле, а найголовніше - на своє майбутнє. І в цьому плані вона зіграла вирішальну роль в тих перетвореннях, які відбулися в країні в 90-х роках.\nУ пострадянській Росії частину інтелігенції «пішла у владу», тобто злилася з владою, стала владою. Р.В. Ривкіна наводить приклад: назва книги Собчака «Ходіння у владу» - вельми симптоматично. Дійсно, Гайдар, Бурбуліс, Полторанін, Сатаров, Юмашев, Ястржембський, Якушкін, Березовський, Чубайс, Улюкаєв, Васильєв і багато інших людей з оточення Єльцина - це - колишні радянські інтелігенти: викладачі суспільних наук, кандидати та доктори наук, які після серпня 1991 року стали професійними політиками. Більше того - стали вищими чиновниками нової російської держави.\nЦе означало, що існував в СРСР шар інтелігенції перетворився в новий шар, «політичну еліту», в новий правлячий клас.\nВ СРСР інтелігенція не входила до складу правлячого класу. Інше питання - чому? Тому, що не хотіла, або тому, що не брали? Швидше останнє. І оскільки вона не входила у владу - вона могла перебувати в опозиції до правлячого класу, могла протистояти йому. Звідси виникали Сахарова, Солженіцина, Войнович, Буковські, Шостаковича, Дубініна, Вавілова та ін Різниця між соціальним становищем таких людей і положенням «людей у владі» було принциповим. Вони розрізнялися і за «пайками», і за ідеологією.\nУ 90-і роки грань між інтелігенцією і владою перестала існувати. Тобто вчорашні інтелігенти перестали бути просто «інтелігентами», просто «інтелігенцією», а набули ознак іншого соціального прошарку, який керує країною - політичної еліти.\nІнша частина інтелігенції в пострадянській Росії (вчителі, лікарі, вчені, працівники культури тощо) перетворилася в «нових бідних», в «бюджетників». Вперше вчителі, лікарі, вчені почали випрошувати зарплату, організовувати страйки, розповідати про своє тяжке становище. Поєднувати все це з історичною роллю «служіння народу» - було неможливо. В результаті цих двох змін, колишня радянська інтелігенція розкололася на два нових шари:\n1) шар увійшов до складу нового правлячого класу\n2) шар, який опинився в складі незаможних\nТобто більшість колишньої радянської інтелігенції розчинилося в багатомільйонної армії «нових бідних», менша ж її частина розчинилася в новому правлячому класі.\nТ.В. Наумова зазначає, що нинішня інтелігенція виявилася розколотою на «вищу», елітарну, і «трудову» (масову).\nА.Н. Севастьянов також виділяє загальному понятті «інтелігенція-три умовних рівня. До першого, найбільш широкому рівню А.Н. Севастьянов відносить, тих представників інтелігенції, які необхідні всім приблизно в рівній мірі - лікарів, вчителів, юристів, офіцерів, священиків, науково-технічних працівників, деяку частину художньої інтелігенції - трудова «масова» інтелігенція. Інтелігенція другого рівня - це ті, чиїми працями забезпечуються специфічні потреби головним чином самої інтелігенції - історики, філософи, соціологи, літературознавці та мистецтвознавці, деяка частина письменників, композиторів, художників і т.п. - елітарна інтелігенція.\nДо інтелігенції третього, досить вузького по своїх кордонів рівня відносяться генератори основоположних ідей, що визначають діяльність всієї інтелігенції в цілому - «вища» інтелігенція (Сахаров, Солженіцин) 32.\nН. Романович, проводячи соціологічні дослідження, встановила наступне: існує думка, що інтелігенція - вічний опозиціонер, тобто передбачається, що інтелігент тоді тільки може вважатися таким, лише тоді, коли він критикує владу; в цілому «влада - брудна справа», тому критика повинна бути не залежить від якостей адресата і перманентної.\nАле, загальновідомо, що за декларованими лозунгами у відносинах інтелігенція-влада завжди виявляється якесь «подвійне дно». При цьому, інтелігенція, незважаючи на свою «вічну опозиційність» - не заперечує можливості співпраці з владою, а часто навіть свідомо шукає таку можливість.\nН. Романович відзначає аполітичність інтелігенції, нейтралітет по відношенню до влади, до партійної ідеології і до політики: «щоб зберегти об'єктивність, вона повинна бути вільна від політики» (представники «вищої» інтелігенції).\nУ зв'язку з цим деякі вчені намагаються не примикати до тієї чи іншої партії, дистанціюватися від політики, або, по меншій мірі, не висловлювати публічно своєї упередженості.\nІншу пару дихотомічного відносини інтелігенції до влади Н. Романович представляє наступним чином: декларація незалежності - фінансова залежність. Існувати інтелігенція як така може лише за умови незалежності і свободи. Отримуючи гроші від держави, вона намагається зберегти незалежність від влади, але це їй далеко не завжди вдається. Влада ж, вважає себе вправі вимагати підпорядкування та контролювати тих, кого вона фінансує.\nПитання фінансової залежності інтелігенції від влади сьогодні вирішується таким чином: незалежної себе почуває та частина інтелігенції, яка заробляє гроші інтелектуальною працею, поза бюджетної сфери. У демократичному суспільстві залежними від влади продовжують залишатися наука, освіта, охорона здоров'я та культура, що функціонують тільки в рамках бюджетного фінансування.\nЩе одна пара двоїстого ставлення інтелігенції до влади - це її страх перед владою і жадоба влади. Перманентні переслідування, які обрушилися на інтелігенцію після Жовтневої революції, породили у неї страх перед владою. Боротьба з буржуазною інтелігенцією велася цілком свідомо і послідовно. П'ятигорський А. вважає, що визначає і абсолютно суттєве відношення інтелігенції до влади в нашому батькові було зворотним боком її ж ставлення до народу.\nНа думку А. Гербер природа взаємин інтелігенції і влади в усі часи одна: інтелігенція за визначенням ніколи не могла і не може дружити з владою, за своєю суттю інтелігенція завжди протистоїть владі, вона завжди - дисидентство.\nУ інтелігенції, як і у влади є своє власне призначення. І та, й інша орієнтуються на різні цінності. Призначення інтелігенції - ставити проблеми, генерувати ідеї, розробляти теорії.\nЗадача політика - приймати і здійснювати конкретне рішення. Однак сьогодні в суспільстві побутує усталена думка, що «інтелігенція покликана ідеологічно впливати на владу, ні в якому разі не стаючи правлячим шаром».\nНа думку Л. Мелік-Шахназааряна лише в тому випадку, якщо влада не відповідає сподіванням народу, інтелігенція може бути проти влади. У всіх інших випадках інтелігенція є мостом між народом і владою. Інтелігенція - це рушійна сила, локомотив влади, навіть якщо у владних структурах її не так вже й багато. Розумна влада зобов'язана знати настрій інтелігенції, її ставлення до тих чи інших владних рішень. Знати не для репресій, а для корекції власної діяльності, бо, інтелігенція - кращий індикатор діяльності влади.\nПитання: чи потрібно інтелігенції йти у владу? на одному з форумів російської інтелігенції викликав гостру полеміку, яка виявила велику різноманітність думок. Більшість сходилася на тому, що входження у владу не має особливої цінності. Важливіше свобода бачення і оцінок відбуваються політичних процесів. На думку цієї більшості: інтелігенція, щиро віддає свої сили служінню народу, виконуючи місію подвижництва, і це приносить їй моральний авторитет, який дорожче будь-яких привілеїв, які дає зближення з владою. Інтелігенція - це специфічний феномен російської політичної, соціальної, культурної життя. Її історичне значення визначається, перш за все, характером відносин з державою, як в його ідеальному сенсі, так і в реальному втіленні.\nСвою особливу місію інтелігенція виконала за часів перебудови і реформ. Саме інтелігенція в пам'ятні 90-ті роки вже минулого - ХХ століття кинула виклик тоталітарно-комуністичній системі, організувала непримиренне опір реакції. Вона відкрила шлюзи для економічних і політичних реформ, визначила дух нової російської Конституції, зіграла важливу роль у розвитку свободи і прав людини.\nМайбутнє нашої Батьківщини в чому буде визначатися тієї суспільно-політичної, громадянської позицією, яку займають освічена частина суспільства. І саме російської інтелігенції в процесі розвитку російського суспільства належить освоювати політичну культури демократії з тим, щоб нести її в менш освічені верстви суспільства.\nСьогодні сама історія зобов'язує російську інтелігенцію формувати в суспільстві демократичну свідомість. Цю роботу крім інтелігенції виконати нікому. Головна роль повинна належати таким професійним групам інтелігенції, як викладачам суспільствознавчих наук вищої та середньої школи, журналістам, юристам. Саме вони можуть визначити подальший шлях розвитку російського суспільства: в напрямку становлення громадянського суспільства, демократії та економічного розвитку, або в деградацію, злидні і черговий застій.\nНа сучасному етапі одним із ключових процесів у розвитку світової економіки є глобалізація, тобто якісно новий етап економічного розвитку, який характеризується глибокими змінами, пов'язаними з трансформацією соціально-економічних систем, поглибленням міжнародного поділу праці, прогресом у транспортних і комунікаційних технологіях, підвищенням ступеня відкритості національних економік, формуванням принципово нових економічних інститутів наднаціонального характеру.\nЗлиття економік здійснюється не тільки за допомогою торгівлі, а й на основі розширення мережі транснаціональних економічних відносин, дозрівання соціальних загально планетарних умов для формування інтегрованих зв'язків, загальносвітових програм, проектів і т.д. У законодавчих актах країн з цілого ряду економічних питань вже використовується не національний, а світовий режим. Таким чином, функціонування національних економік виходить за межі своїх територіальних кордонів і відповідно їх економічна кон'юнктура формується в транснаціональних умовах. Динаміка сучасного економічного життя характеризується подальшим розвитком процесу глобалізації і формування на його основі глобальної світогосподарської системи.\nСпроби ігнорувати дану об'єктивну тенденцію можуть обернутися втратою господарського суверенітету для тієї країни, яка спробує поодинці перешкодити втягуванню свого господарства в глобальну систему. В даний час відбувається якісна зміна економічного простору, в якому функціонує і економіка Росії.\nУ світлі зазначених проблем глобалізації взято курс на модернізацію, на підйом конкурентоспроможності, таким чином, пріоритетом є модернізація національної економіки. Актуальність реформ за цей час для Росії не впала, а сильно зросла.\nРозстановка сил на світовій арені: Росія опинилася в вилці між двома геополітичними таборами. З одного боку - вибухове зростання Китаю та Індії. Їхній головний козир - дешева робоча сила. З іншого боку - повільний, але як і раніше вірний зростання США і Європи. У них свої сильні сторони - висока якість продукції та інноваційні технології. Росія тут відстає. Щоб вижити, зайняти відповідну позицію на світовій арені, необхідно діяти. І позначена президентом Д.А. Медвєдєвим, завдання модернізації дуже своєчасна.\nСтратегія модернізації: спираючись на цінності демократії, модернізувати економіку і створити стимули для прогресу у всіх областях; виховати покоління вільних, освічених, творчо мислячих громадян; підняти стандарти життя людей на якісно новий рівень; затвердити статус Росії як сучасної світової держави, що досягла успіхів на інноваційній основі.\nНеобхідно створювати нові виробничі, економічні структури, нові спільні проекти. Ґрунтуватися вони повинні на сучасних технологіях. І основним двигуном модернізації є технічна та інженерна інтелігенція.\nНа думку Е. Ясина, процес модернізації повинен спиратися на силу двох груп. Перша - це бізнес. Друга група, здатна підтримати інноваційні перетворення в країні, - це інтелігенція, завдання якої - вести на високому рівні суспільний діалог, нагадувати суспільству, що ми живемо в новій, демократичній Росії. Ніяких інших рушійних сил у модернізації бути не може.\nМ. Ремізов (директор Фонду «Стратегія 2020», президент Інституту національної стратегії) виділяє три основні групи «вигодонабувачів модернізації:\n? перша - інноваційно-активний бізнес;\n? друга - інтелектуальний клас - люди зайняті у виробництві і передачі знань, насамперед наукових, це інженери і вчені, які займаються прикладної і фундаментальною наукою, люди, зайняті в сфері освіти;\n? третя група - це соціальне більшість Росії, люди зацікавлені в якісних робочих місцях.\nІнноваційна економіка - це, перш за все, - інтелігенція - люди, що володіють інтелектом, знаннями, освітою, культурою.\nВ ході нинішньої модернізації Росії пропонується спиратися «на ті сфери діяльності та сектори економіки, де наша країна може придбати виключні можливості та переваги за рахунок своїх монопольних історичних і географічних активів, а також інтелектуально-технологічних ресурсів», створених в період незавершеної радянської модернізації. До них, зокрема, відносяться розвиток новітніх енергетичних технологій, трансконтинентальний транзит, екологічно чисте сільське господарство, розробка ексклюзивних програмних продуктів, і новітніх біологічних і медичних технологій, а також гуманітарні технології.\nПоняття «модернізація» і «іноватізація» необхідно розмежувати таким чином: якщо інноватизації являє собою «підстібування» економіко-технологічного розвитку, то модернізація - створення фундаментальних, інфраструктурних (в самому широкому сенсі) передумов такого розвитку.\nГоловна місія модернізації - повноцінна соціалізація людини і формування нації як культурно однорідного і солідарного спільноти на базі цих і їм подібних інститутів.\nТема інноваційної економіки стає ключовою. Завдання глобалізації - переходити до цінностей сучасного світу. З системою цінностей належить величезна робота. В пріоритеті повинна стояти захист приватної власності, прагнення до самоствердження людей за рахунок своєї праці і праці та заохочення цього.\nМодернізація повинна спиратися на консенсус активних людей, на їх бажання жити в нормальній культурній країні. Для розвитку країни необхідно створити саморегулюючу економіку з «вбудованим» механізмом відтворення інновацій, що робить їх вигідними як для бізнесу, так і держави і суспільства. Ефективність системи передбачає її відкритість, конкуренцію, висування чесних і талановитих людей, прагнення до розвитку. Для досягнення мети модернізації потрібні реальні механізми мотивації еліт, реальні проекти та виконавці.\nНа думку М. Ремезова, якісна модернізація - це не тільки інноваційний розвиток. Це якась піраміда, нагорі якої інноваційна економіка, більш широке підстава - індустрія, здатна робити замовлення на цю економіку і найширше підстава - формування відповідної соціальної системи, що живить всю піраміду.\nВажливий інтелектуальний виклик - визначити специфіку російської модернізації: Росія повинна виробляти власний шлях, що поєднує елементи нинішньої господарської структури з новими проривами.\nУ модернізації, крім економічної, є ще й політична, соціальна і культурна складові. Д. Медведєв відзначає наростаючі загрози в суспільстві, джерелом яких є недосконалість політичної системи. Це, по-перше, відсутність відкритої політичної конкуренції, що призводить до соціальної апатії і обертається масштабною корупцією. По-друге, слабкість місцевого самоврядування, яка веде до відчуження значних верств суспільства від влади. І, нарешті, по-третє, - це егоїзм деяких регіональних політичних еліт, який гальмує розвиток країни в цілому. Без політичної модернізації побудувати інноваційну економіку неможливо.\nТут вирішення проблеми модернізації бачиться у вирішенні ключових проблем - інтелігенція і влада, позначених у пункті 1.3. Діяльність влади має ґрунтуватися на високому авторитеті інтелігенції.\nБазовою ставкою держави повинна бути опора на залишки радянського науково-технічного потенціалу для формування національної інноваційної системи. Пріоритет повинен віддаватися розвитку випереджальних і закривають технологій, здатних сформувати елементи нового економіко-технологічного укладу. Таким чином, інтелігенції відводиться роль системоутворюючого елемента модернізації національної економіки в умовах глобалізації.\nУ російській традиції склалася звичка підкреслювати роль інтелігенції, але еміграція і важке фінансове становище в 1990-2000-х рр.. ослабили її роль і положення в суспільстві, яке здавалося активним і що обіцяє в кінці 1980-початку 1990-х рр.. Очікувалося посилення ролі бізнесу в збиток інтелігенції на ранніх стадіях трансформації.\nАле в останні роки відзначається швидше посилення чиновництва, часто протистоїть бізнесу і службовця опорою політичної еліти. Принципово важливо, що в Росії на відміну від країн Центральної та Східної Європи та ОЕСР в цілому слабкість російського середнього класу та громадянського суспільства посилює роль еліт та особистостей в стабілізації становища в країні і вибору шляху розвитку. Російське суспільство тільки виходить з трансформаційної кризи.\nПеребудови структури еліти і середнього класу йдуть з величезними труднощами і великими втратами. У політичній еліті консолідація ще не завершена.\nУ фінансовій еліті йде складна конкуренція, переформовуються фінансово-промислові групи, різко посилюється державний бізнес, як в енергетиці, так і у фінансовому секторі. Інтелектуальна еліта ввійшла в черговий раунд обговорення долі країни і правильного підходу до модернізації - консервативного або ліберального, європейського або євразійського.\nВідбувається трансформація, супроводжується диверсифікацією груп інтелігенції. Виникають особливі траєкторії трансформації самосвідомості, що дозволяють існувати в нових соціальних умовах. Шар освічених людей став швидко диференціюватися, і для частини представників інтелігенції почалася непомітна деградація, відхід від безлічі проблем, що виникають у зв'язку з трансформацією суспільства. Певною (і досить значною) частини інтелігенції особливо складно прийняти нові умови: новий стиль роботи, життя, новий імідж. Більшість людей з цієї групи відносяться до старших поколінь, повністю сформованим з радянських часів - цей соціальний тип практично не відтворюється в нових поколіннях.\nЗ розвитком в Росії ринкової економіки в кінці XX - початку XXI століття основний базовий елемент радянської інтелігенції (оперативний) розпався на кілька підгруп, які знаходяться в різних соціальних стратах і між якими практично відсутні структурно-функціональні зв'язки. Одночасно гранично скоротився периферійний елемент, тому що сучасна система освіти орієнтована на підготовку фахівців та інтелектуалів. У сучасному суспільстві якісно змінюється стереотип поведінки інтелігенції. Вихідці з інтелігенції на «демократичної хвилі» перебудови зайняли державні посади, стали чиновниками на службі в уряду. В результаті змін колишня радянська інтелігенція розкололася на три нових шари: 1) шар, який увійшов до складу нового правлячого класу, 2) бізнес - шар і 3) шар, який опинився в складі незаможних.\nМакарової С.Е. підкреслюється, що, входячи «у владу», інтелігент розриває соціокультурні зв'язки з системою «інтелігенція» як по ідентифікаційним ознаками, так і за характером виконуваних функцій. Все сказане стосується також дипломованих спеціалістів, які працюють не за фахом, найчастіше в малому і середньому бізнесі, або зайнятих обслуговуванням виробничого механізму і держави, але вже відчуженими від духовності, моральності, культури. Подібна категорія колишніх радянських інтелігентів (а тепер значною мірою учасників бізнесу), не є інтелігенцією по заявленим критеріям.\nІнституціоналізація інтелігенції відбувається всупереч прагненням ігнорувати її соціальну сутність, підміняючи її шарами, позбавленими специфічної місії. Однак суспільство, що прагне зберегти свою ідентичність, повинен мати групу, її обґрунтовує. Завдання розвитку суспільства вимагають координації особливих інтересів інтелігенції, її відмінностей від підприємців, чиї функції обмежені максимізацією прибутку, від середнього класу, зацікавленого лише в збереженні наявного укладу, і від різнорідної категорії «бюджетників».\n"Сімейна економіка" в командно-адміністративній системі і в ринковій економіці. Економічний підхід до людської поведінки. Г. Беккер про "сімейну економіку". Структура всіх доходів та витрат сім'ї. Історична відстань за рівнем економічного розвитку.\nреферат [103,4 K], добавлен 03.02.2012\nДругие документы, подобные "Інтелігенція та її історична місія в епоху глобалізації"


Російська мова, 10 клас, Полякова - GDZSHKA.COM.UA\nРосійська мова 10 кл. 2010 р.Полякова Т.М., Самонова О.І.\nЦей підручник з російської мови підготовлено до школярів 10 класів загальноосвітніх шкіл, де основною мовою викладання є українська. Підручникнаписаний Поляковою Т.М. таСамоновою О.І. та розрахований на шостий рік викладання російської мови як іноземної у школі. Посібник рекомендовано Міністерством освіти і науки України і надруковано київським видавництвом «Генеза» 2010 року.\nОскільки основною темою вивчення для десятикласників у великому курсі російської мови стає стилістика та поняття про стиль мовлення, автори підручника наголошують на важливості знань про стратегію мовленнєвої поведінки та успішного спілкування. Для цього ви будете опрацьовувати теоретичний матеріал, який закріпите за допомогою вправ та творчих завдань. Із самостійною ж роботою вам допоможуть готові домашні завдання.\nДомашні завдання, що передбачені підручником, мають кілька рівнів і за задумом авторського колективу мають призначатися учням залежно від індивідуальної підготовки. Для виконання деяких необхідно не просто виконати за готовим прикладом механічну вправу, а й добряче поміркувати. Не нехтуйте готовими домашніми завданнями, які полегшать вам підготовку до уроків з російської мови.\nАби розбавити процес навчання цікавинкою, до підручника включені такі рубрики, як «Цікаве мовознавство» та «Для ерудитів». Це додатковий навчальний матеріал, який не міститься в основній шкільній програмі з вивчення мови, але його корисно та цікаво буде прочитати тим школярам, які збираються пов'язати своє життя із гуманітарними науками.\nРосійська мова 10 кл. 2010 г.Полякова Т.М., Самонова О.І.\nЗадание 2 Задание 5 Задание 7 Задание 11\nЗадание 14 Задание 21\nЗадание 24 Задание 26 Задание 27 Задание 29 Задание 31\nЗадание 34 Задание 38 Задание 41\nЗадание 42 Задание 43 Задание 47 Задание 48 Задание 50 Задание 51 Задание 53\nЗадание 55 Задание 56 Задание 57 Задание 58 Задание 60 Задание 62 Задание 64\nЗадание 69 Задание 73\nЗадание 77 Задание 80 Задание 81 Задание 82 Задание 86\nЗадание 90 Задание 92 Задание 93 Задание 98


Ячейкін. Зоряні мандри капітана Небрехи. — С. 36.\nЯ приголомшено позирав н» зоряного відчайдуху, а капітан неквапом вів далі обраним курсом:\n— А хіба раніш не було героїв, що важили власним життям в ім’я нових знань, в ім’я науки? Хіба не було вчених, які уражали себе епідемічними мікробами і вірусами, щоб експериментальне навчитися звитяжити над ними? Були, є і будуть! Смілива думка не знає непоборних перепон! І от я іноді думаю, що якби свого часу я не наважився на ризиковані експериментальні змагання з самим світлом і не випередив його, людство й понині не відало б, що коїться по той бік світла…\nРозповідь десята. ТАЄМНИЦЯ БІЛЬЯРДНОЇ КУЛІ\nХіба ви не здивувалися б, якби побачили запеклого ентомолога, що пішов ловити метеликів, а замість сачка озброївся китобійним гарпуном? р в природі речі, які ніяк не сполучаються.\nВізьмемо, наприклад, велемовного фахівця з Музею космічних мандрів. Що сталося б з ним, якби його поєднали хоча б з одним ковтком антиречовини? Та, хоч слова з нього ллються справжнім водоспадом, після ковтка антиречовини він не зміг би зв’язати й двох слів!\nОтож уявіть собі, як здивувавсь я, побачивши у шухляді письмового стола, за яким капітан Небреха любив порпатися у своєму архіві, звичайну більярдну кулю.\nЗвідки ця жовта куля потрапила до капітана? Я зроду не бачив, щоб капітан принизив свій інтелект до гульні у підкидного дурня або гонитви більярдних куль.\n— Більярдна куля! — вражено гукнув я. — Капітане, звідки вона у вас?\nНебреха спокійно вийняв з шухляди кулю і замріяно підкинув її на долоні.\n— Завдяки лише цій кулі, — урочисто мовив він, — п’ятдесят небрехознавців, весь квіт наукової думки, привселюдно оборонили кандидатські та докторські дисертації. Але якби свого часу я забарився ще на секунду, таємницю кулі й досі не було б розгадано…\nСкажу не криючись, одверті слова капітана Небрехи були мені, як ніж у серце. Цієї миті я вперше у своєму житті відчув, що таке ревнощі.\nТаємниця більярдної кулі!\nПодумати лишень, люди пишуть про цю кляту кулю дисертації та привселюдно обороняють їх, а я вперше про це чую і вперше бачу саму кулю! Це я, котрий вважав себе за єдиного, а отже, і найобізнанішого біографа капітана Небрехи! Ганьба мені, ганьба!..\nКапітан Небреха зауважив, як я журюся, і з властивою йому чуйністю намагався мене заспокоїти:\n— А ви, юначе, даремно хвилюєтеся. Запевняю, що ваші цілком правдиві та безсторонні нотатки стали настільною книгою для кожного небрехознавця. І ще одна приємна для вас новина: Міністерство вищої освіти рекомендувало ваші правдиві оповіді як підручник з небрехознавства для історичних факультетів гуманітарних вузів.\nЯк? Капітан Небреха ще знущається з мене!\nСамі подумайте, ну, яким побитом мій твір устиг стати настільною книгою і рекомендованим підручником, коли я його ще тільки написав? І про мою роботу ніхто, крім самого капітана, ще нічого не чув!\n— Атож, — знову повернувся до свого незграбного дотепу Небреха, — ваш твір став настільною книгою для кожного небрехознавця і рекомендованим підручником для гуманітарних вузів… Але домовимося: спочатку я розповім вам усю цю зворушливу історію, а тоді вже ви ображатиметеся на старого капітана, якщо матимете на це підстави…\nКапітан Небреха не хапаючись запалив свою прокурену люльку.\n— Повірте мені, якби я тоді вагався хоч секунду, ви оце тепер не побачили б кулі, отже, і не було б нашої такої щирої розмови.\nЦя пригода сталася вже тоді, коли я сам себе списав за вислугою років з борту коробки, а свою стару коробку поставив на вічний якір у моєму садочку. Тільки й мандрувати мені залишилося, що на яхті по рибу он за ті скелі…\nЧи ж гадав я, що найдивовижніша у моєму житті подорож ще попереду!\nОтож якось чарівного вечора я сидів отут, коло столу, і впорядковував свій архів. Знаєте, за роки всесвітніх блукань до біса назбиралося всіляких папірців.\nКоли раптом повітря перед моїми очима заструменіло, наче гарячого сонячного дня, а всі речі, що були у кімнаті, стали розпливчастими і химерними, як марево у пустелі.\n«Кепські справи! — сумовито подумав я. — От і старість до мене завітала. Доведеться тобі, капітане, купувати окуляри…»\nТа за хвилину повітря знову стало чисте і прозоре, як кришталь, а всі речі набули своєї сталої форми. Та це ще не все!


9 дитячих книг, які варто прочитати дорослим | Маленькі рівняни\n«Якогось дня ти станеш дорослою настільки, щоб знову почати читати казки», – слова, які Клайв Льюїс записав у присвяті своїй похресниці Люсі і які приречені були стати крилатими.\nЄфремова Анастасія для “Видавництво Старого Лева” підготувала перелік із особливих дитячих книжок, які по-новому відкриються дорослому читачеві і подарують не лише захопливу історію, а й мішок мудрості на додачу.\nІсторія про хлопчика-чарівника дійсно для дітей від 2 до 102. І це саме ті книжки, про які кажуть: хочеться стерти пам’ять, щоб прочитати як вперше. Автор не просто витворила чарівний світ, наповнивши його заклинаннями, магічними перетвореннями, захопливими пригодами, випробуваннями й небезпеками. Вона створила посібник людяності, сміливості, самовідданості, найсправжнісінької дружби і всеосяжної любові.\nЧомусь слово «казка» наштовхує багатьох на думку, що це лише для дітей. А хіба дорослі не потребують казок? Та й згадаймо присвяту до твору: «Леонові Верту, коли він був маленький». Дорослому, який зберіг у собі дитину. Своєю сумною і мудрою притчею автор намагався захистити людяність і живий вогник у серцях людей. Він, як досвідчений пілот, який усвідомлює важливість кожного дюйма для м’якого приземлення, обережно торкається тем, близьких кожному, розкриває перед нами світ дитинства і любові, де немає місця жорстокості, злості, лицемірству, де люди не повинні бути самотніми.\nЯкщо зараз у житті вам найбільше бракує безтурботності, сонця і сміху до болю в шлунку, – швидше відкривайте книжку родом з дитинства найсонячнішого українського письменника Всеволода Нестайка. Головні герої вчать дітей і дорослих сприймати світ як веселу авантюру. Головне – не забувати йти по життю з посмішкою і вчасно підставляти дружнє плече.\nЩо може бути краще за старі добрі українські казки – концентроване джерело народної мудрості! Саме народні казки стають найважливішими провідниками малюків у світ книжок. Вперше ми чуємо їх від батьків, у пам’яті залишаються окремі фрагменти й кольорові спалахи, потім дорослими відшукуємо на поличці давно забуту книжку і вже самі читаємо її своїм дітям – коло замикається. Ось уже понад століття «Фарбованим Лисом» та «Лисичкою-кумою» зачитується діти різних поколінь – від тих, які ще не мали телевізора, до тих, чиє життя вже неможливе без ґаджетів. Бо нахабність, пихатість, зверхність, самовпевненість ніколи не зникнуть з цього світу. Як і ніколи не буде зайвим навчитися давати їм відсіч.\n«Аліса в Країні Див» – ще одна казка, яку дуже легковажно приписали до дитячих творів і яка по-справжньому розкривається навіть не з другого прочитання. Дитина прочитає це не більше як історію дівчинки, який наснився сон, наче вона провалилася в кролячу нору, потрапила до Країни Див і мала там неймовірні пригоди й божевільні «Аліса в Країні Див» – казка, яку ніколи не зайве перечитати, адже чим дорослішими стаємо, тим важче дивитися на все простіше.\nБагато з читачів відзначають унікальну особливість циклу «Хроніки Нарнії»: на відміну від інших фантастичних книжок, що виходили в серіях, історії Клайва Льюїса не дорослішають разом з його героями, не стають серйознішими і трагічнішими (хоча сама Нарнія та її герої ще й як змінюються). Від книжки до книжки вони залишаються все тими ж добрими казками, з тією ж неповторною атмосферою, яка зустрічає читача у першій частині.\nРуде дівчисько Енн із товстелезними косами, великими зелено-сірими очима і обличчям, рясно всіяним ластовинням, належить до тих героїв, що назавжди залишаються в літературі завдяки своїй неповторній харизмі, щирості, доброті і внутрішній силі. Познайомившись із цією сиріткою, вам вже не захочеться її відпускати, не дочитавши серію до кінця, не переживши разом із вже дорослою Енн та її дітьми війну і втрати. Ця світла історія – найкращі ліки для тих дорослих, які загубили шлях до КАЗКИ.\nЧасом і в житті так буває: хтось наперед не вірить, що ви чогось зможете досягнути. А може, ви й самі переконуєте себе, що попереду на вас чекають самі невдачі. Відкиньте невпевненість і страхи, як це зробила героїня Софі, та йдіть до своєї мрії наперекір усім і навіть собі. Бо «сміливі завжди мають щастя»!\n9. «Міст до Терабітії» Кетрін Патерсон\nЦе одна з небагатьох дитячих книжок, в якій помирає головний герой, ще й дитина. Але це історія не лише про втрату, а й про те, як багато здатні змінити ті, кого ми не боїмося впустити в наше життя. Леслі витягла Джесс з його «коробки», в якій він заховався подалі від світу. Вона відкрила йому Нарнію і показала, яким чарівним може бути цей світ. І тепер Джесс не має права підвести дівчинку, яка колись зробила його королем Терабітії.\nНасправді цей список можна було б продовжувати й продовжувати. А тому з радістю чекаю ваших доповнень у коментарях.\nдитячі книжки для дорослих, Діти Рівне, цікаве дозвілля, читати батькам переглядів: 455\nНастя 22.05.2017 at 23:54 Відповіcти\nБудьnt так ласкаві зазначити автора цього матеріалу та посилання на джерело!


Кількість підтверджених випадків Cоvid-19 на Львівщині за добу зросла на 166 – до 11474\nСтаном на ранок у області зафіксували коронавірус у 11474 осіб та 314 смертей.\nСтаном на 08.00 год у Львові та Львівщині підтвердили 11474 випадки інфікування коронавірусом, з них 314 випадків смертельні, а 3101 пацієнті одужав.\nЗа словами заступниці міського голови Львова та керівниці міського штабу з протидії коронавірусу Галини Слічної, загалом за весь період карантину до Львівської обласної інфекційної лікарні звернулись 7710 осіб, госпіталізовані – 1645, на амбулаторному лікуванні – 6065 осіб, виписані – 1453 особи.\nЗараз у лікарні перебуває 191 особа, з них в реанімації – 7 осіб, на апараті ШВЛ – 3 особи.\nУ 8-ій міській клінічній лікарні станом на ранок перебуває 73 пацієнти, у 1-ій міській клінічній лікарні – 78 пацієнтів, у лікарні швидкої медичної допомоги – 121 пацієнт.\nЗа оперативними даними, за вчорашню добу лабораторні центри провели 1401 ПЛР-тест, з них 166 – позитивні. Серед них львів'ян – 68. Залишок проб у холодильнику – 741.\nДодамо, на Львівщині в рамках розгортання "другої хвилі" боротьби з коронавірусом залучатьдодатково 3,5 тисячі лікарняних ліжок.


Сем. макові - Papaveraceae\nІнші назви: Глауциум жовтий Glaucium flavum Crantz.\nБотанічна характеристика. Одно-, двох- або багатолітня рослина із стержневим коренем. У перший рік життя розвивається розетка прикореневого крупного перисто розсіченого ліровидного листя. У рік цвітіння утворюється гіллясте округле стебло заввишки від 20 до 100 см. Стеблове листя багато чисельне, чергове, щільне, сизе. Квітки одиночні, з 4 жовтувато-помаранчевими пелюстками і двома чашолистками, що обпадають на початку цвітіння , багато чисельними яскраво-жовтими тичинками. Плід - стручковидна лінійна коробочка з багаточисельним чорним насінням. Квітне з травня по вересень.\nМачок жовтий розповсюдження. Зустрічається на Південному березі Криму і Кавказі - уздовж побережжя Чорного моря. У долинах річок, що впадають в морі, на скалисто-щебенистих оголеннях, пісках і галечниках.\nМісце зростання. У природних умовах не утворює чагарників, тому заготівка економічно недоцільна. Успішно культивується в радгоспах Краснодарського краю.\nЗаготівка. Збирають надземну частину рослини, зрізаючи ножицями або ножем.\nОхоронні заходи. Плантації використовують 3-4 роки. При зборі залишають декілька добре розвинених рослин.\nСушка. Можлива штучна сушка при температурі 50-55°С. При повітряній сушці трава висихає за 5-7 днів.\nЗовнішні ознаки. Сировина представлена облиствленими стеблами і окремим листям різної форми, квітками і незрілими плодами. Стеблове листя покрите волосками, верхні - голі, стеблообгортні. Квітки великі, жовтого кольору, одиночні. Плід - стручковидна коробочка. Всі частини рослини містять жовтий молочний сік. Запах слабкий, специфічний.\nХімічний склад. Міститься більше 15 алкалоїдів, похідних ізохіноліну, головний глауцин. У фазі цвітіння трава містить до 3,9% суми алкалоїдів.\nЗберігання. За списком Б. Строк придатності сировини 3 роки.\nЛікування. Мачок жовтий надає противокашельну дію. На відміну від кодеїну не пригноблює дихання, не робить гальмівного впливу на моторику кишечника, не викликає звички і пристрасті.\nЛікарські засоби. Пігулки "Глауцина гидрохлорид" по 0,05 г, покритих оболонкою.\nВживання. Пігулки глауцина гидрохлорид (Tabulettae Glaucini hydrochloridi obductae) застосовують як противокашельний засіб при захворюваннях легких і верхніх дихальних шляхів. Призначають всередину: дорослим по 0,05 г (50 міліграм) 2-3 рази в день після їди, дітям - по 0,01-0,03 г (10-30 міліграм). Препарат зазвичай добре переноситься, в окремих випадках наголошуються запаморочення, нудота. Може спостерігатися помірна гіпотензивна дія, пов'язана з адренолітичними властивостями препарату, у зв'язку з чим мачок жовтий не слід призначати при зниженому артеріальному тиску і інфаркті міокарду.


«В радості, і тільки в радості»: молодість, поставлена на паузу\nОновлено: лист 21\nДля багатьох материнство відчувається як фатальна та невідворотна втрата самої себе. Іноді це зумовлено тим, що ми нічого не знаємо про досвід наших батьків, іноді - тому що не знаємо, як впоратись з новими обов'язками, як вписати їх у вивірений плин життя. Наші матері могли бути би нам за приклад, але що насправді ми знаємо про їх шлях?\n«В радості, і тільки в радості» - стрічка 2018 року знята режисеркою Мариною Рощиною за сценарієм створеним разом з Ольгою Любаровою. Оператором виступив Олександр Рощин, режисером монтажу – Сергій Клепач. Фільм був відзначений нагородами від Одеського міжнародного кінофестивалю та Київського міжнародного кінофестивалю «Молодість», здобув особливу відзнаку Львівського міжнародного фестивалю короткометражних фільмів Wiz-Art.Також він входить до кіноальманаху короткометражних фільмів «Українська нова хвиля. Красиві двадцятилітні», який був випущений у прокат в українських кінотеатрах 2019 році.\n«В радості, і тільки в радості» - це оповідь про повсякдення молодої киянки, мешканки однієї з периферійних станцій червоної гілки метро. Вона зустрічається з хлопцем, відвідує клуби, живе з матір’ю, та – чи не найголовніше – ростить маленького сина. Її внутрішня амбівалентність втілюється у зовнішньому світі: вдома вона замкнута, тиха, відсторонена та чужа, у колі друзів та на вечірках - відкрита, голосна, залучена. Вона відчуває себе на своєму місці, присутньою саме там, де вона має бути. Два її світи знаходяться окремо одне від одного, розділені прозорими стінами. Зрештою стіна має впасти.\nНа початку кінострічки компанія молодих людей, не старше за двадцять п’ять років, проводить разом дозвілля. Алкоголь, розмови, їжа, і – весілля. Головна героїня на ім’я Катя неформально бере шлюб із хлопцем, у котрого закохана. Ручна камера відтворює стан, у якому перебуває героїня: вона вільна, вона чарівна, вона безперервна. Вона - втілення того часу, коли людина була юна та радісна, відкрита до нових відчуттів та сильних переживань. Втім, на ранок, Катя повертається додому. Там її чекає зовсім інше оточення: мати та власна дитина.\nВидно, що вони знаходяться у стосунках взаємної відстороненості. Катя не дуже розуміє що їй робити з дитиною, дитина - що їй робити із Катею. Мати молодої жінки поспішає на роботу, залишаючи свого онука на доньку, як на няньку з доволі маленькою ставкою. Залишаючись з дитиною наодинці, дівчина замикається сама на собі, вона нудиться, вона відсипається. Але, зрештою, вона намагається оберігати своє дитя, коли під час прогулки на дитячому майданчику між ним та іншою дитиною стається конфлікт. Коли під час гри у хованки Катя не може його знайти, то дуже хвилюється. Але той факт, що спочатку вона знайшла його і вирішила приділити хвилинку собі доводить: спочатку Катя, потім дитина.\nСпостерігаючи за своєю власною матір'ю (котра продовжує виконувати цю функцію і для свого онука), Катя мала вибудувати в собі уявлення про те, якою ця мати має бути. Мати героїні - це зріз старшого покоління, який витрачає менше часу на себе і більше - на виховання своїх дітей. Вони віддають їм своє дозвілля та самих себе.\nІснує установка, що у кльових дівчат не може бути дітей, адже дитина - це відповідальність, котра нівелює особистість і зводить її лише до того, щоб виправдати взятий на себе обов'язок. Так, певно, може вважати і Катя. Серед її друзів-однолітків більше немає нікого, у кого була б дитина. Але чи знає Катя, що з дитиною можна будувати не лише владно-ієрархічні вертикальні стосунки, але й горизонтальні, дружні? Певно, що ні.\nЇї хлопець також не знає, хто чекає на дівчину вдома. Всі побачення відбуваються на його території, на центральних вулицях Києва, у клубах, на чужих квартирах. Катю завжди оточує місто - тихе і галасливе. Оточують люди - далекі та близькі. В молодій жінці зріють почуття - фіктивні справжні. Але з трьох боків (мати, дитина, хлопець) дівчина оточена стосунками неповної довіри.\nВрешті решт все це завершується відмовою Катіної мати тримати у своєму домі дівчину та онука. Катя в очах матері ще недостатньо доросла та відповідальна. Дорослість двома жінками сприймається дуже по-різному. Для Каті це йти куди вона хоче, робити що вона хоче, зустрічатися з тими, з ким вона хоче. Для її матері “бути дорослою” полягає у іншому. Це - вміння відмовлятися від бажаного задля необхідного. Для жінки Катя не виконує покладених на неї зобов'язань.\nДівчина в свою чергу вважає, що її матері немає чого робити, тому для неї не буде великим клопотом витратити вільний час на онука. Водночас вік матері та відсутність у неї більш важливих справ ніби дають Каті індульгенцію на перекладання відповідальності за свою дитину. Але насправді саме через необхідність слідкувати за хлопцем і забирає час жінки, котрий вона могла би витратити на себе, а не “сидіти удома”, як закидає їй Катя під час сварки у найнапруженіший момент стрічки.\nКатя та її мати - це видиме протиставлення жінки, яка може дати раду материнству, та жінки, яка не може. Здається, що героїня така відсторонена від свого сина тому, що визнання власного материнства для неї означає нівелювання своєї молодості, жіночності та свободи. І це не дивно, бо приклад її матері - це не та рольова модель, котру молода жінка хотіла б наслідувати.\nПодивитися фільм можна в онлайн-кінотеатрі Takflix: https://takflix.com/uk/films/in-joy\n“Монолог”: чи дійсно старість знає життя?