1. Напередодні. - Невідомий "золотий" вересень. Волинь 1939. - Волинь на початку 2-ї світової війни - Каталог статей - Персональный сайт Сергея Яровенко\nУ середині 30-х у світі знову запахло війною. Перш за все до цього спонукала велика економічна депресія. Капіталізм, а точніше його остання фаза імперіалізм міг вийти з цієї кризи лише підйомом економіки, пожвавленням фінансового сектору, з’явленням ринків збуту. Найліпшим і найшвидшим шляхом до цього, як це не дивно звучить була ВІЙНА. З приходом до влади у Німеччині націонал – соціалістів на чолі з Гітлером було якнайкращий пладрарм для цього. Німеччина потребувала не тільки реваншу за „вкрадену” перемогу у 1-й світовій війні і втрачені ринки збуту, вона потребувала вирішення соціальних питань, як то подолання безробіття, частково голоду. Дати роботу, а значить і хліб могла німецька промисловість і перш за все той її шмат, який відносився до військово – промислового комплексу. Розвиток промисловості Німеччини і її потреби у сировині, фінансах згоом пожвавили увесь світовий діловий світ. Політика – політикою, ідеологія – ідеологією, а гроші є гроші. Першими починають італійці, які з жовтня 135 до травня 1936 всупереч усім угодам загарбують Ефіопію, а згодом проголошують про утворення Італійської імперії під девізом „Mare Nostrum” – „Наше море”. 25 листопада 1936 року Німеччина і Японія укладають Антикомінтернівський пакт. 6 листопада 1937 року до пакту приєднується Італія. Падіння Іспанської корони, війна між республіканцями та франкістами налякала можновладців можливістю поширення ідей соціалізму більшовицького толку, то ж світова спільнота закривала очі на порушення умов Версальської угоди, зайняття німецькими військами Рейнської демілітаризованої зони (7 березня 1936) на аншлюс Австрії (березень 1938), підготовку до вторгнення до Чехословаччини під надуманою підставою захисту інтересів судетських німців, як відбулось у жовтні 1938 року.\nДо великої європейської війни готувався й Радянський Союз. Готувався давно, адже більшовики вбачали у світовій війні засіб до світової революції, а значить гегемонії над усім світом.\nЗа рішенням Головної військової ради від 26 червня 1938 р. наказом НКО №0151 від 26 липня 1938 р. Білоруський військовий округ перейменовувався в Білоруський особливий військовий округ(БОВО), наказом No.0141 від 11 липня 1940 р. - в Західний особливий військовий округ (ЗОВО). У його складі формувалися дві армійські групи, що отримали найменування по місцю розташування штабів: Вітебська (на базі Управління 4 –го СК ), яка включала частини і установи на території Вітебської і Мінської областей; Бобруйська (на базі Управління 5 СК), що об'єднала частини і установи на території Могильовської, Гомельської і Поліської областей. Наказом НКО №.0152 від 26 липня 1938 року Київський військовий округ перейменовувався в Київський особливий військовий округ (КОВО), в його складі формувалися чотири армійські групи: Житомирська - на базі управління 8 СК (Чернігівська, Київська і Житомирська області); Вінницька - на базі управління 17 СК (Вінницька і Кам’янець-Подільська області); Одеська - на базі управління 6 СК (Одеська, Миколаївська області, Молдавська АРСР); кавалерійська (м. Проскурів) у складі 1 і 2 СК.\nБули прискорені роботи по зведенню укріплень і комунікацій, поповнювалися склади і запаси військового спорядження. У Білоруському особливому військовому окрузі формувалися дві армійські групи (Вітебська і Бобруйськая), а в Київському особливому військовому окрузі - чотири (Житомирська, Вінницька, Одеська і Проскурівськая кавалерійські групи).\nУже в першій половині вересня 1938 року в стан бойової готовності були приведені всі прикордонні округи. Після 21 вересня поблизу кордону почала розміщуватися Вінницька армійська група, Житомирська армійська група проводила військові маневри поблизу кордону. Заходи з підвищення боєготовності були здійснені також в Ленінградському і Калінінському військових округах. В цілому восени 1938 року в стан бойової готовності було приведено 60 стрілецьких, 16 кавалерійських і 24 танкових дивізії, 3 мотострілецьких бригади, значна кількість авіації. Усі ці заходи керівництвом Радянського Союзу пояснювались просто – підготовка до виконання угод щодо захисту Чехословаччини та потреби оборони СРСР. Стан підвищеної бойової готовності був відмінений лише 27 жовтня 1938 р.\nЗаходи із зміцення військової могутності не припинились і після повного захоплення Німеччиню Чехословацької території.\nЗа наказом НКО №07 від 15 січня 1939 р. створюється Мінська армійська група на базі управління 16 СК(Мінська і Могильовська області).\nВносяться зміни до організаційно-штатної структури РСЧА, розробляються і досить швидкими темпами освоюються нові зразки озброєння і військової техніки. Країна, яка пройшла етапи колективізації та індустріалізації поставила їх здобутки на потяг війни. „Наш бронепоїзд” почав виходити з запасного шляху.\nТим часом Німеччина 15 березня 1939 року окуповує Чехію (На Чеській території створюється німецький протекторат Богемії і Моравії. Угорщина і Польща беруть участь в розділі Чехословаччини. Словаччина оголошена незалежною пронацистською державою. 24 лютого 1939 року до Антикомінтернівського пакту приєднується Угорщина, 27 березня – Іспанія. Навесні Італія окуповує Албанію.\n23 серпня 1939 Німеччина і СРСР підписують Пакт про ненапад і секретний протокол до нього, який передбачає спочатку „всього четвертий поділ Польщі”. Усе готове до війни.\nПідписання Пакту розв’язало руки Гітлеру, який 31 серпня дав „відмашку” на введення в дію плану „Вайс”, раніше відкладеного із-за різних причин.\n31 серпня в рамках загальної операції під кодовим найменуванням „Гімлер” близько 20.00 група під командуванням штурмбаннфюрера СС Альфреда Науйокса, переодягнута в цивільний одяг (саме так, а не в польських військових одностроях) під виглядом сілезських націоналістів (операція „Таннеберг”), здійснила напад напад на радіостанцію прикордонного містечка Гляйвіц. Оскільки зі станції не велось власних передач, а лише ретранслювались передачі з Бреслау (Вроцлава) есесівцям з величезними технічними труднощами вдалося передати звідси лише одну фразу: "Гляйвійська радіостанція знаходиться в польських руках!”. Біля входу в будівлю німці кинули тіло ще раніше вбитого ними сілезця Фратішека Хоньока - відомого своєю пропольською діяльністю. Рано вранці, виступаючи в Рейхстазі, Гітлер заявив:"Сьогодні вночі Польща вперше стріляла по нашій території, використовуючи регулярну армію. Ми відповімо вогнем не пізніше 5.45”. ФАКТИЧНИЙ ПРИВІД ДЛЯ ВІЙНИ БУЛО „ЗНАЙДЕНО”.\n1 вересня 1939 року Ланка Ju-87B ("Штук") з I./StG1 на чолі з командиром З./StG1 обер-лейтенантом Бруно Діллєї (Bruno Dilley) о 04.25 піднялась у повітря, а о 04.35 1 вересня 1939 р. атакувала польські позиції в районі м. Тачева в 50 км. на південь від Гданьська.\nО 4.40 1-й дивізіон бомбардувальників імені Макса Іммельмана (з 76-го полку Люфтваффе) під командуванням капітана Вальтера Зігеля почав бомбардування Велюня. Через півгодини бомби вже впали на Хойніц, Старогард і Бидгощ. В результаті атаки на Велюнь загинули 1200 чоловік, в основному із числа цивільного населення. Місто було знищене на 75%.\nО4.45, прибулий до вільного міста Гданьська з дружнім візитом німецький учбовий корабель - застарілий броненосець «Шлезвіг-Гольштейн», відкрив вогонь по польських укріпленнях на Вестерплатте. Під вибухами бомб і снарядів з гармат броненосця. Майже одночасно німецька піхота увірвалась в місто, де зав'язалися бої за будівлю Польської пошти на площі Яна Гевелія. ПОЧАЛАСЬ 2-га СВІТОВА ВІЙНА.\nСлідом за авіацією і морським десантом через кордон Польші перйшли передові загони Вермахту.\nНімецькі прикордонники демонтують польський прикордонний стовп\nВже об 11.00 1 вересня радник посольства Німеччини в Москві Г.Хільгер повідомив радянський НКІС про початок війни Німеччини з Польщею, про приєднання Данціга до Німеччини. На прохання німецької строни радянська погодилась на передавння радіостанцією в столиці Білоруської РСР Мінську слово „Мінськ”, що використовувалося німецьким пілотами як радіомаяк під час нальотів на Польщу. Саме з цього слова „МІНСЬК” і розпочалась участь СРСР у 2-й світовій.\nРозпочалась війна і для сотень тисяч українців, які проживали на території Речі Посполитої. Значна частина чоловічого населення була мобілізована, одягнута у військові однострої та направлена на фронт.\nПідготовку до виконання таємного протоколу, який ми сьогодні знаємо як „Протокол Молотова – Ріббентропа” розпочали і в СРСР.\nУ перший день 2-ї світової війни Позачергова сесія Верховної Ради СРСР прийняла "Закон про загальний військовий обов'язок для чоловіків з віку 17 років і 8 місяців", згідно з яким на 1 рік був продовжений термін служби призовників 1937 р. (близько 190 тисяч чоловік).\n2 вересня 1939 року прикордонні загони на західному кордоні були приведені до підвищеної бойової готовності.\n3 вересня ЦК ВКП(б) і РНК СРСР прийняли спільну постанову згідно з якою на 1 місяць було затримане звільнення у запас стройовиків, які проходили службу у військах прикордонних Білоруського та Київського особливих, Московського, Ленінградського, Калінінського та Харківського військових округів (всього 26014 чоловік) і призов на навчальні збори приписників частин ППО цих округів, наступного дня це рішення було оголошене наказом Наркома оборони..\nПроте Радянський Союз не квапився вступати в бойові дії проти Польщі – план німецького Генштабу „Вайс” у Польщі пробуксовував, впевненості у цілковитій удачі не було.\nРазом з тим, 6 вересня Наркоматом оборони СРСР було видано директиву про проведення «Великих учбових зборів» (ВУС), якою передбачалось розгортання окремих частин, що мали термін готовності до 10 діб (М-10), з тилами до штатів військового часу. А це вже була прихована часткова мобілізація. Призов на збори розпочався 7 вересня. У цей же день голова РНК СРСР В’ячеслав.Молотов направив головам РНК РСР, АРСР і облвиконкомів телеграми про сприяння органам військового управління в проведенні зборів, наданні необхідних приписаних мобілізаційних ресурсів, у тому числі автотранспорту, коней і обозу. Ще одним фактом, який підтверджує проведення саме прихованої мобілізації є прийняте РНК рішення про введення в дію мобілізаційного плану про постачання РСЧА. За цим планом в прикордонних і найближчих до них військових округах пропонувалося розбронювати мобілізаційні запаси продовольства і хлібофуражу.\n8 вересня до війни почали готуватись і в НКВС. Наказом наркома внутрішніх справ Лаврентія Берії № 001064 розпочалось формування 5 опергруп НКВС по 50-70 чоловік в Київському Особливому і 4 групи по 40-55 чоловік в Білоруському Особливому військових округах. Кожній групі додавався батальйон , чисельністю в 300 бійців з складу прикордонних військ.\nВже 9 вересня Молотов на запитання німецького посла в Москві відповідав більш ствердно – радянські війська вступлять на територію Польщі найближчими днями.\nЦього ж дня Нарком оборони Маршал СРСР К.Ворошилов і начальник Генштабу командарм 1 рангу Б.Шапошников підписали накази за № 16633 та № 16634, які були адресовані військовим радам відповідно Білоруського і Київського особливих округів. Згідно з ними, військам округів належало «...до кінця 11 вересня 1939 р. скритно зосередитися і бути готовим до рішучого наступу з метою блискавичним ударом розгромити протистоячі війська противника». Глибина дій військ фронтів встановлювалася по лінії Латвійського, Німецького кордонів, далі по річках Пісса, Нарев, Вісла, Сан і кордонах з Угорщиною та Румунією. Проте накази у війська передані не були – німці Варшаву так і не взяли, а французькі війська почали висуватись у напрямку німецького кордону. Але приготування до війни продовжувались. З МВО до складу БОВО передавалось управління 10-ї армії комкора Захаркіна (саму армію передбачалось створити на місці), на аеродроми КОВО і БОВО прибували літаки 1-ої, 2-ої та 3-ї авіаційних армій особливого призначення.\nМосква ще роздумувала вводити війська чи не вводити. Проте щогодини надходила інформація яка спонукали пришвидшити темпи підготовки. Зокрема це була інформація про вхід на територію Західної України передових частин ГА „Південь” (9 вересня) та дії бойових загонів ОУН на Львівщині, Галичині та Волині, що викликало серйозне занепокоєння радянського керівництва. Зазначу, що напередодні війни німецька розвідка вела перговори з керівництвом ОУН. Проте, за результатими цих переговорів було лише створено Український легіон на чолі з Романом Сушком чисельністю 1300 старшин і підстаршин та 12 тис. стрільців, який мав підпорядковуватись командуванню Вермахту.\nРоман Сушко. У вересні 1939 року командир Українського легіону (Berg-Bauern-Hilfe)\nКерівництво ОУН і його очільник полковник Андрій Мельник бачили у Легіоні майбутнє ядро Української національної армії. Але до складу Леґіону була набрано всього 600 вояків, німці припинили розігрувати українську карту і переформували Легіон у допоміжний підрозділ зі скромною назвою „Допомога „селянам – горцям” (Berg-Bauern-Hilfe) або ВВН, українці ж розшифровували ВВН, як "військові відділи націоналістів”. В подіях вересня – жовтня 1939 року Леґіон активної участі у бойових діях не брав, за винятком захоплення Самбора, не стали реальною силою і відділи ВВН, оскільки німецьке командування не було зацікавлене у їх розбудові. По закінченні польської кампанії Український Леґіон було розформовано.\nРазом з тим більшість членів ОУН, які проживали на території Речі Посполитої німецький напад сприйняли як сигнал до рішучих дій. Не дивлячись на звернення німецького командування і відомства Ріббентропа до очільників ОУН про те, що „...повстання на Західній Україні не бажане для Німеччини”, організації націоналістів на Львівщині і Галичині зініціювали виступи проти польських властей, які місцями переростали у справжні повстання.\nНеобхідно відзначити, що до цих дій націоналісти готувались заздалегідь. Ще весною 1939 р. польська розвідка перехопила інструкції до членів ОУН з вказівкою про дії на випадок мобілізації та володіла інформацією про підготовку організації до збройного повстання. У донесенні Львівської поліції від 4 травня 1939 р. зазначалося, що ОУН видала розпорядження своїм членам, а також симпатикам і всім українцям, щоб на випадок військової мобілізації у Польщі вони ухилялися від неї, аж до подальших розпоряджень ОУН. Якщо ж стане відомо, що до війни не дійде, то від мобілізації не ухилятись, щоб не потрапити до тюрми.\nНаприкінці травня – початку червня 1939 р. Тернопільське воєводське управління безпеки у своїх звітах Міністерству внутрішніх справ Польщі зазначало, що члени та прихильники ОУН почали збирати та опрацьовувати інформацію розвідувального характеру. Польська поліція вилучила анкети, в яких збиралася й записувалася інформація: щодо дислокації та чисельності військових частин, місця розташування та системи охорони армійських складів зброї; розміщення, озброєння та чисельності поліції, лісової охорони та КОПу (Корпусу охорони прикордоння), подавалися адреси окремих їх працівників та прізвища поліцейських донощиків. Подібну інформацію збирали і оформляли щодо повітових та ґмінних органів державного управління, політичних організацій і військово-спортивних товариств, фінансових і поштових установ, аптек, лікарень. Також активно досліджувався національно-соціальний склад кожного населеного пункту, наявність комуністів, діячів польських організацій та партій, учителів і священиків.\nЗ кінця липня 1939 року було організовано військові вишколи членів та симпатиків ОУН, в яких пройшли підготовку до моменту початку війни не менше 967 чоловік.\nУ серпні 1939 року Крайова Екзекутива на чолі з В. Тимчієм – "Лопатинським”, після отримання від референтури розвідки даних про загальну мобілізацію, оголосили власну, на три дні раніше, та почали створювати свої повстанські відділи. Це дозволило ОУН зберегти сили і врятувати своїх членів та симпатиків від пролиття крові за чужі, а на той час, навіть ворожі інтереси.\nТаким чином, з початком Німецько-Польської війни КЕ ЗУЗ ОУН в Галичині, на Волині і Поліссі була готова до цього. Організація мала чіткий план дій, її найактивніші члени пройшли належний військовий вишкіл. Члени ОУН, симпатики націоналістичного руху ухилилися від мобілізації до польської армії. Чимало з них долучилося до формування збройних загонів і взяло участь у повстанні, яке тією чи іншою мірою охопило усі місцевості Західної України.\nПольська влада навіть у кризовій для себе ситуації намагалась запобігти українському повстанню. Вже у перші дні було інтерновано біля 7000 активістів громадсько-політичного життя. Масова паніка, що переходила в психоз, призводила до вбивств поляками мирних українських громадян. Поразки армії на фронті та деморалізація польського суспільства створили у другій декаді вересня 1939 року сприятливі умови для початку збройного повстання українських націоналістів. Ще раз хочу наголосити, що це повстання було зорганізоване скоріше супроти інтересів німецького командування, про що свідчать рядки звернення окружного провідникв Дрогобиччини Адольфа Гладиловича: "Німців ми не вітаємо, а вітаємо тільки Український Леґіон, який прийде з ними. Від німців нічого доброго не можемо сподіватися. Карпатська Україна показала нам, що рахувати на них не можна. Тому нам треба буде поставити німців перед доконаним фактом – на теренах, де будуть діяти наші військові відділи, ми негайно проголосимо Українську Державу і створимо український уряд”. У цих словах проявляється стратегічна ціль повстання, яке розпочалось на Західній України 9 вересня 1939 року – українці також вступили у 2-гу світову війну.\nАдольф Гладилович, початок ХХІ століття\nНа той час в межах Поліського та Волинського воєводств діяли Ковельська, Луцька, Рівненська, Поліська округи Крайової Екзекутиві ОУН на ЗУЗ (провідники Оксана Степура-Пеленська – "Ріко”, Петро Башук – "Чок”, Володимир Війтюк – "Погоня”).\nПетро Бащук. Провідник ОУН на Поліссі.У вересні 1939 один з очільників Лозового козацтва\nУже 3 вересня 1939 року провідник ОУН на Поліссі Петро Башук видав відозву, в якій закликав українців не йти до польської армії, а бажаючих – долучатися до повстанського угрупування, який згодом отримало назву Лозове Козацтво. До націоналістів долучилися також комуністи під керівництвом Федора з Янова (другого секретаря КПЗУ на Поліссі), Лопачука та Прокоповича. Вони зобов’язалися надати людей під команду ОУН, при цьому не вести комуністичної пропаґанди та дотримуватися військової дисципліни у війську. Федір увійшов до складу повстанського проводу на Поліссі. Комуністам у випадку провалу повстання було гарантовано безпеку, і на їх пропозицію відділ було названо Поліським Лозовим Козацтвом.\nПершою акцією цього угрупування було роззброєння польського зенітного підрозділу в с. Кліщах Дорогичинського повіту. Повстанці захопили 18 гвинтівок, 6 револьверів, два ящики боєприпасів і ящик ручних гранат. Незабаром повстання блискавично поширилися по всій околиці. Було сформовано військовий штаб Поліського Лозового Козацтва, до якого увійшли колишній старшина польської армії В. Війтюк-"Погоня”, В.Загакайло-"Білий”, Ховайло-"Ромашківський” та інші. Очолив відділ Петро Башук-"Чок”.\nУпродовж трьох днів було роззброєно військові залоги і постерунки поліції в околицях Скибич, Кліщів, Мотоля та інших сіл, захоплено значну кількість ґвинтівок, один кулемет та набої. Збройні загони були створені також у Гутові, Дорогичині, Кленках, Окдимирі, Скибичах, Стрільній, Янові Поліському (тепер райцентр Іваново в Білорусі).\nНевеликий загін з 15 осіб, яким командувала Оксана Степура-Пеленська-"Ріко”, активно діяв на Волині, головним чином на трасі Луцьк-Львів. Після важких боїв з поляками всі повстанці загинули, врятуватися вдалося лише заступникові командира "Чорному”. За іншими даними О. Степура-Пеленська загинула пізніше, разом із бойовиками М. Сисаком та І. Марківим, повертаючись до Львова.\nАктивну боротьбу українських збройних загонів зафіксовано в районі Ковель – Ратно – Камінь-Каширський та на сучасній Рівненщині. Так, відділ на чолі із колишнім під старшиною польської армії Гаврилом Круком зайняв м. Іванова Долина Костопільського повіту, роззброїв пастерунок поліції, захопив 12 гвинтівок, кілька пістолетів, набої та радіостанцію. При цьому боївка ОУН опередила місцевих комуністів, які також планували акцію проти польських поліцаїв. Оунівці поділились зброєю з комуністами.\nОдним із найбільших осередків повстанської боротьби була Миколаївщина (нині Миколаївський район Львівської області). Під керівництвом членів повітової екзекутиви Євгена Пришляка, Василя Демури та Дмитра Гаджери події набули значного розмаху. 10 вересня у Миколаєві повстанці роззброїли відділок поліції і взяли владу у свої руки, очільником міста призначений Ярослав Пришляк. Було створено міліцію, яка почала роззброювати всі польські військові відділи, що проходили через Миколаїв. У більшості випадків залишки польської армії добровільно віддавали зброю. За короткий час у навколишніх селах також було встановлено українську владу, вивішено синьо-жовті прапори, розпочато мобілізацію чоловіків віком від 18 до 35 років. Повстанцям вдалося успішно роззброїти охорону двох мостів (автомобільного та залізничного) на Дністрі у Розвадові і здобути кілька кулеметів, а також захопити автомобільний міст у Деменці Наддністрянській.\nНа боротьбу з повстанцями на Миколаївщині поляки мобілізували значні військові сили (до 600 поліцейських і жандармів). До Жидачева стягнули поліцію майже зі всього повіту, до того ж, прибули ще підрозділи з Дрогобича та Самбора. 14 вересня із Бережан було скеровано два піхотних батальйони, а 15 вересня на станцію Пісочне прибув ще один батальйон. Із м. Станіславова виступив новосформований кавалерійський полк. Як подає дослідник Андрій Руккас, у польських поліційних та військових частинах, кинутих на придушення повстання на Миколаївщині, загалом налічувалось 3000 вояків.\nПольський генерал Стефан Дембінський звітував своєму керівництву: "На всій території на моєму відрізку діють угруповання українських повстанців. Їх ліквідовує поліція і мої підрозділи. Найбільше угруповання перебуває у Миколаєві, в цьому районі бої тривали 15 вересня протягом цілого дня. Скеровую батальйон залізницею до Пісочної для підкріплення підрозділів, які ведуть бої з українцями під Миколаєвом”.\n11-12 вересня бої повстанців з польсьми поліцаями, жандармами і військом точились в районі міста Стрий. Поляки вимушені була застосувати навіть авіацію.\nУкраїнську державність було проголошено також у кількох селах західних окраїн, що опинилися згодом під окупацією Німеччини, та у Галицькому повіті, де бойові дії здійснював відділ чисельністю 150 осіб. На 18 -18 вересня КЕ ОУН планувалось захопити владу у Сокалі та Рогатині, але з огляду на дії Червоної Армії цього зробити не вдалось.\nУсього з 1 по 23 вересня 1939 року на території Західної України та заселеної українцями території Поліського воєводства у бойових діях взяло участь 7729 повстанців, в тому числі у Ковельській окрузі – 250, Поліській – 100, Рівненській – 20. Значні виступи відбулися у 20-ти повітах, а взагалі бої українських відділів з польською поліцією та відступаючими підрозділами польської армії відбулися майже у кожному повіті. Під час боїв спалено щонайменше 5 українських сіл, зруйновано 151 хату. Повстанці знищили 4 польські колонії. Українські втрати становили 160 вбитих та 53 поранених, тоді як поляків загинуло 796, поранено 37, полонено 3610. Повстанці тимчасово заволоділи або захопили 1 танк, 8 літаків, 7 гармат, 103 кулемети, 3757 ґвинтівок, 3445 пістолетів, 25 автомобілів, 184 коней та велику кількість набоїв.\nПольська влада почала волати про ніж у спину, а німецьке командування змінило свою думку - під час наради вищого німецького керівництва в районі Варшави, на якому були присутні Гітлер, Герінг, Кейтель було розглянуто варіанти остаточного вирішення польської проблеми, один з яких передбачав серед іншого створення незалежної держави в Польській Україні і Галичині. За результатами наради начальник ОКВ генерал Кейтель доручив керівнику Абверу адміралу Канарісу сприяти активізації дій загонів ОУН на території Речі Посполитої з метою "утворення самостійної польської і галіційської України".\nВище описані події обумовили пришвидшення радянських приготувань до „визвольного походу”. 11 вересня на базі Білоруського і Київського Особливих військових округів були розгорнуті польові управління, які згодом аж 26 вересня (наказ НКО №.0053 від 26 вересня 1939 р.) отримали назву Білоруського (командарм 2 ранги М.Ковальов) і Українського (командарм 1 рангу С.Тимошенко) фронтів. (Для зручності далі ці управління буду йменувати Білоруським та Українським фронтами – С.Я.)\nПершими посадовими особами управління Українського фронту були призначені: командуючий – командарм 1 ранґу С.К.Тимошенко, члени військової ради – перший секретар ЦК КП(б)У М.С.Хрущов, корпусний комісар В.П.Борисов та комкор Ф.О.Астахов, начальник штабу – комбриґ М.Ф.Ватутін, начальник політуправління – дивізійний комісар Є.Т.Пожидаєв.\nКомандуючий Українським фронтом Тмошенко С.К.\nЩе швидше події стали розгортатись після виходу німецьких підрозділів до околиць Львова 12 вересня.\nУже цього дня польський військовий аташе у Франції направив повідомлення головнокомандуючого польської армії маршал Е.Ридз-Смігли про те, що ним, від джерела у французькому уряді, радянському та німецьких посольствах отримана інформація про можливий виступ СРСР проти Польщі. Напевно, саме ця інформація послужила підставою для прийняття Риз-Смігли розпорядження до командувачів польських військ вздовж Радянсько-Польського кордону про не супротив радянським військам і відхід до румунського та угорського кордонів. У той же час радянські прикордонні загони доповідали у штаби прикордонних округів про призов резервістів до підрозділів КОП, скупчення мобілізаційних резервів. Одне з таких донесень (скупчення резервів в районі станції Сарни) надійшло до штабу прикордонного округу в Києвіз 19-го Олевського прикордонного загону.\nЦього ж дня створений при РНК СРСР Комітет Оборони своїм рішенням № 334сс/ов увів на залізницях європейської частини СРСР військовий графік перевезень під прикриттям ВУС.\n14 вересня радянський уряд почав готувати суспільну думку до початку „визвольного походу”. У газеті „Правда” була опублікована стаття Андрія Жданова, в якій головними причинами поразки Польщі називалися пригноблення української і білоруської національних меншин. Проте радянське керівництво ще й тоді пов’язувало початок наступу своїз військ з взяттям німцями Варшави. Тим часом військові ради Білоруського і Українського фронтів уже отримали директиву НКО про початок бойових дій проти Польщі з 17.09.1939 року і спільну директиву НКО і НКВС № 16662 за підписами Ворошилова і Берії згідно з якою «з моменту виступу польових військ з районів зосередження з метою переходу державного кордону для дій на території противника» і до переходу військами «державного кордону на глибину, рівну розташуванню військового тилу (30-50 км.)», прикордонні війська, «залишаючись на своїх місцях, переходять в оперативне підпорядкування Військовим радам відповідних фронтів і армій» до особливого розпорядження.\n15 вересня, наказом наркома внутрішніх справ були визначені завдання фронтових опергруп НКВС на території Західної Білорусії і Західної України. На ці групи покладалася організація тимчасових управлінь в зайнятих містах (за участю керівників груп). Для забезпечення порядку, припинення підривної роботи і придушення контрреволюційної діяльності слід було створити в зайнятих містах апарат НКВС за рахунок виділення сил з складу груп. На зайнятій території було необхідно негайно встановити контроль над пунктами зв'язку (телефон, телеграф, радіо, пошту), державними і приватними банками та іншими сховищами всіляких цінностей, друкарнями, де слід було налагодити видання газет, державними архівами (особливо архіви спецслужб), провести арешти представників урядової адміністрації, керівників контрреволюційних партій, звільнити політичних ув’язнених (інших утримувати під вартою), забезпечувати громадський порядок, не допускаючи диверсій, саботажу, грабунків і т.п., а також вилучити зброю і вибухові речовини у населення.\nУвечері цього дня командувачі військами Білоруського і Київського прикордонних округів видали накази, якими визначались основні завдання прикордонних військ: з початком бойових дій - знищення польської прикордонної охорони на тих ділянках, де не наступатимуть частини РСЧА; з просуванням військ армії - не допускати переходу цивільного населення з радянської території та будь - кого з польської території через існуючий державний кордон СРСР. Частини, підрозділи і окремих військовослужбовців РСЧА пропускати через існуючий кордон СРСР безперешкодно.\n16 вересня військовими радами обох фронтів були видані директиви в яких визначені завдання об’єднань, з’єднань та частин.\nТак, Військова рада Українського фронту директивою № А0084 поставила підлеглим військам бойові завдання. Шепетівська АГ (комдив І.Совєтников) отримала завдання наступати в напрямку на Рівне - Луцьк - Ковель, Волочиська АГ (комкор Ф.Голіков) - на Тернопіль - Львів - Перемишль, Кам’янець-Подільська АГ (командарм 2 рангу І.Тюленєв)- на Стрий - Дрогобич - Станіслав.\nЩоб не повертатись згодом до перейменувань, які відбувались з групами і деякою плутаниною у цьому питанні у різних джерелах відразу подаю інформацію про подальші перейменування армійських груп. У міру прсування на захід армійські групи змінювали свої найменування, а потім були розгорнені в армії: Житомирська - з 16 вересня 1939 р. Шепетівська, з 18 вересня - Північна , з 28 вересня - 5 армія (штаб - м. Луцьк); Вінницька - з 16 вересня Волочиська, з 24 вересня - Східна, з 28 вересня - 6 армія (штаб - м. Львів); кавалерійська - з 16 вересня Кам’янець-Подільська, з 20 вересня - Південна , з 24 вересня - 12 армія (штаб -м. Станіслав); Одеська група наказом НКО №0157 від 11 жовтня 1939 р. була реорганізована у Одеський військовий округ.\nАрмійські групи на території БОВО з 15 вересня 1939 р. були також розгорнуті в армії: Мінська - в 11 армію (штаб - Гродно, Ковно), Вітебська - в 3-ю (штаб - Молодечно, Рига), Бобруйська - в 4-ту армію (штаб - м. Кобрин); У середині вересня на території БОВО було закінчено формування 10 армії (штаб - Пуховичі, Білосток). (Інформація надана за виданням „РГВА.Центральный государственный архив Советской армии. В 2-х томах. Т.1. Путеводитель. 1991”. с.378-379)\nДо вечора війська Білоруського і Українського фронтів були розгорнуті у вихідних районах для наступу проти Польщі. Радянське угрупування в цілому включало 8 стрілецьких, 5 кавалерійських і 2 танкових корпуси, 21 стрілецьку і 13 кавалерійських дивізій, 16 танкових, 2 моторизованих бригади і Дніпровську військоу флотилію (всього 617 588 чоловік, 4736 танків, 4959 гармат і мінометів). ВПС фронтів мали 3 298 літаків. Крім того, для забезпечення вводу військ притягувалось близько 16,5 тисяч прикордонників Білоруського і Київського прикордонних округів.\nПереглядів: 5359 | Теги: УФ, тимошенко, Бащук, 1939, ОУН | Рейтинг: 5.0/12


Сьогодні «Карпати-2» зіграють зі «Скалою-2» - Новини спорту Львів Футбол\nСьогодні «Карпати-2» зіграють зі «Скалою-2»\n04 травня 13:09\nСьогодні «карпати-2» у матчі 5-го туру чемпіонату області серед клубів Прем’єр-ліги львівщини зіграють у гостях зі «Скалою-2» з Моршина. Поєдинок у Стрию, а саме в цьому місті проводять свої домашні ігри моршинці, розпочнеться о 17:00. А двома годинами раніше, о 15:00, зіграють юнацькі команди.\nДо Стрия «Карпати-2» відправилися в гарному настрої. Адже після двох стартових поразок підопічні Любомира Вовчука і Олега Бойчишина зуміли виграти два поєдинки. Спочатку «зелено-білі» наприкінці другого тайму зусиллями Юрія Малахи забили переможний гол у ворота ФК «Миколаїв» – 1:0. А в останній грі завдяки «дублю» Романа Ботвинника з рахунком 2:0 обіграли «Газовик-Хуртовину» з Комарно. Будемо сподіватися, що сьогодні в зустрічі зі «Скалою-2» карпатівці продовжать свою переможну ходу і зуміють довести виграшну серію до трьох матчів.


«То, што задумал Захарушка, ми випалнім». Що робити з «насєлєнієм» Донбасу? - ВГОЛОС\n«То, што задумал Захарушка, ми випалнім». Що робити з «насєлєнієм» Донбасу?\nМоре квітів, ріки сліз і дикі антиукраїнські істерики. У такій «атмосфері» тисячі жителів українського Донбасу провели до пекла ватажка бойовиків «ДНР» Олександра Захарченка.\n07.09.2018 | 14:39 | Яна Федюра\n«Сказати «трагедія» – це не сказати нічого», «ми втратили все», «завдяки Захарченку моя сім’я не побачила війни», «мій герой, мій батя», «осиротіли ми»…Так донеччани пояснювали журналістам, що для них означає смерть ватажка.\n«Я хочу до цього падлюки звернутися, – каже на відео донеччанка середніх літ. – Він дуже хотів, щоб наші діти в підвалах сиділи, щоб не ходили в школу і дитячі садочки. А наш Захарченко, Захарушка, зробив все для дітей. А ця тварюка, падло, що для дітей зробив?..Хто ти для нас такий, «президент миру»? Але ми взялися в руки і завтра-післязавтра тисячі наших діточок підуть в ряди захищати нашу республіку. Те, що задумав Захарушка, ми виконаємо, всю його любов пронесемо, і дітям розкажемо, що ти для нас зробив. Що ж ти робиш з нами, тварь?! Будь ти проклятий, Порошенко!».\nУ цій ситуації напрошується аналогія з подіями у Чехословаччині під час Другої світової війни. Як сьогодні Путін захопив Крим і частину Донбасу, так і Гітлер у вересні 1938-го загарбав чеську Судетську область. Як ерефія роками знищувала українськість на українському Донбасі, так і Гітлер заздалегідь формував собі «співвітчизників» у сусідній країні.\nУ 1938-му, пронацистська Судетська німецька партія зорганізувала масштабні заворушення у прикордонних Німеччиною районах Чехословаччини і попросила допомоги у Третього Рейху. Після цього Гітлер послав німецьку армію «визволяти» «прищемлених побратимів».\nПарадокс у тому, що судети не були власне німцями. Як етнічна група вони сформувалися не у Пруссії, а в іншому культурному і політичному світі – в імперії Габсбургів. Розмовляли вони діалектом, значно віддаленим від німецької.\nРазом з тим, варто звернути увагу на умови, в яких німецька меншина проживала у Чехословаччині. Вони мали свої школи, вищі навчальні заклади, пресу, представництво в парламенті і навіть свої лікарні. Чехословацька влада завжди йшла на поступки меншині – забезпечувала широке представництво у Національних зборах, розширювала права місцевого самоврядування і навіть дозволяла провадити свою національну політику. Історики зазначають, що тоді чехи і словаки у своїй Чехословаччині фактично були людьми «другого сорту», адже будь-який німець вважав за норму звертатися до представників влади німецькою і вимагати від них відповіді тією ж мовою.\nІз 1933-го в Чехословаччині діяв «Німецький патріотичний фронт», основною вимогою якого була автономія Судет у складі Чехословаччини. У 1934-му там відбувся перший масовий мітинг, у якому взяло участь близько 20 тисяч судетських німців. Ще через три роки почалися масові безлади в Судетській області, організовані нацистами.\nТодішні гаранти недоторканності Чехословаччини – Франція та Британія вирішили не встрявати в конфлікт і спробували розв’язати його «мирно» – за Мюнхенською угодою віддали Судетську область Гітлерові.\nСамі судети, роками топлені у німецькій античехословацькій пропаганді, зустрічали «визволителів» зі сльозами щастя і букетами квітів.\nНічого вам не нагадує такий розвиток подій?\nНа щастя, повернути свої території Чехословаччині таки вдалося – після краху гітлерівської Німеччини у 1945-му. І тоді ж, аби убезпечитись від подальших проблем із цим регіоном, влада держави вчинила зі зрадниками досить жорстко – усіх судетських німців позбавили громадянства, їхню власність конфіскували, а самих вислали в закритих вагонах на «вєлікую родіну».\nДонбас Україна, звісно, поверне. Інше питання – коли? Але вже сьогодні перед нами стоїть надважливе питання: що з ним робити? Що робити із мільйонами «насєлєнія», яке квітами зустрічало убивць-«визволителів», а сьогодні проклинає державу, що поклала тисячі життів своїх вірних синів задля відновлення його ж свободи?\nЛюдмила Филипович, доктор філософських наук, завідувач відділу філософії та історії релігії Інституту філософії ім. Сковороди НАНУ:\nЯ вважаю, що немає сенсу вкладати сили, гроші і час в те, щоб перебудовувати, змінювати свідомість того «насєлєнія». З мого погляду, це соціально відпрацьований матеріал. Краще ці зусилля вкласти в нове покоління, навчаючи його в нових українських школах, західних університетах, формуючи у них патріотичну і професійну позицію. Абсолютно безперспективна справа щось на щось змінювати. Тим більше, людей, які живуть давнім совковим уявленням про щастя – ковбаса за 2.20, хліб по 16 копійок. Це вже позавчорашній день. Можливо, це у стосунку до жителів Донбасу і жорстко, але ті здорові сили, які там залишились і свідомо ставляться до свого життя, нехай вибираються звідти. От погано було українцям наприкінці 19 століття проживати на території західної України, як вони не любили свою неньку, але взяли і забралися до Канади. А там блискуче влаштувалися і продовжили своє українське життя. Для мене Донбас – мертвий регіон. В абсолютно усіх позиціях: і в соціальному, і в економічному, і в духовному плані.\n«Якби це населення повернулося в Україну – це була б п’ята колона, постійний супротив, партизанська війна, постійне невдоволення»\nЯкби це населення повернулося в Україну – це була б п’ята колона, постійний супротив, партизанська війна, постійне невдоволення. Навіщо це молодій державі? Воно відтягає величезну кількість зусиль. Так, зараз мені заперечать, що це певна сегрегація, дискримінація, переслідування…але, на мою думку, кожна людина має нести відповідальність за свій вибір. Вони зробили вибір.\nБлизько двох мільйонів людей звідти вже виїхали – ті, які не погоджуються з нинішніми умовами проживання там. Вони зараз розкидані по всій Україні. А решта? Ну то мусять понести покарання за свій вибір. Вам хотілося Росії? Нате вам Росію.\n«На початку 20 століття це були повністю українські регіони, а потім відбулося заміщення – силова міграція, насадження чужих, абсолютно непритаманних тому регіону традицій»\nЇхню свідомість не зміниш, бо спричинена вона багатьма факторами. Основний, звичайно, ідеологічний вплив Росії на цей регіон, зокрема формування якоїсь «окремішності». Ви ж пам’ятаєте, що «Донбас кормит всю Украину», що у нього особлива «месіанська» роль. Це промивка мізків, яку здійснювали там протягом дуже тривалого часу. Всі українські сили звідти вижили, всі українські церкви відправили у ГУЛАГи. На початку 20 століття це були повністю українські регіони, а потім відбулося заміщення – силова міграція, насадження чужих, абсолютно непритаманних тому регіону традицій. От і виростили такого монстра у вигляді совкового чи надсовкового особливого конгломерату людей, які уявили про себе неймовірні речі.\n«Їм подобається сидіти по підвалах в МГБ – то хай сидять. Але не за рахунок життів українців»\nЯкщо вони не погоджуються із Захарченком, нехай думають, як розвивати політичну структуру свого суспільства, які партії там засновувати, як добиватися свободи. Їм подобається сидіти по підвалах в МГБ – то хай сидять. Але не за рахунок життів тих українців, яких загинуло вже біля 20 тисяч. От скажіть мені, чого повинен хлопець із Верховини захищати свободу хлопця з Донбасу? Абсолютно не повинен.\nБудемо молитися, щоб це «насєлєніє» не повернулося до України. Нехай це буде якась перехідна зона на найближчі 30-40 років. Бо молоде покоління, яке там виховане, зараз на Захарченка молиться, як в Союзі молилися на Маркса, Енгельса і Леніна. Вивітрити і викинути це з голови тих молодих людей вже неможливо. Вони будуть рости, жити з тим і народжувати дітей.\nТеза про те, що «Донбас годує всю Україну» – це наслідок не стільки російської, скільки ще радянської схеми. Так, на Донбасі добувають важливі для економіки України вугілля і метал. Але зараз процес зупинено. Зараз вони не годують Україну. І всі ми бачимо, що Україна без Донбасу чудово обходиться.\nУже сьогодні це «насєлєніє» – загроза для Української Держави. Якщо вони таки повернуться, то має пройти процес розслідування і санітарний період. Люди мають розібратися, з ким вони діють і кого вони підтримують. По обидва боки кордону. Допоки там, на Донбасі, є російська пропаганда, ця загроза існуватиме.\nПотрібно буде цю територію вивести в окремий автономний статус, хоча б на 5 років, допоки російська пропаганда не буде там знищена. Чітко треба на цьому наголосити: або ви входите в Україну і позбуваєтеся роспропаганди, або виїжджаєте на територію РФ, якщо вона вам так подобається. На території України російської пропаганди існувати не може.\nАндрій Холявка, історик, політичний аналітик:\nЖителі Донбасу відрізняються від решти країни структурою соціального характеру. Філософ і психоаналітик Еріх Фромм розробляв теорію соціального характеру, суть якої у тому, що великі групи людей, які живуть поряд і займаються подібною діяльністю, з часом набувають характерних спільних рис у сприйнятті світу, самооцінці і зовнішніх реакціях.\nЯкщо говорити про Донбас, то, за типологією Фромма, типовий тамтешній житель має яскраво виражений авторитарний характер.\nОсновні риси цього характеру – любов до сили і така ж зневага до слабкості. Авторитарні люди розуміють і зважають тільки на силу. Якщо ж влада не проявляє до них належної брутальності, то таку владу вони відмовляються визнавати. Такі люди просто закохані в чобіт, який їх копає.\nБез розуміння цього ми ніколи не знайдемо відповіді, що робити з Донбасом.\nЇм притаманна також авторитарна агресія – навик колективно ненавидіти тих, на кого вкаже начальство, стільки, скільки буде потрібно начальству, і за першим свистком переносити свою ненависть на новий об’єкт. Коли у свій час Салтиков-Щедрін описав персонажа, що «по повеленію начальства познал істєннаго Бога», він описав саме авторитарну людину.\nТакі люди потребують чітких директив зверху та обов’язкових животворних копняків. Тільки в такому випадку вони відчувають, що все нормально, що світ рухається в правильному напрямку, їх тривожність зникає і вони беруться до конструктивної діяльності. «Б’йот, значіт любіт» – каже дуже показова євразійська народна мудрість.\n«Вони давно мріяли про чобіт, про колючий дріт, про картки на харчі, про комендантську годину, про приниження, катування і масові розстріли»\nВлада кривавих упирів, яка зараз є в цих бандитських утвореннях, діє терором і брутальним насиллям, але саме це й викликає у частини тамтешнього населення непідробні сльози радості і задоволення. Вони давно мріяли про чобіт, про колючий дріт, про картки на харчі, про комендантську годину, про приниження, катування і масові розстріли. Тепер їхні вологі фантазії стали реальністю. Якщо люди просто не мислять себе без начальства, яке дає по писку, то рано чи пізно їх відвідає Санта з автоматом і таки вдовольнить їх бажання.\nНосії авторитарного характеру підсвідомо жадають, аби їм жорстко вказували на їхнє місце у світі. Коли ж вони відчувають ввічливе ставлення інтелігентної влади, то таку владу вони сприймають як слабаків і лохів, і, відповідно, роблять те, що їм заманеться, творячи хаос чи підпалюючи власну хату.\nПерша причина формування цього авторитарного характеру у народу Донбасу – етнокультурний бекграунд. Відсоток носіїв євразійської політичної культури там доволі великий. Другою причиною є сама організація великої індустрії – коли величезні маси пролетаріату повністю залежні від начальників і директорів, привчені думати і діяти за звуком гудка.\n«Якщо б Київ один раз просто дав по «кумполу» – донецьким авторитаріям відразу було б зрозуміло, хто в хаті господар, що дозволено, а що – ні»\nПроблема України в тому, що Київ не враховував соціальний характер Донбасу, завжди поводив себе з Донбасом занадто ввічливо і м’яко, а це тільки підштовхувало носіїв авторитарного характеру на різного роду виходки. Якщо б Київ один раз просто дав по «кумполу», – то донецьким авторитаріям відразу було б зрозуміло, хто в хаті господар, що дозволено, а що – ні. Натомість, не отримуючи належних, гаряче очікуваних копняків, у цього населення росло і зміцнювалося відчуття, що влада в Києві якась «несправжня». Що «царь нє настаящій». От, врешті, і сталося те, що сталося.\nТому, ми мусимо усвідомити: лише самим добрим словом ми не те, що не наведемо лад на визволеному Донбасі, ми ризикуємо через якийсь знову отримати величезну загрозу українській державності.\nУкраїна зобов’язана взірцево покарати тих, хто чинив злочини, тих, хто взяв в руки зброю, і тих, хто до того закликав. Якщо винні в достатньо масовій кількості не будуть показово покарані, це буде сприйнято як слабкість, а значить – повториться знову.\nТеги:ДНР/ЛНР, Захарченко, Окупований Донбас, ОРДЛО


Заробітна плата штатних працівників на підприємствах, в організаціях, установах міст та районів області у ІІ кварталі 2017 року – Офіційний сайт Бурштинської міської ради\n04 Вересня 2017 року - У Новини Автор olena 0\nГоловне управління статистики інформує. Середній розмір номінальної заробітної плати штатних працівників підприємств, установ, організацій та їхніх відокремлених підрозділів із кількістю найманих працівників 10 і більше осіб по області у ІІ кварталі 2017р. становив 6116 грн, що на 45,8% більше, ніж у відповідному періоді торік.\nСередньообласний показник рівня заробітної плати у ІІ кварталі 2017р. перевищено у м.Бурштині (8173 грн), Долинському (7759 грн), Тисменицькому (7281 грн), Надвірнянському (6582 грн), Калуському (6537 грн), Богородчанському (6530 грн), Рожнятівському районі (6239 грн) районах та м.Івано-Франківську (6180 грн). Нижче середньообласного показника розмір номінальної заробітної плати спостерігався у містах Болехові (6028 грн), Калуші (5761 грн), Яремчі (5714 грн), Городенківському (5513 грн), Верховинському (5471 грн) районах, м.Коломиї (5417 грн), Косівському (5370 грн), Галицькому (5098 грн), Рогатинському (5084 грн), Снятинському (5030 грн), Тлумацькому (4992 грн) та Коломийському (4804 грн) районах.\nОпубліковано 04.09.2017 року\nПопередній На Прикарпатті оголосили штормове попередження Далі Стан виплати заробітної плати на підприємствах, в установах, організаціях міст і районів області станом на 1 серпня 2017 року


НАУКОВА НИВА АКАДЕМІКА | Нове життя\n10 Грудня 2014 8:35\nНАУКОВА НИВА АКАДЕМІКА\nЖиттєвий шлях академіка АН ВО України, відомого вченого в галузі атомної фізики та фізичної електроніки Людвика Шимона почав писатися в місті над Іршавкою, хоча він народився у селі Терново Тячівського району. Пов’язано це з тим, що батько хлопця працював на залізничному розгалуженні від основного напрямку Берегово-Кушниця в бік Ільниця-Осій-Кам’янка. Нерозлучними його друзями були брати Степан і Василь Овсаки, батько яких теж був залізничником.\nУ перший клас пішов на рік пізніше своїх ровесників, оскільки він народився після першого вересня – 22 листопада 1934 року. Батьки віддали його в єдиний угорський клас у межах народної школи (8 класів навчання) далекого 1942 р.\n— В одному приміщенні, — згадує тепер Людвик Людвикович, — було нас біля 25-и учнів різних за віком, яких навчав один учитель. Це був заклятий мадярон із числа приїжджих, який паралельно муштрував у дворі допризовників угорської армії. Я був уже в другому класі, коли несподівано одержав ляпаса. Мене, мабуть, годину трусило від шоку. І не так від болю, як від образи, – адже мене ніхто ще до цього не бив. Вчитель-садист помітив моє здивування. Він пояснив свій вчинок так: відмінник навчання повинен бути зразком дисциплінованості.\nА ще Людвик Шимон був дуже здивований, коли почув, як кілька солдат із німецького підрозділу разом із місцевим хлопцем співали українською «Запрягайте хлопці коней»… Уже пізніше дізнався, що це були українці, які добровільно пішли служити у німецьку армію. Виїхали угорські війська на початку жовтня 1944 року. Останньою втекла жандармерія.\nЛюбив хлопець футбол, грав за шкільну команду. Воднчоас співав у шкільному хорі та у хорі дорослих Іршавської середньої школи, яким керував тодішній директор, відомий педагог і художник Василь Бурч.\nКрім братів Овсаків – Степана і Василя, приятельською склалася дружба Людвика Шимона із Олександром Ляхом. Шоні, так називали його вдома, вивчився після закінчення школи на інженера за спеціальністю «Будівництво та експлуатація шляхів сполучення та штучних споруд». Майже 20 років Олександр Васильович очолював одне із дорожньо-експлуатаційних управлінь Ужгорода (ДЕУ-850). В обласному центрі вони дружили сім’ями.\nПісля закінчення школи Л.Шимон вступив на фізико-математичний факультет Ужгородського держуніверситету. Після навчання працював лаборантом, старшим лаборантом, а з 1958 р. – на різних викладацьких посадах від асистента до професора. В 1966 р. захистив кандидатську дисертацію в престижному всесвітньовідомому науковому центрі – Фізичному інституті ім.. П.М. Лебедєва АН СРСР м. Москва. В цьому ж інституті в 1985 році на Вченій раді під головуванням лауреата Нобелівської премії, академіка АН СРСР М.Г. Басова (одного з винахідників лазера) захистив докторську дисертацію. У 1968 році Людвику Людвиковичу присвоєно вчене звання доцента, а в 1986 р. – вчене звання професора. З 1982 по 2008 р. – завідувач кафедри квантової електроніки, одночасно науковий керівник Проблемної науково-дослідної лабораторії фізичної електроніки.\nГоловною складовою професійної діяльності Л.Л. Шимона є педагогічна робота. Він розробив чимало програм курсів лекцій, поставив відповідні лабораторні практикуми, написав методичні посібники, зокрема до таких дисциплін: «Основи радіоелектроніки», «Теоретичні основи радіотехніки», «Техніка фізичного експерименту», «Фізичні основи експериментальної техніки» та ін.. Вперше на фізичному факультеті в 1990 році запровадив інноваційний метод інтенсифікації навчального процесу, що дало можливість перейти від лекцій-монологів до розгорнутих лекцій-діалогів.\nЯк науковець в галузі фізики електронно-атомних зіткнень Л. Шимон ще в 1960-1965 роках виконав вперше систематичні дослідження ефективних перерізів збудження (міра ймовірності процесів збудження) атомів лужних металів. Результати досліджень мають фундаментальне і прикладне значення. Вони, зокрема, істотно сприяли розвиткові теорії фізики електронно-атомних зіткнень, а також були частково передані замовнику для вирішення питань, пов’язаних із розробкою джерел електроенергії майбутнього – магнітогідродинамічних генераторів та термоелектричних перетворювачів.\nЛ.Л. Шимон – автор і співавтор понад 450 наукових публікацій, у тому числі в матеріалах численних всеукраїнських та міжнародних конференцій, 30 праць з методики викладання та історії фізики. Під керівництвом Людвика Людвиковича підготовлено 12 кандидатів та 4 докторів фізико-математичних наук.\nПевний час Л. Шимон обіймав посаду декана фізичного факультету. Незважаючи на економічну кризу в країні, фізичний факультет вистояв, не втратив свого реноме та став провідним освітянським й науковим центром України. За цей період поруч з традиційною спеціальністю «Фізика» на факультеті відкрито дві спеціальності, що було продиктовано потребами регіону у підготовці спеціалістів кваліфікації «інженер-фізик».\nЛ. Шимон – член Закарпатського угорськомовного наукового товариства. У різні роки обирався членом ради Західного наукового центру України, науково-методичної ради з фізики Міністерства освіти і науки України, вченої ради Інституту електронної фізики НАН України, член редакційних колегій журналів «Науковий вісник Ужгородського університету. Серія: «Фізика» та «Журналу фізичних досліджень» (м. Львів).\nУ сімейному житті теж є успіхи. Разом із дружиною виховали двох дітей: сина і доньку, дали їм вищу освіту, а тепер, на старості літ, раді і щасливі за онуків і правнуків.\nА в Іршаві проживає друг дитинства Степан Овсак, який усім серцем і душею вболіває за Людвика Людвиковича. У своєму житті він теж добився чимало: закінчив Білоцерківський сільськогосподарський інститут, працював на сільськогосподарській станції Велика Бакта.\nВодночас навчався в аспірантурі при Інституті землеробства і тваринництва західних областей України (м. Львів), працював начальником Іршавської районної станції захисту рослин. Автор книги «Скарб». Недавно Степану Юрійовичу виповнилося 78. Ось такі вони, людські долі. Воістину: життя прожити – не поле перейти. Людвику Людвиковичу! Здоров’я вам і наснаги!


Коли на українському ринку з’явиться вакцина від коронавірусу – ? – Новини Ніжина/ новости Нежина\nГоловний санлікар країни Віктор Ляшко відповів, коли на українському ринку може з’явитися вакцина від коронавірусу.\nПро це він розповів в ефірі Україна 24.\n9 вакцин нині знаходяться на третій клінічній стадії випробувань, стверджує Ляшко, зауваживши, що у них беруть участь понад 20 тисяч людей.\n«Тому в кінці року сподіваємося, що будуть позитивні результати, і на 2021 рік, весна, трохи пізніше, ВООЗ прогнозує масові щеплення. Можна розраховувати на червень 2021 року, не раніше», – сказав Ляшко.\n25-річний ніжинець вчинив розбійний напад з ножем в одному з гуртожитків Чернігова. ФОТО\nОдна думка по “Коли на українському ринку з’явиться вакцина від коронавірусу – ?”\n23.09.2020 о 15:09\nНа ринку? Це Китай заплатить? Окуєний бізнес.


Ішемія серця у жінок довгий час вважалося не можливим, так як ознаки ішемічної хвороби серця у жінок не виявлялись і були притаманні тільки чоловікам. Але на даний момент вдалося з’ясувати причину цього. Справа в тому, що жіночий організм виробляє естроген для захисту кровоносних судин, однак навіть присутність цього гормону не знижує ймовірність захворювання через безліч факторів ризику і патологій.\nФактори ризику для розвитку ішемії серця\nНезважаючи на те, що середній вік хвороби у жінок – 50 років, тобто на 10 років більше, ніж у чоловіків, більше третини населення жіночої статі піддається цьому захворюванню. За статистикою, з кожним роком все більше у більшої кількості жінок, старших 60 років, з’являються ознаки ішемії. Це пов’язано з віковими змінами в організмі, зокрема, з ушкодженнями кровоносної системи в області серця, а також з атеросклеротичними змінами в коронарних судинах. До найбільш частих причин цих порушень відносяться:\nСхильності і патології\nСтреси, психічна нестабільність\nЗбій обміну речовин\nСимптоми ішемії поділяються на групи в залежності від характеру захворювання і його подальшого перебігу.\nВідповідно до цих видами проявляються такі симптоми:\nНапади болю в грудях – симптом стабільного виду. Тривалість приблизно від 10 до 15 хвилин. З’являється найчастіше після психічної напруги, емоційної активності і фізичних навантажень. Найчастіше хворі не звертають уваги на больові відчуття, і, не звертаючись до лікаря, заохочують розвиток захворювання.\nІнфаркт, а також задишка, як після фізичної активності, так і без неї: під час сну або спокою організму – симптоми нестабільної стенокардії. Прояв такого типу захворювання – некрози м’язів тканини. Больові відчуття носять раптовий і сильний характер, причому їх усунення можливо лише за допомогою нитроглицеринового засобів. Супутні симптоми – втрата свідомості, віддача болю в грудях в ліву руку і яскраво виражена задишка.\nРаптова ішемія – найбільш небезпечний прояв захворювання, так як характеризується непритомністю, гострими болями в грудях, помутніннями свідомості і навіть зупинками серця. Для запобігання раптової коронарної смерті застосовуються реанімація і госпіталізація.\nПісля інфаркту в супроводі задишки, набряклості і аритмії розвивається серцевий склероз.\nНе завжди хвороби супроводжують помітні прояви, з цієї причини її буває складно діагностувати. Щоб уникнути небезпеки слід звертати увагу на наявність наступних безбольової симптомів:\nСлабкості в усьому організмі\nВсі перераховані вище симптоми проявляються у жінок найчастіше після або під час стресу. Після фізичних навантажень, тести, навпаки, не дають результатів, на відміну від чоловіків.\nРанні ознаки хвороби активно проявлялися у жінок з усталеною менопаузою. А тепер почастішали випадки наявності захворювань у жінок з нормальною менструальною функцією.\nОзнаки ішемії і характер протікання\nНезалежно від характеру болю в грудях слід звертатися до лікаря і пройти діагностику, так як часто ішемія не несе явних ознак і протікає плавно з короткочасними нападами, що, однак, не заважає їй розвиватися і згубно впливати на організм.\nКлючове слово в темі ішемічної хвороби – напад. Тому як саме короткочасні болі (10-15 хвилин) після психологічних або фізичних навантажень вказують на наявність хвороби. Незважаючи на те, що по відчуттях біль може бути як сильної, так і слабкої, особливу увагу слід приділяти саме останньої, так як її виникнення в більшості випадків супроводжує постійними діями людини. Тому, незалежно від хорошого самопочуття в більшу частину дня, короткочасні проблеми під час щоденних фізичних навантажень вказують саме на проблеми з серцем.\nОзнаки хвороби можуть проявлятися протягом кількох років, поки вона тільки набирає сили. До них відносяться:\nРізкі болі в грудях\nПерехід больових відчуттів з грудей в ліву руку\nЯк вже говорилося, ішемія може приймати різні форми, кожна з яких відповідають свої ознаки. Відповідно, як види хвороби можуть змінювати один інший, так і прояви захворювання можуть змінюватися. Тому зникнення будь-якого симптому – не гарантія ослаблення хвороби.\nДіагностика ішемічної хвороби серця не несе складнощів, якщо вчасно звернутися до лікаря, пройти необхідні процедури і здати аналізи. Перераховані методи лікування мають цілі\nВиявити дійсні і можливі фактори ризику\nПроаналізувати стан м’язів серця\nДослідити пошкодження на коронарних артеріях\nРозрахувати ймовірність проведення операцій\nВсю цю інформацію лікар надає пацієнту на основі:\nКрові (загальний, ліпідний, на цукор)\nСечі (на наявність білка і альбуміну)\nЕКГ (з навантаженням, в спокої, добове)\nКоронароангіографіі (рентген з контрастною речовиною).\nЦі основні аналізи і тестування необхідно пройти для того щоб діагностувати захворювання серця у жінок. Залежно від результату діагностики може бути призначено лікування. У запущених і небезпечних випадках ішемії застосовуються операції на серці:\nУ разі якщо хвороба можна вилікувати без хірургічного втручання практикують повне відновлення нормальної працездатності організму за рахунок усунення дійсних і можливих факторів ризику, ведення здорового способу життя, відмови від куріння, правильного харчування і занять спортом.\nІшемія розвивається непомітно і часто дає про себе знати в крайніх ситуаціях. У хворого різко починається напад, і йому потрібна термінова допомога до приїзду медиків. Допомогти людині можна наступним чином:\nВинятком з попереднього пункту є нітрогліцерин, його потрібно покласти під язик В разі якщо одна таблетка не допомагає, можна дати ще дві, але не більше того.\nАспірин – нешкідливий препарат, але може значно полегшити біль і поліпшити стан хворої. Тому, при наявності даного препарату його слід використовувати, але тільки, якщо прийняття нітрогліцерину не дало очікуваних результатів.


Нова форма для «Кристалу» від ТОВ «Княжі лани» | Золочів.нет\nТОВ «Княжі лани», відгукуючись на запити молоді, постійно допомагає їм у придбанні спортивого інвентаря, форми, тим самим піклуючись про здоровий спосіб життя, активного відпочинку сільських юнаків та дівчат. Як розповів нам староста Ясенівцівського округу Ярослав Сенчук, що він та гравці місцевої футбольної команди «Кристал» звернулися до керівництва «Княжих ланів» із проханням про допомогу в придбанні нової форми.\nІ недовго довелось чекати молодим спортсменам. Уже минулої неділі наші гравці в новій формі на золочівському стадіоні зіграли футбольний матч із командою «Надбужжя» с. Колтів, де перемогли суперника із рахунком 6:3, – продовжує розмову Ярослав Сенчук. – У цьому поєдинку відзначились і подарували приємні хвилини вболівальникам наші гравці: Назар Михайлів, Володимир Миханів, Леонід Ярош, Андрій Кухарський, Віталій Колечик.\nПеред матчем представниця ТОВ «Княжі лани» Ірина Бордяковська вручила спортсменам нову форму, футбольний інвентар.\nМи, уся команда, щиро дякуємо керівництву «Княжих ланів» за розуміння, підтримку, за сприяння розвитку спорту серед сільської молоді.\nЗ початку 2020 року мережа пекарень “Ваш ЛАВаш”дарує найкращий смак випічки улюбленим клієнтам.Молода мережа пекарень, яка стрімко набирає обертів та успішно розвивається. ЇЇ місія – забезпечення Гостей свіжим хлібом (лавашем) та смачною випічкою, кожного дня. Особливу увагу пекарня приділяє якості продукції, яку виготовляє, тому не використовує напівфабрикати та уважно слідкує […]


| 28-03-2017, 16:27 |\nПовторювати інструкцію щодо застосування рідких шпалер, яка завжди супроводжує упаковку з матеріалом, недоцільно. Тому буде краще приділити увагу найбільш важливим аспектам роботи, які не описані в коротких посібниках.\nПідготовка поверхні стін до нанесення рідких шпалер\nПеред нанесенням рідких шпалер, підготовка стін має першорядну важливість. До неї пред'являються такі вимоги:\nВідсутність заглиблень, вибоїн і перепадів глибиною більше 2-3 мм на 1 м2 поверхні;\nЇї міцність і однорідність;\nРівномірна і мінімальна вологовбирна здатність підстави;\nБілий або подібний тону майбутніх шпалер колір базової поверхні.\nДля початку необхідно видалити зі стін матеріали старої обробки: побілку, фарбу, шпалери, штукатурку, що відшарувалася та інші. Всі металеві та пластикові деталі, що виступають на поверхню, також слід прибрати. Якщо це — труби або арматура, їх потрібно закрити в стіну. Таку роботу можна виконати гіпсовою шпаклівкою. Виводити площину стіни в один рівень і зробити її абсолютно гладкою і рівною необов'язково, хоча й бажано.\nІснуючі нахили стін чи співмірні з усією їх площею нерівності, які характерні для старих будівель, нанесені рідкі шпалери візуально не виділять. Якщо власні можливості дозволяють, можна виконати повне вирівнювання або каркасну обшивку стін, але це потребує значних вкладень. Важливіше позбутися від дрібних дефектів, так як якщо це не виконати, відразу збільшиться витрата шпалер, а в місцях, де шар їх буде більше, з'являться плями.\nКращим варіантом буде покрити всі стіни або перегородки суцільним шаром гіпсової шпаклівки. Після такого вирівнювання поверхні її слід загрунтувати. Для цього використовуються спеціальні склади глибокого проникнення. Ґрунтовку потрібно наносити в 2-3 шари, роблячи витримку 3 години після нанесення кожного з них. Після висихання стін їх треба пофарбувати водоемульсійною фарбою білого кольору, використовуючи її в якості підготовки під рідкі шпалери.\nПриготування рідких шпалер для стін\nДля обробки стін рідкі шпалери слід готувати заздалегідь. Так як цей процес триває 6-12 годин, його можна починати ще на стадії грунтування поверхні. В упаковці рідких шпалер містяться такі компоненти: шовкові або целюлозні волокна основи, сухий клей і декоративні наповнювачі. Вони можуть бути розфасовані в окремі пакети або бути в загальній суміші.\nУ першому варіанті сухе вміст всіх пакетів слід висипати на розстелену плівку або у велику ємність і добре перемішати. При цьому масу потрібно не бгати, а вспушувати.\nТакі декоративні добавки, як гранули, блиск або пігменти у сухому вигляді змішувати з клеєм і волокнами не рекомендується. Бажано їх першими висипати в ємність з водою, перемішати, а потім додати основні компоненти рідких шпалер. Таким способом буде забезпечена однорідність суміші без залипання грудочок добавок на її волокнах.\nКількість води, яка потрібна для отримання рідкої маси, вказано в інструкції до купленим шпалер, його і слід брати для замісу. В підготовлену ємність потрібно залити воду, а потім додати суху суміш. Не можна відразу змішувати вміст двох пакетів. Порушення цього правила призведе до спотворення пропорцій компонентів розчину, а потім до неоднорідності шару шпалер і порушення його колірної гами.\nСуміш найкраще перемішувати руками. У складі рідких шпалер не міститься ніяких небезпечних для шкіри або здоров'я компонентів. Після просочення сухої суміші шпалер водою розчин слід залишити на 6-12 годин для розм'якшення клею і зв'язування їм волокон матеріалу.\nПри закінченні необхідного часу заготовлені порції розчину можна змішати. Його повинно бути достатньо для всієї площі або як мінімум на одну стіну. Шпалери, нанесені на поверхню з різних замісів, можуть відрізнятися за контрастом, створюючи помітну лінію переходу. Між суміжними стінами по куту різниця в тоні покриття буде практично непомітна.\nЗа припущеннями виробників кілограмової порції шпалер повинно бути досить для покриття 5-6 м2 поверхні. Однак за фактом витрата суміші трохи вище. Тому при покупці упаковок з матеріалом краще розраховувати його витрата як 1 кг суміші на 3-4 м2 стіни.\nТакож можна просто взяти пару упаковок про запас і використовувати їх по мірі необхідності. Зайвий матеріал можна повернути в магазин, але при цьому повинна бути ціла упаковка і збережений товарний чек.\nГотова суміш в закритому вигляді залишається придатною до використання кілька тижнів. Однак на такий тривалий час розтягнути ремонт можуть тільки непередбачені обставини. Після приготування рідких шпалер і висихання стін можна приступати до творчого процесу.\nДля роботи по влаштуванню покриття потрібно запастися набором шпателів, кельмою, пульверизатором і теркою металевої або пластиковою. Для рідких шпалер існують і особливі терки, які часто виготовляються з прозорого пластику для можливості контролю над процесом розгладження шпалерних волокон. Це дуже допомагає, коли потрібно складати аплікації з різних видів сумішей.\nСама технологія нанесення рідких шпалер на стіну досить проста і багато в чому схожа на процес шпаклівки:\nСуміш можна набирати руками або шпателем. Потім її порція прикладається до стіни і розподіляється по поверхні шаром 2-3 мм. Деякі види рідких шпалер потрібно наносити більш товстим чи тонким шаром. Ці рекомендації є в інструкції до матеріалу.\nРідкі шпалери слід наклеювати невеликими пятачками, поступово розширюючи ділянка стіни з вже нанесеним розчином. Буває, що густий розчин погано наклеюється на поверхню стіни. В такому випадку можна додати не більше 1 л води на порцію.\nТертку потрібно тримати, піднімаючи трохи по руху її передній край на 5-15 градусів по відношенню до площини стіни. Зусилля повинне бути незначним, але необхідним для розподілу маси шаром потрібної товщини.\nКожен квадратний метр заповненої шпалерами поверхні потрібно рівняти мокрою теркою до нанесення розчину на наступну ділянку.\nУ процесі роботи важливу роль відіграє те, в якому напрямку рухається шпатель або терка. Це визначає розташування волокон шпалер на стіні.\nКожну порцію розчину можна розрівнювати короткими рухами, спрямованими в різні боки, або доповнювати їх закручуванням. Можна застосовувати і більш витончені способи.\nЯкщо на одній ділянці стіни наносити шпалери в визначеному одному напрямку, а на сусідній ділянці змінити його, наприклад, на 45 градусів, сформуються різні фонові малюнки.\nПісля заповнення шпалерами всієї стіни можна ще раз пройтися по ній мокрою теркою і усунути залишилися нерівності.\nЗалишки шпалер не потрібно викидати, вони знадобляться для виправлення можливих недоліків, які проявлять себе після висихання суміші.\nПри пошкодженні поверхні її ділянку можна легко відремонтувати. Для цього в пошкодженому місці шпалери потрібно рясно змочити, зняти непотрібний шар, а на його місце приклеїти новий.\nДля додання шпалер міцності їх можна покрити прозорим акриловим лаком. У підсумку вийдуть миються шпалери. Однак повністю водостійкими вони не будуть. Тому рідкі шпалери не слід використовувати поблизу джерел води, наприклад, у ванній кімнаті. Для таких цілей випускаються спеціальні шпалери, призначені для експлуатації в умовах підвищеної вологості.\nСподіваємося, ви розібралися з тим, як правильно наносити рідкі шпалери на стіну. Приступаючи до роботи, озбройтеся терпінням, і все у вас напевно вийде.\nОбговорення теми: Технологія обробки стін рідкими шпалерами


Ми прорахували доцільність та ефективність об’єднання Червоної Слободи та довколишніх сіл у одну ОТГ, - констатував Сергій Слинько, директор Черкаського Центру розвитку місцевого самоврядування, створеного за підтримки Програми «U-LEAD з Європою» та Мінрегіону. – Якщо сьогодні на 1 мешканця цих сіл витрачається орієнтовно 1500 гривень – то, після об’єднання, прогнозовано витрачатиметься понад 5000 на рік.\nПісля об’єднання, до бюджету громади прогнозовано зайдуть 73,5 мільйони гривень додаткових коштів. Скажу більше: ця потенційна громада уже втратила майже 33 мільйони гривень лише інфраструктурної субвенції – тому, що не об’єдналася на початку реформи.\nЗа нашими розрахунками, об’єднання цих громад саме у такому форматі дасть можливість створити ефективну систему управління, із можливістю рівноцінного розвитку для кожного із сіл цієї громади.\nЗа інформацією сайту "Про все"


Смертельна карусель: популярний атракціон вбиває дітей - ЗНАЙ ЮА\nСмертельна карусель: популярний атракціон вбиває дітей\nВиявляється, в Україні атракціони та парки розваг просто нема кому контролювати\n25 квітня 2017, 20:42\nКористувачів соціальних мереж обурило фото пересувного атракціону з Умані - величезна конструкція, на якій організатори пропонували покататися усім охочим, трималася на кількох дощечках.\nОбурення користувачів не знало меж. «Покатали б свою дитину на такій каруселі? Підкажіть, хто за цим повинен стежити? А якби діти повбивались?» - запитували читачі.\nЧи варто довіряти життя своєї дитини каруселям і власникам бізнесу атракціонів, з'ясовував "Знай.ua".\nЗа мить до трагедії?\nІсторія з каруселлю в Умані отримала несподіване продовження - вже після початку роботи атракціонів до власників «навідалася» інспекція з благоустрою, щоб перевірити аварійний стан каруселі. Начальник інспекції пообіцяв, що якщо аварійний стан має місце бути - відповідальність понесе власник атракціону і ті, хто давав дозвіл на його розміщення. Правда, не зовсім зрозуміло, хто в даному випадку видавав цей дозвіл.\nМісцеві журналісти дізналися, що земля, де розміщені атракціони, не є комунальною власністю. А заступник міського голови навіть написав звернення до головного інспектора з питань праці в Черкаській області, який повинен контролювати стан каруселей і атракціонів.\nЦікаво, що в самому місті є і активісти, які регулярно потрапляють у скандали з хасидами, зносячи незаконні споруди в хасидському районі.\nАле ...карусель працювала до цього і продовжує свою роботу.\nДешево і небезпечно\nНа сьогодні дитячі атракціони - один із найприбутковіших бізнесів у країні. Стару карусель можна купити в інтернеті за ціною від 1 тисячі доларів.\n«Екстремальний атракціон, маятникова карусель, три площини обертання, розвага на дві особи, радіус обертання 5 метрів, стан робочий, б.у., є документи, фундамент не потрібен, встановлюється на будь-якому рівному майданчику. Окупність 3 місяці. Бізнес під ключ, пофарбував, встановив і працюй. Ціна 1500 доларів. Торг на місці», - таке оголошення виставив житель Харкова в інтернеті.\nНові атракціони коштують 100 тис. дол. і вище. Не всі хочуть вкладати такі гроші в покупку. І вихід знаходять вельми успішно. Адже можна через інтернет купити списаний апарат в 10-20 разів дешевше. Інтернет рясніє повідомленнями про продаж гірок, батутів і каруселей по 3-5 тис. дол.\nАле головна біда в тому, що встановлені атракціони не перевіряють на предмет безпеки. Технічний огляд повинні проходити всі атракціони після зимової перерви, адже у кожної каруселі свій термін.\nДля законної діяльності таких дитячих розваг у числі інших дозвільних документів підприємець повинен в обов'язковому порядку мати паспорт виробника устаткування і сертифікат про його безпечну експлуатацію. Крім того, персонал повинен пройти необхідне навчання.\nА ось на експлуатацію механічних атракціонів потрібно мати дозвіл Державної служби Держпромнагляду та промислової безпеки.\nЗа законністю їх діяльності і наявністю документів про безпеку повинні стежити місцеві виконавчі органи влади, такі як міська і районна адміністрації, на території яких і знаходяться дані споруди.\nПлюс, в залежності від рівня ризику атракціонів та інших параметрів - МНС, СЕС, екологічна служба, якщо обладнання, машини або пристрої завдають екологічної шкоди; судноплавний нагляд - якщо атракціон пов'язаний з виходом у відкриту водойму, наприклад, гідроцикли, човни, тощо.\nАле, як говориться, у семи няньок дитя без ока. Хто буде відповідати, якщо дитина травмується або загине - не ясно.\nВласники та орендарі парків розваг не приховують, що апарати купують за кордоном - там їх списали і продають за копійки. Тут же їх лагодять і їдуть заробляти гроші.\nТим часом, кожен рік в Україні відбуваються трагічні випадки. Деяким «щастить» більше, і справа закінчується лікарнею, а комусь щастить набагато менше.\nУ минулому році дві дитини травмувалися на каруселі в Івано-Франківську. За словами очевидців, атракціон тільки запустили, він почав набирати обертів, а потім різко зупинився, і всі крісла з дітьми збилися в купу. Тоді ж трагедія сталася і в Новоград-Волинському, з атракціону зірвався інструктор - не витримало кріплення. Молодий хлопець помер у лікарні.\nНадувні гірки і батути вважаються одними із найбезпечніших дитячих атракціонів. Але це не так. Два роки тому країну потрясла трагедія, яка трапилася в Одесі. З надувного батута випав хлопчик і загинув.\nОскільки атракціони типу батутів не належать до категорії атракціонів підвищеної небезпеки, то і Держпромнагляд їх не перевіряє.\nУ 2012 році в Херсонській області 16 осіб, які каталися на атракціоні, на повному ходу викинуло з триметрової висоти на землю разом із лавкою, до якої вони були пристебнуті.\nУ 2008 році в Харкові студенти Харківського університету ім. Каразіна повели на екскурсію в головний міський парк ім. Горького гостей зі Львова. Молоді люди вирішили покататися на каруселі Маtrix. Заплатили і сіли, їм застебнули кріплення, карусель почала розкручуватися, і раптом з атракціону випала дівчина. Вона пролетіла кілька метрів і впала на землю недалеко від електрощита. За словами очевидців, дівчина була в свідомості, коли її везла швидка. Студентка отримала важкі травми: у неї розрив печінки, струс мозку, травма таза та перелом правого передпліччя. Ользі зробили три операції.\nЩе раніше двоє людей з Луганська загинули на величезній швидкості на каруселі «Центрифуга».\n«Стан багатьох таких атракціонів плачевний. Але не завжди винен підприємець або власник, іноді в травмах на атракціонах винні самі відвідувачі. Навмисне розгойдують кабінки, на ходу розстібають ремені безпеки, а іноді просто стрибають з каруселі. У таких випадках люди можуть скаржитися лише самі на себе. Але якщо ви зламали на атракціоні ногу або навіть набили синець, не зі своєї вини, то парк зобов'язаний виплатити компенсацію за моральну шкоду. Для цього потрібно: зберегти квиток - доказ того, що ви каталися на атракціоні. Викликати медиків, щоб ті задокументували нанесення вам пошкодження. Знайти свідків події, які підтвердять, що воно сталося не з вашої вини. Викликати поліцію. Звернутися до адміністрації парку з вимогою про компенсацію збитку. Якщо парк відмовляється виплачувати гроші, подавати позов до суду», - розповідає юрист Михайло Присяжнюк.\nВ реальності ж притягнути винних до відповідальності дуже важко. Навіть якщо справа закінчується смертю, перевіряючі органи і власники відбуваються умовним терміном і штрафом, а в деяких випадках справу взагалі спускають.\nУ Харкові після смерті дівчини комісія дала висновок - кріплення не відповідали стандартам. Власник атракціонів відбувся 5 роками умовно. У Луганську після двох смертей на атракціоні «Центрифуга» справу просто зам'яли. У Тернополі вже кілька років нікого не можуть притягнути до відповідальності за смерть жінки на атракціоні «Лавочка»: тоді 8 людей просто вилетіли з каруселі на повній швидкості, одна жінка померла на місці.\nСтаре новим не стане\nНайнадійніші атракціони були виготовлені за часів СРСР. Хоча і у цих каруселей є свої недоліки. У Радянському Союзі не економили, все робили на совість. Атракціони були з подвійним, потрійним запасом міцності. Відповідно вони витрачали багато електроенергії. Зараз саме з цієї причини радянські каруселі нерентабельні. Хоча експлуатувати їх можна ще довго.\nЗа ступенем ризику атракціони діляться на дві категорії: критичний рівень ризику (дуже високий і високий рівні ризику), некритичні рівні ризику (підвищений і мінімальний рівні ризику). В Україні діють 1 тисяча 100 атракціонів, з них близько третини - пересувні. Переїзди з місця на місце, з міста в місто повинні насторожити. Відвідувачі парків розваг, як правило, над питаннями безпеки не замислюються і вірять, що атракціони справні.\nЯкщо уявити собі курортне містечко пізно ввечері, розімлілих від спеки, страв і алкоголю туристів, які гуляють у пошуках сувенірів, шашликів і розваг - навряд чи в такій ситуації хтось задумається про безпеку. Так що доводиться вірити, ставати в чергу і поступатися дитячому «Мама, хочу на карусель».\nТим часом статистика подібних травм на атракціонах з кожним роком зростає.\nСередня тривалість служби атракціонів 8-10 років. Застарілі - повинні бути демонтовані. Але, на уманському прикладі, такі мертві атракціони як ні в чому не бувало продовжують «розважати» народ ще не один рік.\nДля постачальників послуг це дуже вигідно, а для бажаючих покататися - дуже небезпечно. Часом - смертельно. Адже як не ремонтуй каруселі, які віджили своє, новими вони не стануть.


Акваторію Ворскли в межах Полтави патрулюватиме водна поліція Кременчука / Полтавщина\n14 липня 2021, 08:13 Розмір тексту\nПатрулювання актваторії Ворскли в межах Полтави | Фото: pl.npu.gov.ua\nГоловне управління поліції Полтавської області отримало низку звернень від полтавців стосовно власників гідроциклів. Зокрема від депутата обласної ради Олега Хардіна та полтавця Володимира Онищенка. Гідроцикли разом з моторними човнами належать до класу маломірних суден. Тому єдині водойми, де можна використовувати гідроцикли в Полтавській області — це річка Дніпро, та гирла річок Ворскла та Сула.\nВласники гідроциклів ставлять під загрозу життя людей та руйнують берег річки. Звичайна поліція не може з ними впоратися, тому порушники продовжують псувати відпочинок іншим людям та шкодити екології.\nЩоби контролювати використання суден, потрібна водна поліція, а у Полтаві її немає. На всю Полтавську область водна поліція є тільки в Кременчуці.\nГоловне управління поліції Полтавської області прийняло рішення провести в акваторії Ворскли профілактичні заходи щодо виявлення порушників на воді. Минулого тижня із Кременчука до Полтави на лафеті привезли поліцейський човен з екіпажем. Судно спустили на воду, тому з 9 по 11 липня правоохоронці патрулювали акваторію Ворскли та Коломака в межах Полтави.\nЗ виявленими порушниками провели профілактичну роботу на місці. Їм пояснили правила поведінки на водоймах та нагадали про адміністративну відповідальність за ігнорування правових заборон. Водні поліцейські можуть виписати протоколи за ст. 116 КУпАП (Порушення правил по охороні порядку і безпеки руху на річковому транспорті і маломірних суднах) та за ст. 130 ч. 5 КУпАП (Керування у стані сп’яніння).\nПоліція і надалі проводитиме рейди в акваторії Ворскли.\n14 липня 2021, 08:13\nПоліція не може зупинити порушників, які незаконно користуються гідроциклами на Ворсклі 1 серпня 2020, 17:32\nТеги: річка Ворскла, поліція


05 жовтня 2003, 21:27\nПрага, 5 жовтня 2003 року.\nУ столицях України, Росії, Білорусі та Казахстану владні та політичні діячі, експерти і політологи й далі обговорюють можливі позитивні та негативні наслідки формування ухваленого президентами цих чотирьох держав плану інтеграції в Єдиному економічному просторі. Тим часом угоди про союз Білорусі з Росією підписано ще 1996 року, а про створення союзної держави - 1999.\nПопри роки білорусько-російських інтеграційних декларацій минулої середи прем’єр-міністр Російської федерації Михайло Касьянов був змушений повідомити журналістам про чергове фіаско російсько-білоруської інтеграції. Рада міністрів союзної держави Росії і Бєларусі не змогла схвалити проекту угоди про запровадження російського рубля на білоруській території, тобто створення єдиної валюти для союзної держави. Розповідає наш московський кореспондент Віталій Портников.\nПрем’єр-міністр Російської Федерації Михайло Касьянов повідомив журналістам про чергове фіаско російсько-білоруської інтеграції. Після засідання спільної ради міністрів Союзної держави Росії і Білорусі виявилося, що не вдалося схвалити проект угоди про запровадження російського рубля як єдиної валюти Росії і Білорусі. «У нас, як виявилося, різні позиції технічного характеру», - зазначив прем’єр-міністр Росії. Він пояснив, що російський уряд виступає за схвалення проекту угоди. Однак, білоруські колеги бажають, щоб одночасно було підписано цілу низку інших документів. «Ми готові підписати ті документи, які вже підготовлені, а ті, які не підготовлені, можна підписати пізніше», - наголосив Михайло Касьянов.\nОднак, прем’єр-міністр Росії пояснив позицію своєї країни досить конкретно: Росія вважає запровадження в Білорусі російського рубля позитивним явищем для білоруської економіки і не вбачає засад говорити при цьому про якісь компенсації білоруському бюджету. «Якісь додаткові компенсації за запровадження валюти можуть бути. Я не знаю які. Запровадження російського рубля в Білорусі потрібне для білоруської економіки. За це не сплачують», - зазначив прем’єр-міністр Російської Федерації Михайло Касьянов після невдалого засідання ради міністрів Союзної держави Росії і Білорусі.\nМихайло Касьянов повідомив, що Росія може розглядати лише один предмет компенсації - за перехід на сплату податків по країні призначення. Це може бути лише 100-120 мільйонів доларів на рік. Про якісь інші компенсації Михайло Касьянову нічого не відомо, хоча раніше з’являлися повідомлення про величезні багатомільярдні компенсації Білорусі, якщо вона погодиться щодо запровадження російського рубля на своїй території.\nСпостерігачі у російській столиці нагадують, що досі президент Білорусі Олександр Лукашенко здійснив цілу низку кроків, які гальмували запровадження російського рубля на білоруській території. Навіть зустріч президентів Російської Федерації і Білорусі Володимира Путіна і Олександра Лукашенка не призвела до якихось серйозних домовленостей з цього приводу. Також треба зазначити, що президент Білорусі Олександр Лукашенко цього тижня перебував у російській столиці, однак, він не зустрівся з кимсь з високопоставлених російських керівників, окрім московського мера Юрія Лужкова. За повідомленнями з поінформованих джерел, президент Росії Володимир Путін відмовився зустрічатися з президентом Білорусі Олександром Лукашенко.\nТим часом процес розширення Європейського союзу на схід йде вперед. Наступного травня повноправними членами Євросоюзу стануть й деякі західні сусіди України. А офіційний Київ домагатиметься відшкодування від Брюсселя, адже Україна, на думку українських урядовців, має певні збитки від розширення Європейського Союзу Про що саме йдеться, наша київська колега Ганна Стеців, запросила до розмови першого заступника міністра закордонних справ України Олександра Чалого.\nМеханізм компенсації у світі відомий, він опрацьований у рамках Світової організації торгівлі. І коли ведемо переговори з ЄС і ставимо питання про компенсацію, нам заявляють, що ми не члени СОТ і тому Європейський Союз ще думає чи вести такий діалог з нами чи ні. Нам здається, що таке посилання не коректне, тому що, якщо ми стратегічні партнери і якщо угода про партнерство і співпрацю у своїй основі має більшість положень і принципів Світової організації торгівлі, то це не «бонафіде», як кажуть юристи, відмовлятися обговорювати питання, коли одне угруповання держав своїми діями створює певні проблеми для іншої держави. Тому ми бачимо, що є у міжнародному праві, торговельній міжнародній політиці принципи, які дають нам право ставити питання саме про компенсації.\nМи знайшли і іншу юридичну основу, інший юридичний інструмент. Після розширення ЄС країни кандидати будуть приєднуватися до Угоди про партнерство і співробітництво. Про це треба буде укласти окремі двосторонні протоколи і ми хочемо в кожному з цих протоколів прописати, що якщо, умовно, Латвія, приєднуючись до ЄС, на вимогу ЄС скасовує угоду про вільну торгівлю між Україною і ЄС і ми потерпаємо від цього, яким чином ми можемо знайти певний компенсатор? Це можуть бути і певні дотації в формі грошей чи в формі інших матеріальних цінностей, це можуть бути і певні режими правові, які нам дадуть в інших галузях співпраці допуски на ринок по певній продукції. Тобто, у нас є багато можливостей знайти ці компенсаторні механізми. Зараз головне потрібна воля.\nОт, наприклад, Польща обіцяла, що черг не буде, коли запровадять візи. Але ми бачимо, що у Львові, наприклад, біля консульства тисячі людей вже стоять. Чи Польща може дати компенсацію якусь за те, що вона фактично не дотримала обіцяного?\nУникнути на цій стадії, на першій стадії черг дуже тяжко, але ми весь час у подальшому більше ставимо питання, що ставлення на території ЄС до громадян України, ставлення до громадян України в візових відділах, імміграційних служб країн ЄС повинні відповідати стандартам Європейської конвенції про права людини.\nАле вони не відповідають і це кожен Вам скаже, хто звертається до західних посольств, до західних консульств тут у Києві, наприклад.\nЯ б просив і це офіційно: якщо громадяни мають конкретні випадки, коли вони вважають, що їх права людини відповідно до вимог Європейської конвенції про права людини порушені, вони повинні давати нам цю інформацію, в МЗС. Ми по тим випадкам, коли є такі звернення, реагуємо і реагуємо досить гостро. Нам інколи вдається : а) досягти результату, б) навіщо нам потрібна така інформація? Ми плануємо ставити ці питання гостро на європейських форумах у Страсбургу, в Брюсселі під час переговорного процесу, який у нас іде по візовому діалогу, включно на самміті «Україна-ЄС».\nТакої думки перший заступник міністра закордонних справ України Олександр Чалий, з яким розмовляла наша колега у Києві Ганна Стеців.\nХоча реалізація курсу євроінтеграції не просувається вперед на політичному плані, то принаймні в транспортній галузі помітні деякі досягнення. 12 грудня 140 років тому перший потяг взагалі в Україні вирушив зі Львова до Відня. Цей поїзд невдовзі знову помчить своїм старим маршрутом. Розповідає Ярослав Наконечний, почесний консул Австрії у Львові\nВ грудні місяці Міністерство транспорту ухвалило рішення і Львівська залізниця відкрити маршрут потягу Львів-Відень через Краків. Це на 192 кілометри ближче, ніж основні траси, якими ходять зараз потяги. Він буде прямий. Час буде такий приблизно як до Києва з Львова їхати, ніч. Потяг відрізняється від інших потягів тим, що він переходить з широкої колії на вузьку і просто їде через Краків до Відня.\nВін буде одним із найсучасніших потягів. Вагони будуть елітні: перший вагон буде бізнес-клас - купе, спальня; другий вагон будуть купе СВ двохмісні і третій вагон буде чотиримісний СВ. Четвертий вагон - буде платформа приблизно на 12 автомашин, щоб легкові автомобілі можна було поставити і працювати.\nСитуація на сьогодні така: по території України і Польщі узгоджено вже маршрут. Зараз йде узгодження по території Словаччини і на території Австрії (там 60 кілометрів, недалеко до Відня). Коли все це буде узгоджено, тоді будемо вважати, що підготовча робота буде закінчена. В грудні будемо відкривати цей маршрут.\nЦей маршрут відновлено через 140 років 12 грудня на День залізничника. Чи президент, чи пан Кирпа говорили, що 140 років тому перший потяг був відкритий в Україні Львів-Відень. Перша залізнична колія в Україні була відкрита. Це якраз цей був потяг.\nУ Сполучених Штатах Америки перед судом опинилися три, ще донедавна впливові підприємці-бізнесмени, яких обвинувачено не лише в тому, що вони грабували очолювані ним багатомільярдні корпорації, а й в тому, що їхніми діями підірвали довір’я інвесторів до американської корпоративної еліти. У Нью-Йорку на лаву підсудних сів Деніс Козловски, колишній голова ради директорів великої корпорації «Тyco International». Про цю незвичайну справу повідомляє наш нью-йоркський кореспондент Юрій Дулерайн.\nДеніса Козловськи, відомого бізнесмена, звинувачують у тому, що він фактично пограбував свою корпорацію та її вкладників, тобто власників акцій компанії, на неймовірну суму 600 мільйонів доларів. Козловськи став своєрідним символом корпоративної зажерливості.\nКоли він був керівником корпорації “Тyco”, Козловськи вважався розсудливим і практичним бізнесменом. Одначе, коли його звільнили, відкрився інший бік його характеру – надзвичайна зажерливість. Він міг, наприклад, піти на обід зі своїми приятелями до найдорожчого ресторану у Парижі, залишити там понад 20 тисяч доларів, а потім поставити це на рахунок корпорації, як «діловий обід». Коштом корпорації він придбав собі за 10 мільйонів доларів і меблював розкішне помешкання на Парк-авеню у Нью-Йорку, купивши, наприклад, за 6 тисяч доларів завісу для ванної кімнати. Він заплатив 17 тисяч доларів за підставку для парасольки і 15 тисяч доларів за золотий кран в умивальнику. Козловськи та Марк Сворц, головний фінансист корпорації (їх обох тепер судять), всі особисті закупівлі глави корпорації оформлювали, як ділові витрати, включно з будинками у Флориді та на французьких курортах і коштовностями від знаменитих ювелірних фірм Гаррі Вінстон і Тиффані. Як подає слідство в обвинувальному висновку, Козловськи прикрасив власне помешкання в Нью-Йорку картинами Ренуара й Моне, заплативши кілька десятків мільйонів доларів, але поставив це на рахунок компанії, мовляв, картини призначалися для штаб-квартири корпорації у Нью-Гемпширі і таким чином ще й ухилився від виплати нью-йоркського міського податку в один мільйон доларів.\nКозловськи вкрав 170 мільйонів доларів зі скарбниці компанії і поклав до власної кишені ще 430 мільйонів доларів шляхом таємного продажу цінних паперів корпорації, водночас штучно завищуючи вартість цих паперів. Ці дії кваліфікують, як кримінальний злочин під назвою «підприємницька корупція». Цю формулу звичайно застосовують, коли судять гангстерів, учасників організованої злочинності.\nКозловськи та Сворц, якщо журі присяжних засідателів доведе їхню вину, можуть отримати по 25 років тюрми. Як вважають, судовий процес триватиме близько 3 місяців.\nУ Європі виникає нова найбільша авіакомпанія: французька «Ер Франс» і нідерландська «КЛМ» оголосили 30 вересня уранці про своє об’єднання. Але новостворювана холдингова компанія принаймні першими роками виступатиме під двома дотеперішніми обличчями. Пасажири майже нічого не помітять, але ця подія, як уважають експерти, може призвести до суттєвих змін усієї цивільної авіації. Перед мікрофоном Сергій Драчук.\n«Ми обрали дуже просту концепцію: одна група – дві авіякомпанії», – так підсумував суть об’єднання керівник «Ер Франс», а тепер і холдингу «Ер Франс – КЛМ» Жан-Сиріль Спінетта. Нове утворення стане, за оцінками, першим у Європі й третім у світі за обсягом повітряного руху і першим у світі за обсягом продаж, коли в квітні наступного року, як очікують, виконання нинішньої домовленості буде довершено.\nФактичне поглинення компанією «Ер Франс» її меншої суперниці «КЛМ» мало що змінить з погляду пасажира. Обидві частини холдингу залишать собі свої назви, принаймні на кілька найближчих років. Але то не з ностальгії, а з необхідності зберегти наявні нині в «Ер Франс» і «КЛМ», так звані, «права посадки» на міжнародних маршрутах: нинішні жорсткі правила, що регулюють діяльність цивільної авіації, вимагають двосторонніх міждержавних політичних угод, які й диктують авіакомпаніям, хто куди має право літати.\nДо цих обмежень останніми роками додалися побоювання тероризму внаслідок терактів 11 вересня 2001 року та війн в Афганістані й Іраку, атипова пневмонія, а ще прихід на ринок низько б’юджетних, легко пристосовуваних авіаперевізників. Усе це завдало серйозного удару по традиційних національних авіакомпаніях: першими впали бельгійська «Сабен» і швейцарська «Свисер».\n«Усі авіакомпанії знають, що нинішня структура європейської авіації муситиме змінитися, – каже нині керівник КЛМ Лео ван Вейк. – Переважний вплив чинника національних авіаліній зникне».\nБагато урядів, які раніше ставилися до національних авіакомпаній, як до предмету національної пихи, вже зрозуміло необхідність консолідації. Тепер варто очікувати, що згадані жорсткі міждержавні правила про права на польоти, які й гальмують таку консолідацію, буде з часом змінено.\nІм’я Пилипа Орлика, увічнене написаною ним «Конституцією», в першу чергу пов’язується з його намаганнями домогтися незалежності України. Однак, як і більшість тодішньої козацької старшини, Орлик успішно поєднував політичну діяльність з підприємництвом, до того ж займався літературною творчістю. Про політика, поета, письменника, підприємця, гетьмана Пилипа Орлика розповідає ведучий рубрики «Українські підприємці в історії» Віталій Пономарьов.\nНащадок чеського баронського та білоруського-литовського шляхетського родів, Пилип Орлик став політичним українцем у точному значенні цих слів. Мету своєї політичної діяльності він сам сформулював з бароковою пишнотою: «Вивести з лабіринту страшного рабства красуню Аріадну – нашу Вітчизну, яку стереже московський дракон і повернути їй колишню волю».\nВипускник Віленського єзуїтського колеґіума і Києво-Могилянської академії, Орлик вже тридцяти чотирьох років став генеральним писарем. Він відав і дипломатичними, і економічними справами Гетьманщини, а також виконував спеціальні господарські доручення гетьмана Мазепи. Як генеральний писар Орлик володів кількома ранґовими (тобто, отриманими за посадою) маєтками неподалік Гадяча. До того ж він був власником сіл Домишлино у Чернігівському полку та Дремайлівка і Дорогинка – у Ніжинському, мав свої двори у Батурині та Ніжині. У посаг за своєю дружиною Ганною – дочкою полтавського полковника Павла Герцика – Орлик отримав значні маєтності на Полтавщині. У своїх численних маєтках Орлик зводив млини, засновував підприємства з виготовлення скла (гути), поташу (буди), заліза (рудні), горілки (винниці та ґуральні). Ганна Орлик теж займалася виробництвом спирту та горілки і одна тільки ґуральня у Гадячі принесла їй понад 2 тисячі дукатів.\n1708 року, напередодні антимосковського повстання, Іван Мазепа своїм універсалом надав Орликові села Кривець і Риловичі у Топальській сотні Стародубського полку. Гетьман також дозволив генеральному писарю завести рудню Карпівську і при ній оселити слобідку, названу за прізвищем засновника «Орликівкою». Згодом управлінський та підприємницький досвід Орлика відобразився в його «Конституції»: в застереженнях щодо корупції, в розмежуванні державної скарбниці та гетьманських маєтностей, у ґарантіях козацьких привілеїв на промисли, в обмеженні податкового тягаря.\nОрлик був найбільш довіреною особою Мазепи, приєднався до його повстання і пішов з ним у вигнання. Відтак, усі його маєтки та підприємства були конфісковані, і більшість із них отримав Павло Полуботок у нагороду за свій перехід на бік Петра Першого. Проте і на еміграції, вже обраний у Бендерах гетьманом, Пилип Орлик шкодував не за своїми втраченими маєтностями, а за багатою бібліотекою, спаленою Меншиковим у Батурині разом із самим містом.\nА зараз надійшла черга рубрики “Своя справа”. Сьогодні мова в ній піде про музиканта Романа Гриньківа. Багато кому ім’я цього бандуриста вже знайоме. Але, можливо, не всі знають, що грає він на інструменті, котрий зроблений ним власноруч. Втім, зараз ви отримаєте змогу почути звучання цього інструменту, а також докладніше довідатися про те, що спонукало музиканта взятися за виготовлення бандур. Матеріал підготувала Ірина Біла.\nБандура в сім’ї Гриньківих передавалася з покоління в покоління. Романів дід, знаючи, що незабаром на світ з’явиться онук, спеціально для нього змайстрував бандуру і тим самим визначив його подальшу долю. Тож, як наголошує Роман Гриньків, не він обрав бандуру, а вона його.\nЯ ще світу не бачив, як вже бандура мене чекала. І це не було якесь таке символічне, що воно тяжко висіло на стіні і мама не дозволяла торкатися. Перше знайомство з бандурою було таке буквальне.\nБандура ця, на жаль, не збереглася, але я продовжуючи ту традицію, тепер для своєї доньки я зробив маленьку бандуру. З цього почалася взагалі частина моєї такої творчої діяльності, як виготовлення бандур.\nІрина Біла Бажання серйозніше опанувати майстерність виготовлення бандур з’явилася у Романа після поїздки на Чернігівську бандурну фабрику. А підштовхнуло до цієї поїздки бажання студента У курсу Романа Гриньків скласти державний іспит в консерваторії, граючи на власноруч зробленому інструменті. Роман Гриньків\nЯ поїхав на цю фабрику, взяв квиток до Чернігова, за пів-літру влаштувався туди на роботу і сів з майстром поруч. Робив собі сам, але всі майстри, які там були вони бачили, що я це хочу, я цим горю і мені радили, що «краще так не робити, іншим способом»... Я там і жив більше місяця. Працював над тим, щоб зробити той новий омріяний інструмент.\nЗвучання цього інструменту заворожило екзаменаційну комісію, яка назвала бандуру Романа Гриньківа новим “страдиваріусом”.\nПравда цей «страдиваріус» довго не вижив, дав тріщину, але я зрозумів, що саме впливає на звук, на глибину звуку, на гарний тембр і вже наступний інструмент я робив вдома на кухні 9 місяців. Це як дитину виношував. І цей інструмент дотепер є, як на мій погляд, найдосконалішим по звуку. Слухачі матимуть можливість саме його зараз послухати в запису. Це якраз перше виконання на цьому інструменті в студії.\nЗвучить запис гри на бандурі. Ірина Біла\nЗараз Роман Гриньків майже завершив ремонт приміщення, орендованого під майстерню. Там уже стоїть необхідне обладнання для роботи з металом і деревом, привезене кілька років тому з Канади. Сьогодні майстер активно працює над замовленнями, намагаючись при цьому удосконалити та урізноманітнити мелодику звучання бандури. Власне, за словами Романа, він і взявся за теслярські роботи, аби змогти показати розмаїття бандурної гри, різні, часом доволі несподівані можливості цього інструменту.\nСвого часу, ще не будучи впевненим у власних силах, Роман Гриньків звертався за допомогою до державних інституцій, але зрозумів, що це невдячна справа.\nПросити я вже за останні три роки зарікся. Я не прошу інвестицій на свої майстерні. Колись ми займалися такою темою, як створення доглядової ради. Створили Фонд розвитку бандурного мистецтва, програму розвитку бандури. Ми закидали у всі міністерські підрозділи і «бомбили» їх паперами, а вони нас. Але ми зрозуміли, що це лише листування, купа паперів чорнилася і нічого не дочекалися. Бачу, що інші теж жебракують в той спосіб, то не треба у них відбирати хлібу. Якщо популярний цей інструмент, то він мусить сам на себе заробляти. Зараз хочу всім довести: навіщо нам принижуватися? Раніше люди віддавали життя за те, щоб інструмент був престижний і не такий жебрацький, а ми тепер вивчилися, по суті є професіоналами і знову тим жебрацтвом будемо займатися? Та хай інші просять!\nТаку життєву позиції обрав музикант та майстер з виготовлення бандур Роман Гриньків. Михайло Мигалисько\nЦе було останнє повідомлення «Економічного журналу». Я прощаюсь з Вами, на все добре, залишайтеся на хвилі радіо «Свобода».