Meijerielämää: Vähän, jotakin\nKävin haastattelemassa herttaista ja fiksua australialaiskirjailijaa, joka on syntynyt samana vuonna kuin minä. Tähän ikään mennessä hän on kirjoittanut kolme tiiliskiven paksuista romaania, saanut kaksi lasta ja aloitellut väitöskirjaa. Yht'äkkiä tämä oma osa-aikaisen toimittajan ja palkattoman omaishoitajan elämäni alkoi tuntua kovin vaatimattomalta. Ei masentavalla tavalla, mutta kuitenkin. En tiedä, mikä minun ja haaveideni välillä seisoo. Saamattomuus? Lahjattomuus? Kyvyttömyys?\nLuin haastateltavani esikoisteoksen loppuun vain hetkeä ennen tapaamistamme, Kiasman paahteisella ja ylihintaisella terassilla. Pidin ja en. Lumiomenan Katja on kirjoittanut kirjasta hyvin täällä.\nJoin hyvän ystävän kanssa viiniä puistossa. Totesimme olevamme liian vanhoja ainakin siihen puistoon. Nurmikolle leiriytyneet teinit huudattivat musiikkia jäljittelevää möykkää toosistaan ja ilmapiiri toi muutenkin mieleen festarit, joiden ystävä en ole oikein koskaan ollut. Parin tunnin kuluttua pakkasimme loput viinit reppuun ja pakenimme ulkoilmaelämää läheiseen anniskeluravintolaan. Paluu aikuisuuteen tuntui ihanalta.\nOstin isälle hänen pyynnöstään suurennuslasin. Viime talvena ostetuilla, kalliilla kolmiteholaseilla hän ei kuulemma enää näe lukea lehdestä kuin otsikot. Isä on ollut hyvin tyytyväinen 3,90 euroa maksaneeseen suurennuslasiin. "Pitipä mennä ostamaan ne viidensadan silmälasit, kun tämä neljän euron kapistus ajaa saman asian paremmin", isä harmitteli.\nOlen murehtinut hallitusfarssia ja ollut huolissani demokratian tulevaisuudesta. Jos Suomen tuleva hallitus ei vastaa vaalien äänestystulosta lainkaan, ihmisten usko demokratiaan ja äänestämällä vaikuttamiseen heikkenee entisestään. Minusta olisi suuri virhe muodostaa Suomeen hävinneiden hallitus, jossa olisi mukana ainoastaan yksi vaaleissa menestynyt puolue.\nJa lisäksi kaikkea arkista, sitä mihin aikani menee. Aamuisin käyn avaamassa ikkunan ja kömmin takaisin sänkyyn kuuntelemaan pihapuissa pesivien lintujen konserttia. Se on ihmeellistä kuultavaa, kuin eläisi keskellä sademetsää.\nMuistelen Saarikosken runoa Maitohorsmat kukkivat. Sitä kohtaa, jossa sanotaan:\nTämä kirjoituksesi kosketti minua monella tavalla, kiitos! Ensinnäkin tuo kirja,Paluu Rivertoniin: sain sen juuri kirjastosta tällä viikolla, mutta en ole vielä ehtinyt lukemaan, kun kiinnostavien kirjojen pinot vain kasvavat. Tuleeko haastattelusi Ruumiin kulttuuriin vai minne? Haluan ehdottomasti lukea sen!\nSitten nuo todella tehokkaat ihmiset ja me vähän hitaammin elävät; kai se on joku tempperamenttierokin joka vaikuttaa... Mutta hyvä välillä miettiä omia tavoitteitaan ja haaveitaan. Itselläni jotkut haaveet ovat jääneet matkan varrelle, toiset taas roikkuvat sitkeästi mukana elämäntilanteesta toiseen (kuten se, että saisi jonain päivänä tehdä työkseen jotain (kaunokirjallisuuden) lukemiseen ja kirjoittamiseen, tutkimiseen liittyvää. Tällä hetkellä tärkeimmät haaveet liittyvät kuitenkin siihen, että pystyisi huolehtimaan niistä jo saavutetuista asioista hyvin.\nMinuakin alkaa huolestuttaa, jos vanha hallituspohja jatkaa. Eihän se nyt niin voi mennä.\nJa tuo lintujen laulu, se on ihanaa!\n4. kesäkuuta 2011 klo 13.50\nMinullakin on Paluu Rivertoniin nyt luettavana, mutta edistyn siinä sangen hitaasti. Iltaisin aitassa se on liian raskas kirja kannateltavaksi ja siellä on iltakirjana pokkari (Regina Rask: Tänään kotona).\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.07\nToistankohan nyt Pienen mökin emäntää, kun puran mietteitäni tänne? :)\nEnsiksi kiitos linkityksestä. Samat sanat kirjan suhteen, pidin ja en. Paluu Rivertoniin sisältää kiehtovan tarinan, aina niin kiinnostavaa brittiläistä yhteiskuntaluokkakuvausta, mutta silti kirjasta jäi puuttumaan joku - sielu? Olisi mielenkiintoista lukea kirjoittamasi juttu sitten, kun se ilmestyy.\nMinäkin jäin miettimään supertehokkaita ihmisiä. Mistä kaikki se lahjakkuus, tahdonvoima ja määrätietoisuus kumpuaa? Itselläni on väitöskirja ollut kesken jo vuosia ja on hurjaa myöntää, etten ole ollenkaan huolissani, vaikkei se koskaan valmistuisikaan. Pätkätyöläisen elämä on toki raastavaa omalla tavallaan, mutta toisaalta tällainen arkipäivän unelmointikin antaa paljon. Ja ehkä ne tehopakkaukset kuitenkin häviävät jossain? Onko heillä esimerkiksi aikaa pysähtyä vain oleilemaan? Alkaisiko joutilaisuus ahdistaa? Vaikea sanoa, koska itse nautin joutilaista hetkistä enkä oikein jaksaisi arkea ilman ns. tyhjiä hetkiä.\nJa hallitusneuvottelut. Hmm. En todellakaan haluaisi vanhan pohjan jatkamista. Kokoomuslainen politiikka saa minut surulliseksi ja sen vaalien suurimman voittajan taas vihaiseksi.\nNyt menen hetkeksi ulos lukemaan Kafkaa rannalla. Se on ihana kirja!\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.08\nPienen mökin emäntä, sinnehän se tulee :) Mutta vasta syksyllä, haastattelu vain oli tehtävä jo nyt, kun kirjailija piipahti Suomessa.\nMinä olen jo pitkään ajatellut olevani jotenkin hitaasti kypsyvää sorttia, oli kyse sitten mistä asiasta hyvänsä. Enimmäkseen olen ihan sinut hitauteni kanssa, mutta joskus tulee sellainen pieni ärtymys: miksi toiset tekevät ja minä vain haaveilen? Mitä oikein odotan? Vai eikö minusta yksinkertaisesti ole toteuttamaan haaveitani? Toisaalta osa minusta uskoo, että asioilla on tarkoituksensa -myös sillä missä tahdissa ne tapahtuvat tai tapahtuvatko ollenkaan.\nJos vanha hallituspohja (kristillisillä täydennettynä) saa jatkaa, koko vaalithan olivat yhtä tyhjän kanssa. Ei se minustakaan niin voi mennä.\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.31\nMinä komppaan puolestani Katjaa siinä, että minullekin tämä "vähempi" antaa enemmän, juurikin sitä kiireetöntä arkea ja aikaa lukemiselle ja unelmoinnille :).\nJa Katja, minäkin istun nyt pihalla, pöydällä kolme kirjaa: Kafka rannalla, Tyrskyt sekä Rauha S. Virtasen Kiurut laulavat. Nyt vain arvon, mitä niistä lukisin oikeasti; kaksi muuta luo tunnelmaa pöydällä ;).\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.33\nHippokampustaja, hitaasti se edistyi minullakin. Kovakantisten kanssa on tosiaan tuo paino-ongelma, etenkin jos lukee enimmäkseen sängyssä, kuten minä. Pokkarit ovat paljon kevyempiä pideltäviä!\nKatja, ei huolta toistosta :) Sielukkuutta kirjasta kyllä uupui. Ja sivumäärään suhteutettuna substanssi tuntui jotenkin kevyeltä, siis vähäiseltä. Loppua oli pedattu niin pitkään, ettei se oikein lunastanut lupauksia (ja oli, kuten kirjoitit, aika ennalta-arvattava).\nYksi kaikkien aikojen suosikeistani (niin kirjana kuin tv-sarjanakin) on Evelyn Vaugh'n Mennyt maailma eli Brideshead Revisited. Tässä oli jotain samaa, eikä sitten kuitenkaan ollut -sitä sielua?\nNiin, kyllähän tällaisessa joutilaisuudenkin mahdollistavassa elämäntahdissa on puolensa, ehdottomasti. Toivoisin silti saavani _vähän_ enemmän aikaan...\nTällä hetkellä esillä olevat hallitusvaihtoehdot tuntuvat molemmat paitsi kamalilta myös vääriltä (ihan vaalitulostakin ajatellen). Toivon ja odotan jotain poliittista ihmettä tapahtuvaksi :)\nOlen lukenut Murakamilta vain Sputnik, rakastettuni, josta pidin kovasti. Kafka rannalla-kirjaan perustuva elokuva Norwegian Wood saa muuten ensi-iltansa heinäkuussa.\nMinäkin uskon, että joidenkin ihmisten, haaveiden, ajatusten ja elämänmuutosten täytyy kypsyä hitaammin - ja hedelmät ovat ehkä sitten sitäkin parempia!\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.45\nMeijerielämää, elämä on innoittavien projektien summa! En kadu enää mitään. Olin ensin toimittajana isossa maakuntalehdessä, sitten henkilstösihteerinä isossa firmassa, jossa tein myös lehteä aina tiatosta alkaen. Rakensin talon, ostin noutajan, sain lapsen...eli kuvion piti olla kunnossa, mutta kun mikään ei ollut - kuitenkaan. Sitten tuli kylmä maaliskuun päivä merenrannalla eräässä ratsastusnäytöksessä ja silmäni kohtasivat nykyisen mieheni silmät. Siiloin muuttui kaikki. Kaikki.\nMuutimme merenrannalta tänne harjukaupungin saarelle. Jäin kotiin vauvamme todella vaikeiden allergioiden takia. Ostin viereisen tontin. Perustin Salaisen Puutarhan, josta tulikin kuuluisa. Osallistuin krijoituskilpailuihin ja voitinkin. Pidin pakinapalstaa pitäjämme lehteen, kirjoitin runoja, olin lapsemme koulun vanhempainyhdistyksen primus motor etc. Kuitenkin lähdimme joka toukokuu vuosia pakoon koivun siitepölyä Keski-Eurooppaan, kuitenkin lapsella oli enemmän mitä EI saa syödä kuin mitä saa syödä, kuitenkin monasti oli rankkaa, mutta nyt on kirkastunut kuin timantti, että olen projektityyppi, joka tekee sataa jotian asiaa ja sitten keksii taas jotain muuta. Nyt on blogi, joka on jo yli kaksi vuotta vanha...Mitähän seuraavaksi?\nKaikella on tietysti ollut hintansa. Myimme mm. ison paattimme pois ja rahoitimme sillä runsaan matkustelun. Onneksi asumme saaressa ja järvi on vain viiden minuutin kävelymatkan päässä ja näkyy ikkunasta. Siis mitään salattua varakkuutta ei ole, joskaan ei myöskään mitään puutu.\nSitten ne tehopakkaukset! Niitä riittää. Ihmettelen kaukaa uratykkiäitejä, joista muutaman tunnenkin. Eräs heistä on serkkuni. Kaksi lasta, iso talo, mökkiä puuhataan, koko perhe käy salilla tms. monta kertaa viikossa, ulkomaillekin ehditään monta kertaa vudoessa...Se on kuitenkin mahdollista, jos kaksi hyväpalkkaista aikuista ja vaikka toinen on ainoa lapsi etc. Ja miten he jaksavat? He eivät lue öisin kirjoja, he kysyvät minulta, mitä pitäisi syödä, että jaksaisi, he eivät pysähdy ollenkaan, sillä sosiaalinen älykkyys on tämän päivän kova sana. Heillä on niin tiukka kalenteri työ- ja yksityiselämässä, että siihen eivät mitkään spontaanit elämykset enää mahdu. Tuskin mahtuu edes iloa, intohimosta puhumattakaan.\nMinä olin syöpäsairaan äitini omaishoitajana pahimman jakson, nyt olen vanhan koiramme omaishoitaja, huomisesta en vielä tiedä, mutta suunnitelmia on paljon. Aina pitää olla unelmia, sillä ilman niitä meillä ei ole mitään!\nPS-puoluetta äänesti kuitenkin vain 20 prosenttia suomalaisista. En ymmärrä puoluetta, joka vaatii vapaata-aselakia eli jokaiselle ase käteen. Ymmärtääkseni kokoomus on Suomen suurin puolue.\nNyt minulta meni maku kirjaan Paluu Rivertoniin. Mahdanko ollenkaan tuhlata siihen aikaani, sillä monta muutakin on lukematta. Miten minusta kaikki tähän asti ovat sitä kehuneet...ja minun luetun ymmrtämiseni on toiminut tähän asti.\nIsäsi on aivan oikeassa! Minä ostin 500 euron LUKUlasit ja kun ne jäivät sinne vielä tehtäviksi ja vanhat olivat ihan rikki, kysyin, että 'mitenkäs minä nyt luen?' Tiskin alta annettiin semmoiset 7 euron ns. tiimarilasit ja niillä olisin nähnyt ihan hyvin lukea vaikka sateenkaaren tuolle puolen.\nSaamattomuus? Lahjattomuus? Kyvyttömyys?\nIhailen ihmisiä, jotka elävät elämänsä täysillä ja intohimolla toteuttaen unelmiaan. Tuskin se on oravanpyöräelämää tai klo 8-16 elämää, vaan ihan jotain muuta.\nNurkan takana odottaa kohta taas jotain uutta ja kiinnostavaa...Myös sinulle!\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.49\nPienen mökin emäntä, toivotaan näin :)\n4. kesäkuuta 2011 klo 14.50\nLeena Lumi, aika romanttinen tuo sinun ja miehesi ensikohtaaminen :)\nEn minäkään mitään kadu, ainakaan ammatillisesti. Ihmissuhdeasioissa voisin jotain katuakin, mutta kun ei siitä ole mitään hyötyä, niin turhaahan se on. "Kuvionikin" on muuten kunnossa, mutta suurin, lapsuudesta asti kytenyt haave on toteuttamatta. Jos en asian hyväksi mitään koskaan tee, tiedän katuvani sitä. Mutta sekin on sitten yksi mahdollinen elämänkulku, ei mitään elämää suurempaa.\nToisaalta elämä on nyt aika "täynnä" muutenkin: isän hoitamista, tienestien haalimista vähän sieltä sun täältä, joutilaisuutta ja lepoa (joista pidän nykyään kynsin hampain kiinni)... Ehkä tähän ei nyt enempää mahtuisikaan, ehkä ei tarvitsekaan.\nOmaishoidon suhteen olen väliinputoaja, kuten niin monet muutkin. Tukeen ovat yleensä oikeutettuja vain ne, joiden omaiset tarvitsevat apua pukeutumisessa ja peseytymisessä. Isäni ei ole toistaiseksi tarvinnut, joten en ole lähtenyt edes hakemaan tukea.\nKokoomus on suurin puolue, mutta yksin he eivät voi hallitusta muodostaa. Nythän tässä jännitetään sitä, mikä/mitkä puolueet sinne hallitukseen heidän lisäkseen päätyvät. Minusta hallituskokoonpanon tulisi myötäillä vaalitulosta useamman kuin yhden puolueen osalta.\nVälillä on hyvä verrata elämäänsä muiden elämään, vaikkapa hetken kadehtien. Nopeasti se oikea perspektiivi löytyy ja huomaa oman elämän pienenpienet ihanat asiat!\nMukavaa alkavaa kesää! Metsässä ja pelloilla on ihana tuoksu!\n4. kesäkuuta 2011 klo 15.30\nTämä oli hyvä postaus. En osaa eritellä tarkemmin miksi, mutta tykkäsin. Kiitos.\n4. kesäkuuta 2011 klo 15.32\nSe kohtaaminen oli vieläkin romanttisempi, sillä siihen liittyi yksi hyvin cinemaattinen asia: Rakastuimme ylitse väen. Ystäväni, jonka kanssa olin tilaisuudessa, sai käteensä minun vajaan kahvikuppini ja minä olin todennut jotain kohtalokasta ja lähtenyt kohti vierasta miestä. Tarinamme on julkaistu yhdessä lehdesäkin, mutta en tällä paljoa revittele, koska:\nMinulla on yksi asia, jota kadun ja se on ensimmäinen avioliittoni. En vain voi sitä koko ajan hokea tai siitä kaikille kertoa, koska kymmenen vuoden liitosta sain ensimmäisen lapseni. Se ei olisi ehkä oiekn häntä kohtaan, vaikka hän tietääkin osan siitä, mitä silloin tapahui.\nStressiä kannattaa välttää jos psytyy, sillä kun menin Turkuun pikana leikattavaksi melanoomasta, lääkärini kysyi heti: 'Onko sinulla ollut erityistä stressiä viimeisen kymmenen vuoden aikana?' Minä vastasin myöntävästi ja kerroin, että vaativa työ, talon rakentaminen, väärä mies, lapsi ja endormetrioosileikkaus. Meissä kaikissa on syöpäsoluja sekä alttiutta syöpään, mutta sen laukaisee joku, sen sairauden. Yksi laukaiseva tekijä on stressi. Minut leikannut lääkäri teki asiasta silloin juuri tutkimusta.\nElinikäodotteeni on 99,9 vuotta, mutta tekniikka ja etenkin sen toimimattomuus tappaa minut paljon ennen sitä. Nyt on monta viikkoa ollut taas niin hankalaa ja hidasta ja vika ei ole minun koneessani.\nMinä sain tukea Merin vaikeiden allergioiden takia 12 vuotta. Sen nimi oli silloins sairaan lapsen hoitotuki. Hän selvisi ja minä myös, mutta rankkaakin oli.\nOletko yrittänyt kaikkesi omaishoidon tuen eteen. Olen nimittäin huomannut, että jos on hiukankaan sosiaalialan ihminen, niin jo alan tunteminen helpottaa tukien saantia. Mutta se pykäläviidakko on aivan kammottava.\nYstäväni isä hoitaa nyt kotona dementoitunutta vaimoaan, mutta en tiedä saako hän tukea. tilanne on kuitenkin rankka, sillä vanha mies ei halua vaimoaan hoitokotiin, eikä vaimo halua sinne ja kuitenkin on syntynyt jo monta 'vähältä piti tilannetta'. Silloin ystäväni on aina lähdettävä apuun ja hän on ihan kuitti etsimään jälleen kerran kotoa sisävaatteissa ulos pakkaseen livahtanutta äitiään. Hän kysyy: 'Lapset juuri sain yliopistoon ja nyt piti alkaa´minun elämäni, mutta missä se on?' Sanotaan, että on ruuhkavuodet, kun lapset ovat pieniä, mutta minusta naisella on monia ruuhkavuosia.\nOtin jo yhteyttä omaan ehdokkaaseeni, joka on myös ministeri ja toivoin, että puututtaisiin eläkeindeksin epäoikeudenmukaisuuteen. Se oli yksi PS-puolueen teemoista, mutta kyllä siitä kuuluu muidenkin välittää. Eniten pelkään rasismia ja aseita.\nMinusta sinä vaikutat aiankin näin etäältä ihan intohimoisesti elämässä kiinni olevalta ja uusia ideoita kehittelevältä elämän nauttijalta! Haaveisiin pätee varmaankin se kuuluisa ohje, että kun keskityt siihen yhteen, etkä hajota itseäsi haluamalla sitä sun tätä, se toteutuu. 'Make your big dream come true'!\n4. kesäkuuta 2011 klo 16.22\nHallituksen muodostamisuutiset ovat minulle tuoneet lähinnä mieleen reality-ohjelmaksi tehdyn Kauniit ja rohkeat sarjan, jossa annetaan mielipiteitä vain siksi, kun on vuorosanojen aika ja kamera on zoomattu ko. henkilöön. Hallitusneuvottelut ovat aivan eri asia kuin henkilöiden persoonallisuuden esittäminen. Äh tätä narsismin aikaa!\n4. kesäkuuta 2011 klo 17.36\nEn oikein tiedä onko järkevää verrata itseään muihin. Aina löytyy niitä, keitä kohtaan voi tuntea ylemmyyden- tai alemmuudentunnetta, mutta palveleeko se mitään? Kun osaisi hoitaa oman leiviskänsä sillä tavalla, että olisi hyvä olla suhteessa itseensä ja maailmaan, niin se olisi jo paljon.\nPuhuit toteutumattomasta haaveesta. Mitään ei tapahdu ilman että ottaa aktiivisesti askelia haluamaansa suuntaan. Mieleeni tuli, että jättääköhän ihminen joskus jonkin haaveensa oman onnensa nojaan siksi, että sitten ei olisi enää mistä haaveilla?\nMinulla oli tänään mielenkiintoinen keskustelu itseäni puolta nuoremman naisen(alun) kanssa. Sanoin hänelle, että olen joskus harmitellut sitä, kun ei tullut nuorena lähdettyä vuodeksi, pariksi maailmalle. (Mikään ei tietenkään ole koskaan myöhäistä, mutta vanhemmiten tulee mukavuudenhaluisemmaksi ja seikkailunhalu vähenee. Puhun siis vain itsestäni.)\nSe keskustelu toi ihan todella mieleeni sen vaihtoehdon, että voisinhan jäädä vuorotteluvapaalle! Vähintään muutamaksi kuukaudeksi, enintään vuodeksi. Ties mitä uusia tuulia alkaisi elämässä tuivertaa kun olisi konkreettisesti aikaa kuulostella itseään...\nTuntui hyvältä huomata, että ei se olisi mahdotonta. Toki siihen pitäisi valmistautua (taloudellisesti), mutta ihan todella se olisi mahdollista esim. puolen vuoden säästämisen jälkeen!\nJostakin tuli mieleeni Nelson Mandelan sanonta, että ihminen pelkää omaa suuruuttaan. (Tai jtn.) Loppujen lopuksi hyvin moni asia on mahdollista! :)\n4. kesäkuuta 2011 klo 20.05\nMeinasin heti hihkaista samalla tavalla kuin Pienen mökin emäntä, että tämä kosketti monella tavalla.\nOlen samaa mieltä Nonnan kanssa.. tai samaa mieltä, mutta minulle käy niin usein! Saatan verrata muihin ja pohtia omaa saamattomuuttani ja joskus jopa mietin, että valuuko tämä elämä jollainlailla hukkaan minulta? Pitäisikö minun tehdä enemmän tai olla enemmän? Jäänkö vaan paikalleen makaamaan? Miksi en toteuta haaveitani aktiivisemmin? Mikä piru tässä mättää?\nLopulta hetken näitä miettiessäni ja jo muutamat itkut tirauttaneena huomaan ne pienet suuret tärkeät asiat omassa elämässä. Ne, joista en luopuisi ja lopulta huomaan olevani varsin onnellinen näin, tässä ja nyt. En varsinaisesti täysin vertaa itseäni muihin, mutta pohdin itseäni ja omaa elämääni muiden kautta. Se on selvä. Hetkittäin enemmän ja joskus en ollenkaan.\nTähän voisi jopa heittää tämän paljon käytetyn ja hoetun (mutta pidän laulusta) : "Elämä on ruma, kaunis ja rakas, rikas, rämä, mutta oma!"\nMinä menin todella monen vuoden tauon jälkeen viime vuonna festareille. Tänäkin vuonna menen. Huomasin, samat vanhat ja vanhentuneet naamat istui samoilla tutuilla paikoilla. Mukana lapset ja puolisot. Jotain oli muuttunut, mutta toisaalta ei yhtään mikään.\nHallituspohjasta samanlaisia mietteitä. Kyllä ei hyvältä näytä, jos sama pohja jatkaa..\n4. kesäkuuta 2011 klo 23.30\nLumikko, onpa koskettava teksti. Kiitos! Ja keskusteluakin oli todella mukava lukea.\nAjattelen (tuntematta sinua sen enempää), että omaishoitajuus vie paljon energiaasi ja aikaasi. Siis paljon enemmän kuin sen ajan, jonka vietät isäsi kanssa tai hoitelet hänen asioitaan. Hänen asiansa ovat varmasti usein mielessäsi silloinkin, kun voisit tehdä jotain muuta.\nSe, että hoidat isääsi, on erittäin arvokasta. Meidän nykyisessä yhteiskunnassa tällaisille asioille ei vain valitettavasti paljon anneta arvoa, vaan pikemminkin pidetään läheisten hoitamista jotenkin uhrautumisena. Sitähän se ei kuitenkaan ole. Kaikki eivät vain siihen pysty. Omaishoitajuus on hyvin rankkaa työtä, etenkin kun etujen saaminen on tehty niin älyttömän vaikeaksi.\nItse jouduimme vuosia sitten tappelemaan oikeuksistamme yhden läheisen ihmisen kohdalla (en halua tässä paljastaa sen enempää) ja tuolloin huomasin, että itse pitää olla todella vahva ja vaativainen, jotta saa apua. Asioista pitää myös tietää todella paljon tai olla niitä valmis selvittämään. Mutta jos itsellä on voimat vähissä tai aikaa ei ole, niin mitenkäs asioita selvittelet...\nEn yhtään ihmettele, että omat haaveesi ovat jääneet sivuun. Mutta niillekin on aikansa. Uskon ja toivon niin!\nItsekin olen paljon miettinyt samoja asioita, koska en enää jaksa enkä edes halua kiiruhtaa ja kuluttaa itseäni liikaa. Yritin liikaa silloin, kun lapset olivat pieniä - väsähdin totaalisesti. Elämä oli aivan liian täyttä monella tapaa. Tein gradua ja hoidin lapsia samanaikaisesti. Tuolloin myös rakensimme talomme. Se vielä sattui pahimman 90-luvun laman aikaan, jolloin lainojen korot olivat hurjat. Yhden ihmisen (ammattiauttaja) piti silloin mulle sanoa, että on hidastettava. Hän myös käski mennä kirjastoon. Kirjat ja uppoutuminen tarinoihin auttoi minua silloin. Sen jälkeen olenkin pitänyt huolen siitä, että vaikka olisi miten kiire, minulle jää aikaa myös lukemiseen. Se on minulle parhainta terapiaa.\nEnää en välitä olla tehokas, vaikka toki olen sitäkin tarvittaessa. Varmistan kuitenkin, että sen jälkeen on aikaa rentoutua ja pitää huolta itsestä. Välillä tunnen olevani tosi laiska ja saamaton, etenkin, jos alan verrata itseäni muihin. Yritänkin olla vertaamatta, vaikkei se kyllä aina helppoa ole. Ikä on auttanut olemaan siinäkin asiassa armollisempi itseä kohtaan. Olen ihan varma, että minulla ja muilla hitaammin elävillä on jotain sellaista, jota niillä tehopakkauksilla ei ole. Taito olla paikallaan, kuunnella, pohtia elämää, nauttia hetkistä ja arjen pienistä asioista. Ja tietysti aikaa lukea ja kirjoittaa!\nIhana tuo suurennuslasi juttu, ja Saarikosken runo myös. Asiaa. Ja käytännön asioista, mokkulasta ja bloggerista sellaista, että itsellä ainakin blogger on ollut muutaman viikon ihan mahdoton. En päässyt kirjautumaan sisään enkä sitten sisään päästyä ulos, kuvia ei saanut liitettyä jne. Kunnes vaihdoin selaimen Google Chromesta takaisin Firefoxiksi. Nyt toimii. Vähän hitaasti edelleen paikoitellen, mutta toimii kuitenkin.\n4. kesäkuuta 2011 klo 23.50\nMinulla on niin usein samanlaisia ajatuksia omasta hitaudestani. Yksi ystävistäni opiskelee väsymättömästi, on asustellut ulkomailla useaan otteeseen ja uralla on hyvä pohja. Tästä on nauraen yhdessä keskusteltukin kuinka me parhaat kaverit teimme niin erilaiset elämät, mutta valinnoistahan siinä vain on kyse. Kumpikin meistä on tehnyt juuri sellaisia asioita mihin on tuntenut kiinnostusta, minulla ne vain eivät ole olleet ura-asioissa. Ainakaan vielä.\nLeena Lumin tekstiä lukiessa nyökkäilin täällä: stressi on myrkkyä, ja jos tietää joidenkin asioiden stressaavan, niitä on syytä välttä. Minulla stressi tulee liiasta itseni kuormittamisesta, enkä siihen enää halua lähteä. Miehellänikin on kokemusta stressin pelottavista puolista. Hitaalla elämällä on todellista arvoa, ei se ole pelkkää naistenlehtien keksimä trendi.\nOlen "jo" 34 vuotias, minulla ei ole uraa, rahaa niin vähän että hädintuskin pärjätään, mutta mitä sitten elämästäni vaihtaisin? En halua luopua mistään siitä mitä minulla nyt on.\nEn ole ehkä saanut aikaan järeää ansioluetteloa, mutta olen ollut olemassa omana itsenäni, minusta se on jo jotakin. Jopa tarpeeksi, sanoisin.\nLaskuja maksaessa tulee mietittyä millaista elämä olisi jos tilillä olisi aina rahaa eikä kaiken kanssa tarvitsisi kituuttaa. Jos voisi matkustella, viedä lapsia huvipuistoihin, shoppailla ja syödä mitä huvittaa. Ostaa kallista juustoa! Elämä olisi silloin kovin erilaista. Niin paljon erilaista etten ehkä haluaisi sitä. :)\nEn ollut tiennytkään että Kafka rannalla pääsee elokuvaksi! Kukahan leffan nimen on päättänyt? (Ja voi, en malta odottaa että näen silakkasateen!)\n5. kesäkuuta 2011 klo 10.16\nIhana oli tekstisi ja hyviä myös niihin tulleet kommentit. Kiitos taas kerran hyvästä ja herättävästä keskustelun avauksesta.\nOn mukavaa huomata, ettei ole ainoa "haahuilija". Itselleni on niin tärkeään, että päivässä on joutilaita vapaita hetkiä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, ettei olisi tavoitteita, mutta millä aikataululla niitä toteuttaa on oma valinta. Kun aloitin oman väitöskirjaprojektini, päätin, etten ota siitä mitään stressiä valmistumisen suhteen. Teen sitä, koska pidän aihettani mielenkiintoisena ja itselleni tärkeänä. Se, mikä merkitys sillä on yhteiskunnallisesti tai taloudellisesti on toinen asia eikä ole minun päätettävissäni tai arvioitavissani.\nJa tämä tämän hetkinen poliittinen tilanne on todella mielenkiintoinen. Se on saanut ihmiset taas kiinnostumaan ja keskustelmaan politiikasta.\n5. kesäkuuta 2011 klo 11.10\nOnnistuisikohan kommentoiminen minultakin nyt, aikaisemmin tässä ei ollut edes mitään, mihin jättää kommenttia.. :O\nNonna, joskus sitä vertaa väkisinkin, hetken, se lienee ihmiselle luontaista. Kokonaista ihmiselämää en osaa kadehtia (ja hyvä niin!), kateuteni liittyy aina pienempiin ja rajatumpiin asioihin. Se on myös yksi niistä tunteista, joita on kaikkein vaikein itsessään sietää.\nKesän tuoksu on tosiaan huumaava!\n5. kesäkuuta 2011 klo 12.38\nLeena Lumi, ymmärrän hyvin, että koet tuhlanneesi elämääsi ensimmäisessä liitossasi, etenkin nyt kun olet (ilmeisesti?) hyvässä liitossa. Minä en kadu yhtään suhdetta sinänsä, mutta osa niistä olisi voinut loppua aikaisemmin ja osassa olisin myös itse voinut toimia toisin (tai en tiedä, olisinko _voinut_, mutta näin jälkikäteen ajateltuna ainakin halunnut). Nyt näitä on tietysti turha miettiä; tärkeintä on keskittyä nykyisyyteen ja soveltaa oppimaansa.\nEn ole yrittänyt kaikkeani tai oikeastaan yhtään mitään omaishoidon tukea saadakseni. Palveluohjaaja minulle ehdotti sen hakemista, mutta kun tiedustelin asiaa sähköpostitse tukea myöntävältä taholta, minulle annettiin ymmärtää, etten tukea kuitenkaan saisi (koska isäni on tai oli silloin "liian hyvässä kunnossa", ts. ei tarvinnut apua hygienia-asioissa). En aio tukea edes hakea, koska pärjään näinkin -ja koska minulla on sellainen tunne, että aika on käymässä vähiin.\nAivan varmasti monilla naisilla on useita ruuhkavuosikeskittymiä, olen nähnyt sen omasta äidistäni, joka huolehti ensin Alzheimerin-tautiin sairastuneesta äidistään työn ohella (isoäiti oli lähes 10 vuotta laitoksessa) ja nyt eläkkeellä dementoituneesta isästään (joka on myös ollut kohta 10 vuotta laitoksessa).\nMinullahan nämä ruuhkavuodet menevät vähän "väärin päin", kun lapsia ei (ainakaan vielä) ole, mutta toinen vanhemmista on jo iäkäs...\n5. kesäkuuta 2011 klo 12.54\nTH, minustakin vaikuttaa siltä, että tässä on nyt kyse myös henkilökysymyksistä ja henk.koht. valtataistelu(i)sta, ja se tuntuu typerältä, kun on näin isosta asiasta kysymys.\nHoo Moilanen, järkevää se (vertaaminen) ei varmaankaan ole, mutta kuten Nonnalle tuossa ylempänä kirjoitin, luulen sen olevan melko tyypillistä ihmisille, inhimillistä. Vertailuun ei myöskään aina liity kateutta, ylemmyyden- tai alemmuudentunteita; se voi olla myös sellainen "kutsumaton tunne", joka saa reflektoimaan omaa elämää. Toinen ihminen ei oikeastaan ole siinä vertailun kohteena vaan pikemminkin sellaisena katalysaattorina.\nOlen tismalleen samaa mieltä siitä, että tärkeintä olisi "hoitaa oma leiviskänsä sillä tavalla, että olisi hyvä olla suhteessa itseensä ja maailmaan". Mutta minulle tässä on kysymys sellaisesta suuremmasta elämänasenteesta, mikä ei tarkoita sitä, etteikö arkisemmalla tasolla kohtaisi kaikenlaisia tuntemuksia (jotka eivät kuitenkaan kyseenalaista kyseistä elämänkatsomusta).\nKannustan sinua jäämään vuorotteluvapaalle ja matkustamaan, jos se on suuri haaveesi!\n5. kesäkuuta 2011 klo 13.07\nLumikko, olen varmaan tylsä tyyppi, kun minulla ei ole suuria haaveita!\nOnko se sitten hyvä vai huono asia; taidan olla perustyytyväinen ihminen.\nTykkään kyllä matkustaa (tällekin vuodelle on tiedossa reissut vielä Ruotsiin, Englantiin ja Intiaan) mutta se ei ole mikään elinehto.\nYksi työkaverini oli jokunen vuosi sitten pitkällä selkäsairauslomalla, yhteensä parisen kuukautta. Hän sanoi jälkeen päin, että se teki hyvää ja hän oikein nautti vapaasta sitten kun selkä alkoi olla jo parempi.\nOlen ollut töissä täysipäiväisesti 20 vuotta (huh, miten aika kuluu...) ilman mitään pausseja. Useinhan äitiysloma katkaisee työputken, mutta minulle ei sellaisia ole siunaantunut.\nKeskustelu nuoren naisen kanssa avasi silmät huomaamaan, että todella - vapaata voi ottaa ja vieläpä aika helposti! :)\nmilla, minulla oli 20 ja 30 ikävuoden välillä usein sellainen huoli, että elämä valuu hukkaan. Vaihdoin pääainetta useammankin kerran, mietin mitä todella haluan opiskella ja käytin siihen (miettimiseen) varmaan enemmän aikaa kuin itse opiskeluun... Siinä on muuten yksi asia, jonka tekisin nyt toisin: tekisin ja lukisin sitä mikä kiinnostaa vilkuilematta koko ajan sivuille, ja miettisin/suunnittelisin vähemmän.\n"En varsinaisesti täysin vertaa itseäni muihin, mutta pohdin itseäni ja omaa elämääni muiden kautta." Juuri näin. Minusta se on ihan normaalia itsereflektointia ja tekee hyvääkin välillä.\n5. kesäkuuta 2011 klo 18.25\nAnna Elina, kitos pitkästä, ihanasta ja tarkkanäköisestä kommentistasi! Olet aivan oikeassa, se vie paitsi aikaa ja voimavaroja myös psyykkistä energiaa. Teen myös luopumiseen liittyvää surutyötä jo nyt, etukäteen. Väkisinkin. Ja kaikki arkiset huolet, vastuuntunnot ja väsymiset siihen päälle.\nTuntuu kurjalta, että vain niille annetaan, jotka jaksavat vaatia ja olla kuin terrierit pitämässä puoliaan. Mutta niin se valitettavasti taitaa mennä.\nMahtavaa kuulla, että lukeminen on ollut sinulle noin terapeuttista! Minusta tuntuu (edelleen), etten ehdi lukea niin paljon kuin haluaisin. Tai en saa aikaiseksi, TV tai bloggaus tai joku muu vie voiton, etenkin väsyneenä.\n5. kesäkuuta 2011 klo 18.31\nAura, ahaa, eli Blogger siis takkuilee muillakin, hyvä tietää. Mulla käytössä Firefox, ei Chrome. Meillä kyllä nettikin pätkii nyt epätavallisen paljon, on tehnyt sitä jo viikon tai pari (nyt äidin koneella, joka on IHANAN nopea!).\nPilvitarha, ihan alkuun pahoittelut sekoilustani: Norwegian Wood perustuukin Murakamin samannimiseen kirjaan, EI Kafka rannalla-kirjaan. Julisteessa luki "perustuu Kafka rannalla-romaanin kirjoittajan kirjaan", sen takia varmaan sekoitin...\nMinäkin olen 34 v. ja jos ihan tosissani lähtisin vertaamaan itseäni muihin, vaikuttaisin varmaan aika "luuserilta", ainakin paperilla. Niin moni useimpien (?) tähän ikävaiheeseen mennessä saavuttama/suorittama asia on tekemättä. Silti koen niin kuin sinäkin, että "olen ollut olemassa omana itsenäni ja se on jo jotakin. Jopa tarpeeksi." Hyvin sanottu.\njaana, täällä taitaa olla oikein haahuilijoiden kokoontumisajot ;) On tosiaan mukavaa ja tärkeääkin huomata, että on muitakin samanhenkisiä, -temperamenttisia tai -asenteisia ihmisiä. Se suorittamisen eetos istuu kuitenkin aika syvällä, ainakin suomalaisessa yhteiskunnassa.\nIkuisuusprojektit ovat hyviä silloin, kun mielenkiinto pysyy yllä eikä asiasta ota stressiä.\nMinua poliittinen tilanne jossain määrin ahdistaa, mutta hyvä puoli on tosiaan se, että keskustelu politiikasta ei aikoihin ole ollut näin vilkasta.\nHoo Moilanen, perustyytyväinen minäkin taidan olla, mutta en voi sanoa aina olleeni sitä.\n20 vuotta putkeen, huh. Ota nyt ihmeessä sitä vuorotteluvapaata!\nSe piti vielä sanomani tuosta vertailusta, että minusta on ihan hyväkin joskus potkia itseään vähän persuksille (mikäli niitä toteutumattomia haaveita on). Usein siihen saa kimmokkeen siitä, kun huomaa jonkun toisen toteuttaneen haaveitaan tms. Kyse ei ole kateudesta, vaan inspiroitumisesta. Tapaamiseni tuon australialaiskirjailijan kanssa oli loppujen lopuksi juuri sellainen: inspiroiva. Kuten sinun keskustelusi nuoremman naisen kanssa.\nKiitos vielä Anna Elinalle ja Pilvitarhalle, kirjoititte todella kauniisti; minäkin sain niistä ajattelemisen aihetta!\nJa Lumikko, inspiroituminen on hyvä sana, samoin katalysaattori, minäkin koen tämän asian niin :).\n5. kesäkuuta 2011 klo 20.32\nPienen mökin emäntä, jatketaan inspiroitumista :)\n6. kesäkuuta 2011 klo 0.34\nAi se olikin eri kirja, tuota en olekaan lukenut :)\nTäytyy sitten odotella sitä silakkasadetta, josko sekin joskus vielä filmattaisiin...\n6. kesäkuuta 2011 klo 8.30\nPalaan vielä astialle, kun blogger hävitti kommenttiyrityksen (eilen tai toissapäivänä).\nTosiaan, joskus lähes ihmettelee, että mihin ne vuodet ovat menneet! 20 vuotta työelämässä ilman taukoja ON pitkä aika - juuri vasta havahduin siihen. Siis ei minulle tarvitse rullata eteen punaista mattoa siitä urotyöstä; lakisääteiset lomat on tullut pidettyä ihan varmasti!\nOn mukava kuulostella tuttujen ja vieraiden elämänkulkua! Kun ajattelee vaikka joitakin nuoruudenystäviään, niin aika eri tavalla joidenkin polku on mennyt kuin olisi ehkä luullut. Esim. boheemista fiilistelijästä on tullut hyvinkin keskiluokkainen virkaäiti. Mikä parasta - onnellinen sellainen!\nItse muistaakseni kammosin nuorena ajatusta valkeasta tiilitalosta, nahkasohvasta ja 1,8 lapsesta.\nEi elämä niin ole mennytkään ja ihan hyvä niin.\n6. kesäkuuta 2011 klo 16.32\nLumikko, ensin katsoin kaunista kotiasi ja sitten näin sivupalkissa Rivertonin kannen...\nNyt on pakko tehdä iso tunnustus, sillä ehkä et käy blogissani: Paluu Rivertoniin on vienyt minua lujaa. Se on näkynyt kaikessa ja paljstan tässä, että näkyy myös vuoden 12 parhaan lukemani kirjan joukossa ja minä sentään olen lukenut 120 kirjaa eli jälleen liikaa. Kirja antoi enemmän kuin luulinkaan...Kyllä ennakkoluulot ovat kauhea asia;-)\n8. joulukuuta 2011 klo 17.05\nLeena, meillähän olikin tässä samassa kommenttiketjussa pitkät keskustelut jo kesäkuussa kun tämän postauksen julkaisin :)\nMinua Paluu Rivertoniin ei niin suuresti sykähdyttänyt, mutta Kate Morton oli todella viehättävä, mukava ja fiksu nainen. Tekemäni haastattelu on luettavissa uusimmasta Ruumiin kulttuurista.\n120 kirjaa, vau! Oma lukuni on paljon, paljon vaatimattomampi...\n8. joulukuuta 2011 klo 17.49


Villa Aurea - Taikatuulen Tupa: kesäkuuta 2012\ntai sitten ei... Onhan se juu tavallaan, mutta kun sitä riittää ja riittää ja riittää... nyt alkaa jo maistua puulta. Etuopuoli talosta on suunnilleen valmis, parit ikkunanpokat maalaamatta, takaa samoin ikkunanpokat ja terassin sisäpuolelta myös seinä. Toinen päätykin on melkein valmis, mutta kuka maalais sieltä korkelta sen seinän? Sinne on kyllä aika pelottavaa mennä. Jo se riittäisi, että ollaan niin korkealla, mutta kun siellä onkin vielä pari ampiaispesää, niin ollaan kauhupisteissä jo aika korkealla!\nJa millä ne ampiaiasen pesätkin saa hävitettyä? Kysyttiin tuholaistorjunnasta, maksaisi 200€ + itse pitäisi hankkia telineet. Aika kallista, sanoisin.\nVielä pitäis jaksaa maalata myös se toinen pääty ja siellä oleva terassi. Eikä se siihen vielä lopu, autotallikin on maalaamatta. Olispa jo valmista, niin pääsis ehkä joskus pihatöihinkin.\nKukkasia olen katsellut ja ihaillut, mutta päättänyt malttaa mieleni, kunnes tiedän mitä laitetaan. Toistaiseksi portailla oleva hortensia ja lyhdyn sisällä oleva Karpaattien kello saavat riittää. Ne ovatkin kyllä tosi kauniita! Sormet syyhyää, mutta tällä kertaa aion todellakin suunnitella mitä laitan, ettei tule taas sitä kaikkien värien kirjon kaaosta, mikä on mulle tyypillistä, mä kun tykkään niin kaikista kukista :)\nKaunis karpaattien kelloni\nKohta taas maalaamaan ja siinä samallahan sitä voi silmäillä pihaa ja suunnitella :)\nLähettänyt Raisa klo 21.40 1 kommentti:\nTunnisteet: kukkasia, maalausta, pihatöitä, yleistä\ntehtiin löytöjä, tämä kello oli juuri sitä etsittiin eteiseen, tarpeeksi iso ja tarpeeksi vanhan näköinen, juuri oikeat värit ja muutenkin kivan näköinen. Vielä kun saataisiin muutenkin tuo eteisen pöytä pysymään niin, ettei siihen kerry kaikki käsistä putoava tavara...\nPäivityksiä ei ole oikein ehtinyt tekemään, kun tuota tekemistä tuntuu olevan muutenkin niin kamalan paljon. Etuopuolen seinä ollaan saatu maalattua kokonaan, vain kolmet ikkunanpuitteet on maalaamatta, mutta jospa huomenna saisin nekin maalattua ( jos sää sallii) Tänään ei saatu pihalla mitään aikaan, aamulla oli aikainen herätys lasten kevätjuhlien vuoksi ja väsytti niin vietävästi ja satoikin kaatamalla, joten päätettiin pitää rokulipäivä :) Sade kyllä lakkasi ja vähän omatunto kolkutteli lorvailun vuoksi, mutta jos vaikka huomenna yrittettäisiin tehtdä sitäkin ahkerammin töitä. Tänään me vaan lorvailtiin, katsottiin leffaa ja syötiin uusia perunoita ja mansikoita lasten hyvien todisteusten kunniaksi. Kyllä saivat äiti ja isä olla ylpeitä jälkikasvusta!\nNaapuritontilla räjäyteltiin viime viikolla, silloin ei siis voinut maalata, joten mies tasoitteli pihamaata ja hyvä siitä tulikin! Pintamulta laitetaan kyllä varmaan vasta maalauksen jälkeen, on jotenkin ahdistavaa jos on monta projektia päällekkäin keskeneräisenä. Kyllä tuo piha kuitenkin nyt jo näyttää tosi paljon paremmalta.\nLähettänyt Raisa klo 21.21 4 kommenttia:\nTunnisteet: maalausta, sisustus, ulkotöitä


"Toiminnalle, jonka päästöistä voi aiheutua ympäristön pilaantumisen vaaraa, tarvitaan lupa. Ympäristöluvanvaraisuus perustuu toisaalta laitosluetteloihin, toisaalta toiminnan aiheuttamiin vaikutuksiin. Toimintaan, josta saattaa aiheutua esimerkiksi vesistön, ojan, lähteen tai noron pilaantumista, on oltava ympäristölupa. Ympäristölupa tarvitaan myös, jos toiminta voi aiheuttaa kohtuutonta rasitusta lähellä asuville.\nLuvanvaraisen uuden toiminnan ohella ympäristölupa on oltava toiminnan päästöjä tai niiden vaikutuksia lisäävään tai muuhun toiminnan olennaiseen muuttamiseen.\nYmpäristöluvanvaraisia toimintoja ovat esim. metsä-, metalli- ja kemianteollisuus, energiantuotanto, eläinsuojat, jätteiden ammattimainen tai laitosmainen käsittely sekä kaivostoiminta. Ympäristölupaa ei tarvita lyhytaikaisiin, koeluonteisiin toimiin, joiden tarkoituksena on esimerkiksi kokeilla uutta tekniikkaa."\nYmpäristölupaa haetaan kunnan ympäristönsuojeluviranomaisilta tai aluehallintovirastolta. Pääsäännön mukaan toimintaa ei saa aloittaa ennen kuin ympäristölupa on lainvoimainen.\nLuvan myöntämisen edellytyksenä on muun muassa, että toiminnasta ei aiheudu terveyshaittaa tai merkittävää ympäristön pilaantumista tai sen vaaraa, kun otetaan huomioon luvassa annetut määräykset. Ympäristöluvassa voidaan antaa määräyksiä mm. toiminnan laajuudesta, päästöistä ja niiden vähentämisestä.\nKunnan ympäristönsuojeluviranomaisen perimä maksu perustuu asioiden käsittelyn keskimääräiseen omakustannusarvoon, joka sisältää asian käsittelystä viranomaiselle aiheutuneet kokonaiskustannukset. Kokonaiskustannuksiin kuuluvat asian käsittelystä aiheutuvien erilliskustannusten lisäksi käsittelyn aiheuttama osuus hallinto-, toimitila- ja pääomakustannuksista sekä muista viranomaisen yhteiskustannuksista.\nLupaa on haettava ennen toiminnan aloittamista ja toiminta voidaan aloittaa pääsääntöisesti kun lupa on lainvoimainen\nYmpäristölupa on voimassa toistaiseksi. Lupa on määräaikainen, mikäli toiminnanharjoittaja hakee määräaikaista lupaa tai toimintaan liittyvästä painavasta syystä. Määräaikainen ympäristölupa raukeaa määräajan päättyessä, jollei lupapäätöksessä ole toisin määrätty.\nhttps://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/2014/20140527?search%5Btype%5D=pika&search%5Bpika%5D=ymp%C3%A4rist%C3%B6nsuojelulaki#L4Avautuu uuteen ikkunaan.


Nürnberg v RB Leipzig - jalkapallon vedonlyöntivinkit\nKoti › Ennusteet › Jalkapallo › Saksa › Bundesliiga › Nürnberg – RB Leipzig\n2019-03-02 – Bundesliiga\nNürnberg – RB Leipzig -ottelun esikatselut\nNürnberg ja RB Leipzig välinen ottelu pelataan 2019-03-02. Tämä Bundesliiga ottelu alkaa 14:30 GMT. Valmentaja B. Schommers luotsaama joukkue on napannut 0 voittoa viidestä viime pelistä, kun taas RB Leipzig on voittanut 3 pelin viidestä.\nEdellisissä Nürnberg ja RB Leipzig kohtaamisissa Nürnberg on saanut 1 kotivoittoa, kun taas RB Leipzig voittanut 0 pois peleistä.\nNürnberg – RB Leipzig keskinäiset tulokset\nSeuraavasta taulukosta voit tarkistaa neljän edellisen Nürnberg and RB Leipzig -tapaamisen tulokset::\nJos olet kiinnostunutjokaisen joukkueen keskinäisistä tuloksista ja liigatilastoista, suosittelemme katsomaan Nürnberg vs RB Leipzig H2H -sivua.\nNürnberg vs RB Leipzig ennusteet & todennnäköisyydet\nNürnberg vastaan RB Leipzig — Vedonlyöntivinkit\nOEnnusteemme Bundesliigassa 2019-03-02 pelattuun Nürnberg vastaan RB Leipzig -otteluun perustuu kutakin joukkuetta koskeviin tilastoihin sekä H2H-tietoihin. Napsauttamalla Paljasta Ennuste -painiketta näet tuoreimmat vedonlyöntivinkkimme.\n6.25 4.25 1.52 Pelaa Nyt\n*Otathan huomioon, että ylläolevat todennäköisyydet olivat voimassa tämän artikkelin julkaisuajankohtana. Todennäköisyydet saattavat vaihtua artikkelin kirjoittamisesta siihen, kun Nürnberg – RB Leipzig -peli alkaa. Jos jonkun vedonlyöntipaikan kohdalla ei ole todennäköisyyksiä, tiedon keräämisessä on ollut ongelma. Klikkaa ”Bonus Button” -painiketta vieraillaksesi operaattorin sivuilla, josta saat ajankohtaiset todennäköisyydet Nürnberg – RB Leipzig -peliin. Sopimusehdot pätevät. Ikäraja: 18+. Panosta vaastuullisesti!\nMitkä ovat kommenttisi ja ennustuksesi Nürnberg vs RB Leipzig -peliin?\nJulkaistu kohteessa Bundesliiga Merkitty: Nürnberg, RB Leipzig


Samsung Galaxy S Lite julki – Tuttu puhelin heikommilla ominaisuuksilla - SuomiMobiili\nHome›Android›Samsung Galaxy S Lite julki – Tuttu puhelin heikommilla ominaisuuksilla\nSamsung Galaxy S Lite julki – Tuttu puhelin heikommilla ominaisuuksilla\nSamsung on esitellyt Kiinan markkinoilla uuden Galaxy S Lite -puhelimen. Kyseessä on sama puhelin, jonka odotettiin kantavan nimeä Galaxy S8 Lite, mutta Samsung on kuitenkin päättänyt jättää kokonaan versionumeroinnin pois. Galaxy S Lite on kuin identtinen Galaxy S8, mutta muutoksia on tullut erityisesti tekniikkaan.\nPuhelimessa on muun muassa edge-näyttö sekä sormenjälkilukija kameran vieressä. Virallisien tietojen mukaan puhelimen mitat olisivat 148,9 x 68,1 x 8,0 millimetriä ja painoa on 150 grammaa. Näytön kooksi on ilmoitettu 5,8 tuumaa ja sen tarkkuus on 2220 x 1080 pikseliä. Näytössä on lisäksi 18,5:9-kuvasuhde. Galaxy S Litessä hyödynnetään Qualcommin Snapdragon 660 -piiriä, jonka tukena on 4 gigatavua RAM-muistia. Lisäksi puhelimessa on 16 megapikselin pääkamera ja 8 megapikselin etukamera. Sisäistä tallennustilaa on 64 gigatavua, mutta puhelin tukee myös muistikortteja 256 gigatavuun asti. Akun kooksi Samsungin julkaisema virallinen tuotesivu ilmoittaa 3000 milliampeerituntia.\nVaikka kyseessä on Lite-malli, niin puhelimessa on Samsungin oma Bixby, kasvojentunnistus sekä iirisskannaus. Kaiken tämän lisäksi puhelin on IP68-sertifioitu, joten se kestää suoran upotuksen veteen. Galaxy S Litessä on tuki myös langattomalle lataukselle, joka vapauttaa käyttäjän turhista johdoista.\nKiinassa uusi Galaxy S Lite on tarjolla punaisena ja mustana. Halvimmillaan puhelin maksaa 3699 juania, eli noin 490 euroa.\nLähde: Samsung Galaxy S Lite -tuotesivu (kiinaksi)\nAvainsanatAndroidGalaxy S LiteJulkaisuSamsung\nArvostelussa uusittu Nokia 6 – Tuttu puhelin ...\nJollan Sailfish OS sai suomalaisille tärkeän 112 ...


Litteraturbladet nro 5, toukokuu 1858: Kotimaista kirjallisuutta | J. V. Snellmanin kootut teokset\nOlemme vähän jäljessä vuoden kirjallisuuden arvioinnissa. Tähän mennessä se on kuitenkin melko säästeliäästi vaatinut huomiota. Onneksi vakavuutta ei puutu niistä teoksista, jotka meillä tällä kertaa on tilitettävänä. Mutta juuri ne teokset puuttuvat, joiden arviointi parhaiten olisi omiaan tälle lehdelle, nimittäin teokset, jotka voitaisiin lukea kansalliskirjallisuuteen ei vain sisältönsä vaan myös kansalliskielen muodon puolesta. Etenkin juuri nuoremmalta sukupolvelta voisi odottaa jotain siihen tähtäävää. Se näyttää kuitenkin ilmiselvästi olevan hengeltään köyhää. Kahteen vuoteen ei Cygnaeuksen runoja lukuun ottamatta ole ilmestynyt ainuttakaan runovihkosta, ainuttakaan novellia, ei edes johonkin kalenteriin koottuja runoja. Suomi ei ole vielä milloinkaan kyennyt saamaan aikaan yhtään romaania. Ellei ”Nuija Sodan” ensimmäinen nide kiitettävästi olisi esillä, ei kotimaisella historiallisella kirjallisuudella olisi moneen vuoteen ollut yhtään ainoaa edustajaa.\nPäätyköön lohduksi, että nuoria voimia kuitenkin tulee esiin luonnontieteiden alalla. Niin myös teoksessa\nActa Societatis Scientiarum Fennicae T. V. Fasc. II. Helsingforsiae 1858. [Suomen tiedeseuran toimituksia.]\nVihkosen aloittaa A. E. Nordenskiöldin tutkimus ”Undersökning af tantalit ifrån Skogböle i Kimito och Härkäsaari i Tammela” [Tutkimus Kemiön Skogbölen ja Tammelan Härkäsaaren tantaliitista]. Samalta nuorelta tekijältä ilmestyvät myös tutkimukset ”Undersökning af några vid Niznij Tagil förekommande kopparfosfater” [Tutkimus muutamista Niznij Tagilissa esiintyvistä kuparifosfaateista] ja ”Försök till en teoretisk beräkning af sammansatta ämnens egentliga vigter” [Yritys laskea teoriassa aineyhdisteiden ominaispainoja]. Moni lukija varmaan muistaa, toiset ehkä tuntevat lähemmin saman tekijän vuonna 1855 julkaiseman teoksen ”Beskrifning öfver de i Finland funna mineralier” [Kuvaus Suomesta löydetyistä mineraaleista]. Hänen kyseisessä tiedeseuran toimituksissa julkaisemistaan tutkimuksista varsinkin viimeksi esitetty lienee herättänyt huomiota. Pääasiana tekijän käsityksessä on se, että kun aiemmin alkuaineiden molekyyli- (tai atomi-) volyymeja on verrattu niistä koottujen yhdisteiden molekyylivolyymiin etsittäessä ominaispainojen välistä suhdetta, tekijä jättää molekyylivolyymin täysin sivuun ja lähtee liikkeelle molekyylivoimien suhteesta, alkuaineiden molekyylien vetovoiman ja poistovoiman suhteesta. Siksi on ensin määriteltävä, mikä tämä suhde on. Vetovoima on suhteessa massaan tai painoon; siten eri aineiden yhdisteiden molekyylivetovoima on sama kuin niiden alkuaineiden summa, joista se koostuu. Poistovoiman määräämiseen tekijä päätyy taas tarkastelemalla kaasujen suhdetta, jotka pyrkivät laajenemaan kunnes molekyyliattraktio lakkaa tuntumasta. Sarjalla kekseliäitä yhdistelmiä hän pääsee nyt kaavaan alkuaineiden poistovoimasta, mikä edellyttää aineen ominaispainon tuntemista, ja edelleen yhtälöön, joka ilmaisee suhdetta aineyhdisteiden molekyylien poistovoimien välillä ja niiden alkuaineiden molekyylien välillä, joista ensin mainittu koostuu.\nSellainen eri päätelmiin perustuva kaava on pakosta enemmän tai vähemmän hypoteettinen. Vasta käyttö osoittaa, onko se oikeutettu.\nOn muistettava, että aineyhdisteiden ominaispaino ei ole mikään medium tai yhdistettyjen alkuaineiden yhdistetty paino. Sillä vaikka yhdisteen materiamassa pysyy samana, volyymi usein muuttuu, tavallisesti pienenee. Siksi yhdisteiden samoin kuin alkuaineiden ominaispaino on saatu vain välittömällä havainnoinnilla. Mutta on haluttu löytää laki, jonka mukaan volyymi ja samalla yhdisteen ominaispaino muuttuu, ja on koetettu löytää se esitetyllä tavalla, molekyylivolyymien suhteen pohjalta. Mutta tähän suhteeseen perustuva laskelma yhdisteen ominaispainosta ei ole antanut tulosta, joka kävisi yksiin välittömän havainnon kanssa.\nNyt hra Nordenskiöld on esitetyillä perusteilla ja metodilla, jonka esittäminen tässä olisi hyödytöntä1, laskenut ominaispainot suurelle määrälle epäorgaanisia kiinteitä ja orgaanisia juoksevia aineyhdistelmiä, ja tämä laskelma on johtanut hämmästyttävään yhdenmukaisuuteen välittömän havainnoinnin kanssa, varsinkin juoksevien orgaanisten yhdisteiden osalta.\nEmme kuitenkaan tunne alan oppineiden herrojen arviota tästä hra Nordenskiöldin työstä2. Olemme kuulleet pätevän tuomarin suullisesti lausuvan siitä kiittävän arvion. Ja se perusajatus, josta herra Nordenskiöld lähtee, miellyttää myös oppimatonta suuresti yllättävällä yksinkertaisuudellaan ja selvyydellään. Ominaispaino, toisin sanoen aineen tiheys, on painon ja volyymin suhde. Nyt tuntuu aivan yksinkertaiselta, että tiheys riippuu molekyylien veto- ja karkotusvoimasta, niin että siinä määrin kuin edellinen tai jälkimmäinen on painavampi, aine on enemmän tai vähemmän tiheää. Jos siis tiedetään, mihin määrään nämä tekijät yhdisteessä nousevat, tunnetaan sen luku, niin etukäteen voidaan määrätä aineyhdisteen tiheys, sen ominaispaino.\nSamanaiheisen esityksen, luultavasti nyt seuran toimituksissa ilmestyneestä edelleen kehitellyn, herra Nordenskiöld vastikään piti Ruotsin tiedeakatemiassa, missä hän on kunnostautunut muidenkin esitystensä ansiosta. Tätä nykyä hän on tieteellisen kiinnostuksensa ajamana matkalla Huippuvuorille.\nHra E. J. Bonsdorffin kirjoituksia vihkosessa ovat ”Raja clavatan aivohermojen vertaileva anatominen kuvaus”, ”Tutkimus, missä määrin lääkkeiden käyttöä samanaikaisesti vesikuurin kanssa voidaan pitää järjellisenä” ja ”Fysiologisia havaintoja järkiperäisen vesikuurin vaikutuksesta syfilis-sairauteen”. Toinen näistä tutkimuksista sisältään perusteellisemman fysiologisen esityksen kehon ja sen elinten ylläpidosta, erittymisestä ja uudistumisesta ja lääkkeiden vaikutuksesta siihen, missä vesikuurin katsotaan edistävän niiden vaikutusta lisäämällä eritystä. Siis jos esim. veri on sairauden johdosta muuttunut tai jonkin tartunta-aineen vuoksi saastunut, täytyy puuttuvia ainesosia sen uudistumista varten hankkia lääkkeillä tai tartunta-aineet on niillä hävitettävä, kun samalla käytetty vesikuuri vaikuttaa johtamalla pois turmeltuneen tai verelle sen luonnollisessa olotilassa vieraan aineksen. Prof. Bonsdorff kuuluu olevan ensimmäinen, joka järjestelmällisesti käyttää vesikuureja lääkkeiden ohella, ja siksi hänen käsityksensä siitä ovat käytännön lääketieteen uutta oppia.\nLisäksi vihkosessa on E. Lönnrotin ”Havaintoja lapin [saamen] kielen kieliopista”, joka sisältää hahmotelman sen kielen täydellisestä etymologiasta, N. G. af Schulténin ”Yritys geometrian avulla valaista teoriaa eksponenteista ja logaritmeista”, A. E. Arppen kirjoittama ”Analyysejä suomalaisista mineraaleista”, E. af Brunérin ”De parricidii crimine & qvaestoribus parricidii”, E. Lönnrotin ”Suomalaisten hiiden alkuperästä” ja T. H. Törnrothin pitämä ”Professori Tri Immanuel Ilmonin muistopuhe”.\nSaamme valistaa oppia saamatonta lukijaa, että ”parricidium” tavallisesti ja alkuperältään tarkoittaa isänmurhaa, mutta että romaaneissa myös muut rikokset ovat saaneet saman nimen, minkä vuoksi oppineiden ajatukset tämän nimen laajasta soveltamisesta ovat poikenneet toisistaan jatkuvasti, ja osa on jopa ryhtynyt etsimään sanalle muuta päämerkitystä. Hra af Brunér käsittelee tätä kysymystä ja niitä tuomareita, jotka tuomitsivat sellaisia rikoksia. Sanan ”hiisi” alkuperästä ja merkityksestä Lönnrot esittää sen käsityksen, että suomalaiset ovat lainanneet sen lappalaisilta kuvaamaan heidän jumaliaan ja jumalankuviaan ”seitoja”, myöhemmin myös heidän asuinseutujaan, minkä vuoksi hän katsoo myös skandinaavien nimityksen noituudelle ”seids” ja ”seidhr” tulevan saamen kielestä. Suomessa perin lukuisat nimet hiidenvesi, hiidenwuori jne. tarkoittaisivat siten yksinkertaisesti paikkoja, joissa lappalaisia on vielä elänyt ja asunut suomalaisten parissa, ja se paha merkitys, joka sanalla on suomalaisilla, olisi luonnollinen seuraus heidän nurjasta ja halveksivasta suhtautumisestaan lappalaisten jumalia ja jumaloppia vastaan. Sanan ”seidas” lappalaisesta alkuperästä L:n käsitys poikkeaa Castrénista, joka piti uskottavana, että lappalaiset päinvastoin ovat lainanneet sanan muinaispohjoismaisesta kielestä. Professori Ilmonin muistopuheen lainaamme tähän lehteen tekijän luvalla.\nNotiser ur sällskapets Pro Flora & Fauna Fennica förhandlingar 3:e h. H:fors 1857. [Uutisia Pro Flora & Fauna Fennica -seuran toimituksista, 3. vihko, Helsinki 1857.]\nTämä vihkonen sisältää aineistoa tuleville kirjoittajille Suomen luonnonhistoriasta ja ilmasto-opista: E. V. E. Hisingerin ”Katsaus Fagervikissa ja sen ympärillä kasvavista Cotyledoneista ja Filiceseista, A. E. Nylanderin ”Ahvenanmaan jäkäläkasvustosta” ja ”Savon jäkäläkasvustosta” sekä A. Mobergin ”Luonnonhistorialliset päivämuistiinpanot, tehty Suomessa vuosina 1750–1845”. Suuremmalle lukevalle yleisölle tässä ei siis ole mitään opittavaa. Tuloksia professori Mobergin vaivalloisesta yhteenvedosta olemme lyhyesti kertoneet lukijoillemme viime vuosikerran marraskuun numerossa.\nManufakturdirektionens i Finland underdåniga utlåtande ang. åtgärder till befrämjande af finska industrin och bergshandteringen. H:fors 1857. [Suomen Manufaktuurijohtokunnan alamainen lausunto koskien toimenpiteitä Suomen teollisuuden ja vuoritoimen edistämiseksi. Helsinki 1857.]\nSattuma on aiheuttanut, että tämä teos on tullut toimitukselle myöhään ja siksi se arvioidaan myöhään. Ei liene kuitenkaan liian myöhäistä kiinnittää lukijan mielenkiinto sen sisältöön.\nOn tunnettua, että tätä lausuntoa edelsi koolle kutsuttujen komitean jäsenten, rautatienomistajien ja vuorimiesten sekä tehtaanomistajien kokous. Kirja jakaantuu siten Manufaktuurijohtokunnan lausuntoon sekä erillisiin pöytäkirjoihin, joita pidettiin vuoritoimikomitean jäsenten ja muun manufaktuuriteollisuuden komitean jäsenten kokouksissa, ja siihen on otettu mukaan lähinnä komiteanjäsenten kirjalliset lausunnot eri keskusteluun otetuista kysymyksistä. Nämä kysymykset olivat osaksi etukäteen määrättyjä, osaksi uusia kysymyksiä, joita komiteanjäsenet toivat keskusteluun.\nTässä emme voi lainata komiteanjäsenten lausumia käsityksiä ja toivomuksia emmekä yksityiskohtia manufaktuurijohtokunnan ehdotuksista teollisuuden auttamiseksi.\nVuoritoimen osalta neuvottomuus näyttää olevan suuri. On vanhempia rautatehtaita, joiden tuotanto perustuu ruotsalaiseen malmiin Utön kaivoksista ja ruotsalaiseen takkirautaan. Mutta malmista saadaan voimassa olevan käytännön mukaan melko vähän, ja tämä vähä on epätasaisesti jaettua. Takkirauta taas tulee kalliiksi kuljetuksen ym. vuoksi, ja lisäksi sitä rasittavat Ruotsin vienti- ja Suomen tuontitullit. Uudemmilla rautatehtailla on masuuneille niukka varasto kotimaista rautamalmia. Se on siihen useimmiten huonosti sopivaa ja siihen pitää sekoittaa ruotsalaista malmia. Rauta muuttuu punahauraaksi ja kylmähauraaksi ja syiseksi ym. Se kaikki on epätoivon maalailua. Mutta olkoonpa miten tahansa, ruukinpatruunat kuolevat harvoin köyhyydessä. Maassa saa luvan tyytyä huonoon rautaan, sillä suojelutulli tekee paremman ulkomaisen kalliiksi. Tarkoitus ei kuitenkaan näytä olevan, että suojelutulli pysyisi olemassa ikuisesti, vaan vain siihen asti, että kotimainen raudanvalmistus pääsee jaloilleen. Yhtä kärkkäästi ja oikein tämän suojelutullin vihollinen on muistuttanut, että suomalaiset ovat valmistaneet rautaa ammoisista ajoista, ja että kun valmistus ei ilmeisesti tuhannessa vuodessa ole päässyt jaloilleen, suojan poistumista tuskin on odotettavissa lähimmän tuhannen vuoden aikana. Tosiasia kuitenkin on, että suurin osa maassa käytetyistä rautakaluista on ulkomaista valmistetta.\nOikeastaan surkeimpiin seikkoihin kuuluu, että Suomen valtavat vuorimassat tuottavat niin mitättömästi rautamalmia. Tuskin voi toivoakaan, että uudemmat löydöt muuttaisivat tämän tosiasian. Tosin on hyviä toiveita soista ja järvistä; ja olisi hyvä, jos niiden varannot olisivat pohjattomat. Vaikuttaa ihmeelliseltä, että vieläkään ei ole voitu selvittää, korvaako uusi järvimalmi vanhan vai ei, ja kuinka pitkän ajan se vie. Tuskin kuitenkaan voidaan epäillä, etteikö uutta malmia muodostuisi samalla tavalla kuin vanhaa. Mutta jos, kuten toisaalta luultavalta näyttää, malmikerroksen muodostumiseen nykyisekseen on kulunut vuosisatoja, niin se melkeinpä tarkoittaa, että mitään pysyvää raudanvalmistusta ei voi perustaa sellaisen malmivaran mukaan.\nMuuten raudanvalmistusta kiusaavat samat esteet kuin kaikkea muuta tavaranvalmistusta. Ilahduttavaa on nähdä putlausmenetelmä esiteltävän keinoksi valmistaa verrattain hyvää rautaa myös huonoista malmeista, ja suomalaisella malmilla tehtyjä kokeita kiitetään edullisiksi – vaikka ollakseen kannattavia sellaisilla ruukeilla täytyy olla suuret malmivarat. Komiteanjäsenten lausunnot näyttävät osoittavan, että vain tällaisia ruukkeja on kannustettava, kun taas ulkomaisen raaka-aineen turvin perustetut eivät vastedes ansaitse ylläpitoa ja ikivanhat liekittämöt on epäedullisimpina jätettävä oman onnensa nojaan.\nTehdasteollisuus näyttää törmäävän pääasiassa seuraaviin esteisiin:\n- Vapaa kilpailu venäläisten teollisuustuotteiden kanssa, joita tuodaan niin suurina määrinä tullitta maahan, ilman suomalaisten teollisuustuotteiden saamaa vastaavaa etua;\n- puutteellinen rahansaanti, mikä johtuu luottolaitosten puutteesta. Rahaa maassa lienee merkittäviä määriä, mutta se viedään Venäjälle vaihdettavaksi korkoa tuottaviin obligaatioihin, jotka tuottavat vain matalaa korkoa ja ovat teollisuudelta menneet hukkaan. Olemme kuulleet asiantuntijoiden arvioivan tämän hedelmättömän pääoman nousevan miljooniin. Kuten eräs komiteanjäsen on huomauttanut, tällainen talletus aiheuttaa maalle myös sen vahingon, että mahdollisesti sattuvassa rahakriisissä, kun paperiraha romahtaa, maa voi menettää miljoonia;\n- puuttuvat kulkulaitokset sekä privilegiot ja epävarmuus talouden, varsinkin tullin lainsäädännöstä, joka ei yksin ole riippuvainen maan omista tarpeista ja oloista.\nKomiteanjäsenten ehdotuksista luottolaitosten perustamiseksi lienee muutamia pidettävä osittain vanhentuneina, koska erityinen komitea on tässä asiassa kokoontunut ja ollut yhtä mieltä liberaalimmista ehdotuksista. Kuten kerran aikaisemmin olemme viitanneet, perustuu tieto näistä jälkimmäisistä vain huhuihin. Mutta huhu kertoo suurella luottamuksella, että yksityispankit on nyt lailla säädetty. Ohimennen sanoen tämä esimerkki osoittaa, miten ilahduttavaa on, että kuullaan sentään joukkoa liikemiehiä kysymyksissä, jotka eivät koske vain liikemiesten vaan myös kaikkien kuluttajien, toisin sanoen maan kaikkien asukkaiden kukkaroa. Suurempi julkisuus heidän lausunnoilleen olisi vieläkin toivottavampaa. Kukaan ei voi ilman muuta tietää tarkasti, mistä löytyy tietoa ja kokemusta kysymyksessä. Jos uskaltaisi nimetä kirjallisuuden edustajan, sellaisen kuin Allmänna Tidningen, jonka olemassaoloa vuosikymmen sitten ei totisesti olisi mainittu, voisi pitää mainitulle lehdelle erittäin soveliaana tuoda yleisön tietoon se, mitä sellaisissa komiteoissa neuvotellaan.\nMutta palaamme aiheeseen. Komiteanjäsenet osoittivat pelänneensä varsinkin Tampereen kaupungille annettuja privilegioita. Neuvotteluista näkyy, että tullivapaus ei vaikuta kovin paljon siellä nykyään olemassa oleviin tehtaisiin. On myös kiistatonta, että muuttuneet tulliolot voivat antaa niille valmistusmonopolin. Ja jos sinne olisi saanut perustaa esim. sokeri- ja tupakkatehtaita samoin eduin, tuskin mikään kilpailu niiden kanssa muualla olisi voinut tulla kysymykseen. Näistä privilegioista annetut uusimmat säädökset lienevät kuitenkin hälventäneet pelkoa.\nMeidän on lainattava erityisesti erään komiteanjäsenen seuraavaa lausumaa:\nLisäksi pitää kaikki tehtaat suhteessa niiden kokoon asettaa samaan asemaan pysyvien lainojen samoin kuin perustamispääoman saannissa, sillä jos yksi tehdas saa suuren lainan ja toinen pienen tai ei mitään, niin se vaikuttaa aivan yhtä haitallisesti kuin jos toinen saisi tullivapauden raaka-aineilleen ja toinen ei.\nVoi kai sanoa, että tehtaan koon lisäksi lainaan kuuluu vielä toinen seikka, nimittäin henkilökohtainen laina. Tehdas antaa tietenkin vakuuden rakennuksina ja koneina, mutta maassa, missä on niin vähän tehtaita, tehtaan arvo, kun omistaja esim. menee vararikkoon, on ostajien puutteessa hyvin häilyvä. Henkilökohtaisen luottamuksen täytyy siksi olla sitäkin tärkeämpää. Mutta ei voi kieltää, että väite yleisyydessään on totta ja että sen totuus ei vielä ole päässyt tuntumaan. Varsinkin suurempien valtionlainojen saanti on ollut tavallisesti puhtaasti henkilökohtainen asia. Esim. ns. Pohjalaisella höyrylaivayhtiöllä ei ole lainkaan vähäinen privilegio höyrylaivaliikenteeseen korottomassa 150 000 ruplan lainassaan – ikuisiksi ajoiksi, jos yhtiö niin haluaa, koska laina voidaan uusia. Kukaan ei maassamme hevin kilpaile sellaisen korottoman pääoman kanssa. Samanlainen privilegio ovat ns. alkeelliset maatalouslainat, jotka on varattu suuremmille maatiloille, varsinkin sellaisille, joista kanssaperilliset pitäisi lunastaa. Myös tehtaiden tuotannon vuotuisissa luetteloissa näkyy suurta epätasaisuutta julkisten lainojen nautinnassa. Muutamat näistä esimerkeistä ovat tietysti sinänsä vailla suurta merkitystä. Mutta jos tasa-arvon periaate siinä myös tulevaisuudessa huomattavammin sivuutetaan, myös yhden teollisuusyrityksen suosiminen toisia enemmän alkaa vaikuttaa painavammin. Oikeastaan vaikutus johtuu vain mielivaltaisesti jaetuista lainoista yleistä korkoa matalammalla korolla. Eri komiteanjäsenet ovat myös lausuneet sen käsityksen, että sellaiset lainat ovat hyödyttömiä, koska tavalliseen korkoon pystyvät yritykset eivät tukea ansaitse. Sen vuoksi matalakorkoisempaa lainaa pitäisi myöntää vain siksi ajaksi kuin perustaminen kestää, kun tuottoa ei vielä ole. Samoin lienee sanomattakin selvää, että valtionlainaa ja lainaa valtionpankista ei voi mitoittaa vain vakuuden määrän mukaan, sillä siten tehdään kilpailu vaikeammaksi ja omaisuuseroja kasvatetaan. Juuri aloittelevan teollisuudenharjoittajan on vaikeinta saada pääomaa. Se, jolla jo on suuria laitoksia ja omistuksia, saa helposti yksityisen pääomanomistajan rahoja käyttöönsä.\nNiiden syiden joukossa, jotka estävät maan teollisuuden kehitystä, mainitaan edelleen luottolait ja puutteelliset tiedot sekä puuttuvat mahdollisuudet hankkia niitä.\nManufaktuurijohtokunta on jälkimmäisessä suhteessa esittänyt yksityiskohtaisen ehdotuksen teknillisten oppilaitosten perustamisesta. Ehdotus käsittää sunnuntaikouluja ja ns. iltakouluja tehdastyöläisille ja verstasoppilaille, viisi reaalikoulua, joiden vuotuinen määräraha olisi 7 000 ruplaa, ja polyteknisen opiston tuleville tehtailijoille, mekaanikoille, arkkitehdeille, metsänhoitajille, vuorimiehille, farmaseuteille, agronomeille ja myös kauppiaille, ja sen vuotuinen määräraha olisi 20 000 hopearuplaa. Edellyttäen, että kaupungit ylläpitävät sunnuntai- ja iltakouluja, se vaatisi yhteensä 55 000 hopearuplan vuosimäärärahan ynnä matkastipendit ja kulut ensimmäisille laitoksille, kokoelmille jne.\nEmme tiedä, onko missään kokeiltu niin suurta oppilaitosta kuin ehdotettu opisto on. Jos toteuttaminen olisi yhtä helppoa kuin oppiaineiden ja oppikurssien luetteleminen, olisi yleisen opetuksen järjestäminen joka miehen puuhaa. Mutta siinä on enemmän kuin paljossa muussa suuri ero suunnitellun ja toimeenpannun välillä. Ajan mittaan ja rahalla voidaan pystyttää kaikenlaisia keinotekoisia kivi- ja puulaitoksia, mutta ihmishenkeä ei ole yhtä helppo käsitellä. Voidaan kai pitää varmana, että kaikissa inhimillisissä hankkeissa päämäärän varmuus ja välineiden yksinkertaisuus varmistavat menestyksen, mutta se pätee varsinkin opetuskysymyksessä. Kyseisessä ehdotuksessa täytyy jo monien eri koulutuslinjojen ja lueteltujen 60–70 oppiaineen herättää epäilyä, miten se kaikki voidaan yhdistää yhdeksi oppilaitokseksi. Kustannuskohdan lienee vähemmän tarpeen joutua tarkasteluun, vaikka useampien virkojen määrärahaa luultavasti pitää nostaa. Mutta sellaisessa oppilaitoksessa, joka on tarkoitettu välittömästi käytännöllistä ja aineellista hyötyä varten, on kohtuullista, että oppilaiden enemmistö maksaa saamastaan opetuksesta, ja maksu voidaan aiheellisesti määrätä paljon korkeammaksi kuin 30 ruplaksi vuodessa, kuten ehdotus esittää. Tärkein kysymys on kuitenkin, mitä maa tekee kaikilla näillä agronomeilla, teknologeilla, vuorimiehillä, mekaanikoilla, insinööreillä ja arkkitehdeilla? Miten heitä käytetään ja miten he hankkivat elantonsa? Saako tällä hetkellä edes tusina kutakin lajia paikan, työtä ja toimeentulon? Ja sellaisesta oppilaitoksesta valmistuisi sentään vuosittain vähintään kymmenkunta joka lajia. Kun tuntee teollisuuden nykyisen tilan ja maan muut olot, jokaisen on oivallettava, että täällä teknologinen opisto samoin kuin maatalouden ylempi oppilaitos vain kasvattaisivat tehtaanisännöitsijöitä ja maatilahoitajia Venäjälle. ”Vuorimiesten” laita yksityiseen palvelukseen nähden on samoin. Arkkitehtien suhteen on paremmin kuin tunnettua, miten paljon liikaa nykyisillä lääninarkkitehdeilla on yksityisten tehtäviä. Kaksi herra Chiewitziä voinee toistaiseksi toteuttaa kaiken, mitä maassa nykyisin tällä taholla halutaan. Siviili-insinööriä jollekin yksityiselle yritykselle ei ole vielä koskaan vaadittu. Sellaista tarvittaisiin vasta kun yksityiset tai yhtiöt perustavat rautateitä, kanavia, rakentavat teitä ja siltoja spekulaatiomielessä. Vesilaitosten perustamiseen tarvittaisiin ehkä opetetumpia mekaanikoita kuin talonpoikarakennusmestareita, mutta jo puolen tusinan lienee vaikeaa saada työtä ja toimeentuloa. Höyrykoneiden asennukseen tehdaskäyttöön riittää varmasti yksi. Jokainen mekaaninen verstas antaa varmaan asentaa ne rakennettuun koneistoon mieluiten omalla riskillä ja itse ne huoltaen. Lienee itsestään selvää, että osaavat ihmiset vaikuttaisivat pääoman omistajiin ja saisivat uusia yrityksiä pystyyn. Mutta sen onnistumiseen vaaditaan jo aivan muuta kuin nyt havaittavissa olevaa yleistä yritteliäisyyttä. Ne harvat korkeampaa koulutusta saaneet miehet, jotka ovat omistautuneet kyseisille opinnoille, voivat varmaan esittää todistuksia siitä, miten helppoa on voittaa kapitalistin luottamus teollisuuslaitoksiin.\nEmme voi näiden ja aiemmin esitettyjen syiden nojalla olla esittämättä käsitystämme, että niistä summista, jotka voitaisiin sijoittaa maatalouden, teknologian ja muiden alojen korkeampiin oppilaitoksiin, pienempi osa voitaisiin paljon suuremmaksi hyödyksi käyttää matkatukeen. Koulu vaikuttaa tällä käytännön kentällä melko vähän. Tilaisuus nähdä ja kokea jotain käytännössä on välttämätön lisä siihen. Lisäksi huomataan, että Saksassa myös teknilliset oppilaitokset ovat alkaneet antaa oppilaidensa matkustella tutustumassa olemassa oleviin tehdaslaitoksiin jne. Tulevalle agronomille on tässä maassa tuskin vielä tilaisuutta nähdä ainuttakaan esimerkkiä toteutetusta järkiperäisestä maataloudesta.\nFarmaseuttien koulutuksesta näkyy jo riittävästi huolehditun alan erityisellä professuurilla ja yliopiston farmaseuttisella laboratoriolla. Erityisen metsäopiston perustaminen vaikuttaa varmalta. Ja on vain toivottavaa, ettei tieteellisesti sivistyneitä nuoria miehiä vedetä liikaa uralle, jonka käytännön harjoituksessa ei tarvita tieteellistä tietoa. Niiden, joita tarpeen mukaan sovelletun metsänhoitajantoimen harjoittaminen ei voi tyydyttää, täytyy tietysti saada työtä, asema ja toimeentulo. Metsän mittaus ja jako ja jakoalan tuoton laskeminen valmiiden taulukoiden mukaan vaatii vain maanmittaajaoppilaan käytännön valmiutta. Jokainen talonpoika voi oppia kylvämään havupuun ja kokoamaan lehtipuun siemeniä, kylvämään molempia ja karsimaan metsää tarpeen mukaan. Selväjärkisyys on sellaisissa ammateissa merkittävin edellytys, kun taas metsänhoitajien täytyy huolehtia kruunun metsien myynneistä ja toimituksista. Kauppakoulusta taas on pakottavin tarve, sillä maassa ei ole oppilaitosta, jossa tulevat kauppiaat voisivat saada perustietoja sekä heidän yhteiskunnalliseen asemaansa soveltuvaa yleistä sivistystä. Sillä on suurempi tarve kuin millään käytännön ammattikoululla, sillä kauppiasluokalla on jo varallisuutensa ja toimintansa vuoksi merkittävä sija maan aineellisiin etuihin nähden. Ei ole epäilystäkään, että sellainen koulu ei tule selviytymään ilman mitään valtionapua ja pysty samalla ottamaan vapaaoppilaita. On tunnettua, että Helsingin kauppiasluokka oli kahdeksan vuotta sitten halukas merkittävällä määrärahalla tukemaan sellaisen koulun perustamista, mutta silloin lupaa sen perustamiseen ei voitu saada. Lienee vaikeaa sellaisen epäonnistumisen jälkeen saada asiaa yksityistä tietä taas käyntiin, mutta jos hallitus perustaisi sellaisen oppilaitoksen, on varmaa, että sinne pian virtaisi suuri määrä oppilaita.\nEhdotus reaalikouluksi vaikuttaa meistä suurten mittojen suunnitelmalta. Ei lie tarkoitus, että oppipoika, joka on oppinut saksan ja englannin kielen kielioppia, lukenut matematiikkaa aina avaruustrigonometriaa ja analyyttistä geometriaa myöten, fysiologiaa, geologiaa jne., lähtee työläiseksi? Mutta mitä hänestä sitten tulee? Esimieheksi johonkin verstaaseen tai tehtaaseen hän ei liioin kelpaa. Sillä siihen ei kouluteta paljoilla läksyillä. Ehdotukseen ei myöskään ole otettu palkkaa koulun työnjohtajalle eikä määrärahaa työpajalle, eikä mikään viittaa siihen, että oppilas saisi millään muulla kuin piirustuksin ja kemian laboratoriokokein käytännöllisesti valmistautua johonkin ammattiin. Sellaisia oppilaita, jotka lomilla ”opettajien suostumuksella” kävisivät maan konepajoissa, ruukeissa ja tehtaissa, tuettaisiin oppilaiden vuosimaksuilla kerätyin varoin. He saisivat siten ainakin tilaisuuden nähdä työpajan. Koulun päämääräksi ilmoitetaan ”humanistis-realististen” (!) esitietojen hankkiminen kaikille niille, jotka ryhtyvät teollisuusammatteihin, samoin kuin tuleville metsä- ja vuorimiehille, ekonomeille, kauppiaille, ruukkien ja maatilojen työnjohtajille, rautateiden ja kanavien tarkastajille jne. Tarkoitus lienee ollut, että kurssi jatkuu suuressa polyteknillisessä opistossa.\nEhdotukselle on luonteenomaista, että suomen kieltä ei sille ole olemassa. Suomalainen on näiden koulujen ja opistojen kannalta hylätty yksilö, eikä Suomen teollisuudenharjoittajien ym. katsota niissä olevan missään tekemistä suomen kielen kanssa. Sellaista ylenkatsetta tai unohdusta – olipa kumpi tahansa – pitäisi nyt pitää anakronismina.\nManufaktuurijohtokunta on samoin esittänyt seikkaperäisen ehdotuksen toisesta kysymyksestä, jota komitean jäsenet ovat niukasti käsitelleet, nimittäin ammattikuntalaitosta koskevasta. Se on tehnyt sen työn vapauden hyväksi. Ehdotus pitää useita käsityöammatteja sellaisina, että niiden harjoittamisoikeuteen ei vaadita tiettyjä oppivuosia, muita kuten leipomista, oluenpanoa, teurastusta pitäisi kenen tahansa voida harjoittaa. Ehdotettu esitetään säädettäväksi ”perustuslain mukaan”.\nOm hypoteks-föreningar af Henrik Borgström. H:fors 1858. [Hypoteekkiyhdistyksistä, kirj. Henrik Borgström. Helsinki 1858.]\nOlettaaksemme on tämä teos jo melko laajalle levinnyt, ainakin kaikkien niiden keskuuteen, joita maan hypoteekkiyhdistykset kiinnostavat.\nSe sisältää aluksi yleisen pohdiskelun liikepääoman tarpeesta ja hyödystä maanviljelijälle, joka kiinnittämällä vapauttaa ja käyttää liikepääomana osan kiinteistöpääomasta, mikä silloin luovutetaan lainanantajalle, sitten esityksen hypoteekkiyhdistysten synnystä eri maissa, niiden toiminnasta ja vaikutuksista. Sitten seuraa selonteko kaikenlaisista väitteistä niitä vastaan ja tekijän mukaan niihin liittyvien epäkohtien vääristä käsityksistä, lopuksi erittäin perusteellisen ”luonnoksen” Suomen hypoteekkiyhdistyksen säännöiksi. Tekijä on nähnyt esityksen kaikissa osissa paljon vaivaa tutkimuksissaan ja esittänyt sen tulokset erittäin selvästi. Siitä lukijoilla on jo ollut tilaisuus vakuuttua pitemmästä katkelmasta, joka oli nähtävänä Finl. Allm. Tidningissä.\nTekijän ehdotuksiin tullaan aikanaan usein vetoamaan ja niitä tarkastamaan, kun hypoteekkiyhdistyksistä tulee maassa totta. Hänen aihetta valaisevissa mietteissään yksi väite on kuitenkin vaikuttanut meistä väärältä ja käsitys siltä osin skolastiselta. Hän vaatii nimittäin aivan varmana asiana, että panttikirjeet, olipa ne julkaistu miten korkeaan summaan tahansa, kunhan se tapahtuu maan sisällä ja täysiä panttausvakuuksia vastaan, ”eivät vähimmässäkään määrin lisää rahan määrää”.\nMeidän mielestämme niin yksinkertaisessa asiassa kaikki tieteellinen tutkintamuoto on täysin turhaa. Arvopaperit eivät ole mikään setelirahasta erillinen muoto; molemmat ovat paperirahoja. Tekijä voi ostaa joka vuosi 1. helmikuuta Saimaa-setelillä, josta hän on leikannut kuluneen vuoden korkokupongin, täsmälleen yhtä paljon tavaraa kuin 50 ruplan setelillä. Siinä välissä hän ostaa yhtä paljon 50 ruplan setelillä ja parilla hopealantilla kuin Saimaa-setelillä, jos kuponki on jäljellä. Kun Saimaa-setelien ensimmäinen sarja laskettiin liikkeelle ja niistä saadut 100 000 hopearuplaa tai Suomen pankkiseteliä jaettiin kanavatyön toimittajille tai työntekijöille, oli yleisessä liikenteessä tasan 100 000 ruplaa enemmän rahaa kuin aikaisemmin. Se on päivänselvä asia, joka ei tarvitse lisätodisteita.\nOn toinen seikka, miten jokin lainapaperi, panttikirje tai valtionobligaatio tai seteli sopii liikkeeseen. Tavalliset kiinnitysdokumentit ovat raskaita kiertovälineitä. Hypoteekkipankin obligaatiot liikkuvat kevyemmin. Suuren arvon papereita vaihdetaan nihkeämmin, pienemmän arvon helpommin. Korkoa tuottavat paperit ovat halutumpia kuin korottomat setelit. Mutta se kaikki koskettaa vain tuottoa ja mukavuutta. Suuri osa Suomen Pankin seteleistä on panttikirjeitä, joilla on vakuutena kiinteää omaisuutta – mutta ne eivät anna korkoa omistajalleen vaan pankille.\nTekijällä näyttää olevan häilyvä käsitys rahojen ”sitomisesta” rautateihin, maanviljelyyn jne. Rahaa ei möyhitä rautakiskon tai auran alle. Työ tietenkin luo molemmissa ”pääoman”. Siinä on sidottuna juuri pääoma, ja vain tuotto voidaan siitä irrottaa. Mutta rahaa voidaan irrottaa molemmista yhtä vapaasti kuin sitoa. Se menee työntekijöille – ja heiltä ehkä ulkomaille lisääntyneen kulutuksen kautta. Sen kautta voi syntyä rahan puute – kapitalisteille ja keinottelijoille, mutta rautatien ja maatalouden työntekijöillä on rahaa epätavallisen runsaasti – niin kauan kuin työtä riittää. Sitten voi syntyä kauppakriisi suurten teollisuusyritysten takia, ei siksi, että pääoma on ”sidottuna” yritykseen vaan siksi, että se livahtaa muille teille kuin tavanomaisille. Vie aikansa ennen kuin se palaa niille, jotka sen ensin päästivät irralleen.\nMaassa, jossa kirstunpohjalla makaa paljon rahaa, esim. hypoteekkiyhdistys voi saada sen liikkeelle. Sen obligaatiot sijoitetaan sitten niiden sijaan, ja äkkiä ne lisäävät rahankiertoa. Siellä missä kuten Suomessa paljon rahaa on lainassa ulkomailla, ulkomaiset vähemmän edulliset obligaatiot luultavasti vaihdettaisiin esim. hypoteekkipankin edullisempiin, niin että ensin rahat vedetään ulkomailta ja luovutetaan sitten hypoteekkipankin obligaatioita vastaan maan yleiseen liikenteeseen. Jos Suomesta Venäjälle lainattujen rahojen määrä nousee, niin kuin tekijä tarkoittaa, ”useisiin kymmeniin miljooniin” (?), niin hypoteekkiyhdistys voisi saada kaikki, ja maan rahavarat kasvaisivat silloin yhtä monella kymmenellä miljoonalla.\nEi ole kyse siitä, että ”viisas kaitselmus on halunnut, että paperitehtaan perustaminen riittäisi vaurastuttamaan kansakuntia”. ”Kansallisvarallisuus” ei kasva obligaatioita leimaamalla, ei liioin (metalli-)kolikoita. Mutta raha, vaihto- ja kiertoväline, voi lisääntyä seteleitä ja obligaatioita leimaamalla, niin pitkälle kuin luotto riittää, ja sillä on, niin kauan kuin se riittää, se ihmeellinen vaikutus, että se lisää työtilaisuuksia ja työtä ja pääomaa ja kansallisvarallisuutta. Agardh on siksi tuskin yhtään väärässä, kun hän sanoo, että vuoden 1809 12 miljoonan valtionlaina olisi kasvattanut Ruotsin kansallisvarallisuutta 12 miljoonan ”korkoatuottavalla pääomalla”. Sillä nyt laina olisi maksettu, ja liikenteessä kahdentoista miljoonan paperi olisi luultavasti luonut työtä, joka samalla summalla on lisännyt kiinteää pääomaa viljeltynä maana, tehtaina, aluksina jne. Agardhin tapaiset miehet ajattelevat selvästi ja syvästi, eikä heitä isketä sormille pelkällä kyynärkepillä. Havaitsemme surulla, että tekijä on vapaasti ja kevyesti käsitellyt nerokkaan miehen lausumia.\nTekijä ei itse asiassa halua hypoteekkilainalla saada aikaan enempää eikä vähempää kuin Agardh valtionlainalla. Olettakaamme, että tekijä haluaa hankkia maamme maanviljelijöille 12 miljoonaa riikintaaleria, noin neljä miljoonaa hopearuplaa. Nämä neljä miljoonaa ruplaa hän haluaa ottaa eri kirstuista, missä nämä setelit ja hopearuplat makaavat tuottamattomina. Niiden sijaan hän haluaa sijoittaa kirstuihin hypoteekkiyhdistyksen obligaatioita. Oletamme kaiken onnistuvan mainiosti, muistaen, että obligaatioiden valmistamiseen ei vaadita vain ”paperitehdasta” vaan paperitehdas ja kirjapaino. Maanviljelijät saavat setelit ja ruplankolikot, he antavat ojittaa ja kaivaa ja kyntää jne. Mutta 42 vuoden 22 päivän kuluttua obligaatiot palaavat maanviljelijöille, setelit ja ruplankolikot entisiin kirstuihinsa. Kaikki on silloin vanhassa järjestyksessä. Obligaatiot voivat jopa lumppuna palata takaisin paperitehtaaseen. Vain kirjapaino ei saa mitään takaisin. No hyvä! Onko kansallisomaisuus silloin sama kuin aiemmin? Jos niin olisi, tekijän ehdotus hypoteekkiyhdistyksen säännöiksi olisi ollut melko turhaa työtä. Mutta on toivottava, että tilanne on silloin toinen. Jos maanviljelijät vain olisivat käyttäneet jokaisen lainatun kopeekan maanviljelyn laajentamiseen ja parantamiseen, silloin heidän maansa pitäisi tuottaa mainitun neljän miljoonan nettokorkoa – ja kopeekalleen tämä korko silloisen tilanteen mukaan laskettakoon 4, 5 tai 6 prosentiksi. Mutta silloinhan kansallisvarallisuus on kasvanut korkoa tuottavalla neljän miljoonan pääomalla. Se on kasvanut paperitehtaan – ja kirjapainon kautta. Jos niin ei tapahdu, niin tekijän tutkimuksesta ei ole mitään hyötyä. Mutta toivomme että niin tapahtuu – ja että tekijä saa siitä kunnian, senkin tuloksena sanotun paperitehtaan – ja kirjapainon – työstä.\n1. Valistukseksi mainittakoon kuitenkin, että laskelma tietenkin edellyttää tietoa niiden atomien lukumäärästä, joilla alkuaineet sisältyvät yhdisteisiin – ekvivalenteista.\n2. Arvostelijaa on tämän kirjoitettuaan muistutettu, että Öfversigt af Vet. Societetens förhandlingar 1856–1857 s. 95 sisältää (prof. Mobergin kirjoittaman) kuvauksen ja arvion, johon esitykseen opastamme lukijaa etsimään lisätietoja.


3 Vinkkejä Alzheimerin hoitajien kamppailuun - TERVEELLINEN IKÄÄNTYMINEN> ALZHEIMERI\nterveellinen ikääntyminen> alzheimeri\n3 Vinkkejä Alzheimerin hoitajien kamppailuun\nKirjoittaja Lydia Chan\nVanhusten rakastaminen ei ole aluksi pieni tehtävä, mutta kun rakkaasi kärsii Alzheimerin kaltaisesta sairaudesta, haaste voi olla melkein sietämätön. Taistelusi rakkaasi Alzheimerin tautiin nähden voi tuntua kuin soutaa reiän ajama vene virtaan alaspäin ilman melaa. Saatat tuntea taistelevasi häviävää taistelua, ja siihen liittyy monia turhautumisia ja iskuja, joita seuraa ylivoimainen tappion tunne.\nEhkä tämä kaikki näyttää sinulle tutulta. Nyt kun kansallinen Alzheimerin taudin tiedostamiskuukausi ja kansallinen perheenhoitajien kuukausi alkavat, sinun pitäisi hetki pohtia, miten pitää sinä itse onnellinen ja terveellinen kun huolehdit rakkaimmasta.\nTässä on kolme neuvoja, jotka hoitajille on harkittava:\n1. Tiedä milloin olet saavuttanut rajan\nKun nouset ylös ottamaan vastaan rakkaasi Alzheimerin haasteita, sinun on tiedettävä, että jokaisella ihmisellä on rajansa. Kukaan ei ole täydellinen, ja voi olla tilanteita, joissa tuntuu turhautuneelta ja suorastaan uupuneelta. Sinun on myös ymmärrettävä, että on aika, jolloin "Sain tämän"-mentaliteetti menee pieleen. Sinun on oltava tietoinen stressistään ja siitä, kuinka kehosi reagoi stressiin, kun hoidat joku Alzheimerin tauti.\nMielen ja kehon työntäminen liian kovaksi liian kauan voi johtaa paljon enemmän kielteisiin vaikutuksiin, ei vain itseesi, mutta myös rakkaasi, josta huolehtit. Hoidessasi rakkaasi Alzheimerin tautia, ole tietoinen omasta stressistä ja ahdistuksesta. Jos alat olla jatkuvasti sairas, järkyttynyt tai et pysty syömään tai nukkumaan, kannattaa ehkä harkita askel taaksepäin ja antaa jonkun muun jakaa kuorma.\nKatso lisää: Kuka hoitaa hoitajaa?\n2. Älä epäröi kysyä apua\nKun saavut pisteeseen, jossa sinusta tuntuu hukkuvan helpotuksen ulkopuolella, etsi muita. Jos on perheenjäseniä, jotka ovat valmiita sitoutumaan vain pieneen osaan aikansa, hanki apu ottamaan tilaasi, kun stressi on paras sinulle. Pyydä apua varmistaaksesi rakkaasi hyvinvoinnin Alzheimerin kanssa ennen sinä tarve se.\nYstävien ja perheenjäsenten tavoittaminen etukäteen auttaa sinua helposti vaihtamaan vastuita. Kun löydät jonkun, joka suostuu auttamaan, anna hänelle kopio hoitosuunnitelmasi, ylimääräiset talon avaimet tai tärkeät asiakirjat, jotta siirtyminen hoitajien välillä on sujuvaa.\nVoit harkita kuljetuspalveluiden tarjoamista auttaaksesi rakkaasi liikkumaan helpommin yksin, antaen sinulle kaivatun tauon. Hoitoon tekemäsi työn rajoittaminen voi antaa hengähdyksen ja antaa rakkaallesi paremman hallinnan päivittäisessä toiminnassaan.\nJos rakkaasi Alzheimerin tauti on edennyt sinne, johon et voi enää tukea häntä, ja jos ei ole perheenjäseniä, jotka voisivat ottaa vastuun kokopäiväisesti, voit harkita pitkäaikaishoidon löytämistä.\n3. Varmista, että täytät omat tarpeesi\nAina hoitajana, sinun ei tulisi koskaan laiminlyödä omia tarpeitasi. Mitä enemmän annat itsestäsi huolehtimalla rakkaistasi, sitä enemmän voit heikentää omaa kehoasi ja mieltäsi. Tulee kohta, jolloin yrityksesi voi kumota tehokkuutesi, ja sen sijaan, että auttaisit rakkaitasi, satutat heitä - samoin kuin itseäsi pitkällä tähtäimellä. On tärkeää hoitaa yhtä hyvin omaa hyvinvointiasi kuin rakkaasi. Syötä terveellisiä ruokia, liikuntaa ja täytä elämäsi muilla aktiviteetteilla ja harrastuksilla. Saatat tuntea, että sinulla ei ole aikaa häirintää hoitosi aikana, mutta mitä enemmän voit antaa itsellesi, sitä enemmän annat lopulta takaisin rakkaallesi.\nMarraskuu ei ole vain kansallinen Alzheimerin tietoisuuden kuukausi, vaan myös kansallinen perhehoitajan kuukausi. Työskentelet ahkerasti hoitaessasi rakkaitasi ja haluat antaa kaiken voitaksesi varmistaaksesi, että he voivat taistella tätä tautia vastaan ja elää hyvää elämää kultaisina vuosina. Muista vain, että sinulla on merkitystä, ja joskus jopa auttajat tarvitsevat vähän apua.\nTunteVa, osa 4/11: Mikä muuttui? (Tammikuu 2021).\nTunnisteet: Alzheimer, Alzheimer-potilas, kansallinen perheenhoitajien kuukausi, kansallinen Alzheimerin taudin tietoisuuskuukausi, hoitaja, vinkkejä omaishoitajille, omaishoitaja, vinkkejä, Alzheimerin tauti\nEdellinen Artikkeli Kuluttavat tottumuksesi voivat haitata avioliittoasi\nSeuraava Artikkeli Aviopuolisosi rooli työmenestyksessä\nKahvi ja tee voivat auttaa estämään maksasairauksia\nLämpökuolemat Yhdysvaltain kaupungeissa voivat hyppää 10-kertaiseksi, jos ilmastonmuutos ei ole hidas\nMitä voit tehdä opioidiepidemian torjumiseksi\nKohdunkaulan syövän kuolemat Yhdysvalloissa voivat olla aliarvioituja\nLöydä tarpeitasi vastaava kuntosali\nKuntosalin valitsemiseen kuuluu enemmän kuin vain alhaiset jäsenkustannukset tai paljon hienoja välineitä. Saat vastaukset seuraaviin kysymyksiin löytääksesi sinulle sopivan. Ensinnäkin, tarkista,...\nHammastahna ei ole vain hampaiden valkoiseksi tekemistä ja hyvän hammasterveyden edistämistä. Se tarjoaa joukon kotitalouskäyttöön. Tässä on joitain hyödyllisiä tapoja, joilla voit hyödyntää monen...\nKesävauvat kasvavat terveemmiksi aikuisiksi\nRaskaammat naiset saattavat kohdata korkeampia syöpäriskejä


Luku 897 - Elämäni kirjaimet — In this Light\n26 syysk. 18\nA - Aamupala, sitä ilman ei päivä ala vaan alkaa todella huonosti! Mutta en ole aina syönyt aamiaista, olen oppinut siihen vasta aikuisiällä. Sen makuun kun pääsee, ei enää voi olla ilman. Muuten tulee kiukkunältä alta aikayksikön!\nB - Bileet, rakastin nuorempana bilettämistä, se tunne kun tanssit mielettömän musiiikin tahtiin itsesi lähes henkihieveriin, sitä ei voi sanoin kuvailla <3 Ja voi, nyt tuli tunne että haluan päästä tanssimaan discohittien tahtiin! Haaveilin varhaisteineinä reiveihin osallistumisesta, mutta ne jäivät sitten vallan käymättä.\nC - The Cure, yhtye johon salamarakastuin 17-vuotiaana ja joka avasi sydämeni vaihtoehtomusiikin äärelle. Maailma ei enää ollut sen jälkeen entisellään!\nD - Duuni, sitä on tullut tehtyä jo aika pienestä lähtien, eka kesätyöpaikka olikin 13-vuotiaana mansikkamaalla. Onnekseni saan tehdä työtä, jota rakastan ja se toivon mukaan näkyy myös tekemisessäni!\nE - Elämä, ihan noin ylipäänsä. Minulla on elämännälkä, ja hyvä niin!\nF - Festarit, näillä tuli rampattua teininä ja varhaisaikuisena ja voi luoja, mitä muistoja näiltä reissuilta oikein onkaan!\nG - Gluteeniton ruokavalio, jota olen noudattanut keväästä 2017 ja olen todennut sen itselläni toimivaksi. Minulla se on tasapainottanut vatsaa, sekä tasapainottanut muutenkin kehoa. Yritän nyt pyristellä sokerikoukusta irti, sillä olen sitä mieltä ettei ihmistä ole tehty sokerin puputtajaksi.\nH - Harrastukset, eli bloggaaminen ja liikunta. Välillä olen miettinyt, pitäisikö ajanpuutteen takia laittaa blogipillit pussiin mutta tiedän, että tulisin kaipaamaan tätä harrastusta! Minusta tämä on juuri ihana kanava itsensä ilmaisemiseen, en ole yhtään tube-ihmisiä, minulla ei riitä aika videoiden katsomiseen, saati sitten tekemiseen!\nI - Ihonhoito, sekin on vähän siinä rajalla laskenko sen osaksi normaalia arkea vai harrastukseksi. Mutta asia, mikä on kiehtonut minua jo penskasta lähtien, ja johon mielelläni panostan. Ja olen myös utelias tämän suhteen!\nJ - Joki, olen kasvanut joen varrella ja mielestäni joki on paljon mielenkiintoisempi, kuin järvi! Joen mutkan takaa paljastuu uusia, mielenkiintoisia maisemia ja joki kuljettaa luontevasti paikasta toiseen. Lähes kaikkien asuinpaikkakuntieni läpi onkin virrannut joki, paitsi yhden!\nK - Kerava, paikkakunta jonne meidän ei pitänyt päätyä asumaan, mutta niin vain kävi, vivahteikkaan kodinostoprojektin päätteeksi! Kerava on myös hurmannut, täällä on hyvä olla ja asua.\nL - Liikunta, se vaan auttaa jaksamaan arjessa ja harmittelen, että saan kangettua itseni vähän liian harvoin ulos lenkille.\nM - Matkustaminen, vaikka olenkin kotihiiri niin koen silti olevani maailmankansalainen, sellainen levoton sielu joka palaa halusta nähdä erilaisia maita ja kulttuureja. Toisaalta, minulla on ikuinen kaipuu Ranskaan ja tiedän, että se tietynlainen henkinen kotini olisi Jenkeissä, siellä syvän etelän uumenissa tai vaihtoehtoisesti jossain pohjoisemmassa.\nN - Nauru, se on elämän eliksiiri ja pelastaa päivän kuin päivän!\nO - Oma koti, asia mikä saa sydämen sykkyrälle sekä tuntemaan sen, kuinka etuoikeutettu onkaan, että on voinut ylipäätänsä ostaa kodin. Kaikilla ei ole siihen mahdollisuutta, tai saati mahdollisuutta saada kattoa päänsä päälle. Ja varsinkin se surettaa.\nP - Perhe, johon kuuluu mieheni, mutta meidän elossa olevat vanhemmat ja sisarukset. Asia, joka on minulle ihan hitsin tärkeä, mieheni on tärkein ihminen elämässäni ja en tiedä, miten reagoisin siihen jos häntä ei joskus ole. Olen myös ihan hitsin ylpeä ja onnellinen vanhemmistani, sekä veljestäni, joille voin yhä aikuisenakin näyttää tunteeni ja olla eri mieltä ilman että se katkaisisi perhesiteet <3\nQ - Quesadilla, mun suosikkini meksikolaisessa ruoassa ja ylipäänsäkin lempiruoka! Tortillalettujen välissä kanaa ja sulanutta juustoa, jonka päälle quagamolea sekä ranskankermaa. Nam!\nR - Radio, olen kasvanut radion tahdissa. Ja voi että, niin kaipaan niitä varhaisteini-iän kesäpäiviä, jolloin piirtelin, kirjoitin ja ennen kaikkea kuuntelin radiota. Olen kuunnellut radiosta hyvin monipuolisia ohjelmia, ihan näistä Perspiranteista Avaruusromuun, Alivaltiosihteereistä Räkärodeoon. Olen kuullut radiosta paljon pysäyttäviä uutisia, mm. Kurt Cobainin ja Freddie Mercuryn kuolemat. Samoin Dianan kuoleman kuulin radiosta ja muistan juosseeni äkkiä alakertaan, kertomaan suurelle Diana-fani äidilleni tapahtuneesta. Myös WTC-tornien iskusta kertovan uutisen kertoi ensimmäisenä radio, olin vielä silloin nukkumassa päiväunia kun unen sekaan ymmärsin jotain kamalaa tapahtuneen. Ylioppilaskirjoitusten aikaan Pekka Sauri ja Yölinjalla-ohjelma lohduttivat lukulomastressistä ja unettomuudesta kärsivää abiturienttia. Minun eräs haaveammatti olikin radiojuontaja!\nS - Satakunta, mun lapsuudenkotini sijaitsee täällä ja samoin ne mun sieluni maisemat. Ehkä sitten eläkeiässä karkaamme mieheni kanssa näihin maisemiin?\nT - Twin Peaks. Niin, täytyykö tätä perustella? Olen ollut sarjan fani jo lapsesta, vaikka en silloin vielä sarjaa katsonut. Mutta tiesin jo silloin, että tulisin rakastamaan sarjaa ja niinhän siinä kävi! En oikein osaa pukea sanoiksi tätä rakkautta, se on jotain mystistä, nyrjähtänyttä ja hyvin mustan huumorin sävyttämää. Tätä ei voi ymmärtää kuin toinen henkeen ja vereen Twin Peaksia rakastava!\nU - Unelmointi, olen lapsesta saakka ollut sellainen unelmoija ja haaveilija, toki nykyään ehkä vähemmän, tai unelmointini kohteet ovat muuttuneet realistisemmiksi.\nV - Viikuna, varsinkin kuivattu sellainen on superherkkua!\nW - Warhol, Andy Warhol, taiteilija joka on sykähdyttänyt ja puhutellut minua kaikista eniten mitä tulee taiteeseen.\nX - Xylitol, asia mikä tekee hyvää hampailleni! Toimii myös ihonhoidossa.\nY - Ystävyys, minulla on hurjan vähän aikaa ystäville, kiitos vuorotyön, mutta ne muutamat mitä minulla on, olen heistä niin superkiitollinen <3\nZ - Zen, en tiedä mitä minulle, tempperamenttiselle tyypille on aikuistuttua tapahtunut, mutta olotilani on nykyään todella usein zen, sellainen mukavan rauhallinen, onnellinen, seesteinen. En enää jaksa raivota ja angstata, tai ainakaan niin paljon kuin aiemmin! Jo sekin, että miettii asioilla aina olevan kaksi puolta, auttaa antamaan uusia näkökulmia eikä täten niin helposti ole tuomitsemassa muita.\nÅ - Å on norjalainen kalastajakylä Lofooteilla. Minun haaveeni on päästä Lofooteille, joten kenties joskus minun ja Å:n tiet kohtaavat!\nÄ - Ässä Mix, ne kirpeät hedelmäkarkit saavat veden kielelle ja näihin sorrun irtokarkeissa! ( nyt yritän vältellä, hehe! )\nÖ - Öljy, polttoainetta mutta myöskin asia mitä voi käyttää sekä sisäiseen että ulkoiseen kauneudenhoitoon, ja olenkin ihan öljyfriikki ihonhoidossa!\nFanni/Mennen ja tullen 26. syyskuuta 2018 klo 8.45\nÅ oli hieno paikka, suosittelen! ;) Lofootit noin yleensäkin, mykistäviä mestoja.\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.36\nOi, sä oot päässyt käymään siellä <3 Toivon mukaan minäkin, joskus!\nJusu/ Tuubitoleranssi 26. syyskuuta 2018 klo 11.11\nMullakin haaveena päästä käymään jonain päivänä Lofooteilla. Kuvien perusteella maisemat on hurjan upeat ☺\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.37\nSiellä on kuvien perusteella ihan superkaunista <3 Toivon mun hinkulistalla on Alaska, ja ylipäänsä Jenkit <3\nSariB 26. syyskuuta 2018 klo 11.15\nMonet kohdat jo tiesinkin entuudestaan, mutta radio-juttu oli enemmän uutta asiaa;) Radiota minäkin kuuntelin nuorempana todella paljon ja oli monia vakio-ohjelmia, joita tuli kuunneltua säännöllisesti. No, valitettavasti nekin ajat ovat jääneet taa.\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.38\nKiva että tuli joku uusi asia :D Mä olen suorastaan kasvanut radion tahtiin, nykyään kuuntelen sitä sitten autossa. Kiva kuulla, että säkin olet kuunnellut radiota ahkerasti :)\nMaikku / Mansikoitajavaahtokarkkeja 26. syyskuuta 2018 klo 13.46\nTätä oli kiva lukea, sä asutkin suht lähellä - Kerava on lähellä lapsuudenmaisemiani.\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.39\nNyt jäin miettimään, missä sun laspuudenmaisemat on :) Asuitkos sä muuten Helsingissä? Olen saanut sellaisen mielikuvan :)\nJonnaH. 26. syyskuuta 2018 klo 14.44\nUskotko jos sanon, että mä oon ollut reiveissä ja isoissa sellaisissa kerran 90-luvulla HKI:n Vanhalla ylioppilastalolla. 😁\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.40\nUskon, ja olen hyvällä tavalla kade :D <3 Mun mieskin on ollut, jos oikein muistan. Mä olin vaan liian napero ja asuin ihan liian kaukana, että olisin voinut mihinkään lähteä, plus en tiennyt sellaisia piirejä :)\nOuti Krimou/Outi's life 26. syyskuuta 2018 klo 19.30\nMinä en ole koskaan ollut festareilla, äiti ja isi eivät koskaan antaneet lupaa siihen :) Konserteissa olen kuitenkin ollut. Hauskat aakkoset ja taas opin sinusta vähän lisää <3\nSalka 1. lokakuuta 2018 klo 21.42\nKyllä sitä lupaa pitikin kinuta, mutta sain sellaisen, mun yks ystävä ei saanut mutta sanoi vanhemmilleen, että tulee ihan vain viikonloppukylään mun luo :'D ( hän asui ihan toisella puolella Suomea ). Ja kun ehjänä tultiin aina takaisin, niin pääsi seuraavankin kerran festareille :)


Talous Julkaistu 22.12.2003 22:36 (Päivitetty 26.12.2003 18:14)\nLahjakasseja on kiikutettu tänä jouluna varsin ripeään tahtiin kotikuusten alle. Vaikka joulukaupan tarkat kasvulukemat selviävät vasta myöhemmin, jo nyt voi sanoa, että kauppa on käynyt vilkkaasti. Kaupan keskusliitto ennusti marraskuussa joulukaupan kasvavan tänä vuonna neljästä viiteen prosenttia.\n- Se nähdään helmikuussa sitten, että ylletäänkö sinne asti, mutta kyllä meillä on mahdollisuuksia päästä hyvin lähelle sitä, Kaupan keskusliiton toimitusjohtaja Guy Wires arvioi.\nUutinen olisi mukava, sillä viime vuonna ennusteet pettivät pahasti.\nViimeisille ja parhaille kauppapäiville osuneet lumimyräkät saattavat kuitenkin vielä hillitä joulukaupan kasvua. Toisaalta tuiskut elvyttävät talven urheiluvälineiden myyntiä.\nJoka tapauksessa tämän joulun hittituotteita ovat olleet odotetusti erilaiset digituotteet, digikamerat, -boxit ja dvd-laitteet. Kamerapuhelimet puolestaan ovat jo loppuneet välittäjäportaalta. Myös lelujen ja korujen kauppa on piristynyt selvästi monen vuoden tauon jälkeen.\nMukavinta kuultavaa kuitenkin on, että syksyllä tehdyt vähittäiskaupan koko vuoden kasvuennusteet ovat jäämässä pieniksi.\n- Kyllä näyttäisi tällä hetkellä olevan alakanttiin, että pikemminkin saattaa ylittyä kun alittua, Wires arvioi.\nEnsi vuodelle tehty 1,5 prosentin vähittäiskaupan kasvuennuste näyttääkin nykyvalossa liian pieneltä.\nMyllykoski Paperista lähtee 66 Lokakuun kokonaistuotanto kasvoi 1,2 %


Gary uudelleen Queenin kimpussa: Tie Your Mother Down | Nelonen.fi\n3201 uutta julkaisua\nGary uudelleen Queenin kimpussa: Tie Your Mother Down\nPerjantai 12.4.2013 klo 20.46\n15.4.2013 klo 12:37\nRaskaampaa revitystä TVOF:n viidenteen suoraan tuo Gary Revel Jr. Queenin kappaleella Tie Your Mother Down. Edellisellä esityksellään hartaissa tunnelmissa ollut Gary tarjoilee nyt kunnon rockia! Kyllä kiitos!\nVarmista suosikkisi paikka The Voice of Finlandin finaalissa! Voit äänestää suosikkiasi koko viikon ajan ennen semifinaalia. Laulajan ruutu.fi-katselut ja Spotify-kuuntelukerrat lasketaan semifinaalin äänipottiin osaksi.\nRuudussa Garyn äänestäminen toimii näin:\n1. Rekisteröidy Ruudun käyttäjäksi tai kirjaudu valmiilla tunnuksellasi sisään. Pääset rekisteröitymään klikkaamalla suosikkilaulajasi esitystä!\n2. Katso Gary Revel Jr:n HD-esitysvideo.\nYksi semifinalistin HD-esitysvideon katselukerta ruutu.fi:ssä on yksi ääni kyseiselle laulajalle. Jokaiselta rekisteröityneeltä voidaan kirjata enintään 10 katselukertaa vuorokaudessa.\nKappaleen studioversion kuuntelut Spotifyssä lasketaan myös osaksi semifinaalin yleisöääniä.


Lemminkäinen tyytymätön asfalttiratkaisuun - Keskisuomalainen\nKotimaa 05.12.2013 17:52\nLemminkäinen tyytymätön asfalttiratkaisuun\nRakennuskonserni Lemminkäinen on ilmoittanut tyytymättömyytensä käräjien viime viikkoiseen asfalttiratkaisuun. Myös iso osa korvauksia saaneista kunnista on ilmoittanut tyytymättömyytensä ratkaisuun.\nValtio ja 40 kuntaa vaativat käräjillä korvauksia ylihintaisista asfalttitöistä. Oikeuden mukaan kunnat maksoivat asfaltista 15-20 prosenttia ylihintaa kartellin takia. Pääosa kuntien kanteista hyväksyttiin, mutta valtion vaateet hylättiin. Valtiota edustava Liikennevirasto on ilmoittanut jo aiemmin olevansa tyytymätön ratkaisuun.\nLemminkäinen ja muut kartelliin osallistuneet yritykset joutuvat maksamaan yhteensä noin 37 miljoonan euron korvaukset korkoineen. Lemminkäinen on kertonut, että sen osuudeksi tulee korvauksista 26 miljoonaa ja 22 miljoonaa euroa korkoja sekä oikeudenkäyntikuluja.


Automaattinen korjaava blend shape Mayan työkaluilla ja käyttäen SHAPES-liitännäistä\nGeisor, Simon (2017)\nTämä on tutkielma Mayan yleisimpien riggaustyökalujen ja mekanismien toiminnasta ja yleinen katsaus Mayan pohjarakenteeseen. Maya on Autodeskin yleis-käytännöllinen 3D-ohjelmisto, joka on saanut teollisuuden aloilla maineen luotettavana, mutta haastavana animaatioalustana. Tässä tutkielmassa aion selvittää muutamia konsepteja, jotka saattavat hämmentää Mayassa ja avata sen logiikkaa toimintojensa takana. Aion myös pureutua syvemmin muutamien Mayan perus riggaustyökalujen toimintaan ja millainen niiden pohjafunktio\nTutkielma on vahvan teoria-painotteinen. En käy läpi yksityiskohtaisia riggausohjeita vaan pyrin löytämään yleisiä teorioita ja sääntöjä Maya toimintamekanismien takana. Toivon, että työ saattaisi antaa lukijalle joitakin ideoita, miten soveltaa näitä ohjeita heidän omissa rigeissään. Tutkielman kenties tärkeimpiä aiheita ovat hierarkioiden ja liitosten välinen toiminta ja\nlokaalin ja globaalin tilan konseptien ymmärtäminen.