Oikeus luottamukselliseen asianajopalveluun erityisesti Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaan\n(Päivitetty ja täydennetty versio aiemmin vuonna 2005 julkaistusta artikkelista. Kirjoitettu huhtikuussa 2011.)\nSuomessa asianajotoiminnan luottamuksellisuuden suoja on säädetty puutteellisesti. Sanamuodon mukaisesti suoja koskisi vain asiakkaan oikeudenkäyntiä ja siinä tapahtuvaa asian ajamista varten antamia luottamuksellisia tietoja, mutta ei esimerkiksi asianajajan päämiehelleen esittämiä kommentteja tai neuvoja. Korkein oikeuskin on tulkinnut tapauksessa KKO 2011:19 luottamuksellisuuden suojaa selvästi lain sanamuotoa laajemmin. Sanamuodon mukainen tulkinta ei tulekaan kyseeseen sen jälkeen kun EIT on toistuvasti todennut, ettei lainsäädännön laatu ole riittävä, jotta lailla säätämisen vaatimus olisi täytetty. Näin ollen Suomessa joudutaan vielä ilmeisesti vuosia hakemaan luottamuksellisen asianajotoimeksiannon sisällön määrittelyyn tulkintaa ihmisoikeustuomioistuimen soveltamiskäytännöstä. Soveltamiskäytäntöä ja sitä koskevia kannanottoja esitellään tässä kirjoituksessa.\nOikeustilan ollessa tämä. en ole katsonut tarpeelliseksi selostaa kotimaisessa oikeuskirjallisuudessa esitettyjä näkemyksiä, koska ne perustuvat pääosin puutteellisen ja aukollisen kotimaisen oikeuden tulkintaan. Todettakoon kuitenkin, että Pasi Pölönen on useissa artikkeleissaan ja väitöskirjassaan ottanut kantaa nimenomaan siihen, mitä vaatimuksia ihmisoikeussopimus ja ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö asettavat oikeudellisten palveluiden luottamuksellisuudelle. Myös Laura Ervo on oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevissa teoksissaan lähtenyt arvioinnissaan nimenomaan ihmisoikeussopimuksen asettamista vaatimuksista.\nTässä kirjoituksessa luottamuksellisuudella tarkoitetaan sitä, että päämiehen ja asianajajan suullinen ja kirjallinen kommunikointi jää vain heidän keskinäiseksi salaisuudekseen ja päämies yksin päättää annetaanko tietoa muille.\nLuottamuksellisuuden suojalla tarkoitetaan asianajajan rangaistusuhkaisen salassapitovelvollisuuden, takavarikkokiellon ja salakuuntelukiellon sekä vankilassa tapahtuvan kirjeiden lukemiskiellon muodostamaa kokonaisuutta. Suojan voimassa ollessa asianajaja ei saa paljastaa tietoja eivätkä viranomaiset saa pakottaa asianajajaa todistamaan tai muuten paljastamaan saamiaan tietoja ja antamiaan neuvoja. Asianajajan ja päämiehen välistä kirjeenvaihtoa tai laadittuja asiakirjoja ei saa takavarikoida eikä heidän välisiä keskusteluja kuunnella julkisesti tai salaa eikä kirjeitä saa lukea. Luottamuksellisuuteen liittyy usein myös tietoja koskeva hyödyntämiskielto todisteena.\nJokaisella rikoksesta syytetyllä on oikeus puolustautua henkilökohtaisesti tai itse valitsemansa oikeudenkäyntiavustajan välityksellä ja jos hän ei pysty itse maksamaan saamastaan oikeusavusta, hänen on saatava se korvauksetta oikeudenmukaisuuden niin vaatiessa.\nKirjeenvaihdon ja puhelinliikenteen luottamuksellisuus perustuu 8 artiklaan, jossa myös kielletään puuttuminen yksityiselämään.\nMiksi suojata oikeudellisten palveluiden luottamuksellisuutta?\nSuomessa korkein oikeus on arvioinut asianajosalaisuuksia tapauksessa KKO 2011:19, jossa oli kyse konkurssipesän pesänhoitajan oikeudesta saada tietoja konkurssivelallisen asioita hoitaneen asianajotoimiston ja velallisen välisestä maksuliikenteestä. Tapauksessa oli kyse rikosoikeudenkäyntiin liittyneestä toimeksiannosta, joten siitä ei saa selkeää vastausta salassapitovelvollisuuden laajuuteen muissa asioissa. Korkein oikeus lausui kuitenkin selkeästi siitä, mikä merkitys luottamuksellisuudella asianajotoimintaan liittyen on.\nKorkein oikeus totesi, että päämiehen ja asianajajan välinen suhde perustuu luottamukseen ja luottamuksellisten tietojen salassa pysymiseen. Asianajajan salassapitovelvollisuus turvaa päämiehen puolustautumismahdollisuuksia oikeudenkäynnissä ja luo samalla muutoinkin edellytyksiä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumiselle. Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, asianajajan ammattisalaisuuden murtaminen saattaa vaikuttaa lainkäyttötoimintaan laajemminkin ja loukata näin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa turvattuja oikeuksia (esim. Niemietz v. Saksa, tuomio 16.12.1992, kohta 37). Mainitun artiklan 3 c kohdan mukaan jokaisella rikoksesta syytetyllä on oikeus puolustautua itse valitsemansa oikeudenkäyntiavustajan välityksellä. Vahvana lähtökohtana siten on, että asianajajan salassapitovelvollisuus voidaan murtaa vain painavista syistä.\nKorkein oikeus jatkoi, ettei asianajajan salassapitovelvollisuus kuitenkaan ole poikkeukseton. Korkein oikeus viittasi rahanpesun torjuntaa koskeviin säännöksiin, mutta toisaalta siihen, että EY-tuomioistuin on rahoitusjärjestelmän rahanpesutarkoituksiin käyttämisen estämisestä annettua direktiiviä 91/308/ETY koskevassa ratkaisussaan (asia C-305/05, tuomio 26.6.2007, kohdat 32 - 34) todennut, että asianajaja ei voisi varmistaa asiakkaansa neuvonta-, puolustus- ja edustamistehtäväänsä asianmukaisesti ja asiakkaalta evättäisiin näin ollen tälle Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa myönnetyt oikeudet, jos asianajajan olisi oikeuskäsittelyn ja sen valmistelun yhteydessä tehtävä yhteistyötä viranomaisten kanssa toimittamalla näille tietoja, jotka hän on saanut tällaisen käsittelyn yhteydessä tapahtuneen lainopillisen neuvonnan puitteissa. Mainitun direktiivin mukaisia tiedonanto- ja yhteistyövelvoitteita sovelletaan asianajajiin ainoastaan sikäli kuin he osallistuvat asiakkaansa puolesta tiettyjen, lähinnä rahoitustoimintaan tai kiinteistökauppoihin liittyvien liiketoimintojen suunnitteluun tai toteuttamiseen. Koska nämä toimet tapahtuvat luonteensa vuoksi asiayhteydessä, jolla ei ole mitään tekemistä oikeuskäsittelyn kanssa, ne jäävät oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden soveltamisalan ulkopuolelle.\nKorkein oikeus totesi etteivät tiedot asianajajan päämieheensä kohdistamasta laskutuksesta tai laskujen maksamisesta selvästikään kuulu asianajosalaisuuden ydinalueeseen. Tiedolla siitä, milloin ja miltä tililtä päämies on maksanut laskun tai onko hän maksanut sen käteisellä, ei yleensä ole merkitystä päämiehen puolustautumisen tai oikeuksien kannalta.\nAsianajosalaisuuden olennaisena tarkoituksena on korkeimman oikeuden mielestä turvata puolustautumiseen liittyvät oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytykset. Asianajaja ei voisi huolehtia asiakkaansa puolustautumisesta asianmukaisesti, jos asiakkaan luottamuksellisia tietoja voitaisiin hänen kauttaan saada ulkopuolisten käyttöön. Asianajosalaisuus turvaa nimenomaan oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuutta ja se voi lailla säädetyllä tavalla väistyä, kun on kysymys esimerkiksi asianajajan päämiehensä puolesta tekemien oikeustoimien paljastamisesta.\nKysymyksessä olevan asianajotoimiston asianajajat ovat avustaneet päämiestään ainakin rikosasiassa, jossa päämies on tuomittu rangaistukseen kavallusrikoksesta. Päämiehellä on ollut Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen c kohdan mukainen oikeus puolustautua itse valitsemansa oikeudenkäyntiavustajan välityksellä. Oikeudenkäyntiavun saaminen on edellyttänyt asianajopalkkioiden maksamista, mikä käytännössä tapahtuu pankkiyhteyksiä käyttämällä. Tieto pankkiyhteyksistä saattaa edellä todetulla tavalla edistää maksajan omaisuuden jäljittämistä. Jos asianajotoimistot olisivat velvollisia antamaan tiedot asiakkaansa pankkiyhteyksistä, pelko omaisuuden paljastumisesta vaikeuttaisi tällaisessa tapauksessa turvautumista oikeudenkäyntiavustajaan tai saattaisi estää sen kokonaan Vastaavassa asemassa olevalla asianosaisella ei siten olisi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellyttämää mahdollisuutta vapaasti valita oikeudenkäyntiavustajaansa.\nNäillä perusteilla korkein oikeus katsoi, että asianajajan salassapitovelvollisuutta ja konkurssipesän pesänhoitajan tietojensaantioikeutta koskevia säännöksiä oli Euroopan ihmisoikeussopimuksen asettamien vaatimusten johdosta tulkittava niin, että pesänhoitajalle säädetty tietojensaantioikeus ei syrjäytä asianajajan salassapitovelvollisuutta.\nOikeudellisten palveluiden luottamuksellisuuden perustaksi voidaan edellä olevan perusteella sanoa se, että yhteiskunta haluaa kannustaa ihmisiä ja yrityksiä käyttämään asianajopalveluita. On yhteiskunnan etu, että ihmiset mahdollisesti jo etukäteen selvittävät suunnittelemiensa toimien laillisuuden tai että huonon omantunnon vaivatessa voivat kääntyä asiantuntijan puoleen pelkäämättä tietojen päätyvän sivullisille. Oikeudenkäyntien onnistuminen edellyttää asianmukaista puolustautumista vastapuolen väitteitä vastaan. Nykyaikainen prosessi asettaa asianosaisille niin suuria vaatimuksia, että on toivottavaa oikeudenkäyntiin joutuvien käyttävän asiantuntijan palveluita. Oikeudenkäynnit sujuvat paremmin ja nopeasti päteviä avustajia käytettäessä, mutta ennen kaikkea lopputuloksen oikeellisuudesta voidaan olla varmoja vasta kun kummallakin osapuolella on ollut tasavertaiset ja asianmukaiset keinot kyseenalaistaa vastapuolen näkemys.\nKyse ei ole kuitenkaan pelkästään oikeudenkäynneistä ja niihin valmistautumisesta. Vastaavat perusteet voidaan esittää sille, että ihmiset etukäteen varmistuisivat siitä, ettei oikeudenkäynnin riskiä koskaan synny tai sille, että hallinnossa ratkaistavissa asioissa ihmiset tuntevat oikeutensa ja velvollisuutensa.\nYhteiskunnan on suojattava myös sitä, että esimerkiksi testamentit ja muut hyvin henkilökohtaiset asiakirjat pysyvät salassa. Jos oikeudelliset palvelut sisältäisivät tietovuotoriskin, ei palveluita käytettäisi riittävästi.\nErilaisten toimeksiantojen luottamuksellisuudella on erilainen säädöspohja\nVaikka oikeudenkäyntiavustajasta tai asianajajasta ei ihmisoikeussopimuksessa ole mainintaa kuin rikoksesta syytetyn osalta, on sopimuksen soveltamiskäytännöstä havaittavissa, että oikeudenmukainen oikeudenkäynti 6 artiklan 1 kappaleen määrittelemänä sisältää oikeuden avustajaan tai asiamieheen myös riita-asioissa. Oikeus avustajan käyttöön nauttii ihmisoikeussuojaa myös varsinaisen oikeudenkäynnin ulkopuolella, ainakin sellaista valmisteltaessa ja esim. vapaudenriiston laillisuutta tutkittaessa. Rikoksen esitutkinta kuuluu sekin kiistatta menettelyyn, jossa ihmisoikeustuomioistuimen soveltamiskäytännön mukaan tulee voida käyttää asianajajan palveluita.\nLuottamuksellisella yhteydenpidolla päämiehen ja asianajajan välillä suojataan ennen kaikkea oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Oikeudenkäyntiin rinnastuu ongelmitta myös hallintomenettely ennen oikeudenkäyntiä hallintotuomioistuimissa. Esimerkiksi verotukseen liittyvissä asioissa on tarve suojata ihmisten ja yritysten mahdollisuutta kääntyä riippumattoman lakimiehen puoleen. Varsinkin EU-oikeudessa suojataan myös oikeutta puolustautua viranomaisten kilpailuoikeudellisissa menettelyissä. Jos kilpailuviranomaiset epäilevät kartellia, on siihen osalliseksi epäillyllä samanlainen asema kuin rikoksesta epäillyllä.\nLuottamuksellisuutta edellytetään myös esimerkiksi liikesalaisuuksien suojaamiseksi. Yritysten on voitava neuvotella asianajajan kanssa liikesalaisuuksista luottamuksellisesti, vaikka asia ei liittyisi tulevaan oikeudenkäyntiin tai sen valmisteluun. Uusien liikeideoiden laillisuusongelmat on voitava tarkistuttaa ulkopuolisella lakimiehellä ilman, että näin syntyvää kirjeenvaihtoa voidaan käyttää mahdollisesti myöhemmin käynnistyvissä menettelyissä yritystä ja sen edustajia vastaan.\nMiten sitten tulee suhtautua esimerkiksi testamentteihin ja muihin luottamuksellisiin asiakirjoihin, joita asianajajat tyypillisesti laativat, mutta joilla ei sinänsä ole mitään liittymää oikeudenkäyntiin tai sellaisen valmisteluun? Ainakin Suomessa tällaisen asiakirjan takavarikkokielto on täysin epäselvä.\nEuroopan ihmisoikeustuomioistuimen (jäljempänä EIT) oikeuskäytäntöä on niukasti siitä, missä määrin viranomaiset voivat puuttua pelkän oikeudellisen neuvonnan tai asiakirjojen laatimisen luottamuksellisuuteen. Epäselväksi jää missä määrin ihmisoikeussuoja koskee asianajajan antamia puhtaasti taloudellisia tai muita kuin oikeudenkäyntiin liittyviä oikeudellisia neuvoja.\nEIT on itse toistuvasti viitannut tuomioissaan Euroopan Neuvoston ministerikomitean hyväksymään suositukseen (2000)21 Rocommendation of the Committee of Ministers to the members States on the freedom exercise of the profession of lawyer. Suosituksessa määritellään sen soveltamisala ja edellytetään luottamuksellisuuden turvaamista seuraavasti:\nFor the purpose of this recommendation, “lawyer” means a person qualifies and authorised according to the national law to plead and act on behalf of his or her clients, to engage in the practice of law, to appear before the courts or advise and represent his or her clients in legal matters\n6. All necessary measures should be taken to ensure the respect of the confidentiality f the lawyer-client relationship. Exceptions to this principle should be allowed only if compatible with the Rule of Law.\nSuosituksessa ei ole rajoitusta sen suhteen, että se koskisi kokonaan tai joiltain osin vain sellaisia lakimiehiä (asianajajia), jotka edustavat päämiestään tuomioistuinasiassa tai valmistautuvat oikeudenkäyntiin. Selkeästi on todettu, että myös oikeudellinen neuvonta (advise … in legal matters) on osa suosituksen kattamaa toimintaa.\nSuomessa luottamuksellisen oikeudellisen avun rajat ovat olleet korkeimman oikeuden arvioitavana tapauksessa KKO 2003:119, jossa kyse oli taloudellisessa asiassa neuvonantajana toimineen ulkomaalaisen asianajajan ja hänen päämiehensä kirjeenvaihdon suojasta. KKO totesi vahvennetussa jaostossa seuraavaa:\n”Ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 2 kappaleesta on pääteltävissä, että sopimusvaltioilla on mahdollisuus, ottaen huomioon myös 6 artiklan määräykset, kansallisella lainsäädännöllä oikeuttaa viranomainen tarvittaessa puuttumaan asiamiehen ja tämän asiakkaan väliseen kirjeenvaihtoon, jollei takavarikoitavalla asiakirjalla edes väitetä olevan minkäänlaista yhteyttä vireillä tai odotettavissa olevaan oikeudenkäyntiin. Tähän nähden ei myöskään Euroopan ihmisoikeussopimuksen voida katsoa edellyttävän, että Suomen tuomioistuimen tulisi tulkita oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 23 §:n 1 momentin 4 kohtaa sen edellä kerrottua, sanamuodon mukaista tulkintaa laajentavalla tavalla.”\nJutussa äänestettiin 9-2. Vähemmistön (oikeusneuvokset Häyhä ja Tulokas) mukaan\nRatkaisusta on kuitenkin selvästi luettavissa KKO:n näkemys siitä, mistä alkaen laki antaa luottamuksellisuuden suojaa. Asian ajamisesta voi olla korkeimman oikeuden mielestä kysymys myös silloin, kun toimeksiannon tarkoituksena on pyrkimys sovinnolliseen ratkaisuun vastapuolen kanssa oikeudenkäynnin välttämiseksi.\nKorkein oikeus arvioi ratkaisussaan luottamuksellisuuden suojaa rikosprosessissa seuraavasti:\nJos oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 23 §:n 1 momentin 4 kohdassa tarkoitettu todistamiskielto olisi yhtä laaja kuin oikeudenkäyntiavustajan, asiamiehen tai asianajajan yleinen vaitiolovelvollisuus, merkitsisi tämä sitä, että mikä tahansa avustajan tai asiamiehen tehtävässään saama tai hänen toimeksiannosta, esimerkiksi pelkästään kaupallista tarkoitusta varten laatimansa asiakirja olisi aina suojassa takavarikolta, jos asiakirja vain on päämiehen tai avustajan hallussa. Näin laajana takavarikkokielto vaikeuttaisi kohtuuttomasti aineellisen totuuden selvittämistä rikosasioissa ja saattaisi myös lisätä mahdollisuuksia väärinkäytöksiin. Rikosasioiden selvittämistarpeen merkitystä arvioitaessa on taas otettava huomioon paitsi rikoksesta epäiltyjen myös rikosten kohteina olevien henkilöiden oikeudet ja oikeusturva.\nTapaus KKO 2003:119 päätyi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, joka antoi siinä tuomion Sorvisto v. Suomi 13.1.2009. EIT katsoi, että kotimaisen lain epäselvyyksistä johtui, ettei valittaja ollut saanut sitä minimiturvaa, johon hän olisi ollut oikeutettu oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti demokraattisessa yhteiskunnassa. Niin ollen EIS 8 artiklaa oli rikottu. Ratkaisua KKO 2003:119 on vaadittu purettavaksi EIT:n tuomion perusteella. Purkuhakemus on tätä kirjoitettaessa edelleen vireillä korkeimmassa oikeudessa. Tarkemmin Sorvisto-tapauksesta jäljempänä.\nEY:n ensimmäisen asteen tuomioistuimessa on ratkaistu kysymys yrityksen oman lakimiehen yhtiön ylimmälle johdolle antamien ohjeiden luottamuksellisuudesta (Akzo Nobel Chemicals Ltd ja Akcros Chemicals Ltd v. EY:n komissio, T-253/03). International Bar Associationin (IBA) Business Law Section teki asiassa väliintulon ja vaatii tuomioistuinta suojaamaan yhtiön oman lakimiehen laatimia muistioita samoin kuin kyseessä olisivat ulkopuolisen asianajajan laatimat selvitykset.\nEnsimmäisen asteen tuomioistuin ratkaisi asian 17.9.2007. Jutun kantajat valittivat EY-tuomioistuimeen, joka ratkaisi asian 14.9.2010. Lopputulos oli se, ettei yritykseen työsuhteessa olevan lakimiehen ja yrityksen johdon välinen kirjeenvaihto nauttinut luottamuksellisuuden suojaa vaan viestit olivat takavarikoitavissa.\nTästä ratkaisusta ja sitä edeltäneestä EY-tuomioistuimen jo 18.5.1982 antamasta tuomiosta asiassa 155/79, AM & S Europe v. komissio on havaittavissa unionin oikeuden asettavan erityisiä ja tiukkojakin vaatimuksia asianajajan ja päämiehen yhteydenpidon luottamuksellisuudelle. Oletettavaa on, että Euroopassa taloudellisiin ja kilpailuoikeudellisiin tilanteisiin liittyvät luottamuksellisuussäännöt ja oikeuskäytäntö kehittyvät EU-tuomioistuimen ratkaisuilla, kun taas rikosasioissa suuntaa näyttää EIT.\nRuotsin korkein oikeus on 4.3.2010 antanut ratkaisun Ö 2144-09 asianajosalaisuuden piiriin mahdollisesti kuuluvien asiakirjojen takavarikosta tilanteessa, jossa asianajaja itse on epäiltynä rikoksesta.\nRuotsin oikeudenkäymiskaaren 36 luvun 5 §:n mukaan todistamiskielto koskee asianajajia kaikesta, mitä he ovat asiakassuhteessa saaneet tietää. Suomessa suoja koskee vain oikeudenkäyntiasiamiehen tai avustajan tehtävässä syntyneitä tietoja. Ruotsin korkeimman oikeuden ratkaisemassa tapauksessa katsottiin, että asianajajan toimiminen yrityksen hallituksen jäsenenä oli asianajotoimintaa, johon soveltui todistamiskielto.\nLaillisuusvalvojien ratkaisuja Suomesta\nSuomessa ratkaisukäytäntö oikeudellisten palveluiden luottamuksellisuudesta muodostuu pitkälti laillisuusvalvojien yksittäisiin kanteluihin antamista ratkaisuista. Nämä tapaukset keskittyvät vapautensa menettäneiden rikoksesta epäiltyjen kohteluun.\nSuomessa tutkintavankeuslaki säätää neuvotteluista avustajan kanssa 9 luvun 1 §:ssä: ”Tutkintavangilla on kuitenkin aina oikeus ilman aiheetonta viivytystä tavata 8 luvun 4 §:ssä tarkoitettu asiamiehensä…tutkintavangin ja 8 luvun 4 §:ssä tarkoitetun asiamiehen tapaamista ei saa valvoa, ellei ole perusteltua syytä epäillä, että tapaamisessa rikottaisiin tätä lakia taikka sen nojalla annettuja säännöksiä tai määräyksiä.” Laki säätää myös kirjesalaisuudesta 8 luvun 4 §:ssä: ”Tutkintavangin asianajajalleen tai muulle oikeudenkäymiskaaren 15 luvun 2 §:n 1 tai 2 momentissa tarkoitetulle oikeudenkäyntiasiamiehelle tai -avustajalle osoittamaa kirjettä tai muuta postilähetystä ei saa tarkastaa eikä lukea. Tutkintavangille saapunut kirje tai muu postilähetys, jonka kirjekuoresta tai muutoin käy luotettavasti ilmi, että kirjeen lähettäjä on 1 momentissa tarkoitettu asiamies, saadaan vain tutkintavangin läsnä ollessa avata ja sen sisältö tarkastaa lähetyksen sisältämää viestiä lukematta, jos on syytä epäillä, että kirje sisältää 5 luvun 1 §:n 1 tai 2 momentissa tarkoitettuja aineita tai esineitä. Tarkastuksessa noudatetaan muutoin, mitä 1 §:n 4 momentissa säädetään.” Poliisin säilyttämien kohtelusta annetussa ns. putkalaissa (841/2006) on säännökset pidätettyjen ja kiinniotettujen osalta. Oleellinen ero on siinä, että tutkintavankeuslaissa kielletään avustajan tapaamisen valvonta, kun taas putkalain mukaan valvomaton tapaaminen avustajan kanssa ”voidaan sallia”. Valvonta ei saa kuitenkaan putkalainkaan mukaan tarkoittaa tapaamisen kuuntelemista.\nApulaisoikeusasiamies Ilkka Rautio on päätöksessään 7.3.2002 (2189/4/00) arvostellut poliisin menettelyä nuoren epäillyn kohtelussa. Asianajaja A kertoo 5.10.2000 eduskunnan oikeusasiamiehelle osoittamassaan kantelukirjoituksessa, että 16-vuotiaan B.n äiti pyysi häntä avustamaan esitutkinnassa pidätettynä ollutta poikaansa. Asianajaja A otti yhteyttä asian tutkijaan ja saapui Vantaan kihlakunnan poliisilaitokselle B:n seuraavaan kuulusteluun. A arvostelee sitä, että hänen ei pyynnöstä huolimatta sallittu ennen kuulustelua neuvotella B:n kanssa kahden kesken.\nRautio totesi, että oikeus käyttää avustajaa on yksi esitutkinnan keskeisiä periaatteita. Tämän oikeuden rajoittamista tarkoittavia säännöksiä ei tule tulkita laajentavasti ja sen rajoittamista tarkoittavien ratkaisujen tulee perustua kunkin yksittäistapauksen erityispiirteiden huolelliseen punnintaan. Hän ei pitänyt tehtyä ratkaisua perusteltuna. Pelkästään se, että toinen epäilty oli hankkinut asianajajan B:n avustajaksi, ei Raution käsityksen mukaan anna lain edellyttämää perusteltua aihetta epäillä väärinkäytöksiä varsinkin, kun otetaan huomioon, että kysymys oli pidätettynä olleen 16-vuotiaan B:n äidistä. Ei myöskään voida säännönmukaisesti lähteä siitä, että pidätetyn ei sallita tavata avustajaansa kahden kesken vain sen vuoksi, että pelätään avustajan voivan välittää kanssaepäillyiltä saatuja tietoja. Väärinkäytösepäily tulee pystyä perustelemaan kussakin yksittäistapauksessa esille tulleilla epäilyä tukevilla konkreettisilla tosiseikoilla.\nApulaisoikeusasiamies Ilkka Rautio on päätöksessään 1.11.2001 (Dnro 1841/2/00) todennut ongelmaksi sen, että vankiloissa vangit joutuvat soittamaan asianajajalleen vartijan läsnä ollessa. Rautio totesi, ettei vankeusvangin ja hänen asianajajansa/yleisen oikeusavustajansa puhelusta ei saa kuunnella edes vangin osuutta. Muissakin tapauksissa edes vangin osuuden kuuleminen puhelusta edellyttää samojen vaatimusten täyttymistä kuin varsinainen puhelinkuuntelukin.\nApulaisoikeusasiamies Ilkka Rautio on 21.10.2003 (Dnro 200/4/01) arvioinut tilannetta, jossa poliisi on telekuunteluluvan perusteella kuunnellut asianajajan puhelinkeskustelua päämiehensä rikoskumppaniksi epäillyn henkilön kanssa, jonka puhelin oli kuuntelussa. Kuuntelukielto on laissa ilmaistu Raution mukaan hyvin kapeasti: sanamuodon mukaan kysymys olisi vain epäillyn oikeudenkäyntiavustajasta. Toisaalta kielto koskee (käytännön syistä ks. HE 22/1994 s.18) kaikkea epäillyn ja oikeudenkäyntiavustajan välistä puhelinkeskustelua. Sitä ei siis ole rajattu vain siihen, "mitä päämies on hänelle asian ajamista varten uskonut", kuten todistamiskielto oikeudenkäymiskaari 17 luku 23 §:n mukaan määräytyy. Raution mukaan on varmasti ongelmallista se, miten voidaan arvioida, että kysymys on epäillyn avustajasta ja milloin tällainen avustajasuhde syntyy. ”Voidaan myös kysyä, miten olisi suhtauduttava siihen, että telekuunneltu epäilty keskustelee esimerkiksi kanssaepäiltynsä oikeusavustajan kanssa muun kuin oman asiansa asianajosalaisuuden piiriin kuuluvista asioista.” Rautio viittasi Pasi Pölösen esittämään näkemykseen, että normaalitilanteissa (ts. kun avustaja itse ei ole epäilty) tulisi lähteä siitä, että jos puheluun ylipäätään vastaa joku asianajo-, lakiasiain-, tai oikeusaputoimisto, kuuntelu tulisi heti päättää (Pölönen: Juhlakirja Jyrki Virolainen s. 377). Rautio yhtyy Pölösen näkemykseen siinä, että tulkinta menee kieltämättä yli lain sanamuodon, mutta kuuntelukielto on yleisesti voimassa epäillyn ja (ylipäätään jonkun) papin tai lääkärin välisissä suhteissa. Pölönen pitää epäjohdonmukaisena, että asianajosalaisuus, joka mm. asiakirjan takavarikossa ja henkilötodistelussa on yleisesti suojattu, olisi kuuntelupakkokeinojen osalta rajattu vain epäillyn ja hänen avustajansa väliseen suhteeseen. Kuuntelukieltoa koskevan PKL 5a luvun 10 §:n muotoilu ei ole Raution mukaan onnistunut, kun otetaan huomioon asianajosalaisuuden merkitys ja se, miten sitä muualla lainsäädännössä suojataan. Kuuntelukielto voi paperilla vaikuttaa tiukalta, mutta suojan pitäisi nimenomaan käytännössä olla kattava. Tätä vaatimusta nykyinen kuuntelukieltosäännös ei Raution mielestä täytä: poliisin sinänsä lainmukainen toiminta voi tuottaa heille asianajosalaisuuden piiriin kuuluvaa tietoa.\nApulaisoikeusasiamies Jukka Lindstedt on 29.3.2007 (Dnro 3073/4/06) arvostellut Vantaan poliisivankilan menettelyä kun avustajan vangitulle päämiehelleen lähettämät kirjeet ovat viivästyneet enimmillään 16 vuorokautta. Ongelmalliseksi osoittautui tuossakin tapauksessa se, että rikosta tutki eri poliisiyksikkö kuin se, joka vastasi tutkintavangin säilyttämisestä. Tapaus ei ole ainoa, jossa poliisivankilaan saapunut vangin kirje jää odottamaan, kunnes jutun tutkija sattuu käymään paikalla tarkastamassa voiko kirjeen toimittaa perille.\nApulaisoikeusasiamies Petri Jääskeläinen arvosteli 15.12.2008 (Dnro 1197/4/07) useita poliisivankiloita, koska niissä oli avustajan ja vapautensa menettäneen päämiehen tapaamiset toteutettu lasin läpi eri huoneista, mikä lain mukaan on erityisvalvottu tapaaminen, vaikka tapaamiset pitäisi toteuttaa valvomattomana. Hän arvosteli Riihimäen vankilan menettelyä samasta syystä ratkaisussaan 25.8.2008 (Dnro 531/4/07).\nApulaisoikeusasiamies Jukka Lindstedt on 18.1.2007 (Dnro 2570/4/05) antanut huomautuksen komisariolle, joka oli määrännyt yhteydenpitokiellon tutkintavangin ja tuomioistuimen hänelle määräämän puolustajan välille. Komisarion mukaan jutun oikeudenkäyntiaineisto oli tuomioistuimen päätöksellä määrätty salassa pidettäväksi. Tästä huolimatta A oli päämiehensä pyynnöstä ottanut yhteyttä erääseen toiseen jutussa epäiltynä olleeseen henkilöön. Komisarion mukaan A:n yhteydenpito toiseen epäiltyyn vaikeutti asian esitutkintaa. Komisario kertoo selvityksessään, että A:n yhteydenotto liittyi eräisiin tämän päämiehen anastamiksi epäiltyihin, takavarikoituihin tauluihin. A oli komisarion mukaan kehottanut kanssaepäiltyä noutamaan taulut itselleen, "koska on ne maksanutkin". Komisario katsoo, että hän olisi voinut esitutkintalain 45 §:n nojalla kieltää A:ta kokonaan toimimasta asiassa avustajana, koska A:n epäiltiin toimineen kyseisten säännösten vastaisesti välittämällä tietoa toiselle epäillylle. Kantelussaan A kertoi päämiehensä kertoneen 17.8.2005 järjestetyssä kuulustelussa, että takavarikoidut taulut kuuluivat kanssaepäillylle, johon A otti kuulustelun jälkeen yhteyttä kertoen, että taulujen takavarikkoasiaa käsitellään käräjäoikeudessa 29.8.2005 ja käsittelyyn voi osallistua myös esineiden oikea omistaja. Vastineessaan A kertoo olleensa yhteydessä mainittuun kanssaepäiltyyn ja pyytänyt tätä ottamaan yhteyden tutkinnanjohtajaan taulujen omistusoikeuden selvittämiseksi. Lindstedt totesi, että saatujen selvitysten perusteella asiassa ei ole ollut perusteltua syytä epäillä A:n syyllistyneen tutkittavaan tai siihen välittömästi liittyvään rikokseen. Ja vaikka näin olisikin, komisarion määräämä "väliaikainen yhteydenpitokielto" ei ole lainmukainen reaktio tilanteeseen. Komisarion menettelyä arvioitaessa on Lindstedtin mukaan otettava huomioon, että oikeus avustajan käyttöön on edellä kerrotuin tavoin oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin tärkeimpiä periaatteita, jolloin kaikkiin tämän oikeuden rajoituksiin tulee suhtautua varovasti.\nApulaisoikeusasiamies Jukka Lindstedt arvosteli 22.12.2005 (Dnro 83/4/04) antamassaan päätöksessä, paitsi poliisin menettelyä myös puutteellista lainsäädäntöä. Kyseessä oli vankeusvangin avustajan tapaamisen tekninen kuuntelu. Päätöksessä hän toteaa, että selvityksessä vedotusta korkeimman oikeuden ennakkoratkaisusta 2003:119 ei mielestäni voi johtaa poliisille oikeutta suorittaa epäillyn avustajan keskusteluiden seulontaa sellaisiin, joita voi ja ei voi kuunnella. Sanottu ratkaisu koski muutenkin luonteeltaan erilaista pakkokeinoa eli takavarikkoa ja vielä sikäli rajattua tilannetta, että takavarikoiduilla asiakirjoilla ei riidattomasti ollut mitään liityntää vireillä olevaan rikosasiaan (kyse oli aikaisempaan oikeudelliseen neuvonantotoimintaan liittyneistä asiakirjoista). Ratkaisu osoitti ensisijaisesti sen, että asianajosalaisuus ei ole rajoittamaton sisällöllisessä suhteessa. Ratkaisulla ei kuitenkaan nähdäkseni tarkoitettu mitenkään kaventaa rikoksesta epäillylle kuuluvaa oikeutta luottamukselliseen yhteydenpitoon avustajansa kanssa asianajollisissa kysymyksissä.\nEdellä selostettu otos oikeusasiamiesten ratkaisuista osoittaa, että vapautensa menettäneen rikoksesta epäillyn ja hänen avustajansa luottamuksellisessa yhteydenpidossa on Suomessa ilmennyt jatkuvasti ongelmia. Ongelma on osin jopa rakenteellinen, koska poliisin uusiakaan tiloja ei ole varustettu lakisääteisiin tapaamisiin sopivasti.\nRatkaisut ja harvat tuomioistuimeen päätyneet tapaukset osoittavat poliisilla olevan tarve tulkita kaikissa suhteissa supistavasti säännöksiä avustajan tapaamisista, yhteydenpidosta ja niiden luottamuksellisuudesta. Tässä suhteessa tuleva esitutkintalaki tuonee ainakin jossain määrin parannusta käytäntöihin. Hallituksen esityksessä HE 222/2010 todetaan, että oikeutta käyttää avustajaa esitutkinnassa koskevia säännöksiä muutettaisiin niin, että asianosaiselle olisi ennen hänen kuulemistaan kirjallisesti ilmoitettava mainitusta oikeudesta, jollei asia ole suppeassa esitutkinnassa käsiteltävä. Rikoksesta epäillylle oikeudesta olisi kirjallisesti ilmoitettava viipymättä, kun hän menettää vapautensa kiinniottamisen, pidättämisen tai vangitsemisen yhteydessä. Esitutkintaviranomaisen olisi muutenkin selvitettävään rikokseen, rikoksen selvittämiseen ja asianosaisen henkilöön liittyvät seikat huomioon ottaen huolehdittava siitä, että asianosaisen oikeus käyttää avustajaa tosiasiallisesti toteutuu hänen sitä halutessaan. Tutkinnanjohtajan tai virallisen syyttäjän olisi tehtävä tuomioistuimelle esitys avustajan määräämisestä rikoksesta epäillylle, kun siihen on aihetta oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 2 luvun 1 §:n 3 momentin nojalla. Esitutkintaviranomaisen olisi myös huolehdittava siitä, että epäillyn ja hänen avustajansa yhteydenpidon luottamuksellisuus turvataan. Eduskunta on esityksen tältä osin hyväksynyt, mutta tätä kirjoitettaessa uusi pakkokeinolaki on vielä vahvistamatta.\nIhmisoikeustuomioistuimen näkemys yksittäisissä tapauksissa – valittajana asianajajan asiakas\nArtico-tapauksessa EIT korosti, että puolustuksen oikeudet ovat johdettavissa oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin (fair trial), joka on merkittävässä asemassa demokraattisessa yhteiskunnassa. Oikeuksien turvaaminen ei saa olla teoreettista ja näennäistä, vaan käytännöllistä ja tehokasta. Jos oikeusavustaja on estynyt tai jos hän ei huolehdi tehtävistään, viranomaisen on, saatuaan siitä tiedon, joko määrättävä avustajan sijaan toinen henkilö tai saatettava hänet täyttämään velvollisuutensa. EIT totesi, ettei Artico ollut saanut riittävän tehokasta oikeusapua, vaikka hän oli ollut varaton ja oikeusturvan tarve olisi edellyttänyt oikeusavun myöntämistä. EIT viittasi useihin eri seikkoihin, joiden perusteella oikeusavun tarve oli ollut olemassa. Erityisesti EIT kiinnitti huomiota siihen, että pätevä avustaja olisi voinut selventää ja painottaa asianmukaisesti Articon esittämiä näkökohtia. Lisäksi vain lakimiesavustajalla olisi Italian lain mukaan ollut oikeus vastata virallisen syyttäjän esityksiin vaatimalla suullista käsittelyä kyseisessä tuomioistuimessa, jossa menettely muutoin oli kirjallinen.\nMyös Campbell ja Fell –tapauksessa (28.6.1984) ihmisoikeustuomioistuin totesi, että este neuvotella asianajajan kanssa vireille pantavasta oikeudenkäynnistä voi rikkoa jokaiselle kuuluvaa oikeutta saada asiansa tuomioistuimen käsittelyyn.\nRuumiinvammaan liittyvissä asioissa oikeusavun pikainen saanti oli tärkeää muun muassa todistelusyistä. Jopa tilapäinen este saattoi loukata EIS:ta. Asiassa ei ollut merkitystä sillä, että kotimaista lainsäädäntöä oli sittemmin uudistettu. Asiassa oli siten rikottu EIS 6 artiklan 1 kohtaa. Fellin kohdalta pääsyä tuomioistuimeen oli loukattu myös, kun häneltä oli kahden kuukauden ajan evätty lupa neuvotella oikeusavustajansa kanssa luottamuksellisesti vartijoiden kuulematta keskustelua. Asiaan ei vaikuttanut se, että Fell oli vaaralliseksi luokiteltu vanki. Lisäksi oli rikottu 8 artiklan mukaista kirjeenvaihdon suojaa, koska asian sisäistä tutkimista koskeva vaatimus oli ollut omiaan estämään kaiken kirjeenvaihdon valittajien ja heidän avustajiensa välillä.\nEIT totesi, ettei EIS tosin nimenomaisesti turvaa pidätetyn oikeutta vapaasti neuvotella avustajansa kanssa. Tuo oikeus on kuitenkin mainittu Euroopan Neuvoston ministerineuvoston päätökseen (73) 5 liittyvissä pidätettyjen kohtelun vähimmäisehtoja koskevissa ohjeissa, joiden mukaan pidätetyn on saatava ottaa vastaan asianajajansa puolustuksen valmistelutarkoituksessa tekemiä vierailuja.\nVankien kirjeitä voidaan EIT:n mukaan avata vain, jos on perusteltua syytä epäillä niiden sisältävän jotain luvatonta, jota ei ole voitu normaalein tarkastusmenetelmin muutoin havaita. Tällöinkin tulee kirje vain avata eikä sitä saa lukea. Kirjeen lukematta jääminen tulisi voida kohtuudella varmistaa esim. avaamalla kirjeenvaihto vangin läsnä ollessa. Vangin ja hänen asianajajansa kirjeenvaihdon lukeminen on sallittua vain poikkeuksellisesti, jos viranomaisilla on perusteltu syy epäillä, että kirjeenvaihdon suojaa väärinkäytetään siten, että kirjeen sisältö vaarantaa vankilan turvallisuutta tai on muutoin luonteeltaan rikollista. "Perusteltu syy" tarkoittaa tässä yhteydessä sitä, että on olemassa sellaisia seikkoja tai tietoja, jotka saisivat puolueettoman tarkkailijan vakuuttumaan siitä, että mahdollisuutta luottamukselliseen tietojenvaihtoon väärinkäytetään.\nMagee v. UK -tapauksessa (6.6.2000) EIT totesi, että vankeusolojen ankaruudella ja ulkopuolisten yhteyksien katkaisulla oli tarkoitettu painostaa valittajaa psykologisesti ja saada murretuksi hänen päättäväisyytensä, jota hän ehkä oli osoittanut vankeutensa alussa pysymällä vaiti. Näihin seikkoihin nähden EIT katsoi, että hänelle olisi tullut antaa tilaisuus tavata asianajajaa kuulustelujen alkuvaiheissa vastapainona pelottavalle ilmapiirille, joka oli erityisesti suunniteltu hänen tahtonsa lannistamiseen ja siihen, että hän uskoutuisi kuulustelijoilleen. Valittajalle annettu varoitus vaitiolon seurauksista oli lisännyt hänen suojattomuuttaan ensimmäisen pidätyspäivän lakkaamatta toistuneita kuulusteluja vastaan. EIT katsoi, että tapauksessa oli menetelty syytetyn oikeuksien kanssa yhteensopimattomalla tavalla, kun asianajajan tapaaminen oli evätty niin pitkäksi aikaa tilanteessa, jossa puolustuksen oikeuksia oli peruuttamattomasti vahingoitettu.\nÖcalanin tapauksen siirtyi EIT:n suuren jaoston käsittelyyn, jossa asia ratkaistiin 12.5.2005. Suuri jaosto ei havainnut syytä poiketa jaoston toteamuksesta, jonka mukaan valittajan oikeuksia syytettynä oli loukattu, kun hän ei ollut voinut saada asianajajaa säilöönottonsa aikana. Myös neuvottelujen luottamuksellisuuden oalta suuri jaosto yhtyi jaoston näkemykseen. Suuri jaosto pani merkille, että kahden ensimmäisen tapaamisen välillä oli kulunut noin kaksi viikkoa ja sen jälkeen tapaamiset oli rajoitettu kahteen yhden tunnin pituiseen kertaan viikossa. EIT ei havainnut syytä poiketa jaoston toteamuksista. Rajoituksilla oli vaikeutettu puolustuksen valmistelua.\nSmirnov v. Venäjä tapauksessa (7.5.2007) oli kyse kotietsinnästä ja takavarikosta asianajajan kotona. Tutkija löysi ja takavarikoi yli 20 asiakirjaa, jotka valittajan mukaan olivat hänen omiaan. Myös valittajan tietokoneen keskusyksikkö takavarikoitiin. Valittaja vastusti sen takavarikointia. Takavarikoituihin asiakirjoihin sisältyi mm. S:n antama asianajovaltakirja ja otteita valittajan muistiosta eräässä jutussa. EIT totesi, ettei valittajaa ollut epäilty rikoksesta. Hän oli jättänyt EIT:lle asiakirjoja, joiden mukaan hän oli edustanut eri aikoina neljää henkilöä, joita asianomainen rikostutkinta koski. Etsintämääräys oli annettu siihen liittyen.\nNäissä oloissa EIT piti erityisen huolestuttavana sitä, että etsinnästä päätettäessä ei ollut annettu mitään määräyksiä asianajajan tehtäviin liittyvän luottamuksellisen aineiston salassapidon suhteen. Määräys oli sanamuodoltaan erittäin väljä. Se koski rajoituksitta kaikkea aineistoa, jolla oli merkitystä tutkinnalle. Poliisi oli ottanut sen lisäksi valittajan henkilökohtaisen muistivihon, tietokoneen keskusyksikön ja muuta aineistoa, kuten tutkintaan liittymättömässä riitajutussa annetun valtakirjan ja toisessa jutussa laaditun muistion. Mitään takeita ei ollut luottamuksellisen aineiston salassapidon turvaamisesta. Esimerkiski ei ollut kielletty ottamasta salassa pidettävää aineistoa tai määrätty, että etsintää valvoisi riippumaton tarkkailija, joka voisi itsenäisesti päättää siitä, mitä asiakirjoja salassapito koski. Ottaen huomioon sen aineiston, jota oli tarkastettu ja takavarikoitu, EIT katsoi, että etsintää oli pidettävä suhteettomana toimenpiteenä sen tavoitteista riippumatta. Asianajajan tehtäviin liittyvään luottamukselliseen aineistoon puuttumisella saattoi olla vaikutuksia oikeudenhoitoon ja siten EIS 6 artiklan takaamiin oikeuksiin. Lausumansa valossa EIT katsoi, etteivät toimenpiteet olleet välttämättömiä ja että EIS 8 artiklaa oli rikottu.\nIliya Stefanov v. Bulgaria –tapauksessa (22.5.2008) oli myös kysymys kotietsinnästä asianajajan luona. Valittajan väitettiin laatineen asiakirjoja, jotka eräs henkilö oli pakotettu allekirjoittamaan hänen toimistossaan. Kotietsintää koskevassa poliisin hakemuksessa tai siihen annetussa päätöksessä ei kuitenkaan ollut yksilöity, mitä esineitä tai asiakirjoja olisi voinut odottaa löytyvän valittajan toimistolta tai miten ne olisivat relevantteja tutkinnan kannalta. Päätöksessä ei myöskään ollut lainkaan käsitelty asianajajan salassa pidettävän aineiston takavarikointia. EIT:n oikeuskäytännön mukaan etsintämääräykset tuli laatia siinä määrin kuin se oli käytännössä mahdollista siten, että puuttuminen pysyi kohtuullisissa rajoissa. Tämä oli sitäkin tärkeämpää silloin, kun etsintä toimitettiin asianajotoimistossa, jossa yleensä oli aineistoa, jota asianajajan tuli pitää salassa. Näin ollen käsillä olevassa tapauksessa lupa oli annettu liian väljin ilmaisuin eikä puuttumista valittajan oikeuksiin ja velvollisuuksiin ollut kyetty minimoimaan riittävästi. Tosin luvan sisällön tarkentaminen saattoi kiireellisissä tapauksissa olla vaikeaa. Toisaalta poliisi oli jo ennen hakemuksen tekemistä sinetöinyt valittajan toimiston, jolloin todisteiden hävittämisen vaara oli vältetty. EIT:n mielestä päätöksen tarkempi muotoilu ei käsillä olevassa tapauksessa olisi ollut kohtuutonta.\nEIT totesi edelleen, että etsintämääräyksen väljä sisältö oli heijastunut myös etsinnän toimittamiseen. Vaikka mikään ei osoittanut, että salassa pidettävään aineistoon olisi puututtu, poliisi oli kuitenkin takavarikoinut valittajan tietokoneen kokonaisuudessaan ja kaikkine päätelaitteineen sekä kaikki toimistolta löydetyt levykkeet. Kun valittaja oli ilmeisesti käyttänyt tietokonetta työssään, oli luonnollista otaksua, että sen kovalevyllä kuten myös levykkeillä oli aineistoa, jota hänen salassapitovelvollisuutensa oli voinut koskea. Näissä oloissa EIT katsoi, että etsinnällä oli puututtu valittajan salassapitovelvollisuuteen kohtuuttomalla tavalla.\nEuroopassa laajoja uudistuksia ja vilkasta keskustelua on aiheuttanut suuren jaoston ratkaisema Salduz v. Turkki –tapaus (27.11.2008).\nVuonna 1984 syntynyt valittaja pidätettiin toukokuussa 2001 sen jälkeen, kun hänen epäiltiin osallistuneen lainvastaiseen mielenosoitukseen tukeakseen kiellettyä järjestöä PKK:ta (Kurdistanin työväen puolue). Lisäksi hänen ilmoitettiin ripustaneen kielletyn julisteen tietylle sillalle. Hänet vietiin pidätystään seuranneena päivänä sairaalaan. Lääkärinlausunnon mukaan hänen kehollaan ei ollut jälkiä pahoinpitelystä. Samana päivänä häntä kuulusteltiin ilman asianajajaa. Hän myönsi kuuluvansa Kansandemokraattisen puolueen nuoriso-osastoon ja hän ilmoitti sen useiden toimihenkilöiden nimet. Hän itse vastasi julkaisutoiminnasta tietyllä alueella. Hän oli myös jakanut tehtäviä muille nuoriso-osaston jäsenille. Hän oli osallistunut kyseiseen puolueensa järjestämään mielenosoitukseen osoittaakseen tukeaan PKK:n vangitulle johtajalle Öcalanille. Paikalla oli ollut noin 60 mielenosoittajaa, jotka olivat huutaneet iskulauseita. Hän oli ripustanut sillalle julisteen, johon oli kirjoitettu käsin "Kauan eläköön johtajamme". Poliisin rikostutkimuslaboratorion lausunnon mukaan valittajan käsialassa ja julisteen kirjoituksessa oli tiettyjä samankaltaisuuksia mutta ei voitu selvittää, oliko valittaja kirjoittanut sen. Myöhemmin kuulustelupäivänä lääkäri tutki valittajaa uudelleen, mutta ei havainnut pahoinpitelyjälkiä hänen kehollaan. Hänet vietiin syyttäjänvirastoon ja sen jälkeen oikeuteen. Hän totesi syyttäjälle, että hän ei kuulunut mihinkään poliittiseen puolueeseen, mutta oli osallistunut joihinkin Kansandemokraattisen puolueen toimintoihin. Hän peruutti poliisitutkinnassa antamiaan lausumia kiistäen julisteen tekemisen ja osallistumisensa kyseiseen mielenosoitukseen. Hän kertoi olleensa vain tapaamassa ystäväänsä, kun hänet oli pidätetty. Oikeudessa hän väitti, että tutkintapöytäkirjaan merkityt lausumat oli saatu häneltä, kun häntä oli pahoinpidelty ja solvattu poliisilaitoksella. Hän ei ollut osallistunut mihinkään laittomaan toimintaan. Hän oli ollut tapaamassa ystäväänsä eikä hän ollut kuulunut ryhmään, joka oli huutanut iskulauseita. Kuulustelun jälkeen tutkintatuomari vangitsi hänet teon laadun ja saadun selvityksen perusteella. Sen jälkeen hän sai tavata asianajajaa.\nEIT totesi, että esitutkinnalla on tärkeä merkitys rikosjutun valmistelun kannalta, koska tuolloin kerätty näyttö määräsi ne puitteet, joissa syytteessä ilmoitettua tekoa harkitaan oikeudenkäynnissä. Siten EIS 6 artikla edellytti normaalisti, että syytetyllä on oikeus asianajajaan jo poliisikuulustelujen alkuvaiheissa. Syytetty on usein erityisen suojattomassa asemassa juuri prosessin tuossa vaiheessa. Hänen asemaansa pahensi se, että rikosprosessimenettely on tullut entistä monimutkaisemmaksi varsinkin todisteiden keräämisen ja käytön kohdalta. Tuota suojattomuutta voitiin useimmissa tapauksissa kompensoida riittävästi asianajajan avulla. Asianajajan tehtävänä oli mm. huolehtia siitä, että syytetty ei joutunut myötävaikuttamaan oman syyllisyytensä selvittämiseen. Syyttäjän oli näytettävä syyte toteen turvautumatta näyttöön, joka oli saatu käyttämällä syytetyn tahtoon vaikuttavaa pakkoa tai painostusta. Siten varhainen mahdollisuus asianajajan saamiseen kuului tärkeisiin prosessuaalisiin takeisiin. Sanottu koski varsinkin juttua, jossa henkilöä syytettiin törkeistä rikoksista ja jossa voitiin odottaa ankaraa rangaistusta. Lausumiinsa seikkoihin nähden EIT katsoi, että rikoksesta epäillyllä tulee olla mahdollisuus asianajajan apuun jo heti ensimmäisestä poliisikuulustelusta lukien, paitsi jos osoitettiin, että sellaista mahdollisuutta ei voitu pakottavista syistä antaa. Asianajajan käytön epäämisellä ei kuitenkaan sen perusteluista riippumatta saanut epäasianmukaisesti vaikeuttaa syytetyn EIS 6 artiklan mukaisten oikeuksien käyttöä. Syytetyn sanotuille oikeuksille aiheutuu periaatteessa korjaamatonta vahinkoa, jos tuomiossa nojaudutaan hänen syyllisyyttään osoittaviin lausumiin, joita on annettu ilman asianajajaa toimitetussa poliisikuulustelussa.\nSalduz-tapauksessa ei suoranaisesti mainita luottamuksellisuudesta, mutta se, mistä kyseisessä tapauksessa oli kyse, koski juuri kahdenkeskisen neuvottelun puuttumista päämiehen ja asianajajan kesken ennen kun asiassa annettiin ensimmäinen kuulustelulausuma. Pelkästään asianajajan läsnäolo kuulustelussa ei auta poistamaan niitä ongelmia, jotka tapauksessa todettiin. Asianajajan on voitava neuvotella päämiehensä kanssa ennen kuin kuulustelu alkaa, koska ainakaan Suomessa avustaja ei saa millään tavalla puuttua kuulustelun kulkuun ennen lopussa esitettäviä mahdollisia avustajan lisäkysymyksiä Salduz-tapaus on yksi viimeisten vuosien kommentoidumpia EIT:n ratkaisuja. Monessa maassa on testattu omia käytäntöjä siihen viitaten.\nSuomen korkeimman oikeuden keskeinen asianajosalaisuutta koskeva ennakkopäätös KKO 2003:119, joka on ratkaistu 11 jäsenen vahvennetussa jaostossa, päätyi EIT:n arvioitavaksi ja tuomiossa Sorvisto v. Suomi (13.1.2009) siinä todettiin ihmisoikeusloukkaus. Ratkaisun perustelut ovat pitkälti samanlaiset kuin jäljempänä selostettavassa Sallinen-tapauksessa. Ratkaisujen ero on siinä, että Sorvisto oli asianajajan asiakas ja hänen tapauksessaan kyse oli taloudellisiin asioihin liittyvistä oikeudellisista palveluista. EIT viittasi tässäkin tapauksessa Euroopan neuvoston suositukseen (2000)21, josta voitaneen päätellä EIT katsovan myös oikeudenkäyntiin liittymättömien oikeudellisten palveluiden kuuluvan suosituksen soveltamisalaan. EIT ei kuitenkaan sanallakaan puuttunut siihen, että tapauksessa ei ollut lainkaan kyse tuomioistuinasiasta.\nAsianajajan työn nauttima yleinen suoja viranomaisten puuttumista vastaan – valittajana EIT:ssä asianajaja\nEdellä käsitellyissä EIT:n tapauksissa valituksen oli tehnyt asianajajan asiakas, joka oli tyytymätön tapaan, jolla hänen avustajansa on pystynyt toimimaan. Seuraavissa tapauksissa on kyse ihmisoikeussopimuksen antamasta suojasta asianajajan työlle ja toimistolle. Niissä kaikissa valittajana on ollut asianajaja itse. He ovat ehkä joutuneet rikoksesta epäillyksi ja heihin on kohdistettu erilaisia pakkokeinoja, jotka ovat uhanneet asianajosalaisuuksia.\nNiemietz v. Saksa –tapauksessa (16.12.1992) oli kyse poliisin tekemästä kotietsinnästä asianajotoimistoon.\nAsianajaja G. Niemietz toimi aktiivisesti erään paikallisen poliittisen puolueen työryhmässä ja osa työryhmän postista oli tullut vuoden 1985 loppuun saakka hänen toimistolleen. N oli hoitanut myös puolueen ja työryhmän lakiasioita ammattiaan harjoittaessaan.\nEIT ei kuitenkaan pitänyt hallituksen esittämiä perusteluja vakuuttavina. EIT:n tehtävänä ei ollut spekuloida sitä, missä valittajan ominaisuudessa puhelimia oli kuunneltu, koska hän oli asianajaja ja toimiston kaikkia puhelimia oli kuunneltu. Lisäksi telekuuntelu merkitsi vakavaa puuttumista yksityiselämään ja kirjeenvaihtoon ja sen tuli siten perustua lakiin, jonka on oltava erittäin täsmällinen. Selvät ja yksityiskohtaiset säännöt olivat olennaisia varsinkin, kun saatavilla ollut teknologia kehittyi jatkuvasti.\nEIT ei millään tavoin pyrkinyt väheksymään Sveitsin lain tiettyjä takeita, kuten vaatimusta siitä, että kuuntelu edellytti tuomioistuimen lupaa ja että toimitetusta kuuntelusta oli ilmoitettava asianomaiselle. EIT havaitsi kuitenkin ristiriidan lain selvän sanamuodon ja tässä tapauksessa noudatetun käytännön välillä. Laki suojasi asianajajaa, kun häntä kuunneltiin sivullisena. Oikeuskäytännön ja yleisemminkin hyväksytyn käsityksen mukaan suoja koski vain hänen ja hänen päämiehensä suhdetta. Laissa ei kuitenkaan ollut sanottu selvästi, miten ja millaisin edellytyksin sekä kenen toimesta tuli erottaa se, mikä oli tai mikä ei ollut ominaista päämiehen toimeksiannon täyttämiselle. EIT:n mukaan oli vähintäänkin hämmästyttävää, että sellainen tehtävä annettaisiin postilaitoksen virkamiehelle ilman riippumattoman tuomioistuimen valvontaa, varsinkin kun kysymys oli asianajajan ja hänen päämiehensä välisistä herkistä luottamuksellisista suhteista, jotka koskivat välittömästi puolustuksen oikeuksia. EIT katsoi, ettei Sveitsin laki osoittanut riittävän selvästi viranomaisten harkintavallan alaa taikka sen käytön tapaa eikä valittaja ollut asianajajana saanut oikeusvaltion periaatteiden mukaista vähimmäissuojaa demokraattisessa yhteiskunnassa.\nUusi päätös pantiin täytäntöön vuonna 1999. Tällöin takavarikoitiin vajaat 70 asiakirjaa. Menettely oli seuraava: Takavarikon toimittajat hakivat asiaan liittyvää aineistoa. Kun sellaista katsottiin löytyneen, aineiston tarkasti oikeuskanslerin määräämä asianajaja lausuakseen siitä, oliko se salassapitovelvollisuuden alaista. Kaikki salassa pidettävät asiakirjat annettiin takaisin valittajan asianajajille. Myöhemmin samana vuonna ylempi oikeus katsoi, ettei kumpikaan etsinnästä tehdyistä päätöksistä ollut lainvastainen. Oikeus katsoi, ettei valittajan vaatimus takavarikoitavien asiakirjojen yksilöinnistä perustunut lakiin. Päätösten pätevyys ei riippunut yksilöinnistä, vaan siitä, oliko uskottavia epäilyjä törkeän petoksen tekemisestä ja perusteltua aihetta uskoa, että näyttöä saataisiin toimitiloista.\nEIT pani merkille, että etsintä oli toimitettu tuomarin antaman päätöksen nojalla. Tuomarin oli tullut varmistua siitä, että oli uskottavia syitä epäillä veropetosta ja että etsittävistä tiloista saattoi löytyä näyttöä. Mitä tuli siihen valittajan väitteeseen, että päätös oli annettu vastapuolta kuulematta, EIT totesi, että saattoi olla päteviä perusteita sille, ettei esitetystä etsinnästä annettu etukäteen varoitusta. Tuomarin tutkinta oli merkittävä tae mielivaltaa vastaan myös silloin, kun vastapuolta ei kuultu.\nMitä tuli etsinnän alaan ja erityisesti siihen, että päätöksessä ei ollut mainittu yksityiskohtaisesti niitä esineitä tai henkilöitä, joihin etsintä kohdistui, EIT totesi, että ensimmäinen päätös oli koskenut kaikkea törkeään veropetokseen liittyvää aineistoa. Kuitenkin toisessa päätöksessä oli ollut lista yhtiöistä ja yksilöistä, joita tutkinta koski. Etsintä oli toimitettu tuon päätöksen nojalla, vaikka kotimaisen tuomioistuimen mukaan kumpikin päätös oli ollut lainmukainen.\nTamosius-tapaus on toiminut pitkälti esikuvana, kun eduskunta on hyväksynyt tulevaan pakkokeinolakiin hallituksen esityksessä HE 222/2010 esitetyt säännökset erityisestä kotietsinnästä ja siihen liittyvästä tavasta varmistua takavarikkokiellon noudattamista etsintävaltuutetun, aineiston sinetöinnin ja tuomioistuinkäsittelyn avulla.\nTapauksessa Sallinen ym. v. Suomi (27.9.2005) oli kyse keskusrikospoliisin tekemästä kotietsinnästä asianajotoimistoon ja mm. toimiston tietokoneiden takavarikosta. Valittajina jutussa ovat asianajaja ja useat hänen asiakkaistaan, joiden asiakirjoja poliisit ovat kotietsinnässä tutkineet ja joiden tietoja sisältävät tietokoneet on takavarikoitu. Kyseisillä asiakkailla ei ole tekemistä sen rikosasian kanssa, jonka yhteydessä kotietsintä suoritettiin. Jutussa on kyse paitsi asiakkaiden oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, myös heidän oikeudestaan yksityisyyden suojaan poliisin esim. luettua asianajajan laatimia testamentteja ja perheoikeudellisia asiakirjoja. Tässä tapauksessa oli tiettävästi ensimmäisen kerran valittajina EIT:ssä myös asianajotoimiston ns. viattomat asiakkaat, jotka ovat joutuneet kärsimään toiseen asiakkaaseen kohdistetun rikosepäilyn aiheuttamista pakkokeinoista.\nEIT totesi sopimusta rikotun, koska asianajotoimistossa tapahtuvaa takavarikkoa koskevat lain säännökset Suomessa ovat epäselvät. EIT totesi, että 8 artiklassa käytetty ilmaisu "kun laki sen sallii" edellytti ensinnäkin, että toimenpiteelle tuli olla peruste kotimaisessa laissa. Lisäksi ilmaisulla viitattiin lain laatuun ja asetettiin vaatimus siitä, että lain tuli olla asianomaisen henkilön saatavilla ja tämän tuli kyetä ennakoimaan siitä hänelle johtuvat seuraukset. Lakia EIS 8 artiklan 2 kohdan mielessä ei tullut ymmärtää muodollisessa merkityksessään, vaan ilmaisu tarkoitti lakia aineellisessa mielessä. Kun kysymys oli kirjoitetusta oikeudesta, lailla tarkoitettiin voimassa olevaa säädäntöä sellaisena kuin toimivaltaiset tuomioistuimet olivat tulkinneet sitä.\nLain ennakoitavuuden osalta 8 artiklan 2 kohta edellytti, että lain tuli olla oikeusvaltion periaatteen kanssa yhteensopiva. Kotimaisen lain täytyi suojata yksilöä mielivaltaisilta puuttumisilta EIS 8 artiklan takaamiin oikeuksiin. Siten kotimaisen lain täytyi olla sanamuodoltaan niin selvä, että kansalaiset saivat asianmukaisen osoituksen niistä oloista ja edellytyksistä, joiden vallitessa viranomaiset saivat ryhtyä etsintään ja takavarikointiin.\nEIT pani merkille, että pakkokeinolain 4 luvun 2 §:n 2 kohdan mukaan asiakirjaa ei saanut takavarikoida todisteena, jos voitiin olettaa, että se sisälsi tietoja, joista henkilöä ei saanut kuulla todistajana. Oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 23 §:n mukaan asianajajaa ei saanut kuulla todistajana siitä, mitä hänen päämiehensä oli kertonut hänelle asian ajamista varten. Asianajajalain 5c §:n mukaan asianajaja ei saanut ilman lupaa ilmaista sellaista yksityisen tai perheen salaisuutta taikka liike- tai ammattisalaisuutta, josta hän oli tehtävässään saanut tiedon. EIT piti oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 23 §:n säännöstä epäselvänä. Siinä ei sanottu riittävän selvästi, koskiko asian ajaminen pelkästään asianajajan ja tämän päämiehen suhdetta tietyssä jutussa vaiko heidän suhteitaan yleisesti. EIT viittasi asianajajan yleiseen salassapitovelvollisuuteen ja huomautti myös siitä, että Euroopan Neuvoston ministerikomitean suosituksen (2000/21) mukaan valtioiden tuli ryhtyä kaikkiin tarpeellisiin toimenpiteisiin varmistaakseen asianajajan ja tämän päämiehen suhteen luottamuksellisuuden.\nHallituksen mukaan vakavasta rikoksesta epäiltyä asianajajaa ei voitu kohdella toisin kuin muita epäiltyjä. EIT ei kuitenkin pitänyt tuota perustelua vakuuttavana. Käsillä olevassa tapauksessa oli etsitty, kopioitu ja takavarikoitu tietokoneen kovalevyjä, jotka olivat sisältäneet Sallisen käymää tietojen vaihtoa tutkittavaan rikokseen osallistumattomien päämiestensä kanssa. Vaikka kovalevyt oli palautettu Salliselle, neljännen kovalevyn kopiota oli säilytetty poliisin toimesta sangen pitkän ajan. Etsintä ja takavarikko oli ollut verrattain laajaa ja riippumattoman tai lainkäytöllisen valvonnan puuttuminen herätti erityisesti EIT:n huomiota. Etsintä ja takavarikko edustivat vakavaa puuttumista yksityiselämän, kodin ja kirjeenvaihdon suojaan, minkä vuoksi ne täytyi perustaa lakiin, joka oli erityisen täsmällinen. Selvät yksityiskohtaiset säännöt olivat tuossa suhteessa olennaisia. EIT viittasi vielä apulaisoikeuskanslerin toteamukseen siitä, että asianomaisten säännösten suhde oli jossakin määrin epäselvä.\nYhteenvetona EIT totesi, että etsintä ja takavarikko oli toimeenpantu ilman asianmukaisia oikeudellisia takeita. Vaikka toimenpiteille olikin laissa yleinen perusta, valittajilta oli riistetty se vähimmäissuoja, johon he olivat oikeusvaltion periaatteiden mukaan olleet oikeutettuja, kun ei ollut olemassa säännöksiä, joilla olisi määritelty riittävän tarkoin niitä oloja, joissa etsintä ja takkavarikko voitiin kohdistaa salassa pidettävään aineistoon. Siten laki ei ollut sallinut puuttumista EIS 8 artiklan 2 kohdan mielessä ja EIS 8 artiklaa oli rikottu.\nAsianajosalaisuuksien suoja kannalta on pantava merkille, että Sallisen ohella valittajina olleet hänen asiakkaansa olivat hoidatuttaneet hyvin monenlaisia toimeksiantoja Sallisen toimistossa. EIT ei asettanut eri asemaan asiakkaita riippuen siitä, oliko kyse testamentista, lapsen elatuksesta, verovalituksesta, osituksesta tai ulosottoasiasta. Kaikkien valittajina olleiden asiakkaiden osalta todettiin sopimusloukkaus.\nSamanlaisia perusteluja EIT käytti myös tuomiossa Heino v. Suomi (15.2.2011). Tapauksessa kotietsinnän kohteena oli asianajotoimisto, josta haluttiin saada tietoja asianajajan asiakkaan puolison asioista. Asianajaja tai edes hänen asiakkaansa eivät olleet epäiltynä rikoksesta. Jälleen ihmisoikeustuomioistuin totesi, että lainsäädäntö Suomessa on epäselvä sen suhteen, miten asianajotoimintaan liittyvä takavarikkokielto määritellään. Lisäksi todettiin, että Suomesta puuttuu jälkikäteinen keino, jolla voidaan arvioida paitsi kotietsinnän edellytykset myös se, onko kotietsinnässä toimittamisessa noudatettu lain säännöksiä. Kun tuomioistuimen lupaa ei vaadittu, viranomaisilla oli vapaa harkintavalta etsinnän ja takavarikon asianmukaisuutta ja laajuutta arvioidessaan. Kiireellisissä tapauksissa harkinta jäi yksin etsinnän toimittajalle. Etsintä ja takavarikko muodostivat ihmisoikeustuomioistuimen mielestä olennaisen puuttumisen 8 artiklan takaamiin oikeuksiin. Näille toimenpiteille tuli olla erityisen tarkka peruste laissa. Sääntöjen tuli olla selkeitä ja yksityiskohtaisia ja niissä tuli osoittaa takeita mahdollista väärinkäyttöä ja mielivaltaa vastaan. Etsinnöille asianajotoimistoissa tuli asettaa erityisen tiukkoja vaatimuksia.\nAsianajosalaisuuksien takavarikoimista koskevat säännökset ovat Suomessa edelleen yhtä huonolla tolalla, jota EIT arvosteli ensimmäisen kerran jo tapauksessa Sallinen ym. v. Suomi (27.9.2005), toisen kerran Sorvisto-tapauksessa (13.1.2009) ja kolmannen kerran tapauksessa Heino v. Suomi (15.2.2011). Eduskunta on hyväksynyt osittaisen parannuksen tuovan uuden pakkokeinolain, mutta se tulee voimaan ilmeisesti vasta vuoden 2014 alusta. Pakkokeinolaissa ei kuitenkaan korjattu epäselvyyttä siitä, millaiset asiakirjat ja viestit kuuluvat takavarikko- ja salakuuntelukiellon piiriin. Pakkokeinolaissa vain säädettiin menettelytavasta, jolla tuomioistuin jatkossa ratkaisee kiistan takavarikkokiellon olemassaolosta. Takavarikkokiellon laajuus määriteltäneen oikeusministeriön asettaman oikeudenkäymiskaaren 17 luvun uudistamista valmistelevan toimikunnan työn pohjalta. Toimikunnan määräaika päättyy keväällä 2012.\nMielenkiintoiseen kysymykseen siitä, millaiset toimeksiannot kuuluvat EIT:n mielestä asianajon luottamuksellisuuden piiriin antaa osittaisen vastauksen tapaus Andre and one Other v. Ranska (24.7.2008). Eräs sairaala antoi asianajotoimistolle tehtävän avustaa ja edustaa sitä veroviranomaisen vaatiman tilintarkastuksen yhteydessä. Veroviranomainen pyysi kesäkuussa 2001 verotuslain säännösten nojalla alioikeudelta lupaa kotietsintään ja takavarikkoon epäiltyään sairaalan taholta vilppiä. Oikeus suostui hakemukseen ja antoi luvan sanottuihin toimenpiteisiin erinäisissä paikoissa, joista todennäköisesti voitaisiin löytää näyttöä vilpistä. Lupa koski mm. valittajan asianajotoimistoa sikäli kun siellä oli sairaalalta saatuun toimeksiantosopimukseen liittyen asiakirjoja, jotka osoittaisivat epäiltyä vilppiä. Asianajaja ja hänen toimistoyhtiönsä valittivat EIT:hen.\nEIT:n mielestä asianajotoimistoissa toimitetuilla kotietsinnöillä ja takavarikoilla loukattiin asianajajan ammattisalaisuuden suojaa, johon hänen ja hänen päämiehensä välinen luottamussuhde olennaisesti perustui. Ammattisalaisuuden suoja johtui päämiehen oikeudesta olla myötävaikuttamatta oman syyllisyytensä selvittämiseen, mikä oikeus edellytti, että viranomaiset eivät saaneet nojautua näyttöön, joka oli saatu syytetyn tahtoon kohdistetulla pakolla tai painostuksella. Jos kotimainen laki salli etsinnät ja takavarikot asianajotoimistoissa, niihin tuli välttämättä liittyä erityisiä takeita. EIS ei estänyt asettamasta asianajajille tietyissä tapauksissa velvollisuuksia, jotka saattoivat liittyä heidän ja heidän päämiestensä välisiin suhteisiin. Näin oli asia varsinkin silloin, kun oli uskottavia syitä epäillä asianajajaa osallisuudesta rikokseen tai pyrittäessä torjumaan tiettyjä käytäntöjä. Sellaiset toimenpiteet tuli kuitenkin rajata tiukasti.\nValittajien toimistossa toimitettuun kotietsintään oli liittynyt erityinen menettelytae, koska toimituksessa oli ollut paikalla asianajajayhdistyksen puheenjohtaja. Pöytäkirjassa oli mainittu hänen läsnäolostaan ja siitä, että hän oli pitänyt velvollisuutenaan huomauttaa asianajajan ammattisalaisuuden turvaamisesta. Sanottu ei kuitenkaan ollut estänyt sitä, että toimituksessa oli ollut käsillä toimiston kaikki asiakirjat ja niitä oli takavarikoitu. Takavarikoidut valittajan muistiinpanot olivat riidattomasti asianajajan henkilökohtaisia asiakirjoja, jotka sisältyivät ammattisalaisuuden suojan piiriin. Toimitukseen annettu lupa oli muotoiltu väljästi, joten verovirkamiehet ja poliisit olivat ymmärtäneet saaneensa laajat valtuudet. Toimituksella oli pyritty löytämään näyttöä valittajien päämiehen epäillystä rikoksesta ja käyttämään sitä tätä vastaan. Valittajia ei ollut missään vaiheessa syytetty tai epäilty rikoksesta tai osallisuudesta päämiehensä rikokseen. Siten toimitus oli kohdistettu valittajiin yksinomaan siitä syystä, että veroviranomaisen vaatimassa tilintarkastuksessa oli ilmennyt vaikeuksia ja sen vuoksi oli haluttu löytää asiakirjoja, jotka voisivat vahvistaa sanotut rikosepäilyt. Näissä oloissa EIT piti kotietsintää ja takavarikkoja suhteettomina tavoitteisiinsa nähden. EIS 8 artiklaa oli rikottu.\nAndre-tapaus näyttää tarkoittavan sitä, että asianajajan toimeksiannon liittyminen vain ja ainoastaan asiakkaan tilintarkastuksessa avustamiseen, ei ole rajoittanut miltään osin asianajajan päämiehen oikeutta nauttia luottamuksellisista oikeudellisista palveluista.\nKotietsinnästä asianajajan luona on ollut kyse myös tapauksissa Kolesnichenko v. Venäjä (9.4.2009) ja Xavier Da Silveira v. Ranska (21.1.2010). Niissä on toistettu aiemmissa ratkaisuissa todetut erityisvaatimukset kotietsinnän kohdistuessa asianajajaan. Kummassakin todettiin sopimusloukkaus. Jälkimmäisessä oli kyse asianajajaa koskevien kotietsintäsäädösten soveltumisesta toisesta EU-maasta olevaan ja siellä auktorisoituun asianajajaan.\nEdellä olevat oikeustapaukset osoittavat, että varsinkin rikosasioissa oikeus luottamuksellisen oikeusapuun on pyritty turvaamaan kattavasti. Vain vakavat ja perustellut epäilyt väärinkäytöksistä oikeuttavat puuttumaan asianajajan ja päämiehen neuvotteluihin tai heidän yhteydenpitoonsa. Ongelman muodostaa tilanne, jossa asianajajaankin kohdistetaan epäily. Riita-asioissa oikeus luottamukselliseen yhteydenpitoon asianajajan kanssa ei ole samalla tavalla keskiössä, koska yhteiskunnalla on harvemmin aihetta puuttua yksityisiin riita-asioihin. Valtion vastuulla on kuitenkin se, että on olemassa riittävät keinot, joilla asianajajan ja hänen päämiehensä riita-asioita koskevat neuvottelut ja kirjeenvaihto pysyvät luottamuksellisina ja salassa mm. vastapuolelta. Muussa tapauksessa oikeudenmukainen oikeudenkäynti ei toteudu.\nTulevassa laissa on korjattava nykylaissa oleva ilmeinen epäkohta: luottamuksellisuus näyttäisi sanamuodon mukaan kohdistuvan vain päämiehen oikeudenkäyntiavustajalleen tai –asiamiehelleen uskomiin tietoihin, mutta ei esimerkiksi asianajajan päämiehelleen antamiin neuvoihin ja kommentteihin.\nKysymys siitä, estääkö ihmisoikeussopimus viranomaisia käyttämästä näyttönä asianajajan ja päämiehen luottamuksellista kirjeenvaihtoa tai toimiohjeita oikeudenkäyntien ja tuomioistuinten ulkopuolella, ei ole saanut lopullista ratkaisuaan. Korkein oikeus on asian Suomessa ratkaissut viranomaismyönteisellä tavalla tapauksessa KKO:2003:119, mutta selkeää ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisua aiheesta ei ole ja mainittu ennakkopäätöskin on todettu EIS:n vastaiseksi ja sitä on vaadittu purettavaksi.\nTapauksissa Sallinen ym. v. Suomi ja Sorvisto v. Suomi EIT on tosiasiallisesti antanut suojaa myös sellaisille asianajajan asiakkaille, joiden toimeksiannoissa ei ollut kyse tuomioistuinasioista tai sellaisen valmistelusta. Ratkaisuissa ei kuitenkaan ole nimenomaisesti otettu kantaa suojan laajuuteen. Myös Andre-tapauksessa suojaa annettiin sellaiselle toimeksiannolle, jossa ei ollut kyse tulevasta oikeudenkäynnistä. Campbell ja Fell –tapauksessa (28.6.1984) suojaa on saanut vahingonkorvausoikeutta koskevan riita-asian valmistelu. Samoin myöhemmässä Campbell-tapauksessa (25.3.1992), jossa EIT katsoi, ettei vangin ja asianajajan kirjeenvaihtoa voida luokitella eri luokkiin valvonnan suhteen riippuen kirjeenvaihdon sisällöstä: oliko kyse rikosoikeudenkäynnissä puolustautumisesta vai muusta. Nämä kannanotot luottamuksellisuuden suojan laajuudesta on huomioitava valmisteltavassa laissa.\nTulevassa laissa tulisi määritellä luottamuksellisuuden laajuus selkeästi. Voidaanko esimerkiksi ositusasiassa avustanut asianajaja pakottaa todistamaan siitä, onko päämies pimittänyt omaisuuttaan pesänjakajan johdolla tehdyssä osituksessa? Jos luottamuksellisuus ei tällaiseen toimeksiantoon ulotu, eivät tällaiset päämiehet enää uskoudu asianajajalleen ja tekevät ratkaisunsa ilman riippumattoman ammattilaisen neuvoja. EIS:n 6 artiklan lisäksi asia tulee ratkaista 8 artiklan näkökulmasta: onko demokraattisessa yhteiskunnassa välttämätöntä puuttua tällaiseen luottamussuhteeseen. Tällainen harkinta on aina tapauskohtaista ja suhteellisuuteen perustuvaa, toisin kuin esim. kysymys siitä, tuleeko rikoksesta epäillyn voida neuvotella avustajansa kanssa viranomaisten kuuntelematta. Yhteiskunnalliset syyt puoltavat myös sitä, että testamentit saavat parhaan mahdollisen suojan tietovuotoja vastaan. Ei ole kenenkään etu, että suuristakin omaisuuksista määrätään ilman ammattilaisen apua ja ohjausta.\nYrityksen oman työsuhteisen juristin antamien ohjeiden ja neuvojen luottamuksellisuus viranomaisiin nähden on siis ratkaistu EU-tuomioistuimessa. Asianajajan tulee olla ulkopuolinen ja riippumaton, jotta yhteiskunta antaa suojaa neuvottelun ja kirjeenvaihdon luottamuksellisuudelle.\nSiitä, että EIT toistuvasti viittaa Euroopan neuvoston ministerikomitean suositukseen, jossa suojan piiriin kuuluu myös pelkkä oikeudellinen neuvonta, voitaneen päätellä EIT:llä olevan valmius suojata viranomaisten pakkokeinoilta myös sellaista asianajotoimeksiantoa, joissa ei ole kyse tuomioistuinasiasta tai sellaisen valmistelusta. Tämä tulee ottaa huomioon oikeudenkäymiskaaren 17 lukua uudistettaessa. Tulevassa laissa on otettava selkeä kanta myös tilanteeseen, jossa poliisi päättää kohdistaa epäilyn toisen epäillyn käyttämään asianajajaan. Väistyykö luottamuksellisuuden suoja ja jos väistyy niin miltä osin? Pitäisikö tällöin ”syytä epäillä” -kynnyksen arviointi antaa muun kuin tutkinnanjohtajan tehtäväksi? Entä tilanne, jossa asianajajan epäillään pimittäneen asiakkaiden maksamia palkkioita kirjanpidostaan ja verottajalta? Miten tällaisen rikosepäilyn asianmukainen tutkinta järjestetään, jotta syyttömät asiakkaat eivät joudu kärsimään asianajajan mahdollisesti tekemästä rikoksesta?\nSelkeitä vastauksia ei ole, mutta asiaa ei voida jättää vain yksittäisten rikostutkijoiden ratkaistavaksi. Toisaalta asianajotoimistoista ei saa muodostua vapaasatamia, joihin rikostutkinta ei lainkaan voisi ulottua. Jos näin olisi, olisi suuri houkutus tunkeutua alalle vilpillisessä mielessä.\n Lukijalle tiedoksi, että olen toiminut asianosaisen avustajana tässä kirjoituksessa mainituista oikeustapauksista seuraavissa: KKO:2001:39, KKO:2002:85, Z. v. Suomi, Sallinen ym. v. Suomi, Sorvisto v. Suomi ja Heino v. Suomi. Lisäksi olen ollut varajäsenenä pakkokeinolakia valmistelleessa toimikunnassa ja olen jäsenenä toimikunnassa, joka valmistelee oikeudenkäymiskaaren 17 luvun uudistamista.\n Ks. esim. Pasi Pölönen, Salaisten pakkokeinojen ongelmakohtia. Matkalla pohjoiseen, Juhlakirja Jyrki Virolainen 2003, s.372,\n Laura Ervo, Oikeudenmukainen oikeudenkäynti, 2005 ja Laura Ervo, Oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuusvaatimus - käsikirja lainkäyttäjille, 2008.\n Suomen lainsäädäntö ei suojaa lainkaan testamenttia sen tekijän tahdon vastaiselta julkisuudelta jos testamentin laatimiseen käytetään muun kuin asianajajan palveluita. Asianajajalain 5 c §:n mukaan asianajajalla on rangaistustuhkainen salassapitovelvollisuus, mutta muut lakimiehet voivat rangaistuksetta kertoa laatimistaan asiakirjoista. Myöskään oikeudenkäymiskaari tai pakkokeinolaki eivät rajoita mahdollisuuksia ottaa selvää tällaisen asiakirjan sisällöstä oikeudenkäynnissä tai esitutkinnassa. On selvää, että tulkinta-apua täytyy hakea ihmisoikeussopimuksen 8 artiklasta. Laeissa säädettyjä todistamis- ja takavarikkokieltoja voidaan lisätä ja laajentaa suoraan perustuslain ja ihmisoikeussopimuksen avulla ja perusteella. Sille, ettei asianajajaliittoon kuulumatonta lakimiestä voida rangaista salassapitorikoksesta ei kuitenkaan pelkällä tulkinnalla voida mitään. Tällä hetkellä ei kuitenkaan ole lakia, johon salassapitovelvollisuus voitaisiin lisätä. Oikeusministeriössä päätettiin viime vaalikaudella rajata alaa koskeva uudistus koskemaan vain oikeudenkäynnissä tapahtuvaa avustamista. Ks. laki luvan saaneista oikeudenkäyntiasiamiehistä ja siihen johtanut HE 318/2010. Eduskunta on hyväksynyt lain, mutta sitä ei ole vielä vahvistettu.\nSuuren jaoston ratkaisemassa Mooren v Saksa -tapauksessa (9.7.2009) ihmisoikeustuomioistuin totesi, että vapaudenriistosta päätettäessä 5 (4) artiklan mukaisesti tulee menettelyn täytyi täyttää niin pitkälle kuin se oli meneillään olevan esitutkinnan puitteissa mahdollista EIS 6 artiklan tarjoamat oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin perustakeet.\n Suuren jaoston ratkaisemassa Salduz v. Turkki –tapauksessa (27.11.2008) EIT totesi, että EIT totesi, että EIS 6 artiklaa voitiin sanamuodostaan huolimatta soveltaa myös oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa sikäli kuin sen määräysten noudattamatta jättäminen tuossa vaiheessa olisi omiaan merkittävästi horjuttamaan oikeudenkäynnin oikeudenmukaisuutta. EIS 6 artiklan 3 c)-kohdan takaama oikeus kuuluu EIT:n mukaan oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin kulmakiviin. Toisaalta tarkempien määräysten puuttuessa sopimusvaltiot saavat valita ne keinot, joilla ne panevat tuon kohdan täytäntöön oikeusjärjestelmissään.\n Viittaus löytyy sekä Sallinen ym ja Sorvisto –tuomioista. Yhteensä ihmisoikeustuomioistuimen HUDOC-tietokannasta löytyy 47 osumaa hakusanalle ”(2000)21”, niistä ajallisesti ensimmäinen koskee myös Suomea: tapaus Nikula v. Suomi (21.3.2002).\n Suosituksen taustasta ja merkityksestä Suomessa, ks. Markku Ylönen, Euroopan neuvosto laatimassa suositusta asianajotoimen harjoittamisesta, Juhlajulkaisu Jukka Peltonen 60 vuotta, 1999, s. 393 – 415.\n Olli Wikberg on selostanut yksityiskohtaisesti tapausta artikkelissaan Havaintoja yrityslakimiehenä toimivan asianajajan ja yrityksen välisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden suojasta Euroopan unionin tuomioistuimen Akzo-tapauksen valossa, Defensor Legis 2010/6 s. 869.\n EY-tuomioistuin totesi, että asetuksessa, joka antaa komissiolle oikeuden määrätä tehtäväksi tarkastuksia kilpailun vapauden varmistamiseksi huolehditaan siitä, että puolustautumisoikeuksia voidaan toteuttaa koko laajuudessaan, ja asianajajien ja asiakkaiden välisen kirjeenvaihdon luottamuksellisuuden suojaaminen on näiden oikeuksien tarpeellinen täydennys. Tässä tapauksessa suojan on tuomioistuimen mielestä ollakseen tehokasta katsottava kattavan kaiken kirjeenvaihdon asetuksen nojalla aloitetun sellaisen hallinnollisen menettelyn aloittamisen jälkeen, joka voi johtaa päätökseen perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamisesta tai päätökseen langettaa yritykselle taloudellisia seuraamuksia. Luottamuksellisuus on voitava laajentaa koskemaan myös aiempaa kirjeenvaihtoa, joka on yhteydessä tällaisen menettelyn kohteen kanssa.\n Advokater, ... och deras biträden ... får höras som vittnen om något som i denna deras yrkesutövning har anförtrotts dem eller som de i samband därmed har erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den, till vars förmån tystnadsplikten gäller, samtycker till det.\n Ratkaisussa on mielenkiintoisella tavalla käyty läpi tutkintavankeuslain ja ns. putkalain erilaiseen sisältöön johtanut lainsäädäntöhistoria. Lakivaliokunta oli muuttanut tutkintavankeuslakiesitystä siten, että avustajatapaamiset muuttuisivat valvomattomiksi viikkoa ennen kun sisäasianministeriö antoi esityksen ns. putkalaiksi. Vaikka lakivaliokunta antoi hallintovaliokunnalle lausunnon siitä, ettei avustajatapaamisten pitäisi putkalaissakaan olla valvottuja, ei hallintovaliokunta muuttanut putkalain asianomaista pykälää.\n Euroopan neuvoston alainen kidutuksen ja muun huonon kohtelun vastaisen komitean (CPT) neljässä Suomea koskevassa raportissa on arvosteltu suomalaista käytäntöä, jossa avustaja äärimmäisen harvoin tapaa pidätetyn päämiehensä ensimmäisen vuorokauden aikana. Vuoden 1992 raportissa todettiin: ”valtuuskunnalle kerrottiin, että esitutkintalain määräyksistä huolimatta avustaja on mukana asioiden hoidossa ennen asiakkaan pidättämistä erittäin harvoin. Poliisin lomakkeessa, jonka kiinni otettu täyttää vapaudenriiston alkaessa, ei mainita avustajaa, ja eräät vapaudenriiston kohteeksi joutuneet väittävät, että heille ei ollut kerrottu, että heillä on oikeus avustajaan siinä vaiheessa. Lisäksi eräs valtuuskunnan haastattelema poliisi sanoi, että hän ei yli kuusivuotisen uransa ajalta muistanut ainuttakaan tapausta, jossa avustaja olisi osallistunut asioiden hoitoon ennen kuin asiakas oli pidätetty.” Vuoden 1998 raportin mukaan tilanne ei ole parantunut. CPT suositteli edelleen, että viranomaiset ryhtyvät aiheellisiin toimenpiteisiin huolehtiakseen siitä, että oikeus avustajan käyttämiseen heti kiinniottamisen alusta alkaen sellaisena kuin se taataan esitutkintalain 10 §:ssä toteutetaan täysimääräisenä käytännössä.\nSamanlainen huoli ilmeni myös vuosien 2003 ja 2008 raporteissa. Vuoden 2008 raportissa todetaan: “The information gathered in the course of the 2008 visit suggests that there has been very little progress in this area since the 2003 visit.” Raportit löytyvät verkko-osoitteesta cpt.coe.int\nKs. Markku Fredman, Kidutuksen ja muun huonon kohtelun vastaisen eurooppalaisen komitean Suomea koskeva kertomus, Defensor Legis 1993, s. 451.\n Ks. esim. http://echrblog.blogspot.com/2010/10/scottish-practice-contrary-to-salduz.html. ”The Supreme Court of the United Kingdom has recently issued its decision in the case of Cadder v. H.M. Advocate. It concerns the compatibility of Scottish law with the Salduz v. Turkey judgment of the Grand Chamber of the European Court.\n Asia on ollut kahdesti korkeimman oikeuden tutkittavana: KKO:2001:39 ja KKO:2002:85. Ks. Markku Fredman, Kotietsintä ja takavarikko asianajotoimistossa, Defensor Legis 2002, s. 69, ja Pasi Pölönen, Asianajajan salassapitovelvollisuus asianajotoimistossa suoritettavassa takavarikossa, Defensor Legis 2002, s. 1044.


Kuolevan potilaan ja hänen omaisensa kohtaaminen : Vapaaentoistyöntekijän näkökulma\nSimolin, Tiina; Tarvainen, Saara-Liisa (2009)\nTämän opinnäytetyön tarkoituksena on kuvata vapaaehtoistyöntekijöiden kokemuksia kuolevan potilaan ja hänen omaistensa kohtaamisesta. Tavoitteenamme on tuottaa tietoa ja ymmärrystä, jota voidaan hyödyntää Pirkanmaan Hoitokodilla koulutettaessa vapaaehtoistyöntekijöitä kuolevan potilaan ja omaisten kohtaamiseen.\nKäytimme työssämme kvalitatiivista tutkimusmenetelmää. Aineisto kerättiin kuutena teemahaastatteluna. Haastateltavat toimivat vapaaehtoistyöntekijöinä Pirkanmaan Hoitokodissa. Aineiston analysointi tapahtui sisällön analyysin keinoin.\nVapaaehtoiset kokivat kuolevan potilaan kohtaamisen helpoksi. Ne, jotka pitivät kohtaamista liian haastavana, olivat hakeutuneet Hoitokodilla muihin työtehtäviin, joissa ei ollut välitöntä kontaktia potilaiden kanssa. Potilaan psyykkinen ja fyysinen tila vaikutti vapaaehtoisten kohtaamiskokemukseen. Helpoksi kohtaaminen koettiin konkreettisten askareiden parissa silloin, kun potilas oli psyykkisesti tasapainossa ja orientoitunut. Haastavaksi kohtaaminen koettiin silloin, kun potilas oli kivulias tai levoton. Omaisten kohtaaminen koettiin toverilliseksi vertaistuen antamiseksi. Ajoittain se kuitenkin koettiin potilaiden kohtaamista raskaammaksi.\nJatkossa olisi hyvä kartoittaa keinoja, jotka auttavat vapaaehtoisia selviämään vaikeista kohtaamistilanteista.


TSUPUKKA: PRIMAL RUOKAVALIO\nLainasin kirjastosta kirjan "Tahdomme Elää Terveinä", ystäväni suosituksesta. Kirjan on kirjoittanut Aajonus Vonderplanitz. Terveyshuoleni saavat minut hakemaan apua kaikesta mahdollisesta ja jopa mahdottomasta. On vaikea erottaa humpuukia oikeasta asiasta joten näitä itsehoito-oppaita kannattaa lukea kieli keskellä suuta ja muodostaa omat johtopäätökset.\n"Tahdomme Elää Terveinä" kirja antaa ihan pöyristyttäviä ohjeita sairauksien hoitoon joten lukijan kannattaa ymmärtää, että kirjan neuvot eivät ole lääketieteellisiä ja kirjailija ei ole vastuussa mistään.\nAjatuksia kirja kuitenkin nostattaa.\nSyövän hoitamiseen kirja antaa seuraavia ohjeita:\n- On lakattava syömästä kuumennettua, prosessoitua ja saastunutta ruokaa. Paistettujen ruokien välttäminen on ehdotonta, koska toksiinit ovat paistamisen sivutuotteita.\n- On täytettävä veri ja elimistö raaoilla rasvoilla. Rasvat sitovat itseensä kuolleet solut kuljettaen ne ulos kehosta tai neutralisoi niiden myrkyllisyyttä.\n- On syötävä tuoreita, raakoja sitrushedelmiä tai muita hedelmiä, joista pitää. Hedelmät hajottavat kasvainkudosta.\nVonderplanitz neuvoo myös, että raakarasvat, myös jotkut öljyt, merkitsevät samaa kuin syövän eliminointi.\nSilmälääkärini totesi helmikuussa, että molemmissa silmissäni on alkava harmaakaihi. Tähän kaihivaivaankin "Tahdomme Elää Terveinä" -kirjasta löytyy neuvoja:\nKirjailija toteaa ensiksi, että harmaakaihia esiintyy yleensä yliaktiivisilla ihmisillä, joiden korkea adrenaliinitaso kuluttaa veren ja kehon rasvoja. Silmistäni siis puuttuu täysin hyödylliset rasvat.\nOhjeeksi vaivaani annetaan seuraavaa: 1 -3 rkl kivipuristettua oliiviöljyä päivässä loppuelämän ajan.\nMyös raakaa lohta suositellaan useana päivänä viikossa sekä porkkana ja -punajuurimehua. Tämän edellä mainitsemani ruokavalion pitäisi pysäyttää kaihin eteneminen ja jopa pysäyttää se kokonaan.\nVasemmassa silmässäni on myös hyvänlaatuinen kasvain, joka on ilmeisesti ultraviolettisäteilyn aiheuttama. (Käyttäkää hyvät ihmiset aina auringossa hyviä aurinkolaseja jos haluatte säästyä silmien kasvaimilta ja kaihilta.) Kasvaimeni silmässä on kyllä pienentynyt mutta siihen en ole saanut ohjetta tästä kirjasta vaan terveyskaupasta jossa minulle suositeltiin aprikoosinsiemeniä munasarjasyöpäni päihittämiseksi. Sivutuotteena siemenet ovat näköjään parantaneet silmäänikin. Aprikoosinsiemenet sisältävät B-17 vitamiinia jonka väitetään tappavan syöpäsoluja. Syön aprikoosinsiemeniä joka päivä seitsemän kappaletta sekoitettuna pieneen määrään hunajaa. Syöpäkasvaimet rakastavat makeaa ja näin teelusikallisella hunajaa huijaan kasvainta ottamaan B-17 vitamiinia tuhoutuakseen. Aprikoosinsiemenet maistuvat hennosti syanidille. Vedän tästä johtopäätöksen, että mikäli en kuole syöpään saatan saada syanidimyrkytyksen.\nMunasarjasyöpääni yritän parantaa seleenillä, aprikoosinsiemenillä ja vehnänorasjuomalla. Syyskuussa minulla on seuraava syöpäkontrolli ja edessä uusi leikkaus, mutta uskon lujasti, että parannun kokonaan.\nMikäli sairastat kuppaa kirjan neuvot kannattaa jättää omaan arvoonsa ja hakeutua lääkäriin. En jaksa uskoa, että juoma joka on tehty 18:sta tomaatista, lämmittämättömästä hunajasta ja sitruunanmehusta parantaisi kupan. Tomaattijuomaa pitäisi nauttia kahdeksan päivän ajan. Just joo!\nUsko siirtää vuoria - tosi vahva jätkä!\nTunnisteet: mainonta, omakuva, ruoka, syöpä\nAnonyymi 19. joulukuuta 2014 klo 13.53\nmiten paljon juot vehnänorasmehua päivässä ja onko se auttanut\nTšupukka 19. joulukuuta 2014 klo 23.11\nHyvä kohtalotoverini, otan osaa sairautesi vuoksi ja toivon, että tervehdyt. Vehnäorasmehua sekoitin aamuisin teelusikallisen vesilasiin ja join sen herättyäni tyhjään vatsaan. Ostin myös vahvoja seleenipillereitä mutta olen vaihtanut pillerit parapähkinöihin, jotka sisältävät seleeniä. Syön pähkinöitä päivittäin.\nVehnäoras on tällä erää keittiöstäni loppu. Täytyy varmaan täydentää varastojani.\nUskon kuitenkin vakaasti, että ihminen pystyy mielellään tervehdyttämään itsensä, koska hän pystyy sen avulla myös sairastuttamaan kroppansa. En tiedä onko luontaistuotteista ollut mitään hyötyä mutta ei niistä haittaakaan ole ollut. Arvoni ovat kuitenkin pysyneet hyvinä ja kontrollini joissa olen käynyt 3 kuukauden välein ovat nyt pidennetty ja käyn jatkossa kontrolleissa neljän kuukauden välein.\nEn ole pysähtynyt suremaan sairauttani vaan käyn duunissa päivittäin, ulkoilen ja syön nykyisin vain hyvää tuoreista aineksista valmistettua ruokaa. Kirjaimellisesti nautin elämästäni ja pärjään huumorintajuni avulla. On minulla toki mustat hetkeni, mutta onneksi ne ovat vain hetkiä.\nToivotan sinulle oikein hyvää ja kaunista joulua sekä onnekasta uutta vuotta.\nKiitos myös kommentistasi.


Vastuullinen matkailu kasvattaa suosiotaan | Rodinia\nMatkailu on kasvanut viimeisten vuosien aikana ennätysvauhtia sekä Suomessa että osana maailmantaloutta. Muutokset matkailukysynnässä ovat lisänneet vastuullisen matkailun suosiota. Vastuullinen matkailu on kuitenkin melko tuore ilmiö.\nKotimaan matkailussa tarvitaan kestävää infrastruktuuria\nKoronapandemia on vauhdittanut kotimaanmatkailun kysyntää. Ylen mukaan kesästä 2021 on tulossa ennätyksellinen ja kotimaisia pakettimatkoja järjestetään suomalaisille kovaa tahtia.\nSamaan aikaan muun muassa ilmastonmuutoksen vaikutukset näkyvät aikaisempaa konkreettisemmin ympäristössämme. Olosuhteiden muutokset, kuten äärimmäinen kuumuus, kuivuus, myrskyt ja sateet vaikuttavat siihen, mihin matkailijavirrat tulevaisuudessa suuntautuvat.\nSuomen suosio matkailukohteena oletettavasti lisääntyy myös kansainvälisesti, mikä merkitsee tarvetta kehittää entisestään kestävän matkailun toimintoja muun muassa lisääntyvän vierailijamäärän kielteisten vaikutusten hallitsemiseksi, samalla vahvistaen matkailun myönteisiä vaikutuksia ja viestien tehdyistä toimista.\nMatkailu on kotimaisen luonnon ja elinkeinon säilyttämistä\nMatkailuyritykset toimivat usein alueilla, joiden luonnonympäristö on sekä vetovoimaista että ekologisesti erityisen herkkää. Siksi kestävään kehittämiseen panostaminen on välttämätöntä Suomen matkailun kasvun jatkumiselle ja kilpailukyvyn säilymiselle.\nMatkailun tulisi luoda hyvinvointia talouden ja työllisyyden saralla, luoda sosiaalista ja kulttuurista lisäarvoa sekä vähentää ympäristöön kohdistuvia haittoja.\nLisäksi matkailijoiden tulisi tuntea itsensä tervetulleiksi sekä saada rahoilleen ja odotuksilleen vastinetta. Kestävyys on osa kaikkia yrityksen ja matkakohteen toimintoja ja palveluketjuja, ei erillinen päälle liimattava toiminnan osa.\nKestävän matkailun puolesta puhuu kysynnässä tapahtuneet muutokset. Matkailijat tekevät yhä enemmän omaa arvomaailmaansa peilaavia valintoja ja haluavat useiden tutkimusten ja trendien mukaan yhä kestävämpiä palveluja. Esimerkiksi:\n72% yöpyneistä matkailijoista aikoo valita seuraavalla kerralla ympäristöystävällisen majoituksen (Booking.com’s 2019 Sustainable Travel Report).\nVastuullisuutta arvostavat matkailijat matkustavat useammin, viipyvät kohteessa pidempään, kuluttavat enemmän matkaa kohden ja heistä 1/3 olisi halukas maksamaan enemmän vastuullisista palveluista (Reiseanalyse 2014).\nMatkailijat etsivät kohteita, joissa ilma on puhdasta, paikantuntu on aistittavissa ja on mahdollisuus tavata paikallisia (Reiseanalyse 2018).\n45 % matkailijoista pitää matkan kestävyyttä tärkeänä asiana matkaa varatessaan. Verrattuna vuoteen 2011, jolloin vain 20 % piti kestävyyttä tärkeänä, voidaan kestävyyden katsoa olevan jo itsestään selvä osa matkaa (ABTA Travel Trends Report 2019).\nOsa matkailijoista on myös valmis maksamaan enemmän sellaisista matkailutuotteista ja -palveluista, joissa kestävyys on otettu huomioon ja se pystytään uskottavalla tavalla osoittamaan.\nMatkailuyritykset ovat reagoineet kysyntään\nMatkanjärjestäjät reagoivat kasvaneeseen kestävien matkailupalvelujen kysyntään kasvattamalla vastuullisesti tuotettujen matkailuelämysten tarjontaa. Erilaiset mittarit ja sertifioinnit ovat markkinointikeinoja asiakkaille, joita mietityttää esimerkiksi ilmastonmuutos.\nVastaavasti kohteiden sisällä kysyntä lisääntyy tuotteille, joiden valmistamisessa on kiinnitetty huomiota kestävän kehityksen näkökulmiin ja joiden hiilijalanjälki on pieni.\nMuutosta on ajanut erityisesti kuluttajien kasvanut tietoisuus, joka johtuu näkyvistä ilmastonmuutosten vaikutuksista, joista uutisoidaan voimakkaasti. Ilmastonmuutoksen myötä lisääntyneet sään ääri-ilmiöt ovat tehneet osasta maailmankolkista jopa elinkelvottomia, mikä tarkoittaa voimakasta maastamuuttoa ja painetta muille alueille. Konkreettisten vaikutusten myötä kuluttajien on helpompi sisäistää syy-seuraussuhteita, mitkä sitten vaikuttavat omiin valintoihin.\nKasvanut kysyntä kannustaa matkailuyrityksiä kehittämään uudenlaisia palveluja. Junaristeily on uusi palvelu, jossa Suomea kierretään paketoidun junamatkustamisen muodossa. Myös polkupyöräautot, matkailuautot ja muut ”road trip” -matkustamisen muodot yleistyvät. Suomessa uuteen suosioon nousevat myös vanhat tunnetut tiet kuten Kuninkaan tie, Via Karelia ja Taikayön tie, jotka palvelevat matkailijoita.\nMatkailuyrittäjien haasteena onkin viestiä olemassa olostaan ja laitettava oma markkinointi kuntoon tulijoiden houkuttelemiseksi.\nPandemia on myös vahvistanut kestävän kehityksen merkitystä, ja kasvattanut ymmärrystä siitä kuinka kokonaisvaltaisestä kehittämisestä kestävyydessä on kyse. Pandemia on selkeästi ohjannut matkailuyrityksiä kansallisen Sustainable Travel Finland –ohjelman pariin.\nKestävä toiminta kasvattaa yrityksen resilienssiä eli valmiutta selviytyä koettelemuksista, ja pandemian jälkeisessä ajassa kestävien matkailuelämysten kysynnän uskotaan kasvavan. Investointi kestävään matkailuun tarkoittaa siis tulevaisuuden liiketoiminnan mahdollisuuksien varmistamista.\nkestävä matkailu kotimaanmatkailu matkailuala turismi vastuullinen matkailu vastuullisuus markkinoinnissa vastuullisuusviestintä\nVastuullinen matkailu kasvattaa suosiotaan2021-05-102022-03-14https://rodinia.fi/wp-content/uploads/2017/08/rodinia-logo_final.pngRodiniahttps://rodinia.fi/wp-content/uploads/2021/05/4.png200px200px


75,5 m² Salmenmäentie 15, 08350 Lohja Kerrostalo 3h myynnissä - Oikotie 16192830\nMyytävät asunnot Lohja Routio Salmenmäentie 15, 08350 Lohja\n115 000 €●75,5 m²\nSalmenmäentie 15, Routio, Lohja●3h,k\nHyväkuntoinen hissitalon 3/7. krs kolmio. Huoneistossa juuri valmistunut kylpyhuoneen, sekä WC:n saneeraus. Pinnat maalattu, ja asennettu kauniit harmaat laminaattilattiat. Huoneisto on heti vapaa!\nSalmenmäentie 15, 08350 Lohja\n4 842 m²\nVarustus: suihkuseinä, pesukoneliitäntä, suihku.\n2021-2025: Elementtisaumojen uusiminen, IV-koneiden uusiminen, julkisivun kuntotutkimus, jätekatos, parvekeseinien tiivistys, parvekkeiden ja sokkelin maalaus, vesikaton kuntorakastus\nTALOYHTIÖSSÄ: 2008 Pääviemärin korjaus, sauna II ja pesuhuone II uusittu. 2009 Ilmastointijärjestelmän poistokanavien puhdistus ja korjaus, sauna I ja pesuhuone I uusittu, leikkialueen kunnostus. 2013 käyttövesiputkiston ja kaukolämmön lämmönvaihtimen uusinta, porraskäytävän valaistuksen uusinta LED valoiksi. 2014 alakerran yhteistilojen maalaus, pihan kunnostus ja puiden kaato. 2015 elementtisaumojen huoltokorjaus. 2016 Ilmanvaihdon nuohous ja säätö, pihan asfaltointi. 2017 lukitusten uusiminen, ikkunoiden ja parvekeovien uusiminen, vesikaton vedenohjauksen uusiminen. 2018 parvekeseinien paneelien uusiminen, kiertovesipumpun uusiminen.\n109 279,29 €\n5 720,71 €\n113,52 € / kk\n407,97 € / kk\nTV: 5 EUR/kk.\nAsunto Oy Tuomisalpa\nREIM Lohja Oy Rauno Salonen Laurinkatu 48 B, 08100 Lohja 019 320 3360\nsauna, kuivaushuone, kellarikomero, urheiluvälinevarasto, väestönsuoja, kaapeli-tv. Taloyhtiössä muuta: Kuivaushuoneita on kaksi.\nLohja Vihti Siuntio Kirkkonummi Inkoo Espoo Raasepori Karkkila Kauniainen Somero Helsinki Vantaa Kerava Järvenpää Salo Hyvinkää Nurmijärvi Tuusula Riihimäki Forssa Loppi\nHiidensalmi Routio Anttila Karjalohja Voudinpuisto Moisio Koikkala Hiittinen Keskusta Ojamo Laakspohja Gunnarla Ventelä Keskilohja Ahtsalmi Perttilä Kouvola Paloniemi Asemanpelto Aurlahti


gluteeniton 32 viestejä – 11.5.2010 12:12\nNyt kun viimein lupaillaan helteitä...\nOlisi mukava kuulla mistä olette löytäneet jäätelökioskeja, joista saa gluteenittomia jäätelö vohveleita, siis irtojäätelölle ja pehmikselle?\nNiin osaisi suunnistella sinne...\nVinkkejä olisi kiva saada ainakin täältä pääkaupunkiseudulta, mutta kerätään kokemuksia samalla muualtakin...\nItselle positiivinen ylläri oli Ideaparkissa, jossa kahvilasta sai pehmiksen gluteenittomaan vohveliin. (Valitettavasti se kahvila lopetti... )\nMrsBucket 92 viestejä – 11.5.2010 14:12\nSiinäpä vasta kysymys. Minä en ole löytänyt mistään ja olen siitä hyvin, hyvin vihainen, kuin Nasse-setä aikoinaan. Ei kai se nyt voi jätskinmyyjille ihan mahdoton suoritus olla jos pitäisivät niitä gluteenittomia vohveleita tarjolla myös. En usko, että se on edes rahakysymys - ja pitääkö sitä aina ajatella rahaa. Eikö voisi ajatella ihmistäkin välillä? Ja niitähän me ruokavammaisetkin olemme.\nSuviih 629 viestejä – 11.5.2010 15:30\nPääkaupunkiseudulta en kamalasti osaa sanoa paikkoja, mutta ainakin pari vuotta sitten Jumbon Spice Ice:sta sai jäätelön gluteenittomaan vohveliin.\nSärkänniemestä ja Lintsiltä olen myös saanut menneinä kesinä gluteenittomia tötteröitä.\nKuopiossa gluteenittomia vohveleita löytyy torilta Anttilan edessä olevasta Valion jätskikojusta ja Iisalmen torin kojusta sai ainakin viime kesänä gluteenittomaan vohveliin jätskin.\nMrsBucket, se ei tosiaankaan olisi jäätelönmyyjille kummoinen rahakysymys ottaa tarjolle myös gluteenittomia vohveleita. Viime kesänä kun töissä selailin kuvastoa jäätelöistä ja oheistarvikkeita, niin gluteenittomien vohveleiden kappalehinta taisi olla jotain 30 sentin luokkaa. Ihan tarkkaa summaa en muista, mutta tuo summa on hieman ristiriidassa sen kanssa, että gluteenittomasta vohvelista on monessa paikassa pyydetty 50 sentin lisähintaa...\nMrsBucket 92 viestejä – 11.5.2010 16:54\nKiitos vinkistä. Seuraavalla kerralla kun menen Kuopioon, suunnistan välittömästi tuolle kojulle.\nTallulah 476 viestejä – 11.5.2010 18:34\nKangasalan torin jäätelökioskista saa gluteenittomia vohveleita, tai sai ainakin ennen.\nponipimu 239 viestejä – 13.5.2010 01:57\nkalajoen hiekkasärkillä on v-kasi burger juku-juku-maan vieressä, siellä on ollut gluteenittomia vohveleita jo parisen vuotta.\npitääpä oikein mainita ens kerralla kun käyn että laittavat siihen luukulle mainoksen, itse en tajunnut edes kysyä gluttia mutta samassa jonossa oli muitakin keliaakikkoja ja he tiesivät että niitä saa. minäkin sitten otin vaikka olin varautunut vain pirtelöön tai kippoon laitettavaan irtojäätelöön.\nmaksoi muutan sentin extraa muttei se haitannuut koska mukavempi on syödä tötterö vohvelista kuin lusikalla...\nKattiMatikka 271 viestejä – 13.5.2010 21:38\nJoensuun torilla ainakin viime kesänä olisi saanut glutti-vohvelin\nJezu Ylläpitäjä – 14.5.2010 23:58\nHei pistäkääs näitä gluteenittomia jäätelökioskeja myös kartalle\nReetta 719 viestejä – 15.5.2010 20:54\nOlispa jätskikioskeissa edes se vaihtoehto, että irtojätskin/pehmiksen saisi purkkiin. Sekin olisi jo tyhjää parempi. Tuntuu vaan ne purkitkin olevan kortilla.\nAnni 35 viestejä – 17.5.2010 08:18\nYllättävän monessa paikassa saa gluteenittomia vohveleita jäätelöön, kun vaan hoksaa aina kysyä. En valitettavasti osaa nimetä yhtään tiettyä paikkaa, mutta kyllä näitä viime kesänä oli useampi.\nKoskaan ei ole tullut eteen tilannetta että purkit olisivat olleet "kortilla", kyllähän hyvin usein esim. pienille lapsille jäätelö otetaan purkkiin. Eikä kukaan ole kyseenalaistanut sitäkään että aikuinen haluaa jäätelönsä purkkiin.\nTallulah 476 viestejä – 17.5.2010 12:01\nSulla on käynyt sitten huono säkä! Mulla on käynyt tasan kerran niin että kioskista oli kipot loppuneet just sillä hetkellä. Kaikissa muissa kioskeissa on aina saanut kippoon jätskin. Ja kokemusta on kymmenistä paikoista vuosien varrella.\nNinni 114 viestejä – 17.5.2010 12:22\nMä olen ratkaissut asian pyytämällä jätskin aina siihen pahvikippoon. Tähän asti on onnistunut joka paikassa. Eilen Porvoon jokirannassa sain myös pehmiksen kippoon.\nKaupasta ostaessa yksittäiset jäätelöt keliaakikolle on välillä aika vähissä, mikään tuutti kun ei käy. Mun lemppari oli ennen kuningatartuutti, mutta nyt on ollut pakko opetella syömään tikkuja ja pikareita.\nevita 62 viestejä – 17.5.2010 12:51\nHämeenlinnan Mäkkärillä laittavat kaikki jätskit muovi kippoon,siellä ei ollut vohveleita ollenkaan.En tiedä onko vakio käytäntö nykyään,jos muistan oikein,niin ennen oli vohvelikippoja.Parempi näin.Valiolta tullut ihania uutuus jätskipuikkoja mitä myivät Cittarissa 50%alennuksella maistiaisiksi,yks/asiakas.\nSuviih 629 viestejä – 17.5.2010 13:41\nIngmanin TofuLine-tuotemerkin jäätelötuutit ovat gluteenittomia. Vohveli on luontaisesti gluteeniton ja makuina on mustikka ja toffee.\nReetta 719 viestejä – 17.5.2010 20:42\nSyön kotona tosi paljon jätskiä, joten "ulkojäätelöä" kaipaan aika harvoin. Tuo viime kesän kokemus oli Turusta Aurajoen rannassa oleva muistaakseni Ingmanin jätskikioski, jossa todellakaan ei ollut jätskiä edes pahvipurkkiin saatavissa. Ja ajankohta oli isojen purjelaivojen tapahtuma, jolloin porukkaa oli todella pilvin pimein rannassa. Kyse ei ollut siitä, että purkit olisi ollut loppu.\nJezu Ylläpitäjä – 9.6.2010 13:15\nSatuin saamaan muutaman lahjakortin Helsingin Jäätelötehtaan kioskeihin. Onko teillä tietoa ovatko heidän jäätelöt gluteenittomia ja saako kioskeista gluteenittomia vohveleita?\nSiukku13 60 viestejä – 9.6.2010 22:18\nHelsingin jäätelötehtaalla ei ainakaan viime kesänä ollut gluteenittomia vohveleita. Löysin aikanaan keskustelun jossa joku oli saanut tehtaalta tuoteselostuksen, jossa todettiin että jäätelöt on gluteenittomia, jollei sitten ole tippunut vohvelista paloja jäätelön sekaan. Ainakin minä olen ollut kioskilla niin että joku myyjä on onnistunut rikkomaan sen vohvelin laittaessaan palloa.\nTämä ei suinkaan tarkoita sitä että jättäisin itse jäätelön väliin...\nReetta 719 viestejä – 23.6.2010 22:35\nLaitetaanpa tännekin ketjuun, että Keliakialiiton sivuilta löytyy listaus gluteenittomista jätskeistä polkua "Gluteeniton elämä->tuotteet->tuotelistauksia". Myös irtojäätelöt mukana.\nTallulah 476 viestejä – 28.6.2010 11:07\nTukholman vanhassa kaupungissa on ainakin yksi jäätelöbaari josta saa gluteenittomia vohveleita! Mausta en tiedä kun en syönyt, näin vain tekstin seinällä että sellaisia olisi tarjolla.\nDumle 17 viestejä – 28.6.2010 14:28\nTampereen keskustorin laidalla, raatihuoneen vieressä olevasta kojusta saa ainakin gluteenittomia vohveleita jätskeihin\nbirgitta 8 viestejä – 29.6.2010 14:09\nMeillä poika 8v. ja isä keliakkikkoja.\nPojalta jos kysy,että -otatko jäätelöä?\nHän siihen -aij,sellasta käessä piettävää???\nmie siihen,ett ei kun kupissa!\nNo,em mie sitt ota..sanoi poika(kun oli jo 8 vuotta tottunut jäätelö auton antiin ,kauppojen pakaste altatten antiin ja kaikkiin mitä jäätelöitä nyt maalimassa on!!\nTänä keväänä sai hän keliakia diaknoosin.\nNo,mie marssin mein kylän kioskiin ja sanoin omistajalle,että siehän kayt tukussa joka viikko? Hän siihen sanoi että kyllä,ja saadaan tilattua siulle gluteenittomia tuutteja..Hän tilas jostain hesasta sellasesta mikä toimittaa kaikkea jäätelökamaa..???\nNo,miulla on nyt 40 kpl glutfree tuutteja ja pakkasessa kaikenlaisia laktoosittomia jätskejä,niin palloja pyöritellään joka ilta.\nEi ollu muuten kallis 40 kpl tuutteja,21 euroa!!!!\nMrsBucket 92 viestejä – 29.6.2010 18:08\n.....marssin mein kylän kioskiin ja sanoin omistajalle,että siehän kayt tukussa joka viikko? Hän siihen sanoi että kyllä,ja saadaan tilattua siulle gluteenittomia tuutteja..Hän tilas jostain hesasta sellasesta mikä toimittaa kaikkea jäätelökamaa..???\nKun vohvelisi loppuvat, niin saatat löytää kiireessä lisää K-Citymarketista, kuten minä tänään. Frasi-merkkisiä vohveleita ovat ja kymmenen kpl paketissa. Lisäsin juuri tuotevinkkeihin niistä tietoa.\nReetta 719 viestejä – 2.7.2010 22:39\nNuo Cittarin vohvelit maksaa vajaa 4 euroa se 10 kappaleen pakkaus.\nJetsu 10 viestejä – 4.7.2010 14:21\neilen kipittelin manskua pitkin ja silmiini osui jäätelökioskin ikkunassa lappu, jossa ilmoitetiin että myös gluteenittomia vohveleita. harmitti kun oli kiirus, enkä voinut jäädä herkuttelemaan. josko tänään siellä piipahtaisin ja tämä kioski siis on siinä vanhan ylioppilastalon ja virgin oilin välissä, ja olisikohan se ollut valion jäätelökioski\nJezu Ylläpitäjä – 4.7.2010 21:19\nJokuhan voisi alkaa koostamaan vinkkiä näistä gluteenitonta jätskiä ja vohveleita tarjoavista kioskeista. Muut voisivat sitten kommentoida sinne, kun törmäävät itse gluteenittomiin kioskeihin.


Firefoxin asentaminen Windowsille - Mozilla Support Community\nEnnen Firefoxin asentamista, varmista, että tietokoneesi täyttää Firefoxin järjestelmävaatimukset. Älä asenna Firefoxia rajoitetulla Windows XP -käyttäjätilillä. Lue lisätietoja Microsoftin tukiartikkelista käyttäjätilien tyyppien määrittämisestä\nEdistyneille käyttäjille: Jäljempänä linkitetty Firefoxin lataussivu valitsee automaattisesti tietokoneelle parhaan saatavilla olevan version ja käyttää online-asennusta (stub). Jos haluat täyden asennuspaketin, tai haluat Firefoxin eri käyttöjärjestelmälle tai/ja kielelle, löydät sen sivulta Systems & Languages page. Voit ladata 32-bittisen Windows-version Firefoxista tai 64-bittisille Windows 7 ja uudemmille käyttöjärjestelmille uuden Windows 64-bittisen Firefox-version (lisätietoja Mozillan blogin tässä postauksessa). Avaa Firefoxin lataussivu millä tahansa selaimella, kuten esimerkiksi Microsoft Internet Explorerilla tai Microsoft Edgellä.\nLataa Firefoxin asennusohjelma napsauttamalla vihreää Lataa ilmaiseksi-painiketta. Sivu suosittelee automaattisesti parasta Firefoxin versiota. Voit vaihtoehtoisesti ladata uusimman suomenkielisen version tällä latauslinkillä.\nSaattaa olla, että muilla selaimilla Firefoxin asennustiedosto on ensin tallennettava koneelle ja sen jälkeen suoritettava koneen levyltä. Huomaa: Jos näet Tiedoston avaaminen - Turvallisuusvaroitus-sanomaikkunan tai vastaavan, napsauta Suorita tai vastaavaa painiketta. Napsauta sitten vain Asenna-painiketta (olemme tehneet tästä mahdollisimman vaivatonta).