Fillarilla 150 km/t...onko ehdokkaita ? [Arkisto] - Fillari-lehden foorumi\nFillari-lehden foorumi > Fillari-lehden keskustelut > Yleiset jorinat > Fillarilla 150 km/t...onko ehdokkaita ?\nNäytä tavallinen näkymä : Fillarilla 150 km/t...onko ehdokkaita ?\nTuolla nojapyöräfoorumilla on muotoutumassa laite jolla Sam Whittingham kelaisi 150 km/t.\nOnko meillä kaiffareita jotka kykenee kelaamaan muutaman minuutin 600-700 watin teholla ?\nLaitteen luonnoksia löytyy siis nojapyorafoorumi.fi osoitteesta ja rakentaminen osiosta....siellä katettu chopper osion uudemmasta osasta.\nKuullostaa aika vauhdikkaalta!\nLöytyykö Suomesta edes yleistä tietä, jolla saisi laillisesti ajaa polkupyörällä yli 100 km/h nopeudella?\nEi näistä pojista ole polkemaan kovaa ;D\nJuu. Tarvis isot munat, vaikka teho ei olisikaan ongelma.\nLiskomies, rakenna ensin tuo pyörä niin eiköhän siihen löydy joku ajaa. Eiköhän tuohon saada houkuteltua joku kovempi tasoinen kaveri jos pyörässä on potenttiaalia.\nJoo kiitos kommenteista..ongelma on se, että Sam Whittinghamin ja Damjanin lowriderit/streamlinerit tehtiin heidän mitoilleen sopiviksi sillä on ratkaiseva merkitys ennätyksien synnyssä...EIVIE II on vain 36 cm leveä ja Varna Diablo II 40,6 cm leveä. Molemmat kaiffarit on alle 172 cm..tai niillä main...Sam kykeni kilpapyöräilijänä kehittämään jopa 2000 wattia tehoa hetkellisesti.\nMua ei kiinnosta kuinka paljon nappeja olet syönyt..pääasia että habaa löytyy.\nNiin aikoinaan tuttava ajeli Bianchilla alamäkeen yli 90 km/t !\nTällä olisi aikomus osoittaa, että Suomi on olemassa Battle Mountainissa ( Nevadassa jossa ilma on ohuempaa ja suoralla 2/3 asteen alamäki ) !\nAlle 175 cm ei todellakaan. Ei isompanakaan versiona jos muutama minuutti on muutama minuutti ja watit tuota luokkaa. Toista-kolmatta minuuttia olisi ehkä realismia ja edelleenkin hyvin kriittinen ajajan koosta. Tollainen alle 175cm kapeaharteinen kuski painanee jotain max 70 kiloa (tosin 70kg=läski pullukka jonka w/kg ei ole ikinä minkään taulukon kärjessä). Tuossa on taulukkoa siitä että mitä ehkä vois jostain löytyä. Suomen kilpaurheilun taso ei ole world class.\nTaulukkosi on hyvin valaiseva, mutta jo Samin tapaus kertoo kaverista joka kehittää noin 30 wattia per kilo.\nEntäs jos tehontarve onkin vain 450-500 minuutiksi ja pariksi ( 10-12 ) sekunniksi tarvitaan se 600 wattia ? Tämä itseasissa lähempänä totuutta muutenkin...koska on 2/3 asteen alamäki ja ilma ohuempaa.\nSe ainakin taulukon mukaan onnistunee.\nTässä muuten vastustaulukko; http://www.nojapyorafoorumi.fi/download/file.php?id=2353&t=1\nTaitaa jäädä ainoaksi vaihtoehdoksi. Muutamia meetinkejä valmistajien kanssa on jo sovittu alustavasti.\nTässä kaadutaan...trikellä ei niinkään usein.\nOlisiko ehdokkaita jos tavoitteeksi pannaan 85 km/t suoralla..sekin nopeus taitaa olla vielä Suomessa rikkomatta ?!\nAlla olisi tuollainen hieman konventionaalisempi ratkaisu, mutta erittäin kapea ( 240 mm WAWia kapeampi ).\nOsviittaa kilpaversiosta saa jos kavennat tuota 120 mm ja madallat 230 mm ( sekä pidennät 200 mm ).\nTässä linkki kuvaan; http://www.nojapyorafoorumi.fi/download/file.php?id=2436\nÄäh tee nyt edes jotain konkreettista ennen ku tuut tänne kuskeja kyselemään....\nKonkreettista...eli sun mielestä suunnittelu ei ole konkreettista niinkö ?\nSuunnittelu on, mutta tuo sinun suunnittelusi ei kyllä ole.\nOdottelen että todistat suunnitelmiesi pätevyyden, sitä ennen turha odottaa mitään suunnittelijaneroksi ylistämistä.\nAikamoista lentokonesuunnittelua... ;D\nAhaa..no voinet sitten esitellä omia upeita suunnitelmiaisi täällä jotka pesee tämän kun se on noin helppoa sinulle.\nToi Varna Diablo II:n ilmanvastus on tehontarpeeltaan noin 40-50 kertaa pienempi kuin pystyssä ajetulla pystypyörällä, koska tehontarve nousee nopeuden kuutioon ja ilmanvastus nopeuden neliöön. Se joka saa ilmanvastuksen pienimmäksi on ehdottomasti niskanpäällä...vierintävastus ja tehohäviöt jos pysyy samoina.\nEli kyllä se on "lentokonesuunnittelua" ja tunnin aika-ajon 91.5 km/t tuli teamiltä joka tekee myös Pipistrel lentokoneita ( Slovakiasta jossa on 3 kuuluisaa menestyvää lentokonefirmaa ) ! Alallahan ovat vaikuttaneet myös Wrightin veljekset ( polkupyörätehtailijoita ).\nSuurin ongelma kuitenkin on löytää jostakin mestaripyöräilijä jonka mitat ovat sopivat ja silti tuottaa valtavasti tehoa per kilo.\nSam Whittingham kertoo että kykenee tuottaamaan ( hetkellisesti ) VD IIssa vain 1100 wattia kun pystypyörällä jopa 2000 wattia..eli hapensaati ja asento vaikuttaa myös..matalalla pyörällä myös ohjaaminen on vaikeampaa ja vie energiaa keskittymiseen.\nTäällä blogissani vielä eräs frontal area study ( otsapinta tutkielma ).\nJos joku hitsaustaitoinen asiallisine työtiloineen on kiiinnostunut projektista niin ota yhteyttä.\nLisää aiheesta nojapyöräfoorumilla; http://www.nojapyorafoorumi.fi/viewtopic.php?f=26&t=2771&start=60\nStandardi velomobiilillakin päästään 76 km/t; http://www.youtube.com/watch?v=cbqhiuCHIa0\nGo-One in action !\nTässä Ruotsissa kelataan 84 km/t ja 52 km/t vielä ylämäissäkin ( keskim 70 km/t ).\nMitatkaa maksimivauhti Sunnon GPS Podilla, niin saatte varmasti ainakin 150 km/h tauluun, ellei enemmänkin. Oma huippuni on reilut 600 km/h hiihtäen. Eikä tuntunu missään. :cool:\nVeikkaisin, että nuo on aikalailla oikeita lukuja..kaveri joutuu 12 minuutin kelauksen jälkeen auton perässä hiljentamaan 60 km/t nopeuteen ja filmi katkeaa..ja jännitys varmaan.\nTMS rykäsi viime kesänä nojapyöräilyn SM-kisoissa 200 metrin ajossa tulokseksi 69,8 km/h ihan vakio Stradalla eikä tuuliolosuhteet olleet muistaakseni kovin suosiolliset... ihan mielenkiintoista kyllä nähdä jos saat värkin aikaiseksi...\nEli siis kattamattomalla bentillä; http://www.bicycleman.com/recumbents/bacchetta/bacchetta_strada.htm niinkö ?\nVon Aschenberg kelasi 1200 kilometriä 24 tunnissa ( noin 50,8 km/t keskinopeus ) MILAN SL:llä.\nOlen nyt kehitellyt työni lomassa kallistuvaa ohjausjärjestelmää tuohon kapeaan delta trike tyyppiseen takajousitettuun benttiin ( lähinnä teoriaa vielä ).\nTuossa nuo tulokset, laitan Stradasta kuvan illemmalla.\nOkei joo ilmeisesti tämä; http://en.velomobiel.nl/gallery/30073/strada/\nNo onko tuo myös virallinen SM ?\nJotain epämääräisyyttä tuossa tasossa ( tai olosuhteissa ) koska mä olen pystypyörällä ajanut 325 km paremmalla keskinopeudella kuin 16sta tunnin kisassa ?\nNojapyöräilijöitä on hirveen vähän, varsinkin niitä joita kiinnostaa tosissaan kilpailla.\nPuuskittainen tuuli oli luokkaa 8-7 m/s molempina kisapäivinä ja lentävä 200m ajettiin suoraan vastatuuleen.\nKyseessä oli 12 tunnin kilpailu ei 16\nTaisi tulla väärinkäsitys Wacky....16stanneksi tullut pyöräilijä 1 tunnin ajossa ajoi samalla keskinopeudella kuin minä ( kutakuinkin ) 325 kilometriä vuonna 2003 ajaessani Oulusta Kauhavalle yhden päivänvalon aikana ( n. 12h ).\nSaisko tästä jengi motivaatiota; http://www.youtube.com/watch?v=ZTKTTnk0v2Y&feature=em-subs_digest-vrecs\nTäällä muuten on dataa että MATT WEAVER itseasissa jo 2000 olis ajanut mahdollisesti yli 80 mph; http://www.recumbents.com/wisil/speedruns2000/worlds-fastest-bicycle-2000.htm\nEstääkseen tuuliosolosuhteiden takia törmäyksen siltarakenteisiin oli joutunut jarruttamaan vauhtia ennenaikaisesti.\nTuossa itse ottamani kuva 2012 nojapyöräkisoista.\nTaisi tulla väärinkäsitys Wacky....16stanneksi tullut pyöräilijä 1 tunnin ajossa ajoi samalla keskinopeudella kuin minä ( kutakuinkin ) 325 kilometriä vuonna 2003 ajaessani Oulusta Kauhavalle yhden päivänvalon aikana ( n. 12h )\nNo joo älä nyt noi tosissasi ota noita tuloksia. Ei siellä kaikki ole olleet selvästikkään mitään pro kuskeja. Kesällä vanhalla täysjoustolla ja maastokumeillla ajamallani saariston rengastien lenkillä tällainen lihava "huonokuntoinen" konttorirotta olisi päässyt tuossa kisassa 10 parhaan joukoon 12 tunnin ajossa. Tuon 12 tunnin aikana ehti sentään katsella maisemia monenkin lautan kannelta, vetää nokoset lauttarannassa lauttaa odotellessa ja syödä hyvin ravintolassa.\nMutta jos ekaa riviä katsoo, niin aika kova jätkä saa olla, jos pystypyörällä vetäisee soolona yli 460 km 12 tuntiin. Montako löytyy foorumilta?\nKisoihin ei tosiaan ole mitä karsintaan joten sinne saapui ne joita yhtään kiinnosti ottaa selvää minkä tasoinen kuski on. Kovan luokan kuskeiksi voi sanoa vain kattamattomien ja avoimen luokan ykkös nimet.\nNiin ei noi suoritukset ole kuin ihan harrastelija tasoisia lukuun ottamatta noita kahta Teroa jotka ajaa oikeasti kovaa.\nMinua kiinnostais enemmän mennä 150km/h yhdellä pyörällä. Olis muutakin tekemistä kuin ajaa suoraan (varmaan sekin haastavaa, en kiellä)\nNoissa nopeuksissa ei tarvii vielä edes polkea, kunhan on sopiva paikka.\nVieläkö kiinnostaa? Red bull varmaan sponssaisi yrityksenkin. Esim toi vuorenrinne näytti siltä, että sen saisi tasoitettua järjellisillä kuluilla. Ekas sun vain pitäisi pystyä todistamaan, että säilyt riittävällä todennäköisyydellä hengissä.\nEi muuta kuin pyörä alle ja treenaamaan vaikka alkuun reipaassa alamäessä asfaltilla. Tiedän rauhallisen paikan, jossa rullaa 60 km/h tasaisella asfaltilla. Mennääkö koittamaan? Tulen kyllä videomaan yrityksen. Vai aloitettaisiinko ihan tuosta mun päivittäisen työmatkan mäestä, jossa pääsee 45 km/h polkematta? Ei tarvi vielä välityksiä murehtia noissa paikoissa.\nEiköhän tuo pmw ole keulimista harrastanut, tuolla videolla (http://www.youtube.com/watch?v=L1xwE9kTvRg) tullaan Lukonmäkeä alas yli kuuttakymppiä.\nIkähaitari osallistujilla taisi olla n. 15-60 vuotta ja tosiaan suurin osa oli ihan sunnuntaipolkijoita ja hupimielessä liikkeessä. Ylipäätään tavalliselle polkijalle 12 tunnin ajaminen on hyvä suoritus, on tulos sitten mikä hyvänsä etenkin kun se tehdään samaa rataa kiertäen ja noissa viimekesäisissä tuuliolosuhteissa.\nTällaisena eteläpohjammaalla kasvaneena joku Hopiavuarikin ( Kauhavan korkein vuoristoalue ) on jo liikaa ( 30 m merenpinnan yläpuolella ).\nEli tasamaalla kun kiskasee 140-150 km/t niin alkaa olla jo jonkinlainen stara...arvelisin..eikös jossain muualla oltu jo kiidetty yli 200 km/t lumirinteellä ?\nNoi suomalaisten polkemat huiput on mielestäni youtube ja nojapyöräfoorumin juttujen mukaan 70-83 km/t haarukassa..ja maailmalla naisetkin "sotkee" jotain 121 km/t luokkaa katetuilla benteillä.\nTässä yläkuvanto mun tämänhetkisestä suunnittelutilanteesta 2050 mm pitkä laite ( Varna on n. 262 cm ); http://www.nojapyorafoorumi.fi/download/file.php?id=2471\nTässä 133 km/t liikkuva laite; http://www.varnahandcycles.com/gallery/g12.jpg\nLowrides ajeli viimekesänä 200 metrin ajossa 94,6 km/h ja tunnin ajossa 78,9 km http://www.nojapyorafoorumi.fi/viewtopic.php?f=8&t=2491\nEttä jos tasamaalla edes sen 139 km/h kiskaset niin pullakahvit tulen tarjoomaan... :)\nKiitos..pullakahvit toki otan vastaan ! Onnittelut lowridesille !\nTässä viimeiset modaukset; http://2.bp.blogspot.com/-7DYCyUmO3OE/UMsu2uRWq2I/AAAAAAAABjE/ZXFf-QHfi0s/s1600/VELOCITRIKE_3Views55.JPG\nKannattaisiko tuotekehityksessä varautua sähkömoottorin käyttöön. Eli käytetään moottoria kun ajetaan koeajoja, niin voidaan mitata tehontarve helposti ja sitten verrata mm. aerodynamiikka muutoksia. Arvelisin että sitä kautta saadaan tarkemmat tiedot aeromuutosten vaikutuksista kuin pelkästään kuskin tuntemuksista. Ei ainakaan kuskin päivän kunto vaikuttaisi tuloksiin häiritsevästi.\nSuurta roolia tuossa näyttelee ns vaaralliseksi luokiteltu takaohjaus ( kuten Thrust SSC aluksessa joka luiikahti yliääninopeudella )..takapyöriä ohjataan kuin sivuperäsimiä, mutta käsillä. Poikkipintaa ja wetted areaa on tuntuvasti vähemmän kuin "muilla". Eli pikkuhiljaa vauhtia lisäämällä voisi tutkia ohjausta. Mitään haittaa ei olisi 1/1 R/C mallista jolla testattasiin ominaisuuksia. Tuulitunneliin tarvitaan vain 1/5 malli.\nTämä lowrideshan onkin mielenkiintoinen kaveri; http://www.droplimits.de/index.php/lehtonen-kivistoe.de.html\nUskoisin että lowrides kykenee ton 100 km/t vielä puhkaisemaan.\nTietääkö Terppa mikä on trikellä nopein tulos...ilmeisesti se 2012 SE vai ?\nMuuten Terppa..jos Battle Mountainissa aikoo ajaa uuden ME:n täytyy Suomessa kyetä tasaisella ajamaan 120 km/t ( 2 km korkeudessa ilma on enää 1.15 kg/m3 ja alamäkeä radalla on 2/3 astetta ).\nJossain videossa mainittiin, että alamäki oli 2/3 x 1%?\nAhaa..eli hieman vähemmän.\nEi kai noita "virallisia" lukemia ole muuten ajettu kuin nyt kahtena vuonna Nokialla ja viime kesänä oli ensimmäiset kinnerit mukana eli se n. 70 km/h huonoissa olosuhteissa on kait epävirallinen ennätys? Olen käsittänyt, että Lowridesilla on aika määrätietoinen ote oman pyöränsä ympärillä eli uskon, että satku menee ensi kesänä rikki. Itse olin Nokialla vuokra-Wavilla mutta säälin polviani enkä ajanut 200 metrin ajoa.\nJos saan tuon kolmipyöräni kasaan niin 70 km/t tuskin on suuri ennätystavoite, mutta aika realistinen..uskoisin että velocitrike on täynnään lastentauteja joiden poishiominen vie vuosia ?!\nLipat tossa vauhdissakin voi olla ikävä kokemus.\nLuulin, että tarkoitus on ajella yksipyöräisellä.\nMinkälaisella alustalla olette meinanneet tuon 150 km/h nopeuden vetäistä. Jotenkin tuntuisi joku metsän sisällä oleva lentokoneen varalaskupaikka kohtuu hyvältä. Puut toisi hieman suojaa tuulelta ja kaatumisen sattuessakaan ei törmäisi mihinkään. Lupakin alueen sulkemiselle ennätystehtailun ajaksi heltiäisi varmaan aika helposti. Mulla jäisi kyllä yrityskin tekemättä liian vaarallisena. Mun oma ennätys fillarilla on jostain 20 vuoden takaa 82 km/h ja sekin oli mun mielestä kohtuu jännää jousittamattomalla maasturilla routavaurioista kärsineellä kapealla asfalttitiellä. Silti eniten alkoi jännittämään, kun tasapainoittamattomat renkaat alkoi hakemaan resonanssia. Suunnittelussa kannattaa olla tarkkana, ettei resonansseja pääse syntymään missään nopeudessa.\nTuossa suunnitelmassa itseä huolestuttaa eniten tuo takapyöräohjaus, sillä saa lisättyä vaikeusastetta kohtuullisen helposti. Kolmirattaisen konstruktion kanssa kannattaa ottaa huomioon sekin, ettei ajokkia pysty kallistamaan. Näin ollen renkaiden täytyy ottaa vastaan paljon sivuttaisvoimia, mikä ei välttämättä ole itsestäänselvyys tavalliselle fillarin vanteelle.\nNämä ovat hyviä huomioita...aion tuunata radikaalisti ajokkia edelleen takarenkaiden tilttaus ulospäin, jotta saadaan lisää raideväliä, on yksi niistä.\nJotakin tähän suuntaan; https://fbcdn-sphotos-h-a.akamaihd.net/hphotos-ak-prn1/66720_4630307487232_1637672124_n.jpg\nOkei tässä ylinnä mun käsitys siitä mikä on nopea ja vielä käytännöllinen velomobiili delta trike !\nTäällä vielä USA:laisella saitilla käytyä aerodynamiikka keskustelua laitteen tiimoilla.\nTai no Wrebyläisen Tuulialentäjän kommenttihan siellä vain on aiheesta, mutta kummiski...hauskaa ja rauhallista JOULUA kaikille !\nNyt jenkeissä herättiin keskustelemaan tästä; http://www.homebuiltairplanes.com/forums/hangar-flying/14343-subsonic-area-ruling-advantage-over-regular-bulk-fuselage.html#post158387\nAsiaa uudessa aihealueessa; http://www.homebuiltairplanes.com/forums/hangar-flying/14343-subsonic-area-ruling-advantage-over-regular-bulk-fuselage.html#post158387\nOlisko joku kiinnostunut väkästämään tällaista..näitähän voisi tehdä useita yhdellä kertaa ?\nEli kaupunkiajossa ilman hikeä 60-70 km/t huiput ja tuunattuna yli toista markkaa..luulis kiinnostavan ???\nLuulsi kiinnostavan kyllä ja varmaan olisi halukkaitakin, mutta paljon tulisi tuollaiselle hintaa ja onko kenelläkään intohimoa lähteä rakentelemaan tuollaista?\nIhan tarkkaa euromäärää en osaa sanoa mutta jos kaikki osat on uusia ja käyttämättömiä niin kyllä minimissään tuhannesta kahdesta puhutaan osien osalta. Vaneria ja hiilaria saa noin pieneen määrään kohtuu edukkaasti ( siis uusi vaneri hiilari rakenne )..olisko niiden osuus 300-500 euroa..vanteet, jarrut, ketjut. laakerit on kuitenkin ostettava.\nOlen jo aiemmin esittänyt teorian ja iteroinut painoja hybridi rakenteelle jossa on styrsaa, vaneria ja hiilaria noin 80-15-5 prosentuaalisin osuuksin +- 2-3 % koska epoksia tulee joukkoon.\nMikäli kaikki onnaa yli odotusten toi laite painaa vain 10-12 kiloa..ja liikkuu kevyesti vastatuuleen..ja jopa ylämäkeen keveytensä ansiosta.\nPoikkeuksellista olisi se että se liikkuu tarvittaessa myös kovaa ja pysyy pystyssä paikallaankin ( tätähän ei katetut 2 pyöräiset tee ).\nTekemistä helpottaisi laser leikatut osat ja muutama muotti muotokappaleille..jonka jälkeen "tuotantomalleja" syntyisi muutamassa päivässä ihan vaan kokoamalla kuten liukuhihnalla.\nProtojen tekeminen olisi kallista koska se vaatii "hulluna" työtunteja. Mikäli niitä ei laske niin silloin tekee ekat itselleen melkein ilmaiseksi.\nAika kova painotavoite... Viime kesänä olin vaakamiehenä Nokialla ja Syvärin hiilikuitu-unelma oli kevein 11,3 kilolla ja siinä oli jo jarrut toisesta päästä raapastu pois (oisiko hiilaritakapoksi ollut ruuvattuna kiinni, ei jaksa muistaa...) Kevein kaksipyöräinen nojapyörä minkä tiedän on M5:den valmistama ja kauppias kertoo painoksi 7,8 kg mutta ajopainoon saa varmaankin kilon laittaa lisää? No ei 12 kg varmasti mahdoton ole mutta ei painoa kuitenkaan käytettävyyden tai kestävyyden kustannuksella kannata vetää ihan minimiin.\nMuistaakseni kevein fillari on 2-3 kg...ei silleen etteikö 11.3 kiloa olisi kevyt.\nTarkoitan vaan että keveällä kuorirakenteella olisi mahdollisuus saada keveämpi rakenne aikaiseksi..ongelmaksi kuitenkin lienee muodostunut huollettavuus ja se fakta että ukko pitää saada sisään, jolloin kuoreen pitää sahata isoja reikiä...eli tässä pitää olla todella tarkkana. 6-8 kiloa lienee mahdoton tavoite.\n2-pyöräsessä nojakissa joku 9kg alkaa olla minimi, ennenkuin rupeaa olemaan kestävyys ja käytettävyys kyseenalaista. Velokraftissa on melko painava etuhaarukka, n. 400g enemmän mitä keveimmät kilpapyörän haarukat, ja sitten tavarankuljetus loota on jotain 1200g. Osasarjan jos vaihtais shimanosta johonkin sramin keveimpään niin alettas olla 9 kilossa. Siitä eteenpäin pitää heikentää runkoa... joka laskee vauhtia kun joka paikka alkaa joustaa.\nNyt liskomies vähän realismia kehiin. Ei sitä voi paperista rakentaa. Pelkästään avattavat oviaukot vaatii vahvennuksia kuten sanoit. 3 pyörää, enemmän runkorakenteita, takapyörät pitää olla vahvemmat että kestää. Kevein trike on n. 11kg, katteen voisi saada 6 kiloon. arvioisin 20kg itse tehtynä.\nRuotsinpoika tekee 10,5 kg trikeä jossa käsittääkseni on suht keveät osaset. On se ainakin ihan perusteellisesti suunniteltu :) http://www.carbontrikes.com/exjobb/exjobbsrapport_trike_viebke.pdf\nHienoa..omaani tein pieniä muutoksia..ja teen muutaman lisää.\nNimittäin sain otsapinnan alle 0.2 m2 eli 0.198 m2.\nNyt kun nopsasti laskee, että ilmavastuskerroin on luokkaa 0.07 ( jopa 0.064 ) niin 0.07 x 0.198 = CdA:ksi 0.0139 m2\ntätä jos vertaa esim Cadillac Eldoradoon ( 180 hv ja 120 mph huiput ) eldoradon Cd 0.4 x 2. 885 ( frontal area ) = 1.154 m2 niin huomaa seuraavaa\n1.154 / 0.0139 = 83\nEli periaatteessa tää mun suunnittelema rakkine tarvii 2.17 hv ( 180 / 83 ) 120 mph nopeuteen ( vierintävastus on vähäisempi joten ehkä tuosta voi ottaa 10% vielä pois ).\nEli noin 2 heppaa joka on 1.49 kw...jota ei luonnollisesti kukaan polje 10 sekunttia pidempään...mutta teoriassa alamäen loputtua voisi ylläpitää sitä nopeutta mäen vaikutuksen lakattuakin noin 5-10 sekunttia.\nBlogissani on verranto WAW velomobileen ja laskin että tämä tarvii vain 1/4.3 osaa energiaa samaan nopeuteen kuin WAW ja silläkin kelataan jo 45-50 km/t; http://max3fan.blogspot.fi/\nVielä pieni päivitys jolla aerodynaamikkojen esiletuoma peräpään ongelma ratkastiin.\nPolkemalla voi myös lentää...since 1961; http://www.flixxy.com/the-flying-bicycle-1962.htm\nNoi suomalaisten polkemat huiput on mielestäni youtube ja nojapyöräfoorumin juttujen mukaan 70-83 km/t haarukassa..\nJututin yhtä nojakkikuskia keskisuomalaisen huoltoaseman pihalla, ja hää haasteli samansuuntaisia. Kertoi ajaneensa +80km/h alamäkeen jossain Jyväskylän suunnalla...Vaarunvuori, Korpilahti?? Täällä oli joskus aihekin noista pisimmistä nousuista, lie joku luutinu senkin fittuun? Katselin että oli sen verran aerodynaamisen näköinen laite, että olisin semivalmis jopa nielemään väitteen. Kuitua oli penkit ja katteet, levykiekot yms. + kuski oli pukeutunut sellaiseen oudon näköiseen aerokelmuun.....\nSuomalaisen ajamat ennätykset tasamalla:\n"In the track we were the fastest team to finish 1 hour with an average of 78,9 km/h. That is a new Finnish national record as is my new flying 200 meters average 94,6 km/h."\n-- Oliver Lehtonen


Hätäkeskustoiminnasta annettua lakia uudistetaan – OIKEUSMEDIA\nHätäkeskuslaitos katsoo, että lakiuudistukseen myötä toimintavalmiuteen liittyvä tietojen käsittely erilaisissa johto- ja tilannekeskuksissa sekä viranomaisten välillä pitäisi olla mahdollista tarkoituksenmukaisessa laajuudessa. Tämä tarkoittaa sitä, että laissa on säädetty selkeästi Hätäkeskuslaitoksen johtokeskuksen tehtävistä ja sen yhteydestä muiden toimijoiden johto- tai tilannekeskuksiin.\n– On hyvä, että nyt tarkastellaan lainsäädännön kautta muuttanutta toimintaympäristöämme. Uusi lainsäädäntö mahdollistaa täten myös kehittämistyömme. Uuden lain tulee mahdollistaa järkevä toiminta siten, että mm. kaikki viranomaiset eivät rakenna omia johto- tai tilannekeskuksiaan toisistaan riippumattomasti, vaan siten, että hyödynnetään yhteiskäyttöisyyttä siltä osin kuin se on mahdollista. Tämä tarkoittaa myös sitä, että laissa säädetyt tehtävät koskevat koko Hätäkeskuslaitoksen henkilöstöä, ei pelkästään tiettyä henkilöstöryhmää, Hätäkeskuslaitoksen johtaja Taito Vainio toteaa.\nHätäkeskuslaitoksella on uudelle lainsäädännölle myös toiveita hätäkeskuspäivystäjien muodollisiin pätevyysvaatimuksiin liittyen.\n– Hätäkeskuspäivystäjien muodollisia pätevyysvaatimuksia on tarkennettava siten, että hätäkeskustoimintaan liittyvien eri viranomaisten peruskoulutusta tarkastellaan yhdenmukaisesti. Tämän lisäksi olisi tarpeen luoda mekanismi, jolla akuuttiin hätäkeskuspäivystäjäpulaan voidaan reagoida nopeasti, Vaino pohtii.\nLakiuudistuksella voidaan vaikuttaa myös hätäkeskustietojärjestelmään.\n– Hätäkeskustietojärjestelmän käyttötarkoituksen laajennukset on lainsäädäntöuudistuksessa mietittävä tarkoin. Muiden hätäkeskustoimintaan osallistuvien viranomaisten oikeudet hätäkeskustietojärjestelmän käyttöön erilaisessa toiminnassa on joka tapauksessa oltava yhtenäiset. Tämä tarkoittaa tietojärjestelmän käyttöä mm. valvonta- ja oma-aloitteisissa tehtävissä, analyysi- ja suunnittelutoiminnassa sekä koulutuskäytössä. Myös tietojen hallinnan vastuut pitää olla selkeät ja kaikille toimijoille yhdenmukaiset, Vainio listaa.\n– Uudistushankkeessa meille on tietysti myös erityisen tärkeää se, että muutokset eivät aiheuta taloudellisia lisävelvoitteita Hätäkeskuslaitokselle ilman, että niihin osoitetaan tarvittava lisärahoitus.\nSäädöshanke on asetettu ajalle 1.12.2020–31.12.2021. Hallituksen esitys on tarkoitus antaa eduskunnalle kevätistuntokaudella 2021.\nSisäministeriö: Hätäkeskustoiminnasta annettua lakia uudistetaan


Ford Bronco 6. sukupolvi – AutoWiki\nFord Bronco 6. sukupolvi\nLuokka Kompakti maastoauto\nSuunnittelija Paul Wraith \nIskutilavuus 2300–2700 cm3\nTeho 224–246 kW\nEdeltäjä Ford Bronco 1992–96\nSaman luokan autoja Jeep Wrangler (JL)\nMallivuodelle 2021 lanseeratusta crossover-mallista kertoo artikkeli Ford Bronco Sport.\nPääartikkeli: Ford Bronco\nKuudennen sukupolven Bronco esiteltiin heinäkuussa 2020. Mallin sarjatuotanto käynnistyi vuotta myöhemmin.\nErillisrunkoinen Bronco on tarjolla sekä kaksi- että neliovisella korilla, seitsemänä alaversiona: Base, Big Bend, Black Diamond, Badlands, Outer Banks, Wildtrak ja First Edition. Näitä voidaan täydentää varustelupaketeilla, joita on neljä erilaista ja yli kahdellasadalla dealeriasenteisella lisävarusteella. Värejä on tarjolla 12 erilaista.\nTiettyjen Bronco-mallien varusteena on maastokäytön jälkien siivoamista helpottavat kumitetut matot integroidulla vedenpoistotulpilla ja istuimien verhoilumateriaalina merilaatuinen vinyyli, joka estää homeen kehittymisen. Katkaisijoiden suojana on saumaton silikoni ja kojetaulun otepinnat ovat likaa ja kosteutta kestävää kumia. Jälkiasenteisia varusteita ajatellen kojetaulussa on valmiina kosteudelta suojattuja vapaita katkaisijoiden paikkoja, joista on valmiit johdotukset tavaratilaan ja konehuoneen puolelle.\nBig Bend -mallista yllöspäin Broncon navigaattorin voi varustaa topografisella navigaatiojärjestelmällä, joka pitää sisällään yli 1000 eri tasoista maastoreittiä. Käyttäjät voivat myös tallentaa ja jakaa omia reittejään.\nBroncon kaksiovisissa malleissa on vakiona kolmiosainen kattojärjestelmä – vasen ja oikea etuosa sekä takaosa. Neliovisten mallien vakiovarusteena on pehmeä katto, joka on rullattavissa auki. Tarjolla on valinnainen kovakatto, johon kuuluu neljä irrotettavaa osaa – vasen ja oikea etupaneeli, täysleveä keskipaneeli ja takaosa. Kaikkien mallien kattopaneelit voidaan poistaa yhden henkilön toimesta, avaamalla salvat sisätiloista. Ensimmäisen rivin kattopaneelit voidaan säilyttää mukana matkassa kaksiovisissa malleissa, kun taas neliovisten mallien tavaratilassa voidaan säilyttää jopa neljää esinettä, mukaan lukien kaikki neljä ovea tai kaksi ovea ja kaksi etukattopaneelia.\nJokaisessa Broncossa on kehyksettömät ovet, jotka helpottavat niiden poistoa. Neliovisissa Bronco-malleissa kaikki neljä ovea voidaan säilyttää mukana matkassa, käytettävissä olevilla suojaovipusseilla. Rintapeltiin asennetut taustapeilit säilyttävät näkyvyyden, kun ovet poistetaan. Etulokasuojissa on sidontapisteet pidempien esineiden, kuten esim. kanootin, kiinnitämiseen.\nBronco Big Bend, 2-ovinen\nBronco Outer Banks, 4-ovinen\nBroncolle yksinomainen Fordin T6-alusta-arkkitehtuuri pitää sisällään täysin boxatut runkoaisat, joita yhdistää seitsemän poikkipalkkia. Kaikkien mallien vakiovarusteena on HOSS (High-Performance Off-Road, Stability, Suspension) -jousitusjärjestelmä. Se koostuu edessä kahdesta päällekkäisestä A-tukivarresta ja pitkäjoustoisesta kynäjousesta. Takana on jäykkä akseli pitkäjoustoisilla kynäjousilla ja viidellä tukivarrella. Tiettyihin malleihin tai paketteihin kuuluu Bilsteinin vaimentimet ja irti kytkettävä kallistuksenvakaaja. Kaikkiin malleihin on tehdasvarusteena saatavana 35-tuumaiset maastorenkaat lukkovanteilla.\nNelivetojärjestelmiä on kaksi erilaista: Vakiona sähkötoimisesti "lennossa" kytkettävä neliveto ja valinnaisena kehittynyt automaattinen on-demand (tarpeen vaatiessa) -järjestelmä.\nKaikkiin malleihin on saatavana sekä etu- että takatasauspyörästölle sähkötoiminen lukko.\nTerrain Management System -maastohallintajärjestelmään kuuluu G.O.A.T. Modes -ajotilavalikko, jossa on seitsemän eri tilaa: Normal, ECO, Sport, Slippery, Mud/Ruts, Sand, Rock-Crawl ja Baja. (G.O.A.T. (Goes Over Any Type of Terrain) oli myös ensimmäisen sukupolven Broncon projektinimi)\n2,3-litraisen EcoBoost R4 -moottorin kanssa Broncoon on saatavana Trail Control- ja Trail Turn Assist -järjestelmät, 2,7-litraisen EcoBoost V6:n yhteyteen on saatavana lisäksi Trail One-Pedal Driving -järjestelmä. Trail Toolbox on saatavissa valinnaisen 10-portaisen automaattivaihteiston yhteyteen.\nTrail Control on hitaaseen maastoajoon soveltuva tasanopeussäädin.\nTrail Turn Assist mahdollistaa tiukemmat kääntöympyrät, järjestelmän jarruttaessa sisäkaarteen puoleista pyörää.\nTrail One-Pedal Driving mahdollistaa ajoneuvon tarkan hallinnan ja ehkäisee tahattomia rullauksia. Auton liikuttaminen ja jarruttaminen tapahtuu ainoastaan kaasupolkimen avulla.\nR4-bensiini, DOHC 16v, Ti-VCT, suorasuihkutus, twin-scroll-turbo 60° V6-bensiini, DOHC 24v, Ti-VCT, monipiste- ja suorasuihkutus, 2 x turbo\nFord EcoBoost Ford EcoBoost (Nano 2.7 L 2GEN)\n201 kW (274 hv) /\n5500 r/min 231 kW (314 hv) /\n420 Nm /\n3500 r/min 542 Nm /\n7-port. manuaali 10-port. automaatti\n10-port. automaatti —\nPituus 4412–4440 mm 4811–4839 mm\nLeveys, peilit taitettuna 1928–2014 mm\nKorkeus 1826–1910 mm 1852–1877 mm\nAkseliväli 2550 mm 2949 mm\nRaideleveys edessä / takana 1651 mm / 1651 mm–1699 mm / 1699 mm\n↑ 1,0 1,1 Jack Nissen: Ford's first fully assembled 2021 Broncos rolling off the line Tuesday – FOX 2 Detroit, 15. kesäkuu 2021. Viitattu: 19. lokakuu 2021.\n↑ Brett Foote: 2021 Ford Bronco Chief Designer Discusses The Pressures Of Recreating A Legend – Ford Authority, 18. syyskuu 2020. Viitattu: 19. lokakuu 2021.\n↑ All-New 2021 Bronco Two- and Four-Door Models: Built Wild SUVs with Thrilling 4x4 Capability, Ready for Fun – Ford Motor Company, Lehdistötiedote, 13. heinäkuu 2020. Viitattu: 18. lokakuu 2021.\nNoudettu kohteesta "http://www.autowiki.fi/index.php?title=Ford_Bronco_6._sukupolvi&oldid=208256"


Lipponen syyttää ruotsalaistoimittajaa historian vääristelystä - Sveriges Radio Finska | Sveriges Radio\nLipponen syyttää ruotsalaistoimittajaa historian vääristelystä\nJulkaistu torsdag 15 maj 2008 kl 16.15\nSuomen entinen pitkäaikainen pääministeri Paavo Lipponen syyttää ruotsalaistoimittajia historian vääristelystä. Lipposen torstaina julkaistussa kirjassa ”Järki voittaa” kyytiä saa etenkin toimittaja Henrik Arnstad, joka on tuominnut Suomen toiminnan Saksan liittolaisena toisen maailmansodan aikana.\nUudessa kirjassaan Lipponen ei säästele suomalaisiakaan. Huutia saavat niin toimittajat, tutkijat kuin poliitikotkin. Lipponen julkistaa kirjassaan myös listan suomalaisista intellektuelleista. Näihin ei kuulu Lipposen puoluetoveri ja kilpakumppani Erkki Tuomioja, joka Lipposen mukaan on lyömätön huonosti peitetyssä ylimielisyydessään, mutta pääsee kuin koira veräjästä henkilöön menevistä herjoistaan.\nMikään poliittinen paljastuskirja ”Järki voittaa” ei kuitenkaan ole. Niitä on luvassa vasta ensi vuonna, kun Lipposen muistelmien ensimmäinen osa ilmestyy. Silloin saadaan lisätietoa mm. Lipposen ja Ruotsin entisen pääministerin Göran Perssonin hankalana pidetystä suhteesta.\n”Arnstadin puheet vailla moraalista kanttia”


Netflixin Cheer-kausi 2: Julkaisupäivä, näyttelijät ja uutiset - Tv Ja Elokuvat | Lokakuu 2020\nNetflixin cheer: Tuleeko kausi 2 Navarro College: n kanssa?\nonko Netflixissä cheer-kausi 2? Tässä on kaikki mitä tiedämme mahdollisesta julkaisupäivästä ja Navarron joukkueen jäsenten paluusta ...\nim outo im outo\nNetflixin uusi cheerleading docu-sarja, Hurrata, on tullut kaikkien uusi pakkomielle. Ohjelma seuraa Navarro College cheer -joukkuetta heidän matkallaan säilyttääkseen tittelinsä kansallisina kollegiaalivalioina - ja se on uskomatonta alusta loppuun.\nbrendon urie korkokengillä\nSarjan ensimmäinen kausi julkaistiin 8. tammikuuta ja melkein heti verkosta pudottamisen jälkeen sosiaalinen media puhalsi Navarro Cheer -ryhmän lahjakkaiden teini-ikäisten pelosta. Kymmenen päivän sisällä opiskelijat (mukaan lukien Gabi Butler, Morgan Simianer, Jerry Harris ja Lexi Brumback) siirtyivät kotikaupungin sankarista globaaleihin supertähtiin - ja Internet ei voi saada tarpeeksi ikonista päävalmentajaa, Monica Aldamaa.\nbob muukalaiset asiat\nLUE LISÄÄ: 10 uskomattomia musiikkidokumentteja, joita voi nyt katsella Netflixissä\nKausi 1 koostui vain 6 jaksosta ja Daytona-mestaruuskilpailuissa tapahtuneen euforisen voiton jälkeen sarjan fanit näkevät epätoivoisesti lisää. Joten ... siunaako Netflix meitä näyttelyn toisella kaudella? Tässä on kaikki toistaiseksi tiedämme, mukaan lukien mahdollinen julkaisupäivämäärä ja mitkä joukkueen jäsenet palaavat Navarroon uutta voittoa varten.\nMelanie Martinez synttäreille ideoita\nparhaat sanoitukset 2017\nTuleeko Cheer-kausi 2 Netflixiin?\nPalaavatko Gabi Butler ja La'Darius Marshall cheer-kaudella 2? Kuva: Netflix\non Hurrata Netflix on vahvistanut kauden 2?\nToistaiseksi emme ole kuulleet sanaakaan suositun dokumenttisarjan toisesta kaudesta. Ohjelman onnistumisen ja suosion perusteella sosiaalisessa mediassa on suuri mahdollisuus, että palaamme Navarro-yliopistoon katsomaan vuoden 2020 Cheer -joukkueen matkaa Daytonaan. Mutta meidän on odotettava ja katsottava ...\npop versio roikkuu puun\nHurrata 2. kauden julkaisupäivä: Milloin kausi 2 ilmestyy?\nNo, jos siellä On näyttelyn toinen kausi, se todennäköisesti ilmaantuu tammikuussa 2021.\nJos toinen kausi dokumentoi Navarron matkan pitääkseen kruununsa, heidän on aloitettava kuvaaminen melko pian. NCA Collegiate National Championship Daytonassa järjestetään 8. – 12. Huhtikuuta 2020. Jos kausi 2 on rakenteeltaan sama kuin kausi 1, näemme heidän harjoittavan ennen heidän Daytona-paluutaan.\nVaihtoehtoisesti sarja voisi ottaa lehden pois Viimeinen mahdollisuus Ukirja ja sisältää erilaisen yliopiston matkan mestaruuskilpailuihin kunkin kauden aikana.\nNiille, jotka eivät ole katsoneet sitä, Viimeinen mahdollisuus U on samanlainen docu-sarja, paitsi että se seuraa yliopistojalkapallojoukkueita. Viimeinen mahdollisuus U on toiminut neljä vuodenaikaa, joista kaksi ensimmäistä vuodenaikaa keskittyvät yhteen yhteisön korkeakouluun ja kolmas ja neljäs kausi toiseen.\nJoka tapauksessa, me vain kuolla vielä lisää hurraa. Otetaan mitä tahansa.\nMORGAN SIMIANER (@morgannlyn) jakanut viesti 28. maaliskuuta 2019 klo 17.56 PDT\nHurrata kausi 2 näyttelijät: Kuka palaa Navarron cheer -joukkueelle?\nNo, hyvä uutinen on, että ikoninen rumpali Lexi Brumback on edelleen Navarrossa, kun valmentaja Monica Aldama on tervetullut takaisin joukkueeseen. Kauden 1 finaalissa Lexi erotettiin joukkueesta sen jälkeen kun poliisi löysi laittomia aineita autosta, jossa hän oli ystäväryhmänsä kanssa. Hän jakoi uutiset Instagramissa kuvan itsestään ja hänen joukkuekaveristaan kuvatekstin rinnalla 'Honey, olen kotona'.\nMorgan Simianer päätti oleskella Navarrossa vielä vuoden, ja näyttää myös siltä, että kaikkien suosikki Jerry Harris on edelleen joukkueessa. Allie Ross on edelleen Navarrossa, samoin kuin La'Darius Marshall, joka ilmoitti Twitterissä palaavansa 'antamaan sille viimeisen ajon kaikkien aikojen suosikki ihmisteni kanssa'.\nTähdet, kuten Gabi Butler, Austin Bayles ja Mackenzie 'Sherbs' Sherburn, ovat kaikki siirtyneet Navarrosta Instagram-tilinsä mukaan. Mutta et koskaan tiedä kuka voi palata ...\nIhmiset ajattelevat, että Lana Del Rey vain varjosti Camila Cabellon uuden romanssikauden\nDove Cameron lukee sydäntä särkevän kirjeen Cameron Boycelle kuolemansa jälkeen\nDonald Trumpillä on enemmän yhteistä Kanye Westin kanssa kuin luuletkaan\nKuinka vanhoja ovat 'Stranger Things' -hahmot ja hahmot tosielämässä?\nLisa Frank saattaa julkaista meikkokokoelman, ja me huutamme\nAlissa Violetia syytettiin fanien huijaamisesta Louis Vuittonin jälkeen hämmennyksestä\nIhmiset ovat liittymässä tähän tatuointikerhoon, ja syy inspiroi sinua vakavasti\nMilly Shapiro: 10 tosiasiaa perinnöllisestä tähdestä, jota et todennäköisesti koskaan tiennyt\nNoah Centineo sai juuri kutsutun haamun joku 'The Late Late Show James Jamesin kanssa'\nTästä syystä olemme ärsyttäviä siitä, että Ed Sheeran julkaisi juuri joukon vanhaa musiikkia\nMike 'Stranger Things' oli Fave-TV-ohjelmassasi, ja vetoomme, ettet edes tajunnut\nSe on kansallinen Bagel-päivä: 5 kuuluisuutta ja heidän Bagel-kaksoset\nTämän tytön selfie sai viedä Twitteriin ja syy miksi on niin pirun palautettava


Heartcore: heinäkuuta 2009\n2. Vesimeloni (Citrullus lanatus)\n3. Tammenlehtisalaatti (Lactuca sativa)\n4. Lamopinaatti (Tetragonia tetragonioides)\nOlen oppinut ajamaan traktorilla, mistä tottakai oli tarpeen ottaa kuva (jos poseerausinto on peräisin muotiblogien lukemisesta, niin miksi pommiinnukkuneena ilman meikkiä työvaatteissa?) . Traktorinajamistaito edellytti sitä, että löytyi traktori, jossa jalat ylettyvät polkimille. Nyt (kieltämättä) aika kaunis valkoinen Valmet ja minä olemme väleissä niin, että olin jo hienoisesti mustasukkainen ja pettynyt, ja taisin vähän tiuskia, kun kolleega päätti viedä sen. Ehkä keksin jopa ensimmäisen hyvän puolen siitä, että M. lopettaa pian työt.\nAkukesästä mietittiin myös hevosten käyttöä viljelytöissä, hevoset ovat mahdollisesti jopa traktoreita sympaattisempia. Joku viininviljelijä kommentoi nyt jo unohtuneessa nettilähteessä, että on todennut suurimman eron viinin laadussa hevosilla työstetyn ja koneilla työstetyn viiniviljelmän välillä, ei eri viljelysysteemien kuten biodynaamisen ja luomun ja tavanomaisen välillä. Huipputason kaalia odotettavissa M:n tilalta.\nNyt, traktoreiden ollessa hallussa, ei kovin suuria esteitä oman tilan tiellä taida olla. Sitä odotellessa, ehkä jopa harkitessa, voi inspiroitua Mother Nature Network:in artikkelista "40 farmers under 40", jossa esitellään nuoren polven amerikkalaisia luomuviljelijöitä. Suomessa nuoria viljelijöitä löytyy esim. Osuuskunta Juurakosta, Labbystä. Civileats on myös tehnyt nuorista viljelijöistä artikkelisarjaa, joka on vaikuttanut allekirjoittaneen käsityksiin myönteisesti. Varmaan yhtä tehokkaasti kuin alan koulutus hillitsi intoa. Pisteet amerikkalaistyyliselle intoilulle ja manifestoille.\nps. nyt on kiire, ei enempää latinaa.\nPalsamiköynnös, eli ravintokasveja varjoon\nTällä viikolla innostuttiin (minulle) uudesta marjakasvista. Palsamiköynnös (Schisandra chinensis) on ennestään tuttu vain köynnöksenä, mutta Pihan ja puutarhan marjat -kirjan (Alanko ja Saario) mukaan se on myös satoisa marjakasvi. Punaiset marjat maistuvat sitruunaisilta, sisältävät paljon C-vitamiinia, piristävät ja lisäävät yleiskuntoa. Kasvi kuitenkin on yleensä kaksikotinen, eli marjantuotanto vaatii sekä emi-, että hedekukallisen kasvin tai jalostetun yksikotisen lajikkeen. Joten jostain pitäisi nyt saada yksikotinen tai emikukallinen kasvi. Ja vähän kärsivällisyyttä, ensimmäiset marjat kypsyvät köynnöksen ollessa n. 6 vuotias.\nHuomionarvoista on myös se, että palsamiköynnös viihtyy puolivarjosta varjoon, myös syvässä varjossa, joten se on ravintokasvien joukossa harvinaisuus. Koska pelkästä ruoasta ei elä, lasketaan köynnöksen kaunis kukinta keväällä myös eduksi.\nPalsamiköynnös vaatii ravinteikkaan ja kosteutta pidättävän maan ja sietää myös vähäistä happamuutta, eli pienellä maanparannuksella kuulostaa ihanteelliselta myös metsäpuutarhaan. Talvenkestävä ilman erillistä talvisuojausta I-III vyöhykkeillä.\nMuita hienoja varjossa viihtyviä kasveja ovat köynnöshortensiat ja kuunliljat. Kuunliljat ovat tietysti puutarhojen peruskasveja, mutta myös ne ovat kuulemma Permaculture magazinen mukaan syötäviä lehtineen ja kukintoineen (kiitos J.). Ehkä tulevaisuudessa sitten syön perennapenkkini, sen sijaan että istutan vihanneksia kukkapenkkiin niinkuin nyt.\nEnemmän palsamiköynnöksen hoidosta Kauppilan sivuilta.\nMielenkiintoista San Fransiscon pihojen muuttamisesta viljelmiksi Hesarissa.\nTunnisteet: adaptogeenit, hedelmät ja marjat, köynnökset\n1. ja 2. Agave (Agave sp.)\n1. Luumuruusu (Rosa villosa)\n1. ja 2. Punalehtiruusu (Rosa glauca)\n3. Vuoriruusu (Rosa pendulina)\nKesäkuisia ruusuja kukassa, molemmissa pienet yksinkertaiset kukat ja siro kasvutapa. Punalehtiruusu on tumman lehdistönsä ansiosta erityisen viehättävä ilman kukkiakin. Vuoriruusun kukat ovat äkäisen purppurasävyiset, mutta siro ja kaareva kasvutapa paikkaa tätä. Pensas viihtyy auringon lisäksi myös puolivarjossa ja myös vaatimattomassa maassa, punalehtiruusu taas auringosta varjoon. Havumetsän reunalla nämä pensaat näyttivät olevan ihan kotonaan, selkeästi hyviä kasveja reunustamaan metsäpuutarhaa, jossa aika pysähtyy.\n2. Vesimeloni (Citrullus lanatus) 3. Tammenlehtisa...


Yöpöydän kirjat: kesäkuuta 2011\nToukokuu: (1532 sivua)\nLisäksi aloitin J. R. Wardin Pimeyden rakastajan, mutta se on edelleen kesken.\nKesäkuu: (1604 sivua)\nStephenie Meyer & Young Kim: Houkutus - sarjakuvasovitus osa 1\nGuillermo del Toron ja Chuck Hoganin Vitsauksen loppu jää ensi kuulle, melkein puolivälissä jo. Nyt tenttiin lukemista lauantaille.\nLuettujen sivujen määrä 3090.\nLukemisiin: Niina T. klo 21:28 Ei kommentteja:\nLukemisiin: Niina T. klo 19:04 3 kommenttia:\nOnpas taas hankala! :D Tähänhän sopisi sanoa (jälleen) Diana Gabaldonin koko tuotannon... Hmm, olen lukenut myös pari naishömppää, Helen Fieldingin Bridget Jonesit on luettu ja niin myös yksi Jane Greenin kirja: Avioliittoahdistus (hyllyssä myös odottaa samaisen kirjailijan Netti@deitti). Mutta romantiikasta ja rakkaudesta täynnä olevat kirjat ovat minulle harvinaisia, sisällössä täytyy olla jotakin muutakin, kuten esimerkiksi Nora Robertsin Menneisyyden vangeissa, jossa Callie, eräs arkeologi nainen selvittää hämärää menneisyyttään antropologi miehen Jaken avulla.\nWoodsboron pikkukaupunki pääsee hetkessä uutisotsikkoihin, kun kaupungin alta löytyy 5 000 vuotta vanhoja ihmisluita ja kivikautinen asuinpaikka. Nuori arkeologi Callie Dunbrook saapuu innostuneena kaupunkiin: hän on vihdoinkin saanut tilaisuuden näyttää kyntensä. Kaivauksilla alkaa pian tapahtua kummia ja ihmiset alkavat puhua, että koko tutkimusprojekti on kirottu. Tilanne mutkistuu entisestään, kun Callien ärsyttävä mutta jumalattoman komea ex-mies Jake ilmestyy kaupunkiin. Eikä siinä kaikki: Callie tarvitsee arkeologin taitojaan pian myös oman menneisyytensä penkomiseen.\nLukemisiin: Niina T. klo 18:42 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, arkeologia, rakkaus\nStephenie Meyerin Houkutus -sarjaan kuuluvan lisäosan Bree Tannerin lyhyt elämä kansikuva tuo mieleen lauseen "Kuin tiimalasin hiekka ehtyy, on elämämmekin päivien viemää" ja se sisäistää hienosti kirjan pää teeman. Meyer totesi jossain, että jälkeenpäin hän olisi tahtonut kirjoittaa Epäilyksen eri tavalla, siksi tämä kirja syntyi.\nNovelli kertoo nuoren vampyyriin, Breen, uudesta elämästä vain vähän ennen sen päättymistä taistelukentällä. Hän on syntynyt vain yhden asian vuoksi, koston. Hän on osa Victorian armeijaa, vampyyrin, jonka puolison Edward tappoi tämän yrittäessään vahingoittaa Bellaa. Nyt on Victorian tilaisuus tasoittaa tilit, tai niin hän ainakin luulee omassa synkässä mielessään.\nBree Tannerin lyhyt elämä sisältää paitsi verenjanoa, se kertoo myös kuinka vampyyrimaailmassa osataan pelata kieroa peliä. Kirja paljastaa vastasyntyneiden janon ja selviytymistaistelun kyllästämän maailman, siinä on myös yllättävää ystävyyttä ja hellyyttä. Kiinnostavia hahmoja olivat Diego ja etenkin Fred, jonka kohtalo jää mietityttämään.\nKirja sopii vampyyri-saagan lukeneille, etenkin niille. jotka jo tietävät kuinka Epäilyksessä kävi. Kirjaa ei todellakaan jaksanut lukea yhteen pötköön, sillä asiat (mm. nuorten vampyyrien rähinät) alkavat nopeasti toistaa itseään ja välillä tuntuu kirjailijan pakottaneen novellinsa kirjan mittoihin. Vähemmällä toistolla ja sivuhenkilöihin syventymällä kirja voisi toimia itsenäisestikin, nyt se on vain laimea sivutuote.\nSuomentanut: Pirjo Ruti, 218 sivua, WSOY 2010\nKirjasta muualla: Risingshadow, Savon Sanomat, Harakanvarpaita, Aamuvirkku yksisarvinen, Yhteishyvä, Lukunurkka\nLukemisiin: Niina T. klo 15:29 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 200-sivuiset, 2½, kirjastosta, lyhyet kirjat, nuoret, pettymys, vampyyreja, WSOY, YA-kirjallisuus\nMoni kirja on kokenut muutoksen päätyessään elokuvaksi, toisinaan muutos on hyvästä, toisinaan taas tuntuu, että on menty siitä missä aita on matalin ja lopputulos aiheuttaa lähinnä myötähäpeää ja pahan olon. Olen aiemminkin maininnut mm. Eragonin ja Houkutuksen leffasovelluksista, nissä kaikki mikä kiiltää kun ei ole ollut kultaa, vaikka kirjat lähtökohtaisesti erinomaisia teoksia ovatkin olleet. Gabaldonin kirjoista on ollut puhetta synnyttää elokuvia, mutta vielä ei ainakaan mitään kiveenhakattua ole. Paras leffaversio kirjasta on ollut Taru sormusten herrasta, joka minusta häikäisee kirjoja voimakkaammin, joskin olisin kaivannut enemmän Puuparran läsnäoloa (tätä löytyy pidennetystä versiosta, vaikka olisivat "poistetut" kohtaukset voineet olla jo valmiiksi osa elokuvaa, ilma ylimääräistä rahastusta pidennetyllä rainalla). Tom Bombadillin puuttuminen myös vaivasi. Onneksi näyttelijät ovat loistavia, niin Gandalf, Gimli kuin Legolaskin ovat lähes sellaisia kuin olisin hahmojen toivonut ja ajatellut olevankin. Naiset (heidän puuttumisensa ja näyttelijävalinnat) aiheuttivat hienoista pettymystä.\nHmm... Valitin jo aiemmin kuinka Spiderwickin kronikat II oli pettymys. Sanotaan tällä kertaa vaikka J. R. Wardin Pimeyden rakastaja, jota en vieläkään ole pystynyt jatkamaan alkutöksähdyksen jälkeen. Kovasti suosittu kirja ja siskonikin sitä on kehottanut lukemaan. Ehkä jatkan jossain vaiheessa, eihän kirja vielä ehtinyt edes saada tilaisuutta lumota! Muistuttaa asennoitumistani Gabaldonin kirjoihin (joista ekan voisi lukea uudestaankin, tuon eilisen lainauksen etsiminen koukutti lukemaan sitä). Kuinka voi olla, että olen niin vastahakoinen pitämään tuosta kirjasta, vaikka siinä on vampyyrejä?\nLukemisiin: Niina T. klo 11:56 2 kommenttia:\nTunnisteet: 30 days of books, rakkaus, vampyyreja\nTämä olikin haastava. Lempikirjahan on (tällä hetkellä) Diana Gabaldonin Muukalainen. Lempikohtaustani en muista, mutta yhden ihanan kohdan lainaan tähän, sellaisen, joka muistuttaa minusta minun ja poikaystäväni (jonka kanssa olen kihloissa) suhdetta. Laitan lisää jos löydän muita.\ns. 304 "Sulla on ihastuttavat kutrit", Jamie sanoi katsellessaan minua. "Mitä? Nämäkö?" Nostin käden hämmentyneenä hiuksilleni, joita saattoi parhaimmillaankin nimittää harakanpesäksi. Hän naurahti. "Noh, nekin", hän sanoi kasvot vakavina, "mutta niitä mää tosiaan tarkoitin". "Mutta ne ovat niin... kiharat", minä sanoin ja punastuin hiukan. "Jaa, niin tietysti". Jamie näytti hämmentyneeltä. "Mää kuulin linnassa, kun yksi Dougalin tytöistä sanoi ystävällensä, että sen tukkaa pitäs vääntää kuumilla raudoilla kolme tuntia ennen kuin sais aikaan moiset kikkarat. Se sano, että vois vaikka repiä silmät sun päästäs, kun sulla on luonnostaan tollaiset". Jamie kohottautui istualleen ja veti yhden hiuskiehkuroistani suoraksi niin että se ylsi melkein rintaan saakka.\nLukemisiin: Niina T. klo 22:52 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, rakkaus, Skotlanti\nVaroitus, tämä kirja on ahmittava kerta istumalta\n(tai muuten se ahmii sinut)!\nLuin tämän kahden päivän aikana, aloitin eilen illalla ja tänään en kyennyt olemaan lukematta lisää, kunnes koko kirja meni ihan huomaamatta! (Huolimatta aiemmasta kommentistani suomentajaa kohtaan, tämä kirja oli (muutamaa hassua sanavalintaa lukuun ottamatta) huikea! No, välillä tuskastuin hahmojen ennalta-arvattavuuteen taikka kyvyttömyyteen vetää johtopäätöksiä (sama ilmiö muuten monien tv sarjojen kanssa: katsojat ratkaisevat "visaisia pähkinöitä" ennen palkattuja huippututkijoita kokeakseen onnistumisen tunteen...), no keskeiset hahmothan ovan vain 12-13 vuotiaita (mutta minusta paljon fiksumpia kuin R. L. Stinen luomat).\nIhastelin vanhojen keijumyyttien käyttöä ja samankaltaisuutta Ilki ihanan kanssa kuin myös kohtia, joissa tarinat erosivat toisistaan. Nämä keijut ovat jotain muuta kuin mihin suomalainen lukija on ennen törmännyt, vaikka vastaavia olentoja on Spiderwickin kartanon lähimaastoissa taikka Tylypahkan jästeille salaisilla käytävillä. Kerronta oli rikasta ja tempaavaa ja jokaisen luvun aloittava anfangi on koristeltu vanhojen satukirjojen tyyliin, mutta yksikään alkukirjain ei ole samanlainen kuin muut.\nHän vaistosi tulijat peitonkin läpi, tunsi miten huoneen ilma rätisi niiden outoa energiaa. Hän jopa haistoi lehtien, sammalen ja kypsien marjojen multaisen kosteuden. Se oli niiden tuoksu. (s. 13-14)\nJostain syystä keijut tuntuivat vaistoavan, että hän näki ne, ja siksi hän veti niitä puoleensa kuin magneetti silloinkin kun yritti parhaansa mukaan teeskennellä ettei tiennyt niistä mitään. (s. 29)\nHän työnsi oven varovasti auki ja astui sisään, hänen eteensä levittäytyi ihana näky. Huone oli täynnä kirjoja, kirjoja kaikista mahdollisista aiheista, sadottain kirjoja lattiasta kattoon. Nurkassa ikkunan ääressä oli valtava kirjoituspöytä, joka oli paksun pölykerroksen peitossa. Ja sen päällä oli lisää kirjoja. Tanya veti joitakin kirjoja hyllystä. Pöly vain lensi kun hän selaili niitä, ja oli helppo nähdä ettei kukaan ollut lukenut niitä vuosikausiin. Juoksuttaessaan sormea selkämyksiä pitkin hän huomasi, että jotkut olivat hyvin vanhoja, 1700-luvun lopulta asti. Hän avasi ensimmäisen, jonka erikoinen nimi oli Myytit ja magia aikojen saatossa, silmäili hakemistoa, kunnes löysi etsimänsä. "Keijut", hän luki ääneen kuiskaten... (s. 47)\n13-vuotias Tanya on aina nähnyt ympärillään keijuja. Keijujen aiheuttamat selittämättömät sotkut saavat Tanyan äidin lopulta menettämään hermonsa, ja Tanya lähetetään isoäidin kartanoon kesänviettoon. Hän lähtee sinne vastahakoisesti, sillä isoäiti Florence on aina suhtautunut häneen hyvin torjuvasti – syystä, joka selviää Tanyalle vasta myöhemmin. Kartanossa Tanya törmää vaarallisiin salaisuuksiin. Vanha valokuva johdattaa hänet ratkaisemattoman mysteerin jäljille. 50 vuotta aikaisemmin kartanoa ympäröivässä synkässä metsässä on kadonnut jäljettömiin tyttö, josta Tanyan isoäiti ei halua puhua sanaakaan. Tilanhoitajan Fabian-poika ei saa katoamista mielestään. Hänen isoisänsä oli viimeinen, joka näki tytön elossa, ja on siitä lähtien elänyt epäilyksen varjo yllään. Yhdessä Tanya ja Fabian päättävät ratkaista arvoituksen, mutta edes Fabian ei tiedä Tanyan poikkeuksellisesta kyvystä. Eräänä yönä asiat saavat kohtalokkaan käänteen, kun Tanya yllättää talosta salaperäisen tunkeilijan ja saa kuulla, ettei hän ole ainoa tällä kyvyllä siunattu ja kirottu. Kartanon synkkä menneisyys on vaarassa toistaa itseään...\nTyylilaji: nuoret, keijuja,\nTämä kirja muistuttaa:\nMelissa Marrin Ilki ihanaa ja Sala kavalaa, koska tässä on kansanperinteen mukaisia näkymättömiä keijuja ja tyttöjä, jotka näkevät niitä vaikkeivät tahtoisikaan\nTony Di Terlizzin ja Holly Blackin Spiderwickin kronikat I-sarjaa, koska näkymätön maailma ei aina ole vain kaunista ja rauhanomaista - jos et pidä varaasi, terveytesi voi olla uhattuna keijujen suuttuessa\nLibba Breyn Kauhun ja kauneuden valtakuntaa, koska tässä on salaisuuksia, synkkiä käytäviä, ulkopuolisuuden tunnetta, kauhua\nQueenie Chanin piirtämää The Dreaming-mangaa, koska metsään katoaa ihmisiä\nNeil Gaimanin Coralinea varjojen talossa, koska äidit eivät kuuntele lapsiaan\nSuomentanut: Kaisa Kattelus, 362 sivua, Tammi 2011\nAlkuperäinen nimi: The Thirteen Treasures, trilogian ensimmäinen osa.\nKirjasta muualla: Risingshadow, Helsingin Sanomat, Sivupiiri, Fleim, Kirjamielellä, Keskisuomalainen,\nLukemisiin: Niina T. klo 22:05 2 kommenttia:\nTunnisteet: 4, fantasia, keijut, kirjastosta, nuoret, Tammi, trilogia\nHoukutus-huuma on ollut laskussa, jopa minulla. Tai no, kirjoissahan ei ole mitään vikaa, ekassa osassa ainakaan. Jatko-osien ahdistavuus ja lopun antikiilmaksi sekä surkeat leffat ovat kyllä omiaan pudottamaan pilvilinnoista maan tasalle. Ei leffat nyt kokokaan kuraa ole, mutta pienet seikat on ihan väärin! Robert Pattinson ei näytä Edwardilta, mutta välillä hän osaa lumota melkein yhtä hyvin, vaikken näyttelijästä pidäkään. Pahiten metsään meni kuitenkin Cullenien talo, josta itse olin (aiheettomasti?) kuvitellut iäkkään pitsihuvila tyylisen metsään sulautuvan installaation, joten elokuvan moderni lasipalatsi iski silmään kuin tikka.\nMutta asiaan, eli sarjakuva versioon. Se sijoittuu kirjan ja leffan välimaastoon. Hahmot (etenkin Edward) näyttävät todella kauniilta, mutta Bella jopa liian kauniilta, leffa-Bella oli minun mielikuviani paremmin vastaava, luonnollinen. Tapahtumia on onnistuneesti lyhennetty ja yhdistetty, kuten leffassa, mutta tekstillisesti se on lähes yhtenevä alkuteoksen kanssa (noh, tämä selittyy sillä, että toimittaja on Houkutuksen alkuperäistä suomennosta käyttänyt). Kylmät väreet kiipivät pitkin selkäpiitä, aivan kuten kirjaa lukiessani.\nMuistan kun 2005 syksyllä luin sitä ensimmäisen kerran ja huonon ääreisverenkierron takia käteni olivat aivan kylmät ja aina sivuja kääntäessäni satuin koskettamaan toista kättäni, kuvittelin kylmien sormien kuuluvan Edwardille. Odotukset olivat suuret lempikohtaukseni kanssa: kun Edward vie Bellan aukiolle, enkä joutunut pettymään. Leffassahan Edward loistaa kuin discopallo, ei mikään paras mielikuva. Sarjakuvassa tässä on onnistuttu paremmin. Mitä tästä voisi sanoa: Houkutuksen ystäville nektaria, muille karvasta kalkkia...\nIsabella Swan mmuttaa isänsä luo tihkuisenharmaaseen pikkukpunkiin ja tapaa yliluonnollien komean, älykkään ja arvoituksellisen pojan. Edward Cullenilla on tumma salaisuus, ja Bella päättää ottaa siitä selvän - ja samalla hänen oma kohtalonsa kiertyy uuteen kiehtovaan ja vaaralliseen suuntaan.\nTyylilaji: nuoret, kielletty rakkaus, vampyyrejä\nSuomentanut: Tiina Ohinmaa, 238 sivua, WSOY 2010\nAlkuperäinen nimi: Twilight: The Graphic Novel - Volume 1, sarja jatkuu\nKirjasta muualla: Kirjamaa, Sivupiiri, Vinttikamarissa,\nLukemisiin: Niina T. klo 13:59 4 kommenttia:\nTunnisteet: 4½, kielletty rakkaus, kirjastosta, nuoret, sarjakuva, vampyyreja, WSOY\nMinun on paljon vaikeampi muistaa naisten nimiä/henkilöitä kuin miesten, tässä kuitenkin muutama mieleen jäänyt hahmo.\nSabriel (samannimisestä kirjasta)\nAdaira ja Zara (Syysmaa-sarjasta)\nLivia (Molemmin jaloin-kirjasta)\nKuvaksi tähän valitsin Sabrielin, en kylläkään fan-artina vaan muissa maissa käytettyjen kansien kuvina.\nPidän kovasti tuosta oikean ylänurkan kannesta, siinä on jotain hauskaa. Tuo vasemmalla oleva kansi on käsittääkseni yksi alkuperäisistä, samoin blogissakin jo aiemmin esitelty valkoinen kansi (joka on pelkistyneisyydessään suosikkini).\nLukemisiin: Niina T. klo 09:09 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, listaukset\nLukemisiin: Niina T. klo 14:39 Ei kommentteja:\nTämä on kyllä mukava haaste. Minulla on tapana ihastua melkein aina päähenkilö miehiin, luinpa sitten nuorten taikka aikuisten kirjaa, mangasta puhumattakaan. Kirjoissa plussaa on se, että annettujen ulkonäkövihjeiden perusteella voi aina itse kuvitella "unelmien prinssinsä", mangassa ja joissain nuorten kirjoissa kuvat rajaavat mielikuvitusta, mutta niissä hahmot ovat yleensä jo valmiiksikin kauniita. Lempi-mangassani (tai oikeastaan manhwassa, Koreasta) Les Bijoux en osannut koskaan tunnistaa mies- ja naishahmojen eroja (kaikki kun olivat niin kauniita! Ja päähenkilöllä oli kyky muuttua miehestä naiseksi auttoi sekoittamaan asioita lisää... No, kylpylässä käydessään hahmot hämmästyttivät menemällä mielikuvan vastaisesti "väärälle" puolen.\nKuvitteellisia ihania miehiä: TOP 10\nJamie (James Alexander Malcolm McKenzie Fraser, Matkantekijä-sarjasta)\nEdward Cullen (Houkutus, joskin leffoissa Robert Pattison ei vastaa lähellekään mielikuviani)\nLegolas (Taru sormusten herrasta, ja ainoa rooli, jossa Orlando Bloom on loistanut... no pidin kyllä merirosvoistakin)\nZadar (Anu Holopaisen Sonja-sarjasta)\nPitää täydentää listaa kun muistaa lisää.\nJamie on aika namu (siis jopa vielä paremman näköinen kuin kuvittelin!) kirjasarjasta tehdyssä sarjakuvassa The Exile, jossa tapahtumat kuvataan Jamien ja sukulaismiehen Murtaghin näkökulmasta. Kuvat Amazonista:\nThe Exilesta sanottua: Vinttikamarissa,\nLukemisiin: Niina T. klo 10:41 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, listaukset, rakkaus\nLukemisiin: Niina T. klo 16:47 2 kommenttia:\nTämä oli melko helppo. Minulla on muutama kirjailija ylitse muiden: Stephenie Meyer, Diana Gabaldon, Nora Roberts ja Anu Holopainen. Ja koska Gabaldonia olen (kenties) jo aikaisemminkin hehkuttanut, pitänee tässä nostaa vähän muitakin taitavia kirjailijattaria esille. (Jännästi muuten huomaan yleensä pitäväni enemmän naisten kuin miesten kirjoittamista kirjoista.) Seuraavat olen lukenut melko heti niiden ilmestyttyä kirjaston hyllyyn. Omanakin löytyy kaikki paitsi Vieras. On muuten jännä tunne huomata lempi kirjailijaltansa tullut uutuuskirja, se suorastaan polttelee käsissä, eikä millään malttaisi olla aloittamatta kirjan lukemista jo saman tien siinä hyllyn edessä seisoessaan.\nAnu Holopainen: Syysmaa 1 - Welman tytöt (2003)\nNora Roberts: Kuuden piiri 1 - Morriganin risti (2007)\nLukemisiin: Niina T. klo 08:41 Ei kommentteja:\nLukemisiin: Niina T. klo 08:46 2 kommenttia:\nLukemisiin: Niina T. klo 13:44 Ei kommentteja:\nLukemisiin: Niina T. klo 07:26 2 kommenttia:\nLukemisiin: Niina T. klo 07:36 4 kommenttia:\nTähän on helppoa keksiä useitakin teoksia:\nFlavia Bujor: Ennuskivien mahti (muutama vuosi lisää kirjoittajalle)\nB. P. Kerr: Lampun lapset\nJ. K. Rowling: Harry Potterit (hehkuttamisen aiheuttaman totaalikieltäytymisen jälkeen fanittamaan ja sitten jälleen päästiin vuoristoradan huipulle ja syöksyttiin alas kirkuen)\nLemony Snicket: Surkeiden sattumusten sarja (ihan ok idea, alkaa vaan toistaa itseään aika nopeasti ja tyyliin turtuu)\nTony di Terlizzi & Holy Black: Spiderwickin kronikat II (itsellä ainakin oli turhan korkeat toiveet ensimmäisen sarjan jälkeen)\nJ. R. Ward: Pimeyden rakastaja (kesken eräistä lukukirjaa vaikea arvioia, mutta ei koukuttanut, kuuluu siis listalle)\nFlavia Bujor kirjoitti romaaninsa 12-vuotiaana. Kirjasta tuli maailmanmenestys: romaanin käännösoikeudet myytiin oikopäätä 23 maahan ja Miramax osti teoksen elokuvaoikeudet.\nLukemisiin: Niina T. klo 09:03 2 kommenttia:\nTunnisteet: 30 days of books, fantasia, listaukset, nuoret\nLukemisiin: Niina T. klo 22:28 3 kommenttia:\nHelsingin Sanomien klassikkoautomaatilla voi hakea itseään kiinnostavia kirjoja. Kokeilin scifi-puolelta:\nPublius Ovidius Naso: Valikoima Metamorfooseja\nPhilip K. Dick: Palkkion metsästäjä - Blade Runner\nIsaac Asimov: Säätiö-trilogia\nTällä listalla oli jopa sellaisia teoksia, jotka olen lukenut. Neurovelho ja Aikakone on luettu joskus lukiossa, Solariksen aloitin myös kerran lukemaan, mutta en päässyt kauhean pitkälle. Leffankin katsoin siitä (yök: George Clooney) mikä ei ollut ihan toimiva, kun nukahtanut kahdesti kesken sen ja komatta kertaa en edes jaksanut katsoa. Orwellia on ollut tarkoitus lukea, Eläinten vallankumous onkin häneltä tuttu. Asimoviakin on ollut tarkoitus lukea joskus. Kiinnostavia olivat Orjattaresi ja Katri Valan runot. Näihin varmasti olen tutustumassa!\nLukemisiin: Niina T. klo 10:07 Ei kommentteja:\nTunnisteet: klassikot, runot, scifi, sekalaista\nTämä oli aika helppo. Ja surullinen. Mikael Ilveksen 1995 ilmestynyt kirja Karvaisia kohtaloita on ollut yksi lukukokemuksistani eniten mieleen jääneitä. Tätä en voi koskaan lukea uudestaan, osasta eläinten kohtaloista näen edelleen painajaisia. Sain kirjan isosiskoltani autettuani häntä häidensä järjestelyssä, olisko ollut 1998. En ymmärrä kuinka takakansi voi sanoa kirjan sisältävän "huumoria".\nEläinlääkärikirjailija Mikael Ilveksen toinen kertomuskokoelma on todellinen "eläinten Spoon River antologia", jonka tarinat vievät lukijan lemmikkien hautausmaalle kuulemaan mitä persoonallisempia elämantarinoita. Tuttuun ilvesmäiseen tapaan näissä karvaisissa kohtaloissa on kosolti huumoria, vauhtia ja jännitystäkin.\nLukemisiin: Niina T. klo 14:06 2 kommenttia:\nLukemisiin: Niina T. klo 21:00 7 kommenttia:\nOlipa vaikea keksiä kirjaa, joka tekee minut iloiseksi. Olen usein surullinen, innostunut taikka rakastunut kun luen kirjoja. koen hahmojen tunteet, omien kokemusten höystämänä, ilo on usein sivutuote, mutta pääasiallisesti tämän tunteen saavuttaminen ei tapahtdu kirjojen avulla. Keksin lopulta yhden kelvollisen kirjan. Colin Thompsonin Uusi Eeden - Tulevan ajan lyhyt historia (2002). Jälleen yksi apokalyptinen scifi-kirja nuorten osastolta, jonka olen lukenut useammin kuin kerran. Muistuttaa osittain Douglas Adamsin Linnunradan käsikirjaa liftarelle. Huuto.netistä löysin sangen edulliseen hintaan tämän. Huomasin muuten Risingshadow:n tietokannasta, että Jaana Kapari-Jatta on suomentanut tämänkin. Pakko myöntää hänen käännöstensä olevan laatua.\nOn vuosi 2287. Elämä Maassa lähestyy pian loppuaan. Jii on huolehtinut itsestään siitä asti, kun hänen vanhempansa katosivat, mutta nyt hän on kyllästynyt kattohuoneiston turvallisuuteen. Hän päättää poistua ihanteellisen kotinsa turvasta ja yksinäisyydestä ja selvittää, mitä maailmassa oikeastaan tapahtuu. Silloin hänen lemmikkikanansa puhkeaa puhumaan ja paljastaa todellisen henkilöllisyytensä. Ethel-kana onkin muukalainen galaksien takaa. Hän on yksi niistä kuudesta, jotka vievät Jiin kohti määränpäätä. Muut viisi ovat Douglas, Oraakkeli eli Pörrö, Oraakkelin isä Merlin, arvoituksellinen Sokea Pianonvirittäjä ja Koo, Jiin sieluntoveri ja kumppani. Jos Ethel pystyy nousemaan tehtäviensä tasalle, hän voi johdattaa ihmiskunnan pois tuhon partaalta ja kenties uuteen Eedeniin.\nLukemisiin: Niina T. klo 20:55 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, apokalypsi, ekokatastrofi, nuoret, scifi\nSuosikki edellisistä on Muukalainen, sarjan ensimmäinen osa. Miksi tämä? 1: siinä esitellään hahmot, 2: tässä ei olla raskaana taikka synnytetä (muistaakseni). Skotlanti! ♥ Ja tätä kirjaa minä epäilin aluksi! Jopa niin paljon, että lukemalla muutaman otteen kirjasta hylkäsin tämän endellisen kotikaupungin lähikirjaston erotiikkahyllyyn. Tämäkin tekijä ei lukioikäiseen allekirjoittaneeseen aikoinaan uponnut. Ja nyt sarjaa pidemmälle luettuani, on tuo hyllyluokitus vähän liioittelua. Moni muu lukemani kirja puolestaan olisi syytä tarkastaa tuolle romantiikan rajat ylittävälle puolelle. Koukuttavia kirjoja, joten varoituksen sananen: kannattaa varata aikaa, sillä kirjoja ei tahdo laskea käsistään!\nSuometanut: Anuirmeli Sallamo-Lavi, 825 sivua, Gummerus 2002\nKirjasta muualla: Risingshadow, P.S. Rakastan kirjoja\nLukemisiin: Niina T. klo 06:10 4 kommenttia:\nTähän ehdinkin jo pari päivää miettiä vastausta. Mielessä kävivät monet vasempaan sivupalkkiin listatut sarjat: Angie Sagen Septimus Heap-sarja, Anu Holopaisen Sonja-sarja, Marianne Curleyn Aikavartio-sarja, Stephenie Meyerin Houkutus-sarja (ja Vieras-teoksen aloittama sarja, joskin siitä vasta ensimmäinen osa kolmesta tullut), Garth Nix: Vanha valtakunta-sarja, Nora Robertsin In death- ja Kuuden piiri sarjat, mutta tämän hetken lulukokemusten perusteella lempisarjani on ehdotomasti Diana Gabaldonin Matkantekijä-sarja. Täynnä rakkautta, seikkailua, Skotlantia... Tykkään vaan niin paljon! Olen lukenut sarjan neljä osaa, sivumäärä on aina sellaset 1000 luokkaa niin luettava riittää, eikä kirjaa malta laskea käsistään millään, vaikka painoakin jonkin verran on. Näissäkin Mika Launiksen kannet.\nLukemisiin: Niina T. klo 10:32 4 kommenttia:\nTähän on hyvin vaikea vastata, yleensä kun luen kirjaan vain kerran ja todella hyvät kahteen kertaan (joitakin haluaisi lukea enemmänkin mutta maailmassa on niin paljon kirjoja että yleensä ei ehdi). Mutta olen silti joitakin lukenut useammin kuin kolmesti. Ainakin neljä ensimmäistä Harry Potteria (kaikesta ennakkoluulosta huolimatta). Lempi kirjani on Liekehtivä pikari, koska siihen asti sarja oli hyvä, mutta tämä aloitti syöksykierteen unholaan. Osia 5-7 en ole lukenut kuin kerran (vaikka sekin kerta jäi melkein tapahtumatta). Ja nuo Mika Launiksen piirtämät kannet vaan eivät ole kovinkaan minuun makuuni. Tämä kirja ansaitsi useamman lukukerran lohikäärmeiden, haasteidensa ja pituutensa vuoksi (aiemmat luki melkein yhdeltä istumalta) ja koska seuraavaa osaa sai odottaa, edelliset kun olin voinut lukea putkeen aloitettuani sarjan niin myöhään. Tässä osassa alkoivat myös teini-hössötykset (ihastukset). Huomasin myös erään ovelan piirteen: aiemmissa osissa suomennettu Hämäkäk on tässä jätetty suomentamatta - Aragog. Jaana Kapari-Jatta on kuitenkin tehnyt kelpo työn suomentaessaan nämä kirjat (pidän hänen tyylistään enemmän kuin aika monen muun suomentajan). Kirjan sain aikoinaan siskoltani lahjaksi uutuudeltaan kun olin hoitamassa hänen lapsiaan.\nLukemisiin: Niina T. klo 13:47 Ei kommentteja:\nLukemisiin: Niina T. klo 08:39 7 kommenttia:\nBlogeissa kiertää nyt suosittu kirjahaaste, johon minäkin ajattelin osallistua: kolmelle kymmenelle päivälle tästä eteenpäin tulee yksi postaus, joka päivä yhdestä alla olevasta aiheesta aiheesta.\nLukemisiin: Niina T. klo 07:38 Ei kommentteja:\nTunnisteet: 30 days of books, listaukset, sekalaista


Oikeilla keinoilla kasvikset saa pysymään tuoreina ja syötävinä pidempään.\nKoti 7 kuukautta sitten\nPyöräilijän käytös junassa tyrmistytti kanssamatkustajan - 'Neljän penkin idiootti'\nKuva on saanut aikaan kiivasta keskustelua.\nReality-tähti paljasti seikan, joka saisi hänet aloittamaan seurustelun - samaistutko?\nKuva on kerännyt satoja kommentteja.\nMiehen tapa ilmaista suuttumus ihastuttaa nettikansaa: "Niin suloista!"\nKuva on kerännyt yli 2000 kommenttia.\nBloggaaja-pariskunnan vaarallinen kuva sai aikaan viharyöpyn - nyt he kommentoivat tekosiaan\nYhdysvalloista alkujaan kotoisin olevat Kelly Castille ja Kody Workman aiheuttivat närää.\nRadio Novan Ilta noin vuosi sitten\nLaulajakaunotar Rita Ora avautui saamista vihaviesteistään: "Minua haukutaan joka päivä"\nNaisen mukaan hän on jopa ajatellut sosiaalisen median tiliensä lopettamista.\nLääkäri Raphael Kellman muistuttaa probioottien ja prebioottien tärkeydestä ruokavaliossa.\nEsimerkiksi tomaatista ja paprikasta saat enemmän terveyshyötyjä irti, kun kypsennät ne ensin.\nSäilytä hedelmät ja vihannekset oikein - tiedätkö, mitä tulisi säilöä jääkaapissa?\nSitrushedelmät säilyvät erinomaisesti jääkaapissa.\nAnssi on kieltänyt Barbien kotonaan – "Sehän on kauhea ämmä!"\nAnssi ei halua Barbieta tyttärensä roolimalliksi yllättävästä syystä. Sen sijaan mies luottaa kasvatuksessa toiseen, hyvin erilaiseen klassikohahmoon.\nTiesitkö? Myös suosikkivihannekset voivat lisätä turvotusta\nErityisesti esimerkiksi useat kaalilajikkeet ovat päässeet listalle.\nLääkäriltä kova väite - parsakaali on tärkein vihannes terveytesi kannalta\nParsakaali on oikea terveyspommi.


Analyysiruuhkaa; verensokeri, silmänpaineet ja puristusvoima\nSunnuntai 27.5.2018 - -Esko Erkkilä-\nPäättymässä olevalla viikolla olen saanut osallistua eri yhteyksissä moniin erilaisiin kokeisiin, joissa on ilmaiseksi analysoitu eräitä terveydelle ja hyvinvoinnille tärkeitä tietoja.\n...analysoitiin maanantaina Tampereen Virastotalolla, kun Tampereen kaupungin ravitsemusterapeutit antoivat ohjeita terveellisistä elämäntavoista valtuustoryhmien jäsenille – ohjeiden antamiseen osallistui mm. Tampereen Diabetesyhdistys ry.\nKeskustan Tampereen kunnallisjärjestön puheenjohtajana osallistun valtuustoryhmän toimintaan, joten pääsin osallistumaan verensokerin analysointiin.\nSain tulokseksi 4,7 mmol/litra ja tulos oli aivan suositustasolla!\n...ilmaiseen tutkimukseen pääsin Tampere-talossa perjantaina järjestetyillä K50-festivaaleilla, jossa olin esittelijänä Keskustan osastolla.\nTestauksen järjesti osastonaapurimme Specsavers.\nSpecsavers`n henkilökunta sai mittaustulokseksi 11 mmHg eli 11 millimetriä elohopeaa. Keskimääräinen taso on 16 mmHg, joten ilokseni sain toeta, että silmänpaineeni on kunnossa.\n...mittauksia suorittivat monet näytteilleasettajat samaisilla K50-festivaaleilla ja puristusvoiman osalta sain tulokseksi 53 kiloa ja 54 kiloa.\nIkäluokassani 43,4 kiloa tai yli on keskimääräistä parempi, joten voin olla tyytyväinen molempien käsieni puristusvoimaan.\nOn selvää, että verensokerin, silmänpaineen ja puristusvoiman hyvät arvot eivät ole tae hyvälle terveydelle, mutta saan näiden tulosten osalta olla tyytyväinen tuloksiini!\nKommentoi kirjoitusta. Avainsanat: Verensokeri, silmänpaine, puristusvoima, K50-festivaalit,\nOsteoporoosi ei ole ainoastaan naisten sairaus\nTiistai 7.5.2013 - -Esko Erkkilä-\nSuomessa on 800.000 henkilöä, jotka sairastavat osteoporoosia eli luukatoa.\nOn yleinen luulo, että osteoporoosi on ainoastaan naisten sairaus. Luulo ei tässäkään tapauksessa ole tiedon väärtti, sillä vuosittain todetuista 40.000 uudesta osteoporoositapauksesta neljäsosa eli 10.000 tapausta todetaan miehillä.\nNämä asiat tulivat esille eilen, kun Eläkeliitto ja Eläkeliiton Pirkanmaan piiri järjestivät aiheeseen liittyvän koulutustapahtuman Tampereella.\nSain osallistua tilaisuuteen Eläkeliiton Tampereen yhdistyksen johtokunnan jäsenenä.\nKoulutustapahtuman teemana oli;\nMurtumatta mukana –\nKoulutustilaisuuden tavoitteena oli tarjota osanottajille uusinta tietoa liikunnan ja ruokavalion merkityksestä luustoterveyteen sekä antaa vinkkejä turvalliseen kotona asumiseen.\nKoulutustapahtuman kouluttajana toimi Tanja Harinen Eläkeliiton keskustoimistolta Helsingistä.\nTanja on liikunta-alan todellinen taitaja, sillä hän on voittanut nyrkkeilyssä naisten Suomen mestaruuden vuonna 2004 ”kymmenen kiloa nykypainoaan alemmassa sarjassa”. On ihmettelyn aihe, että kuinka vähän hän mestaruuden voittaessaan painoikaan!\nOsteoporoosin hälytysmerkkejä ovat:\n”helposti” syntynyt murtuma (pienienerginen)\nosteoporoosiepäily röntgenkuvan perusteella\npituuden lyheneminen enemmän kuin 4 senttimetriä\nryhtimuutokset ja kumaraselkäisyys\nVahvan luuston rakennuspalikat puolestaan ovat:\nluuliikunta (tasapainoharjoittelu ja lihasmassan ylläpito)\nOn muistettava, että luusto on elävää kudosta, joka uusiutuu läpi elämän!\nD-vitamiinín parhaat lähteet ravinnosta ovat seuraavat:\nrasvainen kala (kirjolohi)\nKoulutuspäivän osanottajilla oli päivän lopuksi mahdollisuus osallistua pituuden ja puristusvoiman mittaukseen.\nPaljastan omat testitulokseni, kun kerron, että olen menettänyt kolmen kyynärän (= 180 senttiä) pituudestani vain puoli senttiä eli pituuden osalta en ole vaarassa sairastua osteoporoosiin.\nTässä kuvassa Eläkeliiton Pirkanmaan piirin toiminnanjohtaja Elina Paukkunen mittaa pituuttani!\nSanoin Elinalle, että hänen mittaustuloksensa on virheellinen, sillä olenhan mennyt kasaan enemmän kuin puoli senttiä. On kai kuitenkin uskottava tulokseen!\nPuristusvoimatulokseni oli vahvemman eli oikean käteni osalta 44,6 kiloa ja heikomman käteni eli vasemman käteni osalta peräti 51,5 kiloa. Ihmettelen, että puristusvoimani on heikommassa kädessä parempi kuin ns. paremmassa kädessä.\nOlen kuluneet vuosikymmenet työskennellyt pääasiassa tietokoneen näppäimistön parissa, joten olen tyytyväinen tuloksiini.\nEurooppalaisen normiston mukaan ikäisilläni miehillä oikean käden puristusvoima on keskimäärin 41 kiloa ja vasemman käden osalta vain 34 kiloa! Läpäisin siis puristusvoimatestin hyväksyttävästi ja sen perusteella en ole osteoporoosin vaaravyöhykkeellä.\nKoulutuspäivän anti oli antoisa ja päivän päätteeksi tehdyt kokeet rohkaisevia.\nKiitän Eläkeliittoa koulutuspäivän järjestämisestä ja toivon, että tämä juttuni antaa lukijoilleni lisää tietoa osteoporoosista ja sen ehkäisemisestä!\nKommentoi kirjoitusta. Avainsanat: osteoporoosi, osteoporoosin ehkäiseminen, osteoporoosin ennusmerkit, osteoporoosin varhaistoteaminen, pituuden menettäminen osteoporoosissa, puristusvoima, puristusvoiman menettäminen osteoporoosissa,


Tove Janssonin ensimmäiset Muumit kirjaksi - Kvaak.fi\nJulkaistu 4.9.2007 klo 18:26:16 kirjoittanut Jukka Laine\nTove Janssonin ensimmäiset Muumit kirjaksi\nEnsimmäiset Muumi-sarjakuvat julkaistiin ensi kertaa Ny Tid -lehdessä vuosina 1947 ja 1948. Ne pohjautuvat Muumipeikko ja pyrstötähti -kirjaan. Tove Jansson teki sarjakuvat lahjaksi ystävälleen Atos Wirtaselle, silloiselle Ny Tidin päätoimittajalle.\nJorden går under! -kirjassa seikkailee nykyistä\nsarjakuvahahmoa huomattavasti särmikkäämpi Muumipeikko, sekä ulkonäkönsä että luonteensa puolesta. Tiuhti ja Viuhti tavattiin näissä sarjakuvissa ensi kertaa.\nEnsimmäisen Muumin alkuruudut.\nRuotsinkielisen painoksen määrä on 3000, suomenkielisen painoksen määrä muotoutuu kysynnän mukaan. Kirjan kustantaja on Ny Tid.\nSarjat on julkaistu Suomen sarjakuvaseuran Sarjainfo -lehdessä jatkokertomuksena viimeksi 80-luvulla kaksikielisenä versiona.\nLuettu: 5 599\nEdellinen artikkeliEdellinen Effloresco – kukkien valtakunta\nSeuraava artikkeliSeuraava Eroottinen peikkoseikkailu


Koti meidän: Samos mielessäin\nIreon pilvipoutaisena lauantaina 19.10.2019\nAlkuvuodesta tammikuussa huomasin Facebookin Meidän Samos -ryhmässä kommentin, jossa kerrottiin Matkavekan suorista lennoista maakuntakentiltä Samokselle. Ensin luovuin toivosta, mutta ihmeen kaupalla yhtäkkiä löysin lennot kahdelle Joensuusta juuri meidän toivomallemme ajankohdalle. Varaa -napin painallus sai ilon pulppuamaan talvisessa illassa.\nPitkä odotus päättyi lopulta toivomallamme tavalla. Lokakuisena lauantaina astuimme Samoksen saarelle puolalaisen Enter Airin koneesta. Instagramissa olin sopinut Taxi Samos -tilin haltijan kanssa kyydistä kentältä hotellillemme. Olisimmepa tajunneet ikuistaa tuon hetken, kun kuljettajamme oli tuloaulassa vastassa kädessään iso kyltti, jossa luki turkoosilla: Samos in my mind. Olo oli todella tervetullut. Kymmenes yhteinen matkamme tuntui kotiinpaluulta, vaikka majapaikkamme olikin vasta kolmatta kertaa pienessä Ireonin kalastajakylässä viiden kilometrin päässä lentoasemalta.\nHuikeaa oli nähdä saaresta uusi puoli sesongin ollessa lopuillaan. Paikalliset nauttivat hiljentyneestä tahdista ja huokaisivat ennen kunnostustöitä. Rauhaa rakastavana ihmisenä ihastuin ikihyviksi autioihin rantoihin. Haikeuttakin oli ilmassa. Moni entuudestaan tuttu paikka oli sulkenut jo ovensa, mutta siitä huolimatta ensimmäinen syyslomamatkamme Samokselle oli loistava.\nSyysaikaan säistä ei voi koskaan olla varma. Meillä kävi hyvä tuuri niiden suhteen. Joka päivä saimme nauttia auringon paisteesta ja vain yhtenä yönä satoi, mikä vaikutti elämykseltä sateen rummuttaessa hotellin kattoon. Pikaisesti nappasin rantapyyhkeemme sisälle huoneeseemme kuivumaan. Onneksi kaapista löytyi miellyttävät täkit lämmittämään viilenevää yöaikaa.\nHämmästyin kukoistavien kukkien määrää. Hedelmäpuut notkuivat kypsenevien granaattiomenien, sitruunoiden, appelsiinien ja viinirypäleiden painosta. Tuoksut olivat laimenneet kesästä sekä sirkkojen siritys hiljennyt. Oliivisato oli kypsymäisillään.\nAamuisin heräsimme aaltojen kohinaan, mutta aurinko ei enää herättänyt paistaen suoraan vuoteeseen. Valoisa aika oli lyhentynyt selkeästi. Aurinko nousi noin puoli kahdeksalta ja aamurutiineihimme kuului pulahdus pienen kävelymatkan päässä sijaitsevassa poukamassa. Virkistyneenä oli ilo mennä valmiiseen aamiaispöytään, jossa saimme nauttia hehkeistä aamuauringon säteistä terassin tyylikkäissä pöydissä.\nKesällä majoituimme viisi päivää samassa perheen ylläpitämässä SunRise -hotellissa. Ihailtava perinteiden kunnioitus raikkailla uudistuksilla luo hyvän olon kaikille osapuolille. Allasosastolla piipahdimme pari kertaa nautiskelemassa yksityisestä lekottelusta aidan suojassa.\nSamoksen moninaiset vuokraamot olivat hiljenneet. Meillä oli onnea pyöriä etsiessämme. Pohdimme kadun varressa, mitä tehdä, kun kaikki paikat vaikuttivat olevan kiinni. Yhtäkkiä viereemme hurautti mopollaan tuttu mies kysyen, voisiko olla avuksi. Minä vastasin, että kahta pyörää olisimme vailla. Hän loikkasi ajokkinsa selästä, avasi liikkeensä oven ja vuokrasi meille menopelit pariksi päiväksi kohtuuhintaan.\nHurautimme Potokakin rannalle uimaan. Heti loman aluksi olimme jo kerran kävelleet tuon kahdeksan kilometrin matkan Ireonin kotikylästämme Pythagorioniin niin pyöräily tuntui vauhdikkaalta ja vapauttavalta. Käväisimme huoneessamme vaihtamassa vaatteet ja ajoimme takaisin Pythagorioniin aikaiselle päivälliselle, jonka nautittuamme ehdimme vielä mainiosti valoisaan aikaan takaisin kotikyläämme. Mieleenpainuva kokemus oli polkea kohti laskevaa aurinkoa ja tuntea lempeä lämpö kehollaan.\nLomamme tarkoituksena olivat lepo ja rentoutuminen luottaen omaan intuitioomme ja sisäiseen kompassiin, joka johdatti meidät moniin kohtalonomaisiin kohtaamisiin, tälläkin kertaa. Haahuilu rauhassa sekä virkisti että rauhoitti. Uni maittoi kiitettävästi ja loman lähetessä loppuaan tuntui hyvältä vuokrata vielä auto pariksi päiväksi, mikä oli erinomainen päätös. Kyllä olisi jälkikäteen harmittanut, jos emme olisi kiertäneet saarta ympäriinsä. Rohkaistuin ajamaan jopa iltapimeässä takaisin kyläämme ja seuraavana päivänä pyörsin puheeni kurvailemalla alas Kaladakian upealle rannalle, jossa saimme viettää mahtavan rantaretken turkoosinisestä, lämpimästä vedestä nauttien.\nHotellin omistajatar kertoi länsirannikon poukamien olevan suojaisia ja siitä syystä lämpimämpiä ja iltaisin auringonlasku olisi upea, jos sitä jäisi sinne katsomaan. Kiharaisen tien ajaminen ylös pilkkopimeässä ei kuulosta aivan lempitouhultani ainakaan vielä, vaikka vuosien ajokokemus Samoksella on tuonut varmuutta mutkikkailla teillä.\nKoostin kalenteriini elokuussa aarrekartan syyslomaamme ajatellen ja täytyy todeta, että kutakuinkin noin se menikin. Tämä unelma virisi kolme vuotta sitten, jolloin vietin yksin viikon syyskuussa saaren pohjoisrannalla. Myönnettävä on, että tämä elämys sai aikaan olotilan, jonka soisi toistuvan vuosittain. Vitsailimme hotellin väen kanssa, että tästä alkakoon uusi lokakuinen perinne heidän vierainaan.\nMeille on muodostunut tavaksi juhlia matkalla milloin mitäkin, mutta tämä kerta oli aivan erityinen, koska nyt olimme juhlistamassa kuukauden ikäisen lapsenlapsemme syntymää. 'Papoun' kanssa oli hurjan kivaa. Nyt on aika virittäytyä pienokaisen ensivisiittiin kodissamme.\nHullaantuneisiin tunnelmiin, Tuija, isoäitibloggari\nKäsimatkatavarat sävy sävyyn\nLähettänyt Tuija klo 18.37\nTunnisteet: #islandworthtovisit, Ireon, Matkavekka, mummijavaarimatkustaa, My Samos, photoblogger, Samos impressions, Samos in my mind, Samos mielessän, SunRise Hotel, syyslomamatka, Villa Iiris Photography\nMirjam-Matilda 27. lokakuuta 2019 klo 10.33\nTiedätkö,hämmästyin itsekin,mutta minun on myönnettävä,että koin upeita,tihkuvatunnelmaisia kuviasi katsellessani käsittämätöntä kaipuuta entiselle kotisaarelleni Kreetalla.Tämä on käsittämätöntä sen vuoksi,että en ole sinne kaivannut sen koommin kun sieltä lähdin kauan sitten.😊 Ehkä aika on nyt tehnyt tehtävänsä ja voin lähestyä Kreetaa vain ihanana Kreetana,en niinkään omaa elämääni siellä.Tyttäreni tämänkesäiset häätkin siellä kyllä lähensivät tuntojani pitkästä aikaa.Kuvistasi huokui juuri se talvikauden Kreikka,jota eniten rakastin.Kun turistit lähtivät ja saari hiljeni ja "normalisoitui".Meille koitti tavallisempi perhe-elämä,minä sain mieheni ja lapset isänsä kotiin.Rannat autioituivat,paikallisten ihmisten kesäinen kiirekireys haihtui ja elämä asettui hiljaisempaan tempoon.Kuulen korvissani hiljaisten sunnuntaiaamujen kirkonkellot ja näen meidät suunnittelemassa ihania retkiämme kun saimme vapaasti lähteä minne nenä näytti.😊\nKiitos ihanasta nostalgiamatkasta!❤❤\nTeillä on ollut syksyisellä Samoksella ikimuistettavaa,sen kerovat kuvatkin!\nTuija 27. lokakuuta 2019 klo 10.40\nKiitos liikuttavan ihanasta kommentistasi! Minusta tuntuu, että löysin tällä matkalla uusimman unelmani. Saisipa viettää syysaikaan sesonkin hiipuessa pidemmän ajanjakson saarella kiireettömästi. Kesäkuumuuskin on nautinnollista, mutta toisenlaista. Ainakin kaikenlainen liikkuminen on vähemmän hikistä. Paikalliset vaikuttivat juurikin entistäkin rennommilta, kun on aika huokaista ja hengähtää kauden jälkeen. Samoslaiset ovat kuitenkin aina erityisen leppoisaa väkeä. Suorastaan poikkeuksellisen lämminsydämisiä ja aitoja.\nSuosittelen sinulle matkaa tälle saarelle, joka tekee lähtemättömän vaikutuksen sisimpääm, jos sille vain antaa tilaisuuden.\nMarjo 27. lokakuuta 2019 klo 15.34\nUpeita kuvia Samokselta! En ole koskaan käynyt siellä mutta Rhodoksella useammankin kerran. Ehkä jonain päivänä myös tuolla. Kauniita kuvia ja kun sesonki on jo loppunut niin ihanan seesteistä. Kuvista on ihan aistittavissa kiirettömyys ja hiljaisuus. Vain meren kohina ja tuulen suhina. Tuollaiset lomat ovat ihan parhautta ladata akkuja.\nIhanaa aikaa nyt lapsenlapsen kanssa kun tulee teille ensivisiitille <3\nTuija 27. lokakuuta 2019 klo 17.46\nKiitos Marjo! Minä puolestani en ole käynyt koskaanRhodoksella, mutta Samoksella senkin edestä. Saaren tunnelma on vertaansa vailla, vaikka olenkin jäävi sanomaan hurahtanut, kun olen. Tosin en ole ainoa laatuani. Meitä on monia saman pistoksen saaneita. Yksi niistä asuu täällä saman katon alla. ;) Toivottavasti tiesi joskus johdattaa tuolle saarelle. Suunnitelmia laatiessasi suosittelen kysymään vinkkejä Samos in mind -bloggarilta, jolla on sisäpiiritietoa. ;) Sunnuntaiterveisin Tuija, joka malttamattomana odottaa pienokaisen vierailua mummolaan\nAnnukka 28. lokakuuta 2019 klo 11.31\nEnsinnäkin ihan hirmu lämpimät onnittelut isovanhemmuudesta teille molemmille <3.\nIhana kuvasarja, kiva teksti ja sun loma-look on aina yhtä huolettoman tyylikäs. Tykkään tosi paljon.\nTuija 28. lokakuuta 2019 klo 17.05\nKiitos Annukka! Uusi rooli isoäitinä on mennyt jo uniinkin. <3 Viime yönä suukon sain pikkuiselta hymyn kera ja vaarikin omansa. Hih! Enneuniko lie!\nMuutamaan otteeseen olen pohtinut, että minun olisikin varmaan pitänyt tehdä ura vaatetusalalla, koska niin paljon iloa minulle tuottaa erilaisten asukokonaisuuksian miettiminen. Matkalle pohdin tarkoin, mitkä sopivat yhteen ja mille on tarvetta. Pari turhaa asustetta oli mukana, mutta muutoin syysmatkailun tarpeet selkenivät loistavasti. Nyt, kun saan taas kaikki silitettyä niin kirjaan ylös tarpeelliset ja toimivat seuraavaa (toiveikas, kun olen) reissua varten. Ohut pitkä villaneule oli jo tälle matkalle toiveissa, mutta mieluista ei tullut vastaan. Silkkihuivi on käytännöllinen ja monipuolinen monissa olosuhteissa. Samoksella pukeudun asuihin, joita en juurikaan Suomessa käytä. Palatessa Suomeen tunsin itseni kummajaiseksi turbaanihuivissani, mikä oli ihan ok välimerellisissä tunnelmissa.\nKoen sinun kanssasi sielun yhteyttä, vaikka olemmekin vain blogien kautta tuttuja. Hyvää lokakuista maanantaita! Tuija\nAnnukka 29. lokakuuta 2019 klo 10.17\nTotta. Sopisit hyvin vaatetusalalle. Edelleen ja erityisesti nyt.\nTuija 30. lokakuuta 2019 klo 19.35\nKiitos Annukka! Kerään rohkeutta mallikansiokuvauksiin. ;) Olisihan se oivallista vaihtelua arkeen, jos pääsisi asuja kuvailemaan muuallakin kuin Samoksella. Ans kattoo, kuin käy... ;) Tuija\nTiia Koivusalo 31. lokakuuta 2019 klo 8.31\nAh mikä ihana valoisa kesäpläjäys, joka tuli niin tarpeeseen. Kreikan fetasalaatitkin, ei ole parempaa ja ne makeat tomaatit ja sipuli, aah.\nKyllä vaan kummasti alkaa pimeys taas ottaa otetta, aloitekyky alkaa hidastua, ärsyttävää. Toisaalta vuodenajat ovat positiivinen asia.\nMielettömän paljon onnea isovanhemmille, saatte halitella ja nuuhkutella pientä palleroista, niitä onkin täällä jo ikävä ja lasken kaiken toiveeni isovanhemmuuteen.\nLämpimiä ajatuksia täältä ja ihanaa olisiko se kohta talven jatkoa vai syksyn. :) Kiitos kauniista sanoista blogin puolelle, arvostan todella paljon. <3 Viisaita sanoja. <3\nTuija 1. marraskuuta 2019 klo 18.22\nKiitos Tiia hurjan paljon ilahduttaneesta kommentistasi, jonka jossakin arjen kiireisessä hetkessä lukaisin ja vastaamisen aika on nyt! Viestisi toi hymyn suupieliin. Bloggaamisen hyvää mieltä tuottava voima on uskomattoman valtava.\nKiitos myös onnitteluista! Uusi, ihana elämänvaihe on suloinen ja mieluinen.\nUlkona on säkkipimeää niin silloin on ilo avata muutama aurinkoinen Samos kuva tietokoneen ruudulle valaisemaan iltaa. Mieli viipyilee vieläkin hiljaisten rantojen seesteisyydessä. Päivettyneet kasvot muistuttavat kesäisestä pyöräilystä rakkailla kujilla ja teillä.\nToivotan sinulle virkistäviä tuokioita marraskuulle! Terveisin Tuija\nMaarit / Sopusointuja 2. marraskuuta 2019 klo 21.23\nMiten kauniita kuvia ja ihania maisemia sieltä upealta saarelta! Syksyn ajankohta on mitä mainioin matkustamiseen, kun turistilaumat on lähes tyystin hävinneet ja on vielä lämmintä, muttei tukalan kuumaa. Onneksi siellä oli sentään jonkun verran palveluja ja näköjään matkaajia autetaan vaikka luukut ja ovet olisivat jo kiinni.\nSyksy on niin pitkä ja nyt kun alkaa pimeimmästä pimein kausi, loma tekee niin hyvää.\nLämpimiä onnitteluja teille molemmille, mummi ja ukki - vai miten teillä tituleeraataan :)\nMukavia marraskuun hetkiä sinulle <3\nTuija 3. marraskuuta 2019 klo 20.51\nSyyssää oli oikein oivallinen kävelyyn ja Pythagorionin portaikon kapuamiseen. Helteellä näköalapaikalle kapuaminen on hikisempää puuhaa. Nautin suunnattomasti, kun kaikkialla oli miellyttävän hiljaista. Se sopi mielentilaani hyvin. Kaipasin rauhaa ja sitä me myös löysimme. Ruokapaikkojakin oli riittävästi. Viimeisen päivän pikkulounaan vegepita tilkalla valkoviiniä maistui erityisen herkulliselta Ireonin keskusaukiolla. Aurinko hiveli sääriäni ja vielä oli tiedossa pulahdus hotellin altaalla enne lähtöä eli mikäpä sen mukavampaa, vaikka altaan sijasta meri onkin mieluisampi vaihtoehto.\nSydän sykkii päivittäin ihanille muistoille ja kokemuksille Samoksen uuteen tunnelmaan ihastuneena.\nKiitos onnitteluista! Mummolassa asustavat Tuikku-mummi ja vaari. Ainakin näin kaavailemme aluksi, mutta pienokaisen kasvaessa ei koskaan tiedä, mikä nimitys suuhun parhaiten passaa.\nValoa marraskuuhun Maarit! <3 Tuija\nClipping Path Service 4. marraskuuta 2019 klo 19.55\nTuija 4. marraskuuta 2019 klo 20.25\nThank you! Tuija


Pommien räjäyttäminen kännykällä estetään - Digitoday - Ilta-Sanomat\nBush saarretaan radiosaasteella Sydneyssä\nBushin politiikka ja henkilö herättää ristiriitoja.\nJulkaistu: 23.5.2007 14:19\nYhdysvaltain presidentin George Bushin syyskuista vierailua Sydneyssä turvataan myös matkapuhelinverkkojen radiohäirinnällä, kirjoittaa Yahoo 7 News. Bush ympäröidään radiosaastepilvellä, joka estää kännykkäliikenteen ja samalla estää kännykän käytön pommin räjäyttämiseen.\nBushin autokulkuetta saattaa häirintälaitteilla varustettu helikopteri, joka pimentää radioliikenteen noin jalkapallokentän kokoisella alueella. Terroristit ovat käyttäneet matkapuhelimia räjäyttämään pommeja muun muassa Madridissa juniin kohdistuneessa iskussa ja Balin turistialueen pommissa vuonna 2002.