Tietämisestä toiminnaksi – hyvinvointia ammatillisesta kokemustiedosta -webinaari 26.5.2021 - E-P soteuudistus\nTietämisestä toiminnaksi – hyvinvointia ammatillisesta kokemustiedosta -webinaari 26.5.2021\nHyvät kuntalaisten hyvinvoinnin ammattilaiset Etelä-Pohjanmaalla!\nLämpimästi tervetuloa Tietämisestä toiminnaksi – hyvinvointia ammatillisesta kokemustiedosta -webinaariin 26.5.2021 klo 13.00–15.30 Teams -toteutuksena. Liity kokoukseen napsauttamalla tätä.\nOdotamme osallistujiksi hyvinvoinnin ja terveyden edistämisen, terveydenhuollon, sosiaalihuollon, alan järjestöjen, sivistyspalveluiden ja poliisin edustajia sekä muita asiasta kiinnostuneita.\nTilaisuuden tarkoituksena on nostaa ammatillinen kokemustieto, hiljainen tieto ja arkipäiväoppiminen näkyväksi sekä parantaa heikkojen signaalien ja uusien ilmiöiden havaitsemista hyvinvointia lisäävissä palveluissa ja laajentaa osaltaan palveluiden kehittämisen tietopohjaa.\nTarjolla on THL:n asiantuntijoiden erittäin ajankohtaiset puheenvuorot (kehittämispäällikkö Heidi Muurinen ja erityisasiantuntija Eeva Liukko), kehittäjäkumppanuutta Helsingistä (aikuissosiaalityön päällikkö Henna Niiranen ja projektipäällikkö Kaisa Saarinen) sekä puheenvuoro rakenteellisen sosiaalityön tutkimuksen huipulta (professori Kati Närhi Jyväskylän yliopistosta).\nTaustaa: Webinaari liittyy sekä Satakunnan että Etelä-Pohjanmaan rakenneuudistushankkeisiin ja myös sosiaalihuollon kehittämisohjelman jalkautumiseen. Osana Satakunnan rakenneuudistushanketta on Porin perusturvan ja Euran koordinoima sote-ammattilaisten ammatillisen kokemustiedon dokumentoinnin osahanke edennyt neljänneksen hankeajastaan. Tiedonkeruun väline on testivaiheessa ja tuloksia odotellaan maalis-huhtikuun taitteessa. Myös Etelä-Pohjanmaalla olemme nyt kevään aikana käynnistelemässä vastaavanlaista toimintaa osana rakenneuudistuksen tiedontuottamisen yhtenäistämisen kehittämistä monialaisen SORA-työnyrkkimme tuella Seinäjoen ja Isonkyrön toimiessa sosiaalihuollon ja perusterveydenhuollon osalta testipilottialueinamme.\nYksi sosiaalihuollon kehittämisohjelman piloteista on rakenteellisen sosiaalityön pilotti, jonka sisällöt linkittyvät vahvasti myös rakenneuudistuksen kehittämissisältöihimme sekä Etelä-Pohjanmaalla että Satakunnassa. Sosiaalinen raportointi on yksi rakenteellisen sosiaalityön työkalu. Sote-ammattilaisten ammatillisen kokemustiedon dokumentoinnissa on kyse juuri monialaisesti toteutetusta sosiaalisesta raportoinnista. Tästä löytyy lisätietoa kehittämisohjelmasta. Taustaa asialle myös tästä artikkelista.\nRakenteellisen sosiaalityön merkitys tulee korostumaan tulevina vuosina. Sosiaalialan osaamiskeskuksen tehtävänä on nostaa ajankohtaisia kehittämisteemoja esiin ja tukea kuntia kehittämistoiminnassaan. Nyt olemme järjestämässä webinaarin yhdessä Pirkanmaan, Kanta-Hämeen ja Satakunnan alueen sosiaalialan osaamiskeskus Pikassoksen kanssa. Näin ollen teemme sekä osaamiskeskusten että maakuntien välistä yhteistyötä ja järjestämme yhteisen webinaarin THL:n hyvällä tuella.\nTutustu ohjelmaan: Tietämisestä toiminnaksi – hyvinvointia ammatillisesta kokemustiedosta -webinaari 26.5.2021Lataa


Chilit ja yks miehenalku: Sananen tomaateista\nKesäkuu on ohi, jos se sattui mennä joltain ohi, heinäkuu on alkanut.\nAika menee aivan liian nopeasti, paljon olisi tehtävää mutta vähän saa loppujen lopuksi aikaiseksi.\nVaikka kuinka yrittää niin ei kerta kaikkiaan jaksa pomppia kaikkialla tekemässä yhtä sun toista.\nTomaateista pystyn olemaan tänä vuonna jopa hitusen ylpeä. Lajikemäärää onnistuin kasvattamaan viime vuotisesta ja olen, kuten edellisestä linkistä huomaa, suhteellisen samoissa ajoissa kukinnan kanssa kuin viimekin vuonna. Tänä vuonna minulla nyt loppujen lopuksi kasvaakin peräti 11 tomaattia, yhteensä yhdeksää eri lajiketta. Money Makeriä ja Hundreds&Thousendiä olen kasvattanut tuplat taimet.\nPeriaatteessa tomaattien kukkien välillä ei tunnu olevan niin suurta eroa, ainakaan lajikeissa joita olen itse kasvattanut. Ne ovat yksivärisiä ja sama perusmalli toistuu jokaisessa kukassa, pieniä yksityiskohtia huomioimatta toki.\nViime vuonna pohdin mutanttikukkia chileissä. Ne olivat valtavia ja yhteen nuppuun oli periaatteessa kasvanut noin kolme nuppua samaan nupunvarteen. Jotakin vastavaa on tänäkin vuonna tapahtunut tomaattien kanssa.\nTässä tapauksessa kukka tosin koostuu vain yhdestä nupusta, mutta verraten esimerkiksi oikealla olevan kuvan takana näkyviin nuppuihin nämä nuput ovat olleet järjettömän kokoisia. Tämä ei tietenkään ole mikään ongelma, toivon vain että jättinupuista kasvaisi myös jättitomaatteja!\nJätti nupuille on ollut myös tyypillistä etteivät ne meinaa millään avatua kunnolla, kuten viereiset kaksi nuppua.\nTomaattien sadonkorjuuseen on vielä aikaa, mutta sitä odotellessa voi hyvin mielin alkaa pikku hiljaan korjaamaan avomaankurkku ja kesäkupritsa satoa, niitä tuleekin ennätysmäärä tänä vuonna.\nLähettänyt Lillen klo 13.00\nChilivaari 4. heinäkuuta 2013 klo 13.13\nVihjeeksi ensi vuotta varten: tomaatit voi idättää aikaisemmin.\nMinä olen perinteisesti laittanut ne maaliskuun puolivälissä ja ainakin nyt ajoitus osui nappiin. Tomaateissa on ulkona seinustalla jo isoja raakileita suurissa tertuissa joka lajikkeessa. Joinakin vuosina olen joutunut viivyttelemään kasvua ja suojaamaan niitä ulkona kylmältä, mutta ei nyt.\nKurkun ostin valmiina taimena kesäkuun alussa ja se vasta kukkii. Milloin idätit omasi?\nLillen 4. heinäkuuta 2013 klo 13.51\nIdätin tomaatit maaliskuun viimeisenä viikkona, mutta kasvu pysähtyi huhtikuussa kun unohdin koulia taimet. Siksi ovat edelleen hieman pienikokoisia. Ensi vuonna pitäisi tosiaankin muistaa idättää maaliskuun alussa ja yrittää muistaa myös koulia ajoissa.\nKasvihuonekurkusta en tiedä, taimeni sain nimittäin naapurilta, mutta avomaankurkut idätin huhti/toukokuussa vaihteessa...muistaakseni. Samoihin aikoihin idätin myös kesäkurpitsat. Kesäkurpitsoiden idätys epäonnistui joten pistin kesäkuun ensimmäisenä päivänä lisää siemeniä itämään, katsotaan ehdinkö saamaan vielä syksyllä niistä satoa. Ovat olleet jo muutaman viikon avomaalla.


MITÄ “TAITEELLINEN TUTKIMUS” VOISI OLLA? - Mustekala.info | Art, politics, research and critique\nMITÄ “TAITEELLINEN TUTKIMUS” VOISI OLLA?\n26.9.2008 Tuomas Nevanlinna\nTermi “taiteellinen tutkimus” on ollut alusta saakka kiistanalainen. Taideteollinen korkeakoulu on ymmärtääkseni luopunut sen käyttämisestä kokonaan.\nAjatus tohtoritutkinnoista kaiketi sisälsi hallinnollisessa alkumuodossaan ajatuksen, että taiteen opetuksen asemaa ja arvostusta voisi helpoimmin nostaa mallintamalla se tiedeopetuksen rakenteen ja terminologian mukaan.\nOnko siis kyseessä taideopetuksen piilevä tieteellistäminen taiteen ”ominaislaadun” – mikä se sitten lieneekään – kustannuksella? Onko mieltä mallintaa taidekorkeakoulujen opetus tiedeyliopistojen mallin mukaan? Piileekö tässä oletus siitä, että taiteen opiskelu ja opetus on sitä tärkeämpää ja korkeatasoisempaa mitä enemmän siitä tulee jotakin “tieteen” kaltaista?\nPopulistisemmat taiteellisen tutkimuksen epäilijät uumoilenevat, että uudistuksessa on kyse jälleen yhdestä “nykytaiteen kriisin” ilmauksesta. Koska taiteelta nykyisin usein puuttuu sellainen gastronominen ulottuvuus, joka vetäisi puoleensa laajoja yleisöjä, keksitään kaikkea muka-hienoa ja yliteoreettista (niin kuin “käsitetaidetta”, ja “taiteellista tutkimusta”) niiden teosten kuorruttamiseksi, jotka yhä vähemmän puhuttelevat ihmisiä välittömästi ja suoraan. Eikö taiteilija ole ennen kaikkea käsityöläinen, joka ei “teoriaa tarvitse”? Ruokkiiko tutkimus pikkuteoreetikkoja, jotka eivät pärjäisi taidemarkkinoilla mutta eivät toisaalta myöskään humanistisissa tiedekunnissa? Taiteellista tutkimusta on myös irvitty siitä, että se on tutkimusta, jolla on lupa ottaa ”taiteellisia vapauksia”.\nTiedepoliittisen “tohtoreita”, “väitöskirjoja” ja “tutkimusta” vilisevän terminologian istuttaminen toiseen yhteyteen ei ole viatonta ja arvovapaata. Se voi olla jopa vaarallista. Ehkä olisi ollut parempi, jos taiteellisille jatkotutkinnoille olisi kehitetty oma hallinnollinen sanasto. Joiltakin osin osalta näin on Kuvataideakatemiassa tehtykin: väitöskirjan asemesta puhutaan opin- ja taidonnäytteestä.\nSilti taiteellisen tutkimuksen idea sisältää mahdollisuuksia uusiin avauksiin, joiden vuoksi sitä ei pidä kuitata hallinnollisena pakkona, lisärahoituksen hankkimistarkoituksissa omaksuttuna taktisena naamiona eikä takaperoisena keinona nostaa taiteen arvostusta.\nTutkimisen ja tiedon kieli on kytkeytynyt taiteeseen eri tavoin jo renessanssista lähtien. Leonardo piti maalaustaidetta jopa scienziana, vaikka ei tarkoittanutkaan tällä luonnontiedettä sanan nykyisessä mielessä.\nRomantiikan perintö on tässä suhteessa kahtalainen. Saksalaisten varhaisromantikkojen johtavana teosideana oli tieteen ja taiteen yhdistäminen eräänlaiseksi itsestään tietoiseksi ja itseään kommentoivaksi ”hypertekstuaaliseksi” teosverkoksi. Siinä teokset ovat tutkimusta ja tutkimukset teoksia.\nToisaalta romantiikan piirissä kehkeytyi ajatus luovasta taiteilijasta, jota mikään annettu esteettinen tai materiaalinen periaate ei rajoita. Nero on luomisessaan luonnon spontaani välikappale ja loppuunviejä. Tässä vulgaarissa romantiikan aspektissa teoriaa on pidetty kahleena, taakkana ja yrityksenä tukahduttaa luovuus.\nNykytaiteen erityisluonteen vaikutus opiskeluun\nTaidekentässä, niin kriitikoiden kuin taiteilijoidenkin keskuudessa, vallitsee liki yksimielisyys siitä, että neromyytti on vanhentunut (jo ilmauksen “myytti” käyttäminen kielii tästä). Ja jos ei ole, sitä kiireellisempi sen purkamisen tehtävä. Olen samalla kannalla. Silti on syytä huomauttaa että nerous, monen muun asian tavoin, on kadonnut pikemminkin yleistymiseensä kuin poishäviämiseensä.\nNero on hahmo, joka ei luo vain omaperäisiä teoksia, vaan luo uusiksi myös niiden poetiikan ja tämän myötä ne kriteerit, joilla teosta on adekvaattia arvioida. Nero ei voi opettaa toisille omia tapojaan tuottaa ja keksiä, koska hän ei itsekään ymmärrä niitä täysin. Silti hänen työnsä ovat esimerkkejä ja malleja muille.\nPedagogisesti neroidean täysi omaksuminen merkitsisi sitä, että käsityöläismäinen, mestari-kisälli -tyyppinen tiedonsiirto kävisi mahdottomaksi. Mestarilla ei olisi enää kuin triviaaleja tai vanhentuneita taitoja opetettaviksi, koska nero on itse mestari. Vain lahjakasta opiskelijaa voi opettaa – eikä lahjakkuus oikeastaan muuta tarkoitakaan kuin oppimiskykyä. Siksi nero ei ole lahjakas: hän ei opi eikä hänen tarvitse oppia mitään. Vaikka hän itse ei ole jäljitellyt, hänen teoksensa antavat mallin muille – juuri hänellä on se “kyky tai luonnonlahja joka antaa taiteelle säännön” (Kant).\nNykyään taideopetuksen päämääränä on avustaa opiskelijaa oman ilmaisun löytämisessä. Ilmaus, ja sen taustalla oleva ajatus, on ambivalentti. Yhtäältä oman ilmaisun voi tulkita perinteen variaatioksi, muunnelmaksi tai painotukseksi ja sikäli traditio(naalisuude)n kanssa yhteen sopivaksi asiaksi. Jos oma ääni sen sijaan tulkitaan kirjaimellisesti omaperäisyydeksi, liikutaan neromyytin alueella.\nTämän ambivalenssin turvin mestari-kisälli -suhteita ja käsityöläismäisten tekniikoiden siirtoa on voitu sisällyttää moderniin kurssimaiseen taideopetukseen. Studioperustainen, opiskelijan vapaasta työskentelystä ja sen arvioinnista koostuva taideopetus sitä vastoin perustuu jo liki yksinomaan nerouden ajatukselle: käsityöopetusta ei ole, ja mestarin positiostakin muistuttaa enää kommentoivan ohjaajan työ.\nNerousestetiikan lyötyä läpi taidetta vastaanottava yleisö ei voi enää luottaa tuttuihin poetiikkoihin eikä vallitseviin, retorisiin tulkinnan tapoihin. Päinvastoin: juuri niiden romuttaminen on neron tähtäimessä. Jos moderniin taideopetukseen sisältyy tendenssi pitää jokaista opiskelijaa nerona, sama tietenkin pätee taidekenttään laajemminkin: jokaisen taiteilijan oletetaan luovan jotakin omaperäistä. Ja jos niin todella käy, teosta ei voi enää ymmärtää sen pohjalta mitä jo tiedetään.\nNykytaiteeseen on siksi vaikeampi suhtautua kuin klassiseen tai kansallisromanttiseen taiteeseen. Niin vanhassa maailmassa kuin modernin nationalismin kukoistusaikanakin taiteen konteksti oli jaettu ja ”tiheä”. Ajatellaan sellaisia enimmäkseen kadonneita ilmiöitä kuin kulttitaide, ritualistinen taide, uskonnollinen taide ja kansallinen taide – niiden alaisuudessa tehdyille teoksille oli aina valmiiksi pedattu paikka, joka ennalta annettuna merkitysyhteytenä helpotti suhtautumista niihin. Teoksia ei välttämättä “ymmärretty” sen kummemmin kuin nykyäänkään, tiedettiin vain mihin kontekstiin se a priori sijautuu, minkä tyyppisiä asioita taiteen on tarkoitus ilmaista (ja pönkittää).\nJoillekin on yhä helpompi kuunnella Sibeliuksen sinfonioita se oletus kainalosauvanaan, että siinä soi Suomen luonto. Nykytaiteella ei ole vastaavaa kainalosauvaa tarjota – ainoa korvike sille voisi olla kansainvälinen vientituloja kartuttava menestys, joka on taiteelle kenties ainoa, nationalismiakin viheliäisempi taustatuki. Sitä paitsi sekin on nationalismia.\nOnhan toki nykytaiteellakin metakonteksti, mutta täysin muodollinen: se, että jokainen teos pyrkii olemaan erilainen. Yksittäisen teokseen sovellettuna tämä konteksti antaa niukalti tietoa. Kehotus on, että teos tulisi ymmärtää yksittäisyydessään ja ainutlaatuisuudessaan. Vaikka tämä lähtökohta on hellittänyt postmodernismin myötä, nykytaiteen teokset joutuvat yhä jossain määrin rakentamaan kontekstinsa yksitellen ja itse. Tämä vaatii vastaanottajalta enemmän, mikä usein tulostuu valituksina nykyisen kuvataiteen “ymmärtämisen” vaikeudesta. Vaativuus on kuitenkin hyvä asia – parempi kuin keskinkertaisiin käsitetaiteelliseen oivalluksiin perustuva välitön ymmärrettävyys ja unohdettavuus.\nTaiteellisen tutkimuksen seuraaminen lähietäisyydeltä on ollut tässä suhteessa rikastuttavaa. Seurattuani yksittäisten taiteilijoiden tapaa työskennellä ja asettaa itselleen tutkimusongelmia voin vilpittömästi sanoa, että jokainen jatkotutkintoprojekti on ollut aidosti tutkiva ja vastaansanomattoman mielenkiintoinen. Osaltaan tämä johtuu juuri siitä, että tutkimuksella on teosten kontekstia valaiseva luonne. Populistiset epäilyt taiteellisesta tutkimuksesta sumutuksena, hienosteluna ja tyhjänpuhumisena tuntuvatkin minusta nykyään suorastaan loukkaavilta.\nTaiteellisen tutkimuksen erityislaatu\nUsein sanotaan, että taiteellisessa tutkimuksessa taiteilija tutkii omia teoksiaan. On ainakin kaksi vaihtoehtoa tulkita, mitä tämä tarkoittaa: joko taiteilija tutkii teoksiaan ikään kuin ne eivät hänen tekosiaan olisikaan tai sitten pohtii täysin subjektiivisesti niiden taustoja ja tavoitteita. Nämä ovat huonoja vaihtoehtoja. Omien teosten tutkimisesta ei pitäisi ensinkään puhua. Taiteilija ei tutki omia teoksiaan, vaan omilla teoksillaan.\nKirjoitetun osan ja teosten suhde ei liioin ole sama kuin tiedeyliopiston opinnäytteistä tutun puheenparren mukainen jakautuminen yhtäältä teoreettiseen ja toisaalta empiiriseen osaan. Pikemminkin tutkimuksen kirjoitettu osa ja siihen kuuluvat teokset tutkivat samaa asiaa, kumpikin omalta kannaltaan, mutta toinen toistaan valaisten.\nYleisin intuitio lienee, että mallia taiteelliselle tutkimukselle (sen kirjoitetulle osalle) tulisi hakea ihmistieteistä. Peruste on kaiketi se, että sekä taide että ihmistieteet, toisin kuin täsmällisyydellään ylpeilevät luonnontieteet, ovat vääjäämättä epämääräisiä ja monitulkintaisia.\nTaiteellisesta tutkimuksesta ei onneksi saa eksaktia tiedettä. Mutta voisiko se silti olla kokeellista? Eikö taiteellisessa tutkimuksessa taiteilijan teossarja muodosta eräänlaisen kokeen? Kokeellisen tutkimuksen lähtökohtana on jokin kysymys, jota tutkitaan koejärjestelyiden avulla. Taiteellisen tutkimuksen lähtökysymysten ja teosten tekemisen suhdetta voisi verrata tähän: kysytään, tehdään ja kirjoitetaan auki se, mitä kysymysten ja teosten vuoropuhelu tuotti. Tällaisen suunnitelman mukaan tuotettu tutkimus tuottaa aiheesta tutkimustietoa, joka on kokeellista mutta ei-matemaattista.\nVaikka taiteellinen tutkimus olisikin tässä mielessä kokeellista, se ei välttämättä olisi “empiiristä” sikäli kuin empiirisesti hankittu tieto tähtää yleisiin lakeihin. Ehkä vasta taiteellinen tutkimus lunastaa sen “esteettisen tutkimuksen” ohjelman, jonka estetiikka-termin “keksijä” Alexander Baumgarten hahmotti 1700-luvun puolivälissä: se luo tietoa yksittäisestä. Se koskee yksittäistä ja ainutlaatuista eikä sitä voida yleistää laeiksi, mutta yhtäkaikki se on tietoa.\nVoisiko taiteellista tutkimusta luonnehtia tällaiseksi kokeelliseksi hermeneutiikaksi? Kenties. Mutta tärkeämpää kuin eristää tai kiinnittää mitään yhtä mallia taiteelliselle tutkimukselle on painottaa sen refleksiivistä tutkimusluonnetta. En niinkään viittaa taiteilijan refleksiivisyyteen omien teostensa suhteen. Tarkoitan sitä, että jokainen taiteellinen tutkimus painokkaasti ja perustavasti tutkii aiheensa ohella ja sen kautta sitä, mitä taiteellinen tutkimus on. Kuvataideakatemiassa tehtyjen ja tehtävien tutkimusten ilmeinen pioneeriluonne tuo tämän ulottuvuuden selvästi näkyviin, mutta ei ole sen pohjimmainen syy. Viimekätinen syy on itse modernin taiteen refleksiivisessä luonteessa. Moderni taide ei pyri kuvaamaan todellisuutta muoto-opillisia ja retorisia keinoja mahdollisimman taitavasti hyväksikäyttäen, se ei tuota (pelkästään) nähtävää, vaan kysyy: mitä näkeminen on? Se ei vain tuota taidetta, vaan kysyy: mitä taide on? Jos moderniin taiteeseen lisätään uusi refleksiivisyyden taso taiteellisen tutkimuksen myötä, tämä refleksiivinen asenne “seuraa mukana”: myös taiteellisen tutkimuksen aiheena on aina myös se, mitä se itse on.\nLuonnontieteellisestä tutkimuksesta tämä refleksiivinen ulottuvuus on liki hävinnyt. Se ei toisin sanoen enää ole filosofista: luonnontieteellinen tutkimus tutkii ennen kaikkea kohdettaan eikä niinkään sitä, mitä luonnon tutkiminen on tai voisi olla. Sen kääntöpuolelle syntyy tieteenfilosofia, joka on taas puhtaasti metailmiö: se ei tutki itse aihetta lainkaan (harvoin edes tieteellisiä käytäntöjä), vaan pohtii ainoastaan sitä mistä koostuu tieteellinen metodi ja miten sen etevämmyys voitaisiin viime kädessä perustella. Taiteellinen tutkimus rikkoo tämän tämä filosofian ja empiirisen tutkimuksen splitin. “Mitä on taiteellinen tutkimus” on jokaiselle akatemiassa tehtävälle opinnäytteelle elävä kysymys, jota se tutkii ja johon se antaa näkökulmastaan vastauksen oman varsinaisen aiheensa ohella ja kautta.\nArtikkeli perustuu Kuvataideakatemiassa kesällä 2008 julkaistuun juhlakairjaan.


Spartathlonitis: helmikuuta 2019\nSyksyn 1983 sankarit Yiannis ja Haruki\nKaikkien aikojen ensimmäisen Spartathlon -juoksun osallistujia odotettaan maaliin Spartaan lauantaina aamupäivän aikana. Kaikki maailman parhaat ja nimekkäimmät ultrajuoksijat ovat ilmoittautuneet mukaan Ateenasta Spartaan juostavaan 250 kilometrin kisaan. Pitkällisen vänkäämisen jälkeen kisan brittiläiset organisaattorit olivat hyväksyneet mukaan myös jälki-ilmoittautuneen kreikkalaisen Yiannis Kourosin, vaikka Kourosilta puuttuivat aiemmat meriitit ultrajuoksusta täydellisesti.\nLauantai-aamuna klo 4.53 Yannis Kouros koskettaa Leonidaksen patsaan jalustaa Spartassa, ja päihittää kilpakumppaninsa usealla tunnilla. Ultrajuokseva maailma siirtyi Kouroksen aikaan. Tasokkaita ultrajuoksijoita tulee ja menee, mutta Kouroksen saavutuksia ei ole kukaan pystynyt haastamaan.\nBritti Martin McCarthy juoksee elämänsä juoksun voittaessaan Ateenan maratonin ajalla 2:25:34. Historiallisesti tarkasteltuna McCarthyn voittoa merkittävämpää lienee se, että samassa kisassa juoksi maaliin myös Haruki Murakami ajalla 3 tuntia 51 minuuttia.\nTämä juoksu muodosti pohjan Murakamin bestsellerille ”Mistä puhun kun puhun juoksemisesta”.\nSamaan aikaan toisaalla Kreikassa\nMitä muuta tapahtui Kreikassa syys-lokakuun vaihteessa 1983? Olin siellä minäkin! Olin elämäni ensimmäisellä etelänmatkalla kaverini Peterin kanssa,vaan eipä siitä reissusta jäänyt paljoa kerrottavaa myöhemmille polville. Ihan vaan viihteellä oltiin Kreikanmaalla.\nJuokseminen ei kiinnostanut minua vuonna 1983 pätkän vertaa, vaikka olisin toki hontelona nuorukaisena voinut saada itseni hyvään juoksukuntoon helposti. Intouduin lähtemään lenkille vasta vuosituhannen vaihteen jälkeen, keski-ikäisenä rapakuntoisena läskinä.\nSyksy 1983 oli kuitenkin myöhempiä juoksuharrastuksiani hauskasti sivuava läheltä piti -tapaus. Olin tietämättäni paikalla silloin, kun Kreikassa tehtiin ultrajuoksuhistoriaa ja luotiin pohja yhdelle kirjallisuuden historian merkkiteoksista.\nPosted by corner at 10.13 Ei kommentteja:\nLabels: 1983, Haruki Murakami, spartathlon, yiannis kouros


Julkaistu 05.07.2010 16:17\nValtaosa suomalaisista suuryrityksistä rajoittaa työntekijöidensä netinkäyttöä, kerrotaan sanomalehti Karjalaisen teettämässä selvityksessä. Joissain yrityksissä ainakin osalta työntekijöistä on kielletty myös nettipankit ja ammattijärjestöjen internet-sivut. SAK:n kehittämisjohtaja Eija Hietanen pitää ilmiötä huolestuttavana. - Yleensä Suomen työpaikoilla osataan arvostaa sitä, että ihmiset osallistuvat ammattiyhdistystoimintaan. Tulos kuulostaa aika haasteelliselta ay-liikkeen näkökulmasta, sillä jäsenemme hankkivat yhä useammin tietonsa netin kautta, Hietanen kommentoi.Hietasen mukaan liitot ovat kehittäneet sivuilleen palveluita, joissa esimerkiksi luottamusmiehet ja muutkin työntekijät voivat tarkistaa työehtosopimuksen asioita. Mainos (uutinen jatkuu alla)\n- Jos tätä ei sitten saa tehdä työpaikan koneilta niin se kuulostaa varsin huolestuttavalta, Hietanen harmittelee."AY-liikkeen sivut kiinteä osa työtä"Yleisimmin kielletään aikuisviihde- ja pelisivustojen ja sosiaalisen median käyttö työajalla. Hietanen ymmärtää, että netin viihdekäyttöä rajoitetaan, mutta ay-liikkeen sivustojen rajoitukset ovat hänestä asia erikseen, sillä sivuston eri osiot liittyvät kiinteästi työntekoon.- SAK:lle ei ole suoraan tullut tietoa tietyistä yrityksistä, jotka rajoittavat ay-liikkeen sivuille menoa, mutta ehkä eri liitot tietävät joitakin tapauksia, Hietanen pohtii.Hietasen mukaan ay-liikkeen asiat eivät ole edes ristiriidassa työnantajien linjojen kanssa. - Me järjestämme koulutusta ja muuta työntekijää kehittävää toimintaa, ja nettisivuilla puhutaan muun muassa työmotivoinnista ja työn kehittämisestä, hän ihmettelee.SAK:n lakimies: "Laitonta rajoitusta"SAK:n päälakimies Timo Koskinen sanoo, että yrityksen rajoitukset ay-tiedon seuraamiseen on ehdottomasti kiellettyä. - Yleisen henkilötietolain mukaan ay-jäsenyys on luokiteltu erittäin arkaluontoiseksi tiedoksi, Koskinen täsmentää.Koskinen kertoo kuitenkin, että yritys voisi periaatteessa kieltää omistamiensa koneiden käytön henkilökohtaisiin asioihin kokonaan. Henkilökohtaisen sähköpostin ja pankkiasioinnin osalta kannattaisi Koskisesta kuitenkin miettiä, onko se järkevää.- Ei kenties ole fiksua kieltää, ettei työntekijä voisi lähettää aviopuolisolleen sähköpostia, että "haetko lapset tarhasta". Samoin pankkiasiointi hoituu netissä paljon nopeammin, kuin jos työntekijä lähtisi pankkiasioille konttoriin, Koskinen sanoo. Koskisen mukaan monissa yrityksissä työnantajat ovat lopulta päätyneet siihen, että netin rajoittaminen ei ole heille hyödyllistä.Karjalaisen teettämä kysely tehtiin touko-kesäkuussa 25:lle Suomen eniten työllistävälle yritykselle. Vain kaksi kyselyyn vastanneista yrityksistä kertoo, ettei internetin käyttöä ole rajoitettu työntekijöitä lainkaan.Noin puolet suuryrityksistä seuraa työntekijöidensä työajan käyttöä myös muilla tavoin.


Domen arvosteluviikko 5/2015: Captain Toad, Crypt of the Necrodancer, Disney Infinity 2, Heroes of Might and Magic III HD, The Talos Principle, Race Online, Nintoaster | Muropaketti.com\nDomen arvosteluviikko 5/2015: Captain Toad, Crypt of the Necrodancer, Disney Infinity 2, Heroes of Might and Magic III HD, The Talos Principle, Race Online, Nintoaster\n06.02.2015 18:00 | Jukka O. Kauppinen\nDomessa viikolla 5/2015 muun muassa:\nRace Online -haastattelu – kunnon kotimaista top down racer -hurvittelua\nVuoden 2014 yllättävin peli: Middle-Earth: Shadow of Mordor\nVuoden 2014 paras pelihahmo: Iron Bull (Dragon Age: Inquisition)\nVuoden 2014 paras moninpeli: Titanfall\nVuoden 2014 paras pelikäsikirjoitus: South Park – The Stick of Truth\nToad on ylennetty varsin korkeaan kapteenin arvoon kiitoksena aikaisemmista uroteoistaan Sienivaltakunnan armeijan leivissä. Ylennyksen kuorrutuksena hän sai palkkioksi myös aivan oman pelin. Todellisuudessa Marion vanavedessä seikkaileminen tutisuttaa jo pelkästä ajatuksesta, eikä ihme, Toad ei osaa edes hypätä. Nyt Kapteenilla on kuitenkin edessä erilaisten pulmien täyttämä retki!\nNintendo on tehnyt varsin erikoisen liikkeen ja laajentanut Super Mario 3D Worldista tutut minipelit kokonaan omaksi julkaisukseen. Toadin matkaa viedään eteenpäin selaamalla satukirjojen sivuja ja ulosanti on hurjan hellyttävää. Pelistä huokuu lämmintä fiilistä niin reilusti, että melkein hirvittää.\nRoguelike-pelit eivät ole enää mitään uutta, sillä niistä on tullut eräs PC-pelaamisen yleisimmistä pelityypeistä. Ja miksipä ei, sillä satunnaisuus ja syvä pelimaailma ovat kovia valtteja, kun addiktion hakemisesta puhutaan.\nMutta harva peli on koittanut samaa kuin Crypt of the Necrodancer. Se kun yhdistää roguelike-perusidean rytmipelien pelattavuuteen. Tuloksena on puhdasta kultaa.\nMarvelin supersankariuniversumi on tällä hetkellä kuumaa kamaa leffarintamalla. Emofirma Disney puolestaan puski valtaville lelupelimarkkinoille vuoden 2013 Disney Infinity -pelillä. Jatko-osa tahtoo hyödyntää supersankareiden kultakauden nosteen, Marvelin sankarien avulla.\nMarvel Super Heroes ei ole pelkkä uusi setti muoviukkoja vanhan pelin päälle. Samassa yhteydessä myös itse peli on uudistunut ja saanut kylkeensä versionumeron 2.0. Uutta sisältöä, uutta pelattavaa ja ennen kaikkea useamman sadan euron edestä uutta ostettavaa keräilynhaluisten penskojen vanhemmille. Kyllähän tällä reseptillä saadaan isukin luottokortti punaiselle.\nHeroes of Might and Magic -sarja on eittämättä yksi legendaarisimmista tosiaikanaksutteluista kautta aikain. Se koettaa edelleen pysyä elossa tulevan seitsemännen osan myötä, mutta sitä ennen teräväpiirtoversio tulee ryminällä Steamiin. Vieläkö pelissä on hohtoa vai onko aika kullannut muistot?\nSuomalaiset tykkäävät autoista. Etenkin lystin hauskoista autopeleistä. Slicks’n Slide, Turbo Sliders, Death Rally, Rally Trophy, Flatout, Wreckfest – ei tälle todistusaineistolle voi kukaan täysipäinen sanoa mitään vastaan.\nJa kohta rän rännnnnn –pelien ystäville riittää lisää iloittelun aihetta, sillä tamperelainen Iceflake Studios työstää kerrassaan lystin näköistä Race Online –ajopeliä. Peli näytti niin kivalta, että kaverithan piti ihan haastatella.\nPyysimme lukijoitamme äänestämään joulun ja uudenvuoden välissä kymmenessä eri äänestyssarjassa muun muassa vuoden 2014 aliarvostetuinta peliä, parasta pelihahmoa, parasta käsikirjoitusta ja yllättävintä peliä. Vuoden 2014 yllättävin peli oli lukijoiden äänestämänä Middle-Earth: Shadow of Mordor.\nPyysimme lukijoitamme äänestämään joulun ja uudenvuoden välissä kymmenessä eri äänestyssarjassa muun muassa vuoden 2014 aliarvostetuinta peliä, parasta pelihahmoa, parasta käsikirjoitusta ja yllättävintä peliä. Vuoden 2014 paras pelihahmo oli lukijoiden mielestä Iron Bull (Dragon Age: Inquisition).\nPyysimme lukijoitamme äänestämään joulun ja uudenvuoden välissä kymmenessä eri äänestyssarjassa muun muassa vuoden 2014 aliarvostetuinta peliä, parasta pelihahmoa, parasta käsikirjoitusta ja yllättävintä peliä. Vuoden 2014 paras moninpeli oli lukijoiden mielestä Titanfall.\nPyysimme lukijoitamme äänestämään joulun ja uudenvuoden välissä kymmenessä eri äänestyssarjassa muun muassa vuoden 2014 aliarvostetuinta peliä, parasta pelihahmoa, parasta käsikirjoitusta ja yllättävintä peliä. Vuoden 2014 paras pelikäsikirjoitus oli lukijoiden mielestä pelissä South Park – The Stick of Truth.Pyysimme lukijoitamme äänestämään joulun ja uudenvuoden välissä kymmenessä eri äänestyssarjassa muun muassa vuoden 2014 aliarvostetuinta peliä, parasta pelihahmoa, parasta käsikirjoitusta ja yllättävintä peliä. Vuoden 2014 paras pelikäsikirjoitus oli lukijoiden mielestä pelissä South Park – The Stick of Truth.\nJarno Kotavuopioon aikaansaava kaveri. Viime syksynä hän keksi tehdä aivan aidon näköisiä koteloida retroille peleilleen, joille ei ollut enää kansia. Hienot reprokotelot herättivät ansaittua ihailua. Nyt Jarno on tehnyt taas jotain erikoisempaa – ja tyylikästä.\nNintoaster on leivänpaahtimen koteloon rakennettu NES-pelkonsoli, joka ei ole pelkästään kaunis koriste – vaan täysin toimiva ja pelikelpoinen kapine.\nEdellisen arvosteluviikon jutuista lukijat äänestivät mielenkiintoisimmaksi JOKin arvostelun IL-2 Sturmovik: Battle of Stalingrad –lentosimulaattorista.\nVuoden 2014 huutavin vääryys: Ubisoft\nVuoden 2014 paras ladattava pelisisältö: Dark Souls 2 The Lost Crowns\nVuoden 2014 paras ladattava peli: Valiant Hearts: The Great War\nVuoden 2014 aliarvostetuin peli: Lichdom: Battlemage\nMulkaisu: Styx: Master of Shadows\nCaptain Toad: Treasure Tracker (Wii U)\t Crypt of the Necrodancer (Linux, Mac, PC)\t Disney Infinity 2.0: Marvel Super Heroes (PC, PS3, PS4, Wii U, Xbox 360, Xbox One)\t Heroes of Might and Magic III HD Edition (Android, iOS, PC)\t The Talos Principle (PC)\t Race Online -haastattelu - kunnon kotimaista top down racer -hurvittelua\t Vuoden 2014 yllättävin peli: Middle-Earth: Shadow of Mordor\t Vuoden 2014 paras pelihahmo: Iron Bull (Dragon Age: Inquisition)\t Vuoden 2014 paras moninpeli: Titanfall\t Vuoden 2014 paras pelikäsikirjoitus: South Park - The Stick of Truth\t Nintoaster - näin tehdään leivänpaahdin-retrokonsoli


PinkkiPantteri: I ♥ me 2015 messut\nI ♥ me 2015 messut\nNo nyt on voitettu "tekniset" ongelmat ja saan vihdoin postausta I ♥ me messuista. Messut pidettiin Helsingissä Messukeskuksessa 16.-18.10.2015. Tämä oli toinen kerta miulla messuilla, viime vuoden messuista pääset lukemaan täältä. Lähdimme ystäväni Heidin kanssa reissuun jo torstaina aamulla. Pakkaaminen ja kynsien laitto jäi (yllätys) keskiviikkoiltaan meillä ja voi vaan kuvitella miten siinä sitten kävi... Mie unohdin vaikka ja mitä pakata mukaan ja Heidi taas pakkasi ihan liikaa kamaa mukaan. Miulta jäi mm. kamera kotiin, joten kuvat on räpsitty aikalailla kännykällä ja siinä valossa mikä missäkin on sattunut olemaan. Ostokset mie kuvasin normikameralla reissun jälkeen, mutta siinähän ei vieläkään toimi salama ja ulkona on ollut vaan harmaata niin kuvat on mitä on... Mutta joka tapauksessa lähtekäämme reissuun.\nSaavuimme torstaina puolenpäivän aikoihin maamme pääkaupunkiin, josta olimme varanneet hotellihuoneen messujen ajaksi Hotelli Finn:stä. Hotelli osoittautui aivan mielettömän viihtyisäksi ja siistiksi hotelliksi. Ennakko-odotukset eivät nimittäin olleet kovin korkealla, halvempi kuin Omppuhotelli ja mie en ollut ikinä aikaisemmin törmännyt missään tähän kyseiseen hotelliin. Heidi sai jopa hommattua meille huoneeseen kuvassa näkyvän ihanan pikkuisen jääkaapin :D Hyvin mahtui aamupalavermeet sinne.\nKynnet (kuvassa alhalla oikealla) tosiaan tein mielettömän taistelun kera keskiviikkona illalla, enkä saanut kuvattua niitä kotona luonnonvalossa. Joten kuva on räpsätty hotellilla kännykällä. Kynsille pääsi, viime vuonnakin messuilla ollut lakka, Colors by llarowe The Mighty Red Baron. En tiedä mistä innostuin kynsiä tehdessäni, mutta jostain syystä miun piti saada pitsiä kynsille, joten nimettömässä oli negative space pitsillä toteutettuna ja muissa sormissa oli negative kolmiot. Tykkäsin lopputuloksesta kyllä kovin.\nTorstaina etsimme ja kävimme helakaupassa. Olipa vaan muuten jänskää, kun on perustettu pikkuinen liike missä myydään vaan tiettyä tavaraa niin kuin ameriikan mailla :D Sitä on näin "korvessa" totuttu kävelemään suoraan K-rautaan jos tarvitsee vetimiä lipastoon, kuten Heidi nyt tarvitsi. Paluumatkalla hotellille pysähdyimme yhdenlaiseen taivaaseen, nimittäin Lushille. Siellä oli kyllä kaikkea kivaa, mutta se tuoksu mikä siellä vallitsee, oli liian ärhäkkä miulle. En kyllä pystyisi olemaan siellä töissä.\nMutta sieltä miulle tarttui mukaan pala sinistä käsisaippuaa, Outback Mate, jota kuvaillaan näin: "Pirteää piparminttua, raikasta sitruunaruohoa ja viileää eukalyptusta. Tämä saippua tuo tuulahduksen Australian takamailta sinunkin pesuhuoneeseesi." Miun piti saada tämä, kun kohta vaihtuu wc:ssä sisustus siniseksi :)\nToinen saippua, joka tarttui mukaani oli suihkugeeli Snow Fairy, jota kuvaillaan näin: Kimalteleva, hattaranpinkki, suloisen makea suihkugeeli pirteille ja raikkaille keijukaisille..." Tässä on kyllä niin herkullinen tuoksu että!\nKävimme myös perjantaina ja lauantaina, ennen messuille menoa, kynsilakkataivaassa CesarsShopissa. Perjantaina menimme heti aamusta ovien auettua ja saimme kierrellä ja hypistellä lakkoja ilman tungosta. Satu oli myös laittanut pientä naposteltavaa tarjolle, mie tyydyin vaan kahviin, mutta Heidi jemmasi pari dumlea taskuun, jotka sitten löytyivät muutaman tunnin päästä ihan sulina :D\nPerjantaina miun mukaani tarttui (kuvassa oikealla ylhäällä) muutama kynsilakka ja siirtokuvia. Lakat ovat piCture pOlish:n Cherish, Nougat ja Malt Teaser. Kaupanpäälle sain valita yhden lakan, valitsin OPI:n Race Red:n. Muuten en olisi ostanut näin montaa lakkaa, mutta Heidi lappasi lakkoja käsiini ja sanoi "Kyllä sie voit vielä tämän ja tämän ja tämän lakan ostaa, niin mie voin sitten lainata niitä siulta". Näin se tosi ystävä toimii ;D\nLauantaina mukaani tarttui pari kansiota MoYou:n laatoille. Sain jo laitettua laatat kansioihin ja huomasin, että ei jäänyt yhtään vapaata taskua. Joten joko mie tilaan lisää kansioita tai sitten en osta enää yhtään uutta laattaa. Vaikeaa valita mitä nyt teen ;D\nLauantaina paikan päällä oli myös Emma, Sissi ja Sigi opastamssa leimailun ja käsinmaalailun saloihin. Oli mukava käydä moikkaamassa toisia bloggareita :)\nLopultakin päästään sinne messuille. Perjantaina kiertelimme ihan ajan kanssa läpi Kauneus ja Muoti -puolet, kävimme myös katsomassa hiusnäytöksen johon kyllä petyimme kovasti. Muoti puolelta mie en löytänyt mitään, mutta Kauneus puolelta senkin edestä sitten. Essence:n pisteeltä (kuvassa ylhäällä vasemmalla) mukaan tarttui Wild white ways valkoinen kynsilakka, joka kyllä vetää vertoja Ginan valkoiselle! Lisäksi sieltä tarttui mukaan lakka nimeltä Girl's best friend, Pro white effect valkaiseva aluslakka ja Caring ridge filler hoitava aluslakka. Mie unohdin kotiin mustan kajalin, joten sehän piti ostaa uusi, Gel eye pencil. Ostin myös testiin Nail & cuticle tattoo liner:n. Niin ja joo, uusia pensseleitä hamstrasin myös :D\nMilv:n pisteeltä mukaan tarttui 6 kpl siirtokuvapaketteja, OPI:n pisteeltä Sheer Tints minikokoelma ja Mereneid pisteeltä kolme putelia päällyslakkaa (kuvassa oikealla ylhäällä).\nHeräteostoksena mukaani tarttui (kuvassa vasemmalla alhaalla) Remington tupeerausharja, on muuten pelittävä harja! Ennen olen yrittänyt saada tupeerattua kammalla, vaan eihän siitä mitään ole tullut. Onneksi ostin tämän ;)\nKuvassa alhaalla keskellä on tuliaiset Äijälle, voin ehkä joskus kertoa tarinan Hämähäkkimiehen takaa ;D Näytteitä kertyi messuilta ihan kiitettävästi (kuvassa oikealla alhaalla). Mie kokeilin jo tuota Dermalogica:n hoitosettiä kasvoilleni. Messuilla sain ihoanalyysin, jossa kerrottiin ihoni kunnosta ja valikoitiin iholleni sopivat hoito- ja puhdistustuotteet joista sain näytteet mukaani. Oli kyllä toimivia näytteitä, mutta niiden haju oli ihan karsea! En voisi edes kuvitella haistavani tuotteita joka päivä, yöks! Lisäksi testasin Neutrogena:n käsirasvaa, laitoin sitä kätösiini yöksi. Melko paksua, mutta hyvin hoitavaa tavaraa. Voisin kuvitella ostavani tätä yövoiteeksi itselleni.\nLauantaina messuilimme Luonnollisesti ja Terveys -osastot sivuten myös yllättäen Kauneus osaston. Lauantaina miulla oli jo heti aamusta melkoinen pääkipu, mikä ei meinannut helpottaa edes särkylääkkeellä, joten en hirveästi jaksanut panostaa messuilla kiertelyyn. (Ja ei, pääkipu ei johtunut mistä ehkä nyt kuvittelette sen johtuvan ;)). Mutta oloani hieman paransi kun pääsin hypistelemään Hurraw!: huulirasvoja. Ihan kuin olisin ollut karkkikaupassa :D Mutta sain luvan (itseltäni ja Heiditä) ostaa vain yhden huulirasvan ja makuksi valikoitui Kirsikka.\nHeräteostoksina lauantaina mukaani tarttui Forsman Tea pisteeltä kolme erimakuista teetä Tee Rakkaalle (passionhedelmällä ja kermavanilja-aromilla maustettu musta lehtitee), Paratiisi (passionilla, kiwillä ja ananaksella maustettu vihreä lehtitee) ja Talven Taika (maustettu vihreän ja valkoisen teen sekoitus puolukka-vaniljaöljyllä sekä lootuksenkukilla), josta oli myös maistiaiset messuilla ja tykästyin kovin tähän teehen.\nMuutama näyte tarttui jälleen mukaan, mm. Professorin Tyrni Vitamiiniporetabletti -paketti.\nSunnuntaina koneemme lähti vasta illalla, joten ehdimme vielä kerran käydä messuilemassa. Sunnuntaina kiersimme yleisölle avoimen Kosmetologipäivät -alueen. Sunnuntai oli muutenkin enemmän sellainen "keräämme näytteitä" päivä :D Yllätyin iloisesti kun törmäsimme Kosme-alueella pisteeseen josta sai Bernard Cassiere näytteitä. Niitä tulikin sitten hamstrattua :D Ennen kotiinlähtöä kävimme vielä shoppailemssa lisää Milv:n siirtokuvia, jotka osoittautui huippulaatuisiksi launtai-iltana kun laitoimme hotellilla kynnet.\nKun sunnuntai-iltana kotiuduin, kyllä huomasi jaloissa (ja lompakossa) messuilut :D Mutta oli kyllä aivan huippu reissu! Kiitos rakas ystäväni Heidi! Toivottavasti pääsemme ensi vuonnakin viettämään tyttöjen viikonloppua messuille :)\nOikein aurinkoista päivää kaikille :)\neekku 27. lokakuuta 2015 klo 14.28\nSulla ollut tosi kiva messuviikonloppu =)\nNanne 30. lokakuuta 2015 klo 11.04\nOli kyllä huippu reissu ^.^\nEnsi vuonna ehkä uudelleen :)\nKaisa 27. lokakuuta 2015 klo 17.37\nMe missattiin kokonaan Milvin piste, missähän se edes sijaitsi?? Tosin, me poukkoiltiin muutenkin ihan epäloogisesti kaikki kolme päivää, että ei ihme, jos jotain jäi näkemättä...\nMe käytiin myös Lushilla enkä voinut keskittyä siellä ostoksiin juurikin sen voimakkaan tuoksumyrskyn takia. En voinut kuin napsia muutamia kuvia, ei toivoakaan, että olisin haistellut tai valinnut jotain ostettavaa. Tosi sääli...\nNanne 30. lokakuuta 2015 klo 11.07\nSe oli siellä jossain :D Mie vaan kuljin Heidin perässä :D Mutta se oli kyllä melkoisen huomaamaton piste, siinä oli vaan isolla valkoisella seinällä näitä pakkauksia ja sit pieni pöytä edessä missä nainen esitteli miten näitä käytetään. Ei siis minkäänlaista mainosta tai mitään mikä olisi herättänyt mielenkiinnon.\nMie en kyllä ymmärrä miten ne voi siellä Lushilla olla töissä! Saakohan ne jonku hajulisän tiliin? :D\nFani 28. lokakuuta 2015 klo 8.28\nHarmi kun ei nähty messuilla, vaikka koitinkin perjantaina teitä bongailla sieltä. :D\nKyllä oon ihania ostoksia tehnyt ja varmasti oli mukava reissu! <3\nNanne 30. lokakuuta 2015 klo 11.09\nOn kyllä harmi ettei törmäilty! Miulla tuli silloin torstai-iltana mieleen laittaa siulle viestiä, mutta eihän se enää aamulla ollu mielessä ku sitä oli niin tohinoissaan lähdössä messuille.\nEhkä me vielä joku päivä nähdään :)\nHeidi 29. lokakuuta 2015 klo 19.42\nKiitos itselesi parhaasta matkaseurasta <3 Jos oikein onnistaa, niin mehän lähdetään S:n kustantamana sekä Tallinnan messuille et Helsinkiin ensi vuonna ;D\nJoooo! Se vain passaa! ;D


Upseerin johtajuuden kehittymisen taika\nTutkimuksessa tarkasteltiin upseereiden kokemuksia johtajuuden kehittymisestä. Tavoitteena oli haastatteluiden avulla selvittää, miten upseerin johtajuus kehittyy?\nTutkimuksen teoria käsitteli johtajuutta, johtajuuden kehittämistä sekä Puolustusvoimien palkatun henkilöstön osaamisen kehittämistä. Palkattu henkilöstö rajattiin maavoimien upseereihin. Johtajuutta tarkasteltiin tutkimuksessa Aki-Mauri Huhtisen johtamisen nelikentän avulla. Tarkastelussa johtajuudesta löydettiin 16 johtajuuteen liittyvää pienempää tekijää. Tekijöitä kutsuttiin johtajuuden osatekijöiksi. Johtajuuden kehittymistä tarkasteltiin Vesa Nissisen johtamiskäyttäytymisen viitekehyksen avulla. Viitekehys toi tutkimukseen johtajuuden kehittymiselle myötämielisen ihmisen sekä johtamiskäyttäytymisen kehittymiseen liittyvän prosessin. Kehittämisprosessi sisältää valmiuden, käyttäytymisen, vaikutuksen ja palautteen.\nPalkatun henkilöstön koulutuskokonaisuus selvitettiin julkaistujen asiakirjojen avulla. Niitä olivat hallinnolliset määräykset ja tutkintojen opinto-oppaat. Niiden perusteella selvisi, miten johtajuutta Puolustusvoimissa koulutetaan. Palkatun henkilöstön osaamisen kehittämisen kokonaisjärjestelmä (hallinnollinen määräys) sisälsi kahdeksan alakokonaisuutta. Niiden lisäksi tutkija esitti kolmea muuta kokonaisuutta, joiden uskoi kehittävän johtajuutta, vaikka ne eivät kuuluneet kokonaisjärjestelmään. Näitä kehittämisen tapoja ja menetelmiä kutsuttiin tutkimuksessa kehittämiselementeiksi. 11:sta kehittämiselementistä viiden todettiin teoreettisen tarkastelun perusteella kehittävän johtajuutta. Kyseiset elementit olivat työssä oppiminen, perehtyminen, perustutkinnot, jatkotutkinnot ja varusmiesten johtaja- ja kouluttajakoulutus.\nTutkimuksen empiirinen aineisto kerättiin haastattelemalla upseereita. Tutkimusjoukkona olivat sotatieteiden kandidaatin, -maisterin tai yleisesikuntaupseerin tutkinnon suorittaneet upseerit. Haastatteluja suoritettiin yhteensä 8 kappaletta. Aineisto analysoitiin abduktiivisella sisällönanalyysillä, missä teoria ohjasi analyysin kulkua, mutta jätti aineistolle mahdollisuuden vaikuttaa uusien ulottuvuuksien löytymiseen. Aineisto antoi vastaukset esitettyihin tutkimuskysymyksiin, ja toi johtajuuden kehittymiseen ulottuvuuksia, joita ei teorian perusteella tunnistettu. Tulokset raportoitiin johtajuuden osatekijöiden sekä kehittämiselementtien kautta.\nTutkimuksen johtopäätöksissä todettiin, että upseerin johtajuus kehittyy voimakkaimmin työssä tapahtuvan oppimisen sekä Kadettikoulun avulla, kun upseeri itse tekee, näkee tai kokee johtamisen tapahtuvan. Ulkoisista kehittämisen menetelmistä yksittäiseksi ja parhaaksi osoittautui omasta toiminnasta saatava palaute. Merkitystä oli kuitenkin myös ohjauksellisella johtamiskoulutuksella. Johtajuuden osatekijöistä parhaimmat kehittymismahdollisuudet upseerilla oli kehittää vuorovaikutusta, itsetuntemusta, teoriaosaamista ja vastuullisuutta. Vaikeimmin kehittäviä osatekijöitä upseerilla olivat uskottavuus, alaistuntemus, luottamus, huolehtiminen ja tavoitteellisuus.


Laaja pimeän työvoiman juttu käräjille Kauhajoella\nLaaja pimeän työvoiman juttu käräjille\nPerjantai 13.4.2007 klo 13.32\nSyyttäjä on saanut valmiiksi syyteharkinnan laajassa pimeän työvoiman jutussa Etelä-Pohjanmaalla.\nPimeän työn tekemisestä epäillään kaikkiaan noin sataa rakennusalan työntekijää, jotka ovat keikkailleet ympäri Suomen vuosina 2000-2005.\nItse jutun päätekijät eli työvoimaa välittäneet yrittäjät ovat kaikki kotoisin Etelä-Pohjanmaalta. Juttu tulee esiin toukokuun lopulla Kauhajoen käräjäoikeudessa.\nPoliisi tutki kaikkiaan kolmen eri yhtiön toimia, jotka ovat olleet kirjoilla Helsingissä. Kuuden vuoden aikana veroja ja muita maksuja oli esitutkinnan mukaan pimitetty noin 1,4 miljoonaa euroa. Pelkkiä pimeitä palkkoja oli tutkimusten mukaan maksettu yli 2 miljoonaa euroa.\nTyömaat, joilla pimeää hitsaus- ja putkitöitä on tehty, ovat sijainneet pääosin Etelä-Suomessa.


97 m² Tervontie 1, 77800 Suonenjoki Omakotitalo 4h myynnissä - Oikotie 15815730\nMyytävät asunnot Suonenjoki Tervontie 1, 77800 Suonenjoki\n54 000 €97 m²\nTervontie 1, Suonenjoki4h+k+s+kph+pkh+wc+kellari ( pannuhuone, puuliiteri, varastotila) + autotalli\nOmalla tontilla ( 1050m2 ) sijaitseva tiiliverhoiltu omakotitalo. Remontoitu tarpeen mukaan. Huonejako käytännöllisesti yhdessä kerroksessa. Lämmitys hoituu helposti öljyllä. Tule ja tutustu, soita ja sovitaan esittely. Myyntiä hoitaa Lasse Lepistö. Puh. 0400-9199 60\nTervontie 1, 77800 Suonenjoki\n4h+k+s+kph+pkh+wc+kellari ( pannuhuone, puuliiteri, varastotila) + autotalli\nJää / pakastinkaappi, astianpesukone, sähköliesi.\nKlinkkerilattia, paneelikatto, kaakeliseinät Akryylibetoni lattia, paneelikatto, kaakeliseinät\nPerusparannuksia mm. käyttövesiputkisto, lattiat.\nSuonenjoen palvelut n. 8km, Koulut: n.1km\nTasamaa ruoho / sepeli\nLaminaattilattia, levykatto, seinät maalattu\nLaminaattilattia, lautakatto, seinät maalattu


Osta Lamborghini Urus Potkuauto, Keltainen | Jollyroom\nLamborghini Urus Potkuauto, Keltainen\nKomea Lamborghini-aiheinen potkuauto, jossa on ylellinen nahkasatula! Ohjauspyörässä on sisäänrakennettu äänitorvi, minkä lisäksi se toistaa musiikkia. Satulan alla on säilytystilaa, jotta lapsi saa mukaan lempilelunsa tai muuta matkalla tarvittavaa. Huippu... Lue lisää\nKomea Lamborghini-aiheinen potkuauto, jossa on ylellinen nahkasatula! Ohjauspyörässä on sisäänrakennettu äänitorvi, minkä lisäksi se toistaa musiikkia. Satulan alla on säilytystilaa, jotta lapsi saa mukaan lempilelunsa tai muuta matkalla tarvittavaa. Huippunopeus riippuu lapsesta itsestään!Ikäsuositus: 1 vuotta +.Mitat: 70 x 30,3 x 39,7 cm.Materiaali: Muovi.Väri: Keltainen.


Tänään on kaunis päivä | Lastenkirjablogi | Sivu 3\nKössi-Kenguru ja veturi\nMinä olen sen verran nuori, että en ole katsonut lapsena Kössi-Kengurua. Silti tämän kirjan nähdessäni tuntui siltä että tämä pitää saada, vaikken oikeastaan edes tiennyt mitä odottaa. Ja fiilis oli oikea, sillä kirja on ihana!\nKössi-Kenguru ja veturi on varmaankin vanhempien nostalgianälkään tarkoitettu uusi (tai no 2011 ilmestynyt) kirja vanhasta sarjasta. En tiedä, eikö kirja sitten mennyt kaupaksi niin kuin odotettiin, sillä ilmeisesti sarjassa ilmestyi lopulta vain kaksi kirjaa. Luulisi, että näitä olisi voinut tulla enemmänkin!\nMinä ihastuin kuvitukseen, joka yllättäen tuntuikin taas raikkaalta, ja juoneen täydelliseen kahjouteen. ”Juoni” oli täysin arvaamaton eikä siinä ollut päätä eikä häntää, minkä vuoksi se jaksoi innostaa minuakin. Kirjassa on paljon ”ääniefektejä”, joista en tiennyt ovatko ne jotain vanhassa sarjassa enemmänkin olleita ääniä, joten minun piti vain heittäytyä ja keksiä itse, miltä ne voisivat kuulostaa… ja ilmeisesti minun tulkintani toimivat, koska etenkin näitä ääniä lapsi halusi kuulla uudestaan ja uudestaan.\nItse asiassa illalla kävinkin youtubesta kuuntelemassa, miltä Kössin alkuperäinen pongeli-doing ja muut äänet kuulostivat. Faffadiidu-fuvudu-affa fuidu-uvadi-fuudi-duiva duffa-fuffa-avidi-vividi faffa-uidu-duuva-fuvadu….\nJulkaistu 24.3.2018 kategoriassa 3-5-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nSain Coolstuffilta hauskan lähetyksen kaikenlaisia erikoisia tavaroita, joilla saa iloa arkeen lasten kanssa. Näistä ensimmäinen, jota kokeilimme, on ”Buddha board”, joka erikoisestaan nimestään huolimatta on vähän kuin ne lasten piirustuslaudat, joihin voi piirtää uudestaan ja uudestaan ja pyyhkiä vetämällä ruudun tyhjäksi. Tähän kehykseen vain piirtämisen sijaan maalataan vedellä, ja noin minuutissa kuva kuivuu kokonaan pois.\nMaalaamista mainostetaan rentoutumiskeinona aikuisille. Siihen tarkoitukseen en tätä meille hankkinut, vaikka siihenkin se toimii! ”Buddha board” on meillä ollut olkkarin nurkassa, ja niin minä kuin lapsetkin käymme silloin tällöin maalaamassa muutaman kuvan. Maalaaminen rentouttaa, mutta myös inspiroi ja kehittää taitoja. Meille tämä tuli siksi, että etenkin 3-vuotias on innostunut maalaamisesta, mutta saa tehdä sitä ihan liian vähän, koska minun pitäisi olla koko ajan vieressä valvomassa kun puuha on sen verran sotkuista. Tällä maalauslaudalla voi käydä maalaamassa jonkin verran milloin vain!\nMinä ajattelin ottaa tämän mukaan myös välillä pyhäkouluun, ja havainnollistaa tämän avulla jonkun kertomuksen. Haluaisin myös oppia luonnostelemaan erilaisia kasveja ja eläimiä ja pitää tällä yllä maalaustaitoa, jota ihan liian vähän nykyään ehtii muuten harjoittamaan.\nAinoa haaste lasten kanssa tässä on, että kehykseen ei saisi koskea millään muulla kuin siveltimellä ja vedellä, sillä se vahingoittaa pinnoitetta. (Olisin toivonut että tämä olisi lukenut jo kannessa ennen kuin menin avaamaan pakettia avokadoöljyä sormissani, kun vasta paketin sisältä löytyi paperi, jossa luki että tauluun ei saa koskea etenkään iho eikä öljy!)\nTäytyy sanoa että logo on myös vähän kummallinen, vai mikä teillä siitä tulee ensimmäisenä mieleen? Minä ja 7-vuotias nimittäin molemmat ihmettelimme, miksi jalustassa on kuva kakkapökäleestä, jolla on silmät.\nJulkaistu 16.3.2018 kategoriassa 5-9-vuotiaille, 9-12-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nPenny Dale on tunnettu dinosaurus-kuvakirjoistaan, joita meilläkin luettiin ahkerasti, kunnes isompi kyllästyi ja pienempää ne alkoivat pelottaa. Dalen kuvitustyyli on miellyttävän rauhallinen dinosauruksissakin, ja vielä enemmän tässä bussikirjassa, jossa pikkupoika ajaa punaisella bussilla läpi englantilaisen maalaismaiseman ja ottaa kyytiinsä erilaisia maatalon eläimiä.\nAjetaan bussilla on Vaukirjan julkaisema laulettava satukirja, jonka minä löysin kirpparilta, mutta jota löytynee kirjastoistakin. Laulun säveltä ei kirjassa kerrota, mutta sanat sopivat ainakin melkein bussilauluun: Pyörät ne pyörivät ympäri, ympäri, ympäri… Sitä meillä on kuunneltu paljon niin suomeksi kuin englanniksikin, joten tämä laulettava bussikirja ilahdutti 3-vuotiasta tosi kovasti! Eikä pelkästään laulun vuoksi, vaan autot ja eläimet ovat myös yhdistelmä, joka vain TOIMII. Dalen ote kirjoissa onkin ihastuttavan lapsilähtöinen. Hän haluaa selvästi yhdistää samaan kirjaan aina monta elementtiä, josta lapset ilahtuvat. Tässä kirjassa on lisäksi eläinten ääniä ja aina hauska yllätys siinä, mikä eläin tulee seuraavaksi kyytiin.\nEli jos teilläkin rakastetaan laulamista, autoja ja eläimiä – ja aika harva lapsi niistä kai ei innostu – tämä kirja toimii!\nJulkaistu 12.3.2018 kategoriassa 1-3-vuotiaille, 3-5-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nMä olen ehtinyt nähdä aika monta lastenraamattua niin kotona kuin työssänikin, mutta vasta nyt tuntui että löysin sellaisen Raamatun, jossa kaikki on kohdallaan. Lastenraamatut kun eivät ole neutraaleja, vaan niistä jokainen on tekijänsä tulkinta Raamatun tekstistä, ja minä olen tosi tarkka siitä, miinkälaista jumalakuvaa lapsilleni saa opettaa.\nSanoja joista uneksia on Diano Stortzin kirjoittama ja kuvittama lastenraamattu, joka on tehty luettavaksi illalla ennen nukkumaanmenoa. Kirjan lopusta löytyykin ohjeita lasten rauhoittamiseksi nukkumaan ja toimivan ja läheisen iltahetken valmistelemiseksi lapsen kanssa.\nEnsimmäisenä kirjassa huomio kiinnittyy kuviin. Kuvat ovatkin varmaan yksi isoimmista valintaperusteista, millä vanhemmat valitsevat lastenraamattuja lapsilleen. Tämän kirjan kuvat ovat eloisia, värikkäitä, huoliteltuja ja täynnä iloa ja elämää! Niitä katselee mielellään aikuinenkin, ja kuvien ansiosta lapset myös innostuvat kirjasta. Jokaista kertomusta kohden on kaksi kuvaa, joten suuri osa kertomuksesta tulee esiin vain tekstistä. Meillä 3-vuotias jaksoi kuitenkin kuunnella kertomuksia kirjasta, ymmärtäen niistä osan ja ihastellen kauniita kuvia ja kysellen niistä minulta (Esim näin: Voisitko kertoa lisää siitä, kun Jumala loi kukkaset? <3)\nTekstit tässä kirjassa poikkeavat hieman tavallisista lastenraamatuista, sillä teskteissä myös selitetään kertomuksia, ja se on minusta hyvä asia. Kertomukset eivät jää irrallisiksi, vaan niissä kerrotaan, miten kertomukset liittyvät Raamatun suureen kertomukseen eli Jumalan pelastussuunnitelmaan. Tekstit myös painottavat sitä, miten paljon Jumala rakastaa ihmisiä, ja tämä onkin minulla lastenraamatuissa tärkein seikka. Raamattu opettaa, että rakkaus on Jumalan ydinolemus, enkä halua että lapseni saavat lastenraamatusta kuvan pelottavasta, ankarasta, tuomitsevasta tai etäisestä Jumalasta!\nJokaisen kertomuksen lopussa on vielä rukous ja muistolause. Minulle ei tuntunut luontevalta rukoilla valmiita rukouksia, mutta muistolauseista 3-vuotias innostui, ja haluaa yhdessä opetella ne jokaisen kertomuksen jälkeen!\nTämä lastenraamattu sopii 3-vuotiaasta ylöspäin, noin 8-vuotiaaseen saakka. Kolme-neljävuotiaalle en ihan kaikkia kertomuksia lukisi, esimerkiksi syntiinlankeemus ja pahan tulo maailmaan eivät sen ikäiselle ole vielä ajankohtaisia. Maailman luominen ja Jeesuksen syntymä ja elämä ovat pienille parempia paikkoja aloittaa.\nJulkaistu 5.3.2018 kategoriassa 3-5-vuotiaille, 5-9-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nTässä kirja johon ihastuin! Mä rakastan kirjoja joissa saa itse vaikuttaa kirjan juoneen, ja niitä ei todellakaan ole liikaa. Tässä kirjassa tosin lopulta päädytään aina samaan lopputulokseen, mutta arvoitus pitää ratkaista, ennen kuin lopun saa selville. Vaikka kirja on tarkoitettu alakouluikäisille, mä jännitin ihan kybällä, mitä seuraavaksi tapahtuu, paljastuuko valeasuni, kuka valehtelee, kuka puhuu totta ja kuka lopulta on syyllinen!\nEtsiväkerho Hurrikaanin mysteerikirja on dekkari kouluikäisille lapsille. Tämä dekkari on vain erilainen siinä, että syyllinen pitää selvittää itse. Kirjaan on myös tuotu pelimäisyyttä varuste- ja kuulustelukorteilla, joita saa valita tietyn määrän jokaista tehtävää varten, ja valitut varusteet myös vaikuttavat siihen, mitä asioita saa tapahtumien kulusta selville. Minä tykkäsin kirjasta niin, että luin kirjan kolmesta pulmasta yhden 7-vuotiaan kanssa ja kaksi illalla sitten itsekseni, ja oikea ratkaisu löytyikin usein vasta, kun oli joutunut palaamaan alkuun ja ottamaan eri varustekortit käyttöön. Myös 7-v innostui kirjasta tosi paljon, ja kirjoitti touhukkaana tietokoneelle muistiinpanoja kaikista henkilöistä koittaessaan ratkaista arvoitusta.\nUskon, että tämä kirja uppoaa niillekin lapsille, joita muuten ei saa helposti lukemaan, ja erityisesti pelien ja seikkailuiden ystäville. Kirja oikeastaan muistuttikin aika paljon seikkailupelejä, joita pelasin tietokoneella lapsena ja teininä! Pisimmät tekstinpätkät olivat parin sivun pituisia, joten keskittyäkään ei kerralla tarvitse liian pitkään. Kirjassa olevat kortit menevät hukkaan helposti, mutta uudet voi onneksi tulostaa netistä!\nAinoa miinus oli, että yhdessä tehtävässä käsiteltiin aikuisten parisuhdejuttuja tavalla, joka ensinnäkin antoi minusta huonoa mallia lapsille, ja toiseksi ei varmaan aukea vielä ala-asteen alussakaan oleville. Minä vierastan aika paljon sitä, että aikuisten parisuhdekuvioita tuodaan lastenkirjojen juonielementeiksi, etenkään sellaisilla tavoilla että niitä ei käsitellä sen enempää. Lapsi ei vielä pysty arvioimaan, millaiset parisuhdekuviot ovat hyvää ja millaiset huonoa käytöstä.\nTässä kirjassa tilanne nyt ei ollut vielä kovin paha vaan söpön koominen, mutta huonompiakin esimerkkejä on. Viime viikolla katselin 7-veetä varten helppolukuista kirjaa, joka alkoi sillä, että huumorin varjolla kerrottiin siitä, miten päähenkilön isä oli pettänyt vaimoaan kolmen eri naisen kanssa. Tämä kirja oli suunnattu 9-12-vuotiaille! Mniun on tosi vaikea ymmärtää, mitä kirjoittaja ja kustantaja oli ajatellut, kun tämän asian kertominen ei liittynyt kirjan juoneen mitenkään, ja huumoria nyt voi repiä lapsille helposti vähän kevyemmistäkin aiheista!\nJulkaistu 3.3.2018 kategoriassa 9-12-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nPetejä ja Pulmuja on tainnut kaupoissa olla jo pidempäänkin, mutta ne ovat menneet minulta ihan ohi esikoisen ollessa sopivassa iässä. Tämä johtunee siitä, että kuvitukset eivät ensi näkemältä ole minua innostaneet, eikä kirjoihin ole tullut spontaanisti tartuttua.\nKuopus kuitenkin on lukenut päiväkodissa Petejä ja Pulmuja niin, että halusi lainata niitä kirjastosta kotiinkin ja lukea niin paljon, että lopulta ostinkin yhden kirjan meille omaksi. Kirjaa lukiessa aloin kyllä ymmärtämään täysin, mikä häntä kirjoissa viehättää. Pete ja Pulmu -kirjat kuvaavat maailmaa juuri niin yksinkertaisesti ja 2-3-vuotiaan kokemusmaialmasta käsin, että pienikin kuuntelija pysyy kärryillä tarinassa, eläytyy hahmojen kokemuksiin ja tunteisiin, ja havainnoi tarkkaan kuvia ja jää jopa miettimään kirjan tapahtumia. Petejä ja Pulmuja lukiessa huomasin, että kirjojen lukemiseen tuli taas uusi ulottuvuus juuri 3 vuotta täyttäneen kanssa, kun kirjasta pystyi keskustelemaan – tosin iso vaikutus selvästi on ollut dialogisella lukutavalla, jota päiväkodissaan käytetään viikoittain lukuhetkissä.\nPete ja Pulmu – Lätäkkö lattialla kertoo nimensä mukaisesti siitä, kun Pete menee Pulmun luokse kylään ja on niin innoissaan leikistä, että unohtaa käydä vessassa. Vahinko ei haittaa mitään, vaan Pulmu auttaa siivoamaan jäljet, etsimään kuivat vaatteet ja lopuksi mennään yhdessä kylpyyn. Ei siis haittaa, jos joskus käy vahinkoja!\nJulkaistu 24.2.2018 kategoriassa 1-3-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nMeidän kuopus rakastaa eläimiä, ja hänelle pyysin kustantajalta tämän kirjan. Me ollaan luettu paljon Laulavaa lasten lintukirjaa, joka on itse asiassa saman kustantajan (Readme.fi) samalla idealla toimiva vähän vanhempi kirja. Kirjassa on hieman tietoa eri elinympäristöjen linnuista, kuvia ja lintujen ääniä.\nEdelliseen verrattuna tämän kirjan toteutus on raikkaampi ja toimivampi. Kun en itsekään lintuja kovin hyvin tunne, haluan lintukirjalta selkeitä ja tarpeeksi isoja värikuvia, joiden kanssa tuurilla saattaisin ehkä jopa jonkun linnun tunnistaa luonnosta. (Tunnistankin kyllä ainakin kuusi lintua näiden kaikkien lasten lintukirjojen parissa vietettyjen vuosien jälkeen!) Tässä kirjassa kuvat ovat tarpeeksi isoja, iloisen aurinkoisia ja ääninappitoiminto toimii tosi fiksusti. Lintujen ääniä ei tarvitse etsiä sivulta erillisestä napeista, vaan linnun ääni kuuluu linnun kuvaa painamalla. Ääninapit ovat myös niin herkkiä, että lapsi voi niitä painaa itse – näin ei kaikissa kirjoissa ole – minkä vuoksi kirjaa lapset voivat hyvin selailla myös itsekseen, kunhan oppivat sivujen toimintaperiaatteen. Minulla itselläni nimittäin meni pari päivää ennen kuin tajusin, että luettavana oleva sivu piti aktivoida sivulla olevasta punaisesta napista. Se oli tosin oma vikani, etten lukenut takakantta. Ääninapit ovat itse asiassa niin herkkiä, että kirja alkaa yleensä kotkottamaan jo ihan vain kun sen ottaa käteen!\nKirjassa on vain viisi aukeamaa, mutta niiltä voi kuunnella 50 eri linnun äänen. Tieto-osiot ovat melko suppeat, ja toimivat ehkä parhaiten 3-6-vuotiaille. Voin kuvitella että tästä kirjasta voi tulla eläinfanien yksi suosikkikirjoista.\nJulkaistu 11.12.2017 kategoriassa 3-5-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nKirjoitin aiemmin joulukalenterikirjoista ja lyhyesti myös kirjajoulukalenterista. Nyt kun joulukuuta on kulunut kymmenen päivää, halusin vielä kirjoittaa siitä, mitä lapset pitivät tämän vuoden joulukalentereista.\nMeidän nuorempi lapsi täyttää helmikuussa kolme, ja taisi vasta tänä vuonna saada ensimmäiset omat joulukalenterinsa. Kirjajoulukalenterin lisäksi hän sai kummilta perinteisen kuvajoulukalenterin, ja kun parin päivän jälkeen hoksasi kalentereiden idean, on tykännyt molemmista tosi paljon. Ensimmäinen päivä tosin oli vähän järkyttävä, kun lapsi luuli minun yrittävän rikkoa kalentereitaan kun yritin näyttää miten luukkuja avataan, mutta siitä ensijärkytyksestä onneksi toivuttiin nopeasti.\nEn oikein etukäteen tiennyt, millaisia kirjoja ja minkä ikäisille Touhulan kirjajoulukalenterista tulisi, mutta pian huomattiin, että kirjat olivat juuri sopivia melkein 3-vuotiaalle. Kirjat ovat niin selkeästi taapero-osastoa, ettei eskari-ikäistä isoveljeäkään harmittanut kirjat nähtyään, että kirjajoulukalenteri oli vain pikkuveljelle. Kirjoissa on opettavaisia kuvasanakirjoja eri aiheista, lorukirjoja hassuista englantilaisita lastenloruista (myös siitä jossa äiti piiskaa lapsiaan ja mies sulkee ärsyttävän vaimonsa kurpitsaan..) ja kivoja tarinakirjoja scarrymaisillä kommelluksilla. Kaikki kirjat ovat toimineet yhtä lailla, ja tarinakirjoista piti myös 6-vuotias isoveli. Kalenteri silti selvästi toimii parhaiten 2-4-vuotiaille, ja näin taitaa olla myös muiden kirjajoulukalenterin kohdalla.\nTaapero tykkäs kirjoistaan niin kovasti, että melkein joka aamu haluaa ne ottaa päiväkotiin mukaan. Onneksi sinne saa viedä kirjoja ja leluja joka päivä, sillä meidän aamut ovat usein niin tiukkoja, että kirjaa ei ehtisikään lukea ennen päiväkotiin lähtöä, lapset kun menevät sinne jo aamupalalle. Pikkuirjoissa on 24 sivua, joten niihin pitää hetki olla aamulla rauhallista aikaa, että kirjan ehtii lukea!\nEskarilaiselle aloin lukemaan iltasaduksi Tähtipuu ja muita joulutarinoita -kirjaa. Omasta mielestään se oli ensin liian lapsellinen, mutta minusta ei, ja kyllä parin tarinan jälkeen hän kirjasta innostuikin ja yhdestä tarinasta myös totesi, että siinä oli hänen mielestään tosi hyvä opetus . Kirjan teemana onkin enemmän moraali kuin varsinaisesti kristinuskoon liittyviä teemoja on enemmän pieninä mainintoina kuin keskeisinä sisältöinä.\nAinoa hankaluus kirjassa on, että tarinat ovat liian lyhyitä! Meillä tarvitaan parinkymmenen minuutin lukeminen että lapsi nukahtaisi, joten tämän kirjan lisäksi tarvitaan vielä joku toinen iltasatukirja. Tämän lisäksi lapsi lukeekin sitten itsekseen Maukka, Väykkä ja mieletön lumipallo -kirjaa, jossa myös on 24 pientä lukua, ja tykkää siitä tosi kovasti. Itse en ole sitä ehtinyt vilkaista, ja en tiedä siitä sen enempää, mutta se sai eskarilaisen suosituksen.\nKirjajoulukalenterista seurasi meillä just se, mitä arvelinkin. Myös isoveljelle piti alkaa keksiä yllätyksiä, kun pikkuvelikin niitä saa joka joulu, ja tapaa tuskin voi ensi vuonna lopttaa. Luovuutta pitää käyttää, että meillä ei ole kotona kohta 24 kappaletta turhaa krääsää. Parhaita lahjoja isoveljen perinteisen joululaulukalenteriin lisäksi ovat olleet vihkot, kynät ja Aku Ankan joulumantelit, joita onnistuin löytämään kirppareilta useammalta vuodelta. Netistä olen myös printannut jouluaiheisia askarteluja, sokkeloita ja sanaristikoista, jotka ovat toimineet vähän vaihdellen.\nJulkaistu 10.12.2017 kategoriassa 3-5-vuotiaille, 5-9-vuotiaille, Kaikki artikkelit, kirjoittanut Meri.\nSuper Mario – pelaajan käsikirja\nOnko teillä pelattu Super Mario Runia? Minusta se on kivoimpia kännykkäpelejä, joita tällä hetkellä on. Peli maksaa kyllä kympin, mutta se hinta mielestäni kannattaa maksaa, ettei lasten tarvitse katsoa ilmaispelien mainoksia, jotka voivat olla ihan mitä sattuu.\nReadme.fi on julkaissut Super Mario Runiin pelaajan käsikirjan. 6-vuotias on pelannut Marion läpi jo useampaan kertaan, mutta tiedän että hän tulee ihastumaan kirjaan tosi paljon ja lukemaan sitä varmasti lähes samalla innolla kuin pelaa peliä!\nKirja kertoo Mario-pelien historiaa, kaikenlaista knoppitietoa ja vinkkejä pelin jokaiseen tasoon. Peliä nyt voi pelata ilman kirjaakin ja keksiä melkein kaikki samat asiat itse. Muutaman sellaisen vinkin kirjasta löysin, jota me ei itse olla huomattu – kyllä, olemme pelanneet Mariota myös yhdessä! Vinkit olivat vielä oikeasti ihan hyviä. Knoppitieto on se, mikä kirjassa lapsia ehkä eniten kiinnostaakin, ainakin meidän poika on siinä iässä että Super Marion kaikkien örkkien ja ötököiden nimien opettelu kiinnostaa.\nKirja on hyvä ostos kaikille niille lapsille, jotka ovat paljon mieluummin ruudun kuin kirjan ääressä. Peliopas ehkä houkuttelee heidätkin välillä lukemisen pariin.\nJulkaistu 8.12.2017 kategoriassa 5-9-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nTammi on julkaissut tänä syksynä ennen suomentamattoman Paddington-romaanin Paddington lähtee lomalle. Paddingtonissa on jotain viehättävän vanhanaikaista, joka etenkin minua viehättää englantilaisen kulttuurin (ja kirjallisuuden) ystävänä muutenkin. Meillä on ollut aiemmin muutamia Paddington-kuvakirjoja, joissa tarinat ovat ilmeisesti samoja kuin näissä romaaneissa, mutta kuvakirjoissa on vain yksi luku kirjaa ja runsaammin kuvitettuna – tai näin olen ainakin ymmärtänyt, kun olen ihmetellyt, ovatko alkuperäisiä Paddingtoneja nämä romaanit vai kuvakirjat. Kuvakirjoista me ollaan tykätty paljon, joten ajattelin kokeilla, miten Paddington uppoaisi romaanimuodossa.\nJa se uppoaa, ja toisaalta ei. Romaani on tosi rauhallinen ja hitaasti etenevä, vaikka pääosassa ovatkin Paddingtonin suloiset kommellukset, kun perulainen karhu ei ihan ymmärrä, miten ihmisten maailmassa toimitaan. Me ollaan luettu Paddingtonia iltasaduksi 6-vuotiaan kanssa, ja hän kyllä ihan mielellään sitä kuuntelee, kun minä ehdotan että luetaas Paddingtonia eteenpäin. Silloin kun kysyn häneltä, mikä kirja otetaan, hän valitsee melkein aina jonkun muun. Nyt vain olen huomannut, että eskarilainen valitsee itse sellaisia kirjoja, jotka innostavat häntä niin paljon, että nukahtaminen ei onnistu! Sen sijaan Paddington on tempoltaan niin rauhallista tekstiä, että joskus hän on nukahtanut jo lukemisen aikana. Eli iltasatukirjaksihan tämä on varsin mainio – kirja on tarpeeksi kiinnostava, että sitä jaksaa kuunnella, se herättelee omaa mielikuvitusta ja välillä vähän naurattaakin – mutta tarpeeksi hidas, että se auttaa nukahtamaan. Tosi hyvä iltasatuvalinta tämä sitten loppujen lopuksi meille olikin!\nJulkaistu 3.12.2017 kategoriassa 3-5-vuotiaille, 5-9-vuotiaille, kirjoittanut Meri.\nMinä olen – ihmeellinen Jumala\nIhan oikeat prinssit ja prinsessat\nArkistot Valitse kuukausi heinäkuu 2018 kesäkuu 2018 toukokuu 2018 huhtikuu 2018 maaliskuu 2018 helmikuu 2018 joulukuu 2017 marraskuu 2017 lokakuu 2017 syyskuu 2017 elokuu 2017 heinäkuu 2017 kesäkuu 2017 toukokuu 2017 huhtikuu 2017 maaliskuu 2017 helmikuu 2017 tammikuu 2017 joulukuu 2016 marraskuu 2016 lokakuu 2016 syyskuu 2016 elokuu 2016 heinäkuu 2016 kesäkuu 2016 toukokuu 2016 huhtikuu 2016 maaliskuu 2016 helmikuu 2016 tammikuu 2016 joulukuu 2015 marraskuu 2015 lokakuu 2015 syyskuu 2015 elokuu 2015 heinäkuu 2015 kesäkuu 2015 toukokuu 2015 huhtikuu 2015 maaliskuu 2015 tammikuu 2015 joulukuu 2014 marraskuu 2014 lokakuu 2014 kesäkuu 2014 toukokuu 2014 huhtikuu 2014 helmikuu 2014 joulukuu 2013 lokakuu 2013 syyskuu 2013 kesäkuu 2013 toukokuu 2013 maaliskuu 2013 helmikuu 2013 marraskuu 2012\nJos reissuun haluat mennä nyt... Eurooppaan! Sininen keskitie\nHei Kai, milloin lapsi pärjää ilman äitiään? Project Mama\nHaatanen & Hovi: Monarkian muruset Lukujonossa\nPurnu – maamme ykköstaidetta leppoisassa rantaympäristössä Taidekoti\nKekseliään nokkelat Mytty-iltamat lempipaikassani Lastenkulttuuriblogi Pienten taikapiiri\nKirsikka on salaliiton uhri Project Mama\nÄlyä tunteet – viljele hyvää tekeviä ajatuksia Värikäs päivä Lastenkirjablogi\nVieraana kirjabloggaaja: Suudelmia & sukkanauhoja Lukujonossa\nUusi Koiramies ja seikkailua viidakossa Sininen keskitie


Viestintävirasto - Viestintävirasto uudistaa määräyksensä\nViestintävirasto uudistaa määräyksensä\nViestintäviraston määräyksiä uudistetaan 1.1.2015 voimaantulevan tietoyhteiskuntakaaren myötä. Määräyskokoelmaa on tehty selkeämmäksi ryhmittelemällä määräykset osittain uudelleen.\nVuoden 2015 alusta tulee voimaan 35 uudistettua Viestintäviraston määräystä. Pääsyy isolle muutokselle on ollut ensi vuoden alusta voimaan tuleva tietoyhteiskuntakaari, mutta samalla useiden määräysten vaatimuksia on muutettu vastaamaan muuttunutta toimintaympäristöä ja tekniikan kehitystä. Samalla muutetaan määräysryhmittelyä selkeämmäksi.\nViestintävirasto julkaisee kaksi kokonaan uutta määräystä:\nMääräys televisio- ja radiotoimintaan tarkoitettujen taajuuksien käytöstä (M70) korvaa liikenne- ja viestintäministeriön asetuksen radiotaajuuksien käyttösuunnitelmasta. Määräys koskee toimiluvanvaraisen televisio- ja radiotoiminnan sekä Yleisradion käytettävissä olevia taajuuksia Manner-Suomessa.\nMääräys yleistä teletoimintaa, ohjelmistotoimintaa, tilausohjelmapalveluja ja maksutelevisiopalveluja koskevista ilmoituksista (M69). Määräys koskee toiminnan harjoittajien ilmoituksissa annettavia tietoja sekä ilmoituksen tekotapaa.\nErilliset määräykset sähköpostipalveluista (M11), internetyhteyspalvelusta (M13), synkronoinnista (M26) ja dokumentoinnista (M41) poistuvat ja vaatimukset siirretään muihin teletoiminnan määräyksiin. Teletoiminnan häiriötilanteita koskevat vaatimukset on koottu määräykseen M66. Samoin teletoiminnan tietoturvavaatimukset on kerätty määräykseen M67. Viestintävirasto ei tässä vaiheessa anna tietoturvamääräyksiä teleyritysten lisäksi muille viestinnän välittäjille, jotka tulevat lain vaatimusten piiriin 2015 alussa.\nKaikkiin määräyksiin liittyy taustoittava MPS-dokumentti (määräyksen perustelut ja soveltaminen), jossa kerrotaan keskeiset muutokset, vaatimusten tavoitteet ja soveltamisohjeet. Keskeiset muutokset kuvataan määräyksittäin Viestintäviraston teknisen ohjauksen katsauksessa 3/2014.\nMääräyksiä on valmisteltu useissa työryhmissä yhdessä toimialan edustajien kanssa.\nTeknisen ohjauksen katsaus\nKaikki Viestintäviraston määräykset ja niihin liittyvät MPS-dokumentit\nLisätietoa Viestintäviraston työryhmistä


huhtikuu – 2017 – Aivovammaliitto ry\nAivovammaliitto ry > 2017 > huhtikuu\nOllaan ystäviä jookos – tervetuloa ystäväkurssille!\nAivovammaliitto järjestää ystäväkurssin lauantaina 20.5.2017 klo 9 – 16 Aivovammaliiton toimistolla (Malminkaari 5, Helsinki, Malmin rautatieaseman vieressä). Kurssi maksaa 20 euroa ja hintaan sisältyy lounas.\nAivovammaan liittyvät muutokset mullistavat vammautuneen lisäksi hänen lähellään elävien ihmisten elämää. Kurssi tarjoaa tietoa siitä, mitä on tapahtunut, mistä monet vaikeasti ymmärrettävät muutokset johtuvat ja kuinka selviytyä arjessa vammautuneen, läheisen ihmisen kanssa.\nTarjolla ovat sekä ammattilaiset päivän vetäjinä että vertaistukea muilta kurssilaisilta.\nIlmoittautuminen on päättynyt 12.5. Paikkoja voi vielä kysellä, ota yhteys Anu Korhoseen:\np. 050 373 9076\nKevätliittokokouksen kannanotto: Kokemustoimijat mukaan sote-uudistuksen valmisteluun\nAivovammaliiton kevätliittokokouksen edustajat ovat huolissaan siitä, että palvelujärjestelmä ei hyödynnä riittävästi aivovammautuneen ihmisen kokemukseen pohjautuvaa erityisosaamista uusien palveluiden rakentamisessa erityisesti sote-uudistuksessa.\nYksi Aivovammaliiton toimintamuodoista on jo vuosia ollut erityisen kokemustoimintaverkoston luominen. Liitossa onkin enemmän kokemuskouluttajia kuin muissa vastaavissa järjestöissä. Kokemuskouluttaja kertoo omaan kokemukseensa perustuvan tarinansa, mutta voi lisäksi aivovammatuntemuksensa perusteella toimia vammautuneen äänenä muun muassa terveydenhuollossa koko hoito- ja palveluketjun osalta. Kokemuskouluttajien asiantuntemusta voitaisiin hyödyntää erityisesti sote-uudistuksessa tehtävien palveluiden uudelleen muotoiluun.\nHyvä esimerkki on kokemusasiantuntija Harri Hyvärinen (kuvassa), joka kutsuttiin Rovaniemelle Sosiaali- ja terveysministeriön järjestämään Palvelut asiakaslähtöisiksi -kärkihankkeeseen, jossa kokeillaan erilaisia tapoja järjestää sote-palvelut.\nAivovammaliitto kehottaa muitakin työryhmiä hyödyntämään kokemusasiantuntijuutta osana palveluiden kehittämistä.\nYhteinen tehtävämme on edistää kansalaisten osallisuutta eri palveluihin ja tukea heidän terveyttään ja hyvinvointiaan sekä mahdollistaa vapaus valita omaa hoitoa ja kuntoutumista edistävä kokonaisuus. Aivovammaliitto korostaakin, että kokemuskouluttajilla ja -asiantuntijoilla on omakohtaista kokemusta ja näkemystä siitä, miten palveluita edistetään vammautuneiden näkökulmasta. Aivovamma ei kosketa vain vamman saanutta, vaan myös hänen perhettään ja läheisiään, eli tälläkin hetkellä noin 100 000 suomalaista.\nKokemusasiantuntijuuden hyödyntäminen palveluiden muotoilun vaiheessa toisi hyötyjä pitkällä tähtäimellä. Aivovamma koskettaa palveluiden käyttäjien ja tuottajien laajaa joukkoa vielä pitkään vammautumishetken jälkeenkin. Kustannustehokkuus lisääntyy, kun palvelut muotoillaan alusta asti aivovammatietoutta hyödyntäen.


Viranomaisviestintä turvattava kaupallisissa verkoissa - Erillisverkot\nlaajakaista LTE tulevaisuus\nTeksti Hasse Härkönen , Kuvat Juho Kuva\n“Kaupallisen operaattorin pitää tilata verkko toimittajiltaan tietyillä ominaisuuksilla, ja silloin pitää olla selvä kuva siitä, mitä verkoilta vaaditaan. Turvallisuus tehdään yhdessä, ja kaikkien eri tasojen on oltava mukana työssä”, Lehtimäki sanoo.\n“Yksi tärkeä etu viranomaisille on se, että kaupallisten operaattoreiden kanssa tehtävän yhteistyön myötä viestintä ei ole sidottu johonkin tiettyyn teknologiaan vaan se on teknologiariippumatonta. Sitä kautta teknologisen kehityksen hyödyt saadaan viranomaisten käyttöön”, Lehtimäki sanoo.\n“Viranomaisille on avainasia, että heillä on hallinta verkkojen koko palveluketjuun. Erillisverkoissa olemme toteuttamassa koko palveluketjun ja tarjoamme asiakkaillemme ketjun hallinnan päästä päähän. Tunnemme viranomaisten tarpeet ja toteutamme palveluoperaattorina heidän tarvitsemansa palvelut.”\n“Mobiiliverkkojen suorituskyvyn kartoittamisen aloittaminen mahdollisimman pian on tärkeää. Vain aidoissa ympäristöissä toteutetut kokeilut antavat tietoja tekniikan toimivuudesta tositilanteessa”, Lehtimäki sanoo.


Ryan Riess (KUVA: STEVE MARCUS)\nMaailmanmestari Ryan Riesshttps://www.is.fi/haku/?query=ryan+riess voi joutua maksamaan jopa kolme miljoonaa euroa veroja.\nVerotalouteen perehtynyt erikoisasiantuntija Russ Foxhttps://www.is.fi/haku/?query=russ+fox arvioi kotisivuillaan Taxabletalk.com julkaisemassaan kirjoituksessa, että juuri päättyneen World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen yhdeksän parasta pelaajaa maksoivat miljoonia dollareita veroja. Fox laski voitoista maksettavat verotulot ja ennakoi, miten kansalliset verottajat toimivat pokerivoittoja kohtaan.\nFoxin laskelmien mukaan esimerkiksi voittaja Ryan Riessinhttps://www.is.fi/haku/?query=ryan+riessin 6,2 miljoonan euron pääpalkinto olisi kaikkien verojen jälkeen 3,6 miljoonaa euroa. Amerikkalainen Riess joutuisi maksamaan valtion ansioveron ja yksityisen ammatinharjoittajan veron, jotka ovat yhteensä 42 prosenttia tuloista.\nKovimmin verottaja rankaisee seitsemänneksi sijoittunutta kanadalaista Marc-Etienee McLaughliniahttps://www.is.fi/haku/?query=marc-etienee+mclaughlinia, joka saattaa menettää yli puolet 1,2 miljoonan euron voitostaan. Häneen kohdistuvat verot koostuvat provinssin tuloverosta (49,5%) sekä Yhdysvaltojen verottajan ennakkopidätyksestä (30%), josta hän voi vähentää Yhdysvalloista tapahtuneet pelitappiot.\nAinoastaan ranskalainen Sylvain Looslihttps://www.is.fi/haku/?query=sylvain+loosli saa pitää koko voittosumman. Lontooseen muuttanut Loosli on Englannissa vakituisesti asuvana pokeriammattilaisena vapaa ansioverosta. Vertailukohtana Looslin kotimaassa Ranskassa pokeriammattilaiset maksavat enimmillään jopa 49 prosentin marginaaliveroa. Verovapaudesta hyötyvälle Looslille jäi lopulta enemmän taskuun kuin yhtä sijaa korkeammalle tulleelle ja miljoona dollaria enemmän voittaneelle Amir Lehavotillehttps://www.is.fi/haku/?query=amir+lehavotille.\nFoxin arvion mukaan turnauksen suurin voittaja on lopulta Yhdysvaltojen verottaja, joka kaappasi voittorahoista lopulta 6,3 miljoonaa euroa. Yhteensä eri maiden verottajat ottivat pelaajillta 7,1 miljoonaa euroa.