2011 - Koneen Säätiö : Koneen Säätiö\nTeoksen ”These on the Body Politic (Ariadne’s Threads)” työstäminen ja viimeistely\n”Olen helsinkiläinen runoilija ja runouslehti Tuli&Savun päätoimittaja. Saaren kartanossa työstän omaa osuuttani runon ja nykytaiteen keinoja yhdistävästä Ariadnen langat -teoksesta. Se on interaktiivinen installaatio, jonka hahmo muodostuu kahdeksastakymmenestäyhdestä kulunohjauspylväästä, sellaisista, joihin voi törmätä lentokentillä, lippuluukuilla ja odotussaleissa. Kulunohjaustolpat asettuvat neliömuodostelmaan (9×9): Niiden väliin vedettävistä nauhoista syntyy julkisen tilan kontrollia tutkiva kulunohjauslabyrintti. Kaikki kahdeksankymmentäyksi nauhaa ovat yhtä pitkiä, ”lankojen” molemmille puolille kirjoitetaan suomen- ja englanninkielisiä runoja, joiden pituus on tarkkaan rajattu: noin neljäkymmentä merkkiä. Työryhmän muut jäsenet ovat Henriikka Tavi, jonka kanssa toteutamme teoksen tekstiosan, sekä kuvataideryhmä IC-98. Labyrintti ilman ariadnea on vain labyrintti: Teoksen konemaiseen rakenteeseen haemme kontrastia kirjoittamalla luontolyriikkaa. Siihen tarkoitukseen Saaren valkoinen ja vihreä maailma on mitä hedelmällisin.”\nMikael Brygger työskenteli Saaren kartanolla tammi–helmikuussa 2011.\nUuden videoteoksen taustatyö ja käsikirjoittaminen sekä tohtorin väitöskirjaan liittyvän tutkimuksen tekeminen\n”Olen lähtöisin Kemistä Pohjois-Suomesta ja asunut ulkomailla Irlannissa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa vuodesta 2000 lähtien. Suoritin BA-kuvataiteilijan tutkinnon Limerick School of Art and Designissa Irlannissa vuonna 2002 ja taiteen maisterin tutkinnon Goldsmiths Collegessa, Lontoossa vuonna 2006. Teen parhaillaan Taiteen tohtorin tutkintoa Pohjois-Englannissa, Middlesbroughin yliopiston kuvataiteen laitoksella, jossa myös opetan. Saaren kartanossa tulen pääasiassa työstämään samaista tohtorin tutkimustani, joka käsittelee taiteen vaikutusta yhteisöjen tulevaisuuteen. Käytän teosteni materiaalina ihmisten suhdetta heidän ympäristöönsä ja haluan laajentaa tutkimukseni suomalaiseen luontoon, yhteiskuntaan ja taiteeseen. Tulen myös työskentelemään uuden videoteoksen käsikirjoituksen ja suunnittelun parissa, teos tullaan myöhemmin kuvaamaan Suomessa. Haen Saaren kartanosta myös keskittymiseen tarvittavaa rauhaa ja luonnon läheisyyttä.” http://www.hennahalonen.com/ Työn tuloksia: Henna-Riikan Saaren residenssissä kuvaama teos löytyy täältä.\nHenna-Riikka Halonen työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\n”Olen kotoisin Simosta, josta kielitieteen opinnot veivät minut Turkuun 1990-luvulla. Opiskelin Turun yliopistossa, ja työskentelinkin siellä pitkään suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen assistenttina. Vuonna 2008 väittelin samaisessa oppiaineessa mordvalaiskielten monimuotoiseen negaatioon liittyvistä kysymyksistä. Väittelyn jälkeen työskentelin kaksi vuotta yliopistonlehtorina Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisessa kielentutkimuksessa, ja Helsinkiin näytän nyt kotiutuneenkin. Vuoden 2011 ajan työskentelen kokopäiväisesti tutkimuksen parissa Koneen Säätiön apurahan turvin, ja uudenlaiseen elämisen rytmiin sopeutumiselle Saaren kartano tarjoaa hienot puitteet. Tutkimusaiheenani on nyt suomalais-ugrilaisten kielten abessiivisija (ja siinä ohessa karitiivijohdin), jonka käyttöä tarkastelen kielikunnan eri haarojen kielissä. Kyseessä on yhteiseen kantakieleen palautuva ikivanha kieliopillinen elementti, joka sekä vanhastaan että joissakin nykykielissä näyttää asettuvan jonnekin sijapäätteen ja johtimen välimaastoon. Tutkimukseni pohjalta haluaisin pystyä määrittelemään tätä elementtiä sekä kielihistorian että nykykielten kannalta. Tavoitteenani on myös tarkastella sijaa laajemmasta ”maailman kielten” näkökulmasta eli suhteuttaa sitä muiden kielikuntien vastaavien ainesten käyttöön ja kehitykseen.”\nArja Hamari työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\nSävellyksen valmistaminen klarinetille ja sellolle\nJapanilainen säveltäjä Aki Ito on valmistunut Pariisin konservatoriosta, jossa hän sävellyksen lisäksi opiskeli musiikin analyysiä, orkestrointia ja akustiikkaa sekä uusien teknologioiden soveltamista sävellystyöhön. Itolle on myönnetty stipendejä useilta eri tahoilta, muun muassa Meyerin säätiöltä sekä Fonds de Tarrazilta. Ito on työskennellyt Ensemble Intercontemporain, Multilatérale ensemblen ja espanjalaisen Smash Ensemblen muusikoiden kanssa. Aki Ito on myös työskennellyt koreografi Richard Siegalin kanssa monitaiteellisessa projektissa If/Then, jonka inspiraation lähteinä toimivat monet erilaiset musiikkityylit, nykytaide ja tanssi. Ito on myös vuoden 2006 Métamorphoses-kilpailun finalisti, vuoden 2010 Casa de Velázquesin stipendiaatti sekä vuoden 2011 Hors les Murs Culturesfrancen voittaja. Saaren kartanossa Ito keskittyy muodon ja soinnin tutkimiseen perustuvan teoksen säveltämiseen yhteistyössä Mikko Raasakkaan ja Markus Hohtin kanssa. http://www.babelscores.com/akiito\nAki Ito työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\nPiirustussarjan ja tekstin työstäminen ujoutta pohtivaa taiteilijakirjaa varten\nPäädyin kuvataiteilijaksi keramiikan opintojen kautta. Opiskelin ensin Kuopion muotoiluakatemiassa, josta valmistuttuani muutin Helsinkiin ja aloitin kuvataideopinnot Taidekoulu Maassa Suomenlinnassa, ja jatkoin taiteen maisteriksi Taideteollisessa korkeakoulussa. Usean vuoden ajan työskentelyni on keskittynyt enimmäkseen piirtämiseen; se on minulle läheisin – ja mutkattomin – tapa tarkastella maailmaa ja sen ilmiöitä. Löydän useimmiten aineksia kuvan tekemiseen luonnosta (veden eri olomuodot kiinnostavat, sade, sumu, lumi, jää), jotka sitten piirtämisprosessissa muokkautuvat omaksi mielensisäiseksi maailmakseen, olemassaolon kokemuksen tulkeiksi. Piirustukseni liikuskelevat yleensä mustavalkoharmaan hiljaisessa, ja jollain tavalla ajattomassa maailmassa, jättäen värit ja metelin kuvien taakse. Olen innostunut jatkamaan työskentelyä erityisesti läpikuultavien, ohuiden paperien kanssa, sekä kokeilemaan piirtämistä ”kolmiulotteisemmin”, tilaa vallaten. Enkä minä ole kokonaan värejäkään hylännyt. Saaren kartanossa saan rauhassa syventyä ujoutta pohtivan taiteilijakirjan tekemiseen. Työstän kirjan tekstiä sekä sen lomassa kulkevaa kuvatarinaa.\nElisa Matikainen työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\nUusiseelantilainen Thom varttui Patean pikkukaupungissa yhdessä neljän isoveljen kanssa. Klovniksi ryhtyminen on ollut Thomin haaveissa jo lapsuudesta saakka. Thom on opiskellut kaksi vuotta Uuden-Seelannin CircoArts sirkuskoulussa ja toiset kaksi Pariisissa Jacques Lecoqin fyysisen teatterin koulussa. Thom valmistui vuonna 2007, jonka jälkeen hän on vieraillut usein Suomessa esiintyen muun muassa tanssiteatteri Hurjaruuthin kanssa, esittävän taiteen Sanaton-festivaaleilla sekä nykysirkuksen Circo-festivaaleilla. Thomas on myös perustanut yhdessä Jacques Lecoqin koulusta valmistuneiden kollegoidensa Jenni Kallon ja Sampo Kurpan kanssa helsinkiläistä fyysisen teatterin kollektiivia, Kallo Collectivea, joka palasi juuri Suomeen esiinnyttyään Uudessa-Seelannissa. Saaren kartanon residenssissä Thom työskentelee fyysisen sooloesityksen parissa, joka yhdistelee sirkustaidetta ja tanssia. Teos on tarkoitus esittää Suomen lisäksi New Yorkissa, Montrealissa sekä Uudessa-Seelannissa. Työn tuloksia: Moncktonin Saaren kartanossa työstämä sooloteos Moving Stationery sai ensi-iltansa Tanssiteatteri Hurjaruuthissa Helsingissä 7.9.2011.\nThomas Monckton työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\nNäyttelyn ”Miljööhenkilökuvia 80-luvulta” ja kirjan ”Kasari, 80-luku” -historiikin viimeistelytyöt\n”Kasari eli 80-luku – teen kaleidoskooppimaista, visuaalista, henkilökohtaista historiikkia näyttelyksi ja kirjaksi 1980-luvusta. Installaatiohenkinen näyttelykokonaisuus muodostuu monesta: lehdille ja museoille toimeksiantona kuvatuista 80-luvun julkkiksista, lehtikuvaajana ottamistani kuvista, kuten esimerkiksi Georg Bush vanhemmasta kauppatorilla, mukana on aloittelevan valokuvataiteilijan valokuviani, opiskeluprojekteista kuvia esimerkiksi Jouko Turkan hurjan Puotilaa hengiltä -produktion kuvia teatterikuvausjaksolta, videokuvausta opettelin bändivideon kuvauksen avulla Tavaramarkkinat-yhtyeestä. Osa materiaalista on lehtileikkeitä valokuvan ympäriltä, sillä juuri 80-luvulla valokuvataide kävi taistelunsa päästäkseen irti paaria-asemastaan matkallaan taiteen kentälle muiden taidemuotojen rinnalle. Vuosikymmen oli myös alku naiskuvaajien esiinmarssille, jonka yksi pioneeri olin. Kasari-kirja puolestaan kertoo minun valokuvin ja Kjell Westön tarinoin tästä ylenkatsotusta vuosikymmenestä. Kysyin Westötä mukaan projektiini monesta syystä, tässä niistä muutama; ensinnäkin pidän tavattomasti hänen tavastaan kirjoittaa, toiseksi Westö on elänyt itsekin aikuisen nuoruutensa 80-luvulla ja Helsingissä, kolmanneksi kannatamme molemmat Argentiinaa jalkapallossa. Suureksi onnekseni hän suostui ja lähti mukaan kirjan tekoon. Westön sanoin: 1980-luvusta on muodostunut neonvärinen ahneutta painottava klisee. Kuitenkin 80-luku oli valtaisa murrosten vuosikymmen. Kaari 80-luvun alkuvuosien punk-henkisestä 70-lukuun nojaavasta nuorisokulttuurista 80-luvun lopun Berliinin muurin murtumiseen on huikaiseva. Kasari ilmestyy Otavan julkaisemana syksyllä 2011. Residenssijakson aikana valitsen näyttelyyn tulevat kuvat, kirjoitan oman osuuteni kirjan teksteistä ja hion mailien välityksellä graafikko Pekka Niemen kanssa kirjan ulkoasua. Yhdistämme luovat voimamme myös näyttelyarkkitehti Pia Ilosen kanssa näyttelytilan muuntamiseksi kasariksi. Kasari-näyttely avautuu Helsingissä Virka-galleriassa 13.4.2011 ja jatkuu toukokuun 22. päivään saakka. Syksyllä se nähdään Kotkan valokuvakeskuksessa, toivottavasti vielä muuallakin. Taiteilijakuvani on kuvannut Hans von Schantz.”\nSari Poijärvi työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\nRomaanin saattaminen valmiiksi. Keskeisiä teemoja ihmisen luontosuhde ja metsään ja henkiin liittyvät myytit\nOlen helsinkiläinen kirjailija ja runoilija, mutta lapsuuteni keskeisen osan vietin suurten metsien äärellä hämäläisessä ja varsinaissuomalaisessa maisemassa. Kirjoitan Saaren kartanossa romaania, jossa käsittelen erityisesti ihmisen luontosuhdetta ja siitä nousevia myyttejä, sekä ihmistä kulttuuria ja taidetta luovana olentona. Yksilön suhde itseensä biologisena ja henkisenä olentona, yritys selittää syntymän, kasvun ja kuoleman mysteeriä ovat romaanini teemoja, joiden käsittelemiseen Saaren vuosisatoja vanha luonto ja kulttuurimaisema tarjoavat inspiroivan ympäristön. Kaupunki jättää luontosuhteen kokemisen ja pohtimisen varsin abstraktille tasolle, ja romaania ja runoa kirjoittaessa emotionaalinen ulottuvuus on tärkeä. Koen Saaren kartanon ihanteelliseksi paikaksi työprojektilleni. Sitä täydentävät residenssin kansainvälinen taiteilijajoukko ja yhteiset kiintoisat keskustelutuokiomme.\nEira Stenberg työskenteli Saaren kartanolla tammikuusta maaliskuuhun vuonna 2011.\n”Taiteellinen tutkimukseni ja työtapani liittyy yhteisötaiteen tutkimuksen traditioon. Olen kiinnostunut miten ruumiillinen läsnäolo muuttaa vuorovaikutustilannetta. Tarkastelen taideteostestieni avulla ihmisen paikan ja aseman merkityssuhdemuutoksia globaalissa kaupunkitilassa. Minulla on ilo vierailla Saaressa toistamiseen, olen hyvin kiitollinen saamastani mahdollisuudesta keskittyä taiteelliseen tutkimukseeni. Taiteellisen tutkimukseni produktiosa koostuu kolmen näyttelyn ja kolmen esityksen sarjoista, kutsun näitä kokonaisuuksia nimillä: triptyykki ja trilogia. Triptyykki viittaa kuvataiteen ja trilogia esittävän taiteen viitekehyksiin. Kolmen erillisen näyttelyn sarjat (Saa sanoa, Sanonko? Saatan sanoa) ja Ruumiillisia harjoitteita, kohtaamisia kaupunkitilassa muodostavat vastakohtaparin intiimimmän galleriatilan ja toiminnallisen, julkisen kaupunkitilan välillä. Kysyn miten ruumiillinen läsnäolo voi asettua materiaalisen asemaan, osaksi taideteosta – ja mitä muutoksessa tapahtuu kuvalle. Kirjoitan täällä Saaressa ollessani kaksi taiteellisen tutkimukseni teoreettiseen osaan liittyvää esseekokonaisuutta, jotka käsittelevät tapahtumamuutosta elävän(ruumiillisen) ja esittävän (ei – elävän) tilanteen (kuvan) välillä.”\nMinna Heikinaho työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa 2011.\nEsa Hirvonen (s. 1969) on Turussa asuva runoilija ja kokki. Hän on julkaissut kokoelmat Harlem ja Takana kapakan akat Suomessa sekä yhteiskokoelman Punchdrunk Jo Colleyn kanssa Englannissa. Hän toimii lisäksi Runoviikko Varsinais-Suomessa -tapahtumaa ja runoklubeja tuottavan Runoviikko ry:n puheenjohtajana ja Lounais-Suomen kirjailijoiden hallituksessa. Saaren kartanossa Hirvonen kirjoittaa syksyllä ilmestyvää seuraavaa runokokoelmaansa. Tavoitteena on 10–15 tekstin toimittaminen julkaisukuntoon, 5–10 uuden runon luominen ja kokoelman nimen keksiminen. Lisäksi työn alla on englanninkielinen runo kuvanveistäjä Anish Kapoorin Middlesbroughissa sijaitsevaan Temenos-veistokseen liittyvään antologiaan. Työn tuloksia: Esa Hirvosen residenssissä viimeistelemä kolmas runokokoelma Uralin nälkä julkaistiin Turun taiteiden yössä elokuussa 2011.\nEsa Hirvonen työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa 2011.\n”Kirjoitan kartanolla elokuvakäsikirjoitusta nimeltä Kaksikymmentä hetkeä ennen kuolemaa. Käsikirjoitus kuvaa kaukopartioryhmän astettaista matkaa helvettiin. Päähenkilö, luutnantti Aulanko, joutuu suurten kysymysten eteen saatellessaan saksalaisten kansantieteilijöiden ryhmää linjojen taakse, vihollisen selustaan. Missä kulkee velvollisuuden ja vastuunpakoilun välinen raja? Tai rakkauden ja itsekkyyden? Ovatko lopulliset päätökset peruttavissa? Voiko aseveljeyden purkaa yksipuolisesti? Entä pelkän veljeyden? Tähän astisen elämäni aikana olen kirjoittanut romaaneja ja näytelmiä. Saaren kartanolta toivon löytäväni muun muassa suuria puita ja pitkiä iltoja.”\nTeemu Kaskinen työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa 2011.\n”Olen helsinkiläinen kirjailija ja elokuvataiteen tutkija. Esikoisromaanini Taivaankantaja ilmestyi vuonna 2006 Teoksen kustantamana ja se oli mm. Runeberg-palkintoehdokkaana. Työskentelen myös useiden elokuvakäsikirjoituksien sekä elokuvakäsikirjoittamiseen liittyvän taiteellispainotteisen väitöskirjan parissa Taideteollisen korkeakoulun Elokuva- ja lavastustaiteen osastolla. Valmistuin taiteen maisteriksi vuonna 2004 Taideteollisen korkeakoulun Medialaboratoriosta painotusalanani kerronta ja käsikirjoittaminen uusissa medioissa. Sitä ennen opiskelin yleistä kirjallisuustiedettä sekä toimin kaunokirjallisuuden kustannustoimittajana. Kerronnan lajeista proosa on minun maaperäni, koska se on lähimpänä hengitykseni rytmiä. Viimeistelen Saaren kartanossa toista romaaniani. Teos liittyy venäläisen runoilijan Marina Tsvetajevan ja hänen tyttärensä Ariadna Efronin elämänvaiheisiin. Romaanini henkilöiden kautta tarkastelen kysymyksiä rakastamisen kyvystä ja sen rajoista ja erityisesti sitä, mikä tätä perhettä pitää yhdessä ja mistä heidän välisensä rakkaus ja onni tai mahdottomuus näiden asioiden kokemiseen muodostuu. Residenssijaksolla kirjoitin varsinkin neuvostoinformanttina toimineen tyttären, eli Aljan, tarinaa vuoden 1939 elokuisessa ja helteisessä Moskovassa ja seurasin samalla miten talvi vaihtui kartanon maisemissa kevääksi. Melkein koko toukokuun vakoilin itsekin, nimittäin työhuoneeni ikkunan alla lähes hievahtamatta pesinyttä sinisorsaemoa. Jakson päättyessä romaani osoitti loppunsa, paljasti nimensä ja emokin sai juoksutettua pesueensa lammelle.”\nRiikka Pelo työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa 2011.\n”Työskentelen kiertävänä taiteilijana. Ilmaisumuotonani toimivat valokuvat, kirjoitukset sekä ääni (kentällä tehdyt nauhoitukset). Tämä materiaali muotoutuu usein käsintehdyiksi kirjoiksi, valokuvainstallaatioiksi ja CD- tai vinyylilevyille tallennetuksi äänitaiteeksi. Joskus se taas esitetään luennoksi naamioituneena performanssina. Sisällöt käsittävät teemoja, jotka vaihtelevat itse tehdystä arkkitehtuurista ja yksityisten huoneitten järjestyksestä ja epäjärjestyksestä aina kenttämusiikin opiskeluun ja kuvitteellisiin maisemakonsepteihin. Töissäni pyrin edistämään viestintää, epähierarkkisia näkökulmia sekä jakamista. Tästä johtuen pidänkin eri medioiden ja identiteetin kokeellisen muutoksen yhdistymisestä erilaisiin kulttuureihin. Näissä puitteissa kentällä tehtyjä ääninauhoituksia tarkastellaan kulttuurisina käsitteinä, aivan kuten dokumentaarista valokuvaa voidaan tarkastella visuaalisesti koodattuna kulttuurisena viestinä.”\nGabi Schaffner työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa 2011.\nKuvataiteen tohtori, kuvataiteilija\nTyökalujen filosofiaa ja kuvanveistoa käsittelevän kirjan kirjoittaminen\n”Olen tamperelainen kuvataiteilija ja tutkija. Teokseni ovat pääasiassa veistoksia ja installaatioita. Tällä hetkellä vasta haudon syksyn 2012 yksityisnäyttelyä. Kirjoissani taas olen käsitellyt niinkin erilaisia aiheita kuin 1700-luvun oppihistoriaa, lentämisen haavetta ja lappilaista taiteilijaa Kalervo Palsaa. Lisäksi olen suomentanut Leibnizia, Swedenborgia ja Tanizakia. Residenssissä keskityn kirjoittamiseen. Työn alla on kaksi käsikirjoitusta, jotka molemmat liittyvät kuvanveistoon. Ensimmäisessä käsittelen ”työkalujen filosofiaa”, toisin sanoen kysymystä siitä, miten tekijä ajattelee kun hän työskentelee työkalujen kanssa. Ollaan tietty verbaalisen ulkopuolella, käsien ja kehon tiedossa, kenties hiljaisessa tiedossa. Tarkoitukseni on siitä huolimatta kirjoittaa asiasta jotakin. Lähtökohtia olen kaivanut Wittgensteinin, Heideggerin ja Lévi-Straussin pohdinnoista. Toinen tekstini on kokoelma artikkeleita enimmäkseen suurikokoisista veistoksista. Tulkitsen kollegojen töitä taiteilijan vapaudella ja kirjoitan esseemäisesti taidehistorian tuolla puolen. Lähtökohtia ovat samankaltaisuus, mittakaava ja julkinen tila.”\nJyrki Siukonen työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa vuonna 2011.\nSuomalaisen metsän inspiroiman taideteoksen toteuttaminen\n”Viisikymmentä vuotta sitten ihmiset ja metsä liittyivät tiiviisti toisiinsa Satoyamassa, Japanissa. Ihminen oli osa luontoa ja siten suuressa osassa ekosysteemin muodostumisessa. Satoyama kuitenkin muuttui, kun ihmiset korvasivat metsästä saatavat energianlähteet kemiallisilla valmisteilla. Satoyaman metsä autioitui, ekologinen sukkessio kiihtyi ja aluskasvillisuuden moninaisuus muuttui. Tämä vaikutti puolestaan ravintoketjuun aina mikrobeja, hyönteisiä ja suurta siipikarjaa myöten ja siten myös vahingoitti luonnon moninaisuutta. Mikä on metsän osuus luonnon suurenmoisessa historiassa? Minkälaista on luonnon kiertokulku metsissä? Näihin kysymyksiin yritän etsiä vastausta sekä tieteellisen tutkimuksen että oman mielikuvitukseni avulla. Residenssiaikanani Saaressa tarkkailen kasveja ja puita sellaisessa metsässä, jota ihminen on muokannut. Tällä tavalla tulen myös näkemään, kuinka ihmiset suhtautuvat metsään. Tämän jälkeen haluan luoda pienen metsän taimista.\nShuji Yamamoto työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa vuonna 2011.\nTanssi- ja kuvataiteilija\n”Nimeni on Outi Yli-Viikari ja kotipaikkakuntani on Tampere. Toimin freelance nykytanssijana, koreografina ja kuvataiteilijana. Saaren kartanossa työskentelen sekä vanhempien elokuvallisten hankkeiden parissa, että työstän uutta liikemateriaalia.”\nOuti Yli-Viikari työskenteli Saaren kartanolla huhti- ja toukokuussa vuonna 2011.\nKuvataideakatemian opiskelijoiden kehittymisen ja kansainvälistymisen tukeminen kansainvälisesti arvostetun huipputaiteilijan johdolla vietetyn intensiivisen opiskeluperiodin kautta\nMestarikurssi-hanke on Kuvataideakatemian Ystävät ry:n piirissä virinnyt hanke, jolla pyritään tukemaan Kuvataideakatemian toimintaa järjestämällä valikoidulle opiskelijajoukolle mahdollisuus intensiiviseen opiskeluperiodiin kansainvälisesti arvostetun huipputaiteilijan johdolla. Kesäkuussa 2011 Saaren kartanossa järjestetty mestarikurssi oli ensimmäinen laatuaan. Kurssille osallistuivat Kuvataideakatemian opiskelijat Ulla Leppävuori, Janne Nabb, Laura Paavilainen, Tiina Raitanen, Maria Teeri ja Salla Vapaavuori. Kurssin ohjaajana toimi Singaporessa syntynyt, nykyään Australiaan asettunut kansainvälisesti merkittävä naistaiteilija Simryn Gill (s. 1959).\nKuvataideakatemian mestarikurssi oli Saaren kartanolla kesällä 2011.\nNordic Choreographic Collaboration (NordiCC)\nPohjoismaisen neljän koreografin ja neljän tanssijan nykytanssiteoksen valmistaminen\nLöytyykö kolmen erilaisen pohjoismaan, Suomen, Norjan ja Ruotsin yhteisen tanssin liikekielestä eroja? Minkälainen merkitys pohjoismaisella kulttuurilla, käyttäytymisellä ja luonteenlaadulla on liikekielen syntyyn? Löytyykö yhteisestä pohjoismaisesta liikekaavasta puhtautta? Näitä kysymyksiä koreografikollektiivi Nordic Choreographic Collaboration ― NordiCC ― tutkii. NordiCC – koreografikollektiiviin kuuluvat suomalaiset Arja Tiili ja Satu Tuomisto, norjalainen Vilde Sparre ja ruotsalainen Åsa N. Åström. Koreografit ovat valinneet projektiin omat tanssijansa, joita ovat Olle Söderström ja Helena Lundqvist Ruotsista, Elena Ruuskanen Suomesta sekä Kari Skotnes-Vikjord Norjasta. NordiCC-kollektiivi tutkiskelee työprosessissaan tanssin eroavaisuuksia, mutta tekee sen työmenetelmällä joka sekä yhdistää eroavaisuuksia että innostaa yhteistyöhön samalla kyseenalaistaen yksilöllisen omaperäisyyden. Tavoitteena on aikaansaada esitys, joka kantaesitetään syksyllä 2012. Työprosessi pitää sisällään residenssijaksoja eri puolilla Suomea, Norjaa ja Ruotsia. Näiden residenssijaksojen tarkoituksena on inspiroida koreografista luomistyötä, joka saa vaikutteensa erilaisista pohjoismaisista ympäristöistä.\nNordic Choreographic Collaboration (NordiCC) työskenteli Saaren kartanolla kesällä 2011.\nMinä ja kuvani -työryhmä\nUuden nykytanssiteoksen luominen\nMinä ja kuvani -työryhmän muodostavat helsinkiläinen koreografi Arja Raatikainen ja oululainen tanssija Maria Littow, jotka valmistavat yhdessä poikkitaiteellista teosta, jossa liike kohtaa valo- ja videokuvan. Mikä eläin olisin, jos olisin? Tämän kysymyksen koreografi syötti tanssijalle ja yhteinen työprosessi käynnistyi viime talvena. Raatikaista kiehtoo ihmisen kerroksellisuus ja metamorfoosi eri hahmojen välillä. Koreografi kutsui tanssijan muuntumisleikkiin. Nykytanssiteos Minä ja kuvani haastaa tanssijan paikoin karusellimaiseenkin menoon minän kuviensa kanssa. Tutut ja turvalliset reitit itseen vaihtuvat tuntemattomiin, ehkä pelottaviinkin sivupolkuihin, joissa mielen syvät kerrokset etsivät kosketusta myös pintaan ja keveyteen. Tanssijan liike yhtyy näyttämöllä liikkuvaan kuvaan tuottaen myös visuaalisesti vaihtuvaa mielenmaisemaa syventäen näin monikerroksista matkaa. Raatikaisen ja Littowin lisäksi työryhmään kuuluvat helsinkiläiset valosuunnittelija Saija Nojonen ja äänisuunnittelija Aake Otsala sekä oululainen pukusuunnittelija Marianne Sotti. Valokuvaajana toimii oululainen Pirjo Lempeä. Teoksen tuotantotahoja ovat Oulun seudulta Flow productions, JoJo – Oulun Tanssin Keskus ja Kiiminkijoen opisto sekä helsinkiläinen Arja Raatikainen & Co. Saaren kartanon residenssi mahdollistaa tiiviin työskentelyn ja ajatusten yhteisen hiomisen. Teoksen kokonaishahmon tutkimiseen osallistuu myös valosuunnittelija Saija Nojonen. Minä ja kuvani -teoksen ensiesitykset ovat Haukiputaan Teatterikuopalla 11.11.– 12.11.2011. Toinen esitysperiodi on Oulussa Valvesalissa 8.12.–9.12.\nMinä ja kuvani -työryhmä työskenteli Saaren kartanolla kesällä 2011.\nAteljeekritiikkikeskustelu tekeillä olevista käännöksistä suomeen ja saksaan\n”Saksanpähkinät-ryhmään kuuluvat suomentajat Oili Suominen, Jukka-Pekka Pajunen, Tarja Roinila, Pirkko Roinila, Ilona Nykyri, Marja Kyrö ja kustannustoimittajat Alice Martin ja Leenastiina Kakko. Mukana on myös suomesta saksaan kääntävä Elina Kritzokat, joka puhuu lähes täydellista suomea ja tuo näin oman näkemyksensä keskusteluihimme. Ryhmän jäsenistä Elina Kritzokat ja Pirkko Roinila asuvat Saksassa. Mukana on myös kaksi kustannustoimittajaa, toinen kokenut ja toinen uransa alkupuolella. Lisäksi olemme kutsuneet kaksi vierailijaa, professori emerita Auli Hakulisen puhumaan dialogista ja professori Liisa Tiittulan kertomaan puhekielen käytöstä käännöksissä. Tarkoituksenamme on viikon ajan syventyä tutkimaan tekeillä olevia käännöksiämme, joihin jokainen ryhmän jäsen on tutustunut etukäteen. Ryhmässä on sekä kokeneita että uransa alussa olevia suomentajia, jotka tuntevat toisensa jo kohtalaisen hyvin, joten hedelmällinen keskustelu on mahdollista. Kokeneita kääntäjiä uhkaa urautuminen, aloittelija puolestaan kaipaa kokeneempaa tukea.” Saksanpähkinät-ryhmä käsitteli residenssissä muun muassa seuraavia käännöksiä: Josef Halsinger: Opernball, Ritteberger: Flüchtlingstheater, Günter Grass: Grimms Wörter, Riikka Pulkkinen: Totta.\nSaksanpähkinät työskenteli Saaren kartanolla kesällä 2011.\nSuomalais-saksalaisena taiteilijayhteistyönä toteutettavan ”Globally Wanted” -nykysirkusesityksen viimeinen harjoitusvaihe\nCircus Uusi Maailma työstää Saaren kartanon residenssissä Globally Wanted -esitystä, jonka ensi-ilta on Jyväskylässä 3.10.2011. Esitystä valmistellaan kartanon konehallissa improvisaation keinoin. Yksi tärkeimmistä harjoittelun osa-alueista on fyysinen harjoittelu ja ryhmä keskittyykin erityisesti akrobatia-, tanssi- ja parkourkoreografioiden työstämiseen. Circus Uusi Maailma -ryhmään kuuluvat myös puvustaja ja rakentaja, jotka toteuttavat residenssissä sirkuksen puvustus- ja rekvisiittasuunnitelmia. Myös esityksen säveltäjä on paikalla testaamassa käytännössä, mikä musiikki sopii parhaiten mihinkin kohtaukseen. Globally Wanted -projektin harjoitteluun Saaren kartanossa osallistuivat ohjaaja-tuottaja Seija Hakkarainen, säveltäjä-muusikko Pekka Huttunen, puvustaja Sari Nyman, muusikko Petra Piiroinen sekä esiintyjät Lotta Roukala, Perttu Pihlaja, Mikko Kervinen, Noosa Pasanen, Sami Keinänen, Kaisa Pesonen ja Olli Moilanen. Työn tuloksia: Circus Uusi Maailman Saaren kartanossa työstämä esitys Globally Wanted sai ensi-iltansa 3.10.2011 Jyväskylän Huoneteatterissa.\nCircus Uusi Maailma työskenteli Saaren kartanolla vuoden 2011 kesällä.\nTeatteriryhmä ”BurningBurning”-esityksen valmistaminen\nTeatteri Quo Vadis pystytti heinäkuussa jurttansa Saaren kartanon konehalliin nyt jo kolmatta kertaa tarkoituksenaan valmistaa syksyllä ensi-iltansa saavan BurningBurning-esitys. BurningBurning on uudenlainen, tiedettä ja eri taiteenaloja yhdistävä esitys, joka tutkii palamista niin kemiallis-fysikaalisena tapahtumana kuin elämisen ja tuntemisen metaforanakin. Esitys valmistetaan Quo Vadiksen jurttaan, joka on samanaikaisesti sekä teatteritila että lavastus: rakenteelliset ja visuaaliset ratkaisut liittyvät temaattiseen ytimeen – ollaan asian sisällä, tulivuoren sisässä, sydämen sisässä, suonistossa, jossa energia virtaa ja palaa. Esitys tulee olemaan Quo Vadiksen nomadiperinteelle uskollinen: se valmistetaan kiertäväksi, paikasta ja maasta toiseen liikkuvaksi kokonaisuudeksi. Myös teatterille keskeiset kansainvälisyys ja monikielisyys ovat esityksessä läsnä, kun näytelmäteksti valmistetaan alusta alkaen kaksikieliseksi. Esitystä työstetään kansainväliseksi Saaren kartanoon saapuvien madridilaisen Réplika Teatron edustajien kanssa. Kansainvälinen yhteistyö on poikinut kaksikielisen esityksen metodin, joka on osoittanut, että yhteispelillä voi syntyä korkeatasoisten esitysten lisäksi jotakin täysin uutta ja odottamatontakin. Lopputulos on enemmän kuin osiensa summa – esityskielten synnyttämän synergian kautta kielen musikaalisuus ja rytmiikka heijastuvat roolin tulkintaan. Tällä metodilla syntyy myös BurningBurning. Quo Vadis työskenteli Saaren kartanossa kesällä 2011 BurningBurnig-esityksen espanjankielisen esityksen parissa. Esitys sai ensi-iltansa 8.11.2012 Madridissa, Espanjassa. Quo Vadis pystytti jurttansa Círculo Bellas Artes -teatterin katolle. Työn tuloksia: Quo Vadiksen Burning Burnig -esitykset saivat Espanjan lehdistössäkin huomiota: http://www.elmundo.es/elmundo/2012/11/15/ocio/1352992888.html http://ccaa.elpais.com/ccaa/2012/11/15/madrid/1352966722_947019.html Quo Vadiksen Espanjan valloituksesta voi kuunnella myös YLE:n Radio 1:n ohjelmassa Kultakuume\nSpeed of Darkness -työpaja\nNuorille taiteilijoille suunnattu kuvataiteen työpaja Saaren kartanossa jonka tuloksena toteutetaan uusia tila- ja valoteoksia esittelevä museonäyttely Suomeen ja Viroon\nSPEED OF DARKNESS -TYÖPAJAN KUVAUS JA TAVOITTEET\nTyöpajan teemana on valo. Valo on kuvataiteen keskeisimpiä elementtejä. Se ilmenee valööreinä maalauksissa ja piirroksessa sekä piirtää muodot ja materiaalit esiin veistoksissa. Valon tärkeyttä ei voi ohittaa myöskään video- ja valokuvataiteessa. Valo voi myös olla installaation materiaalina luonnonvalona tai keinovalona. Työpajan aikana työskennellään valon parissa monipuolisesti, kukin osallistuja yksilöllisellä tavallaan. Lopputuloksena on tila- ja valoteosten näyttely vuonna 2012 Aboa Vetus & Ars Nova -museossa ja Kumussa, Tallinnassa. Työpajan teokset tehdään museon tilat lähtökohtina, joten työpajan aikana tehdään tutustumiskäyntejä museoon.\nTeoksen sisältö sekä työskentelytavat ja -välineet ovat taiteilijoiden vapaasti valittavissa. Työpajan ohjaaja, näyttelyn kuraattori: Jaakko Niemelä Koordinointi, apukuratointi: Silja Lehtonen, Pamela Andersson ja Eha Komissarov Pajamestari Sampo Parkkonen Työpajan osallistujat: Paula Lehtonen, Suomi Anna Hyrkkänen, Suomi Kate Krolle, Latvia Katrina Sauskina, Latvia Timo Toots, Viro Karel Koplimets, Viro\nKesäkouluun kutsuttavat taiteilijat on valittu\n2011 toukokuu, 3 vrk\nTapaaminen Saaren kartanossa. Perehdytään kurssin teemaan, tutustutaan toisiin osanottajiin sekä tulevan näyttelyn tiloihin Aboa Vetus & Ars Nova -museossa.\nIntensiivinen työskentelyjakso Saaren kartanossa.\n2011 syyskuu–2012 helmikuu\nTaiteilijat työskentelevät tulevien teostensa parissa. Opettaja vierailee kerran jokaisen opiskelijan studiossa työskentelyjakson aikana. Yhteydenpitoa kuraattoreiden ja taiteilijoiden välillä.\n2012 helmikuu, 7 vrk\nNäyttelyn ripustus ja avajaiset.\nNäyttely Aboa Vetus & Ars Nova -museossa\nNäyttely Kumussa, Tallinnassa.\n”Vol.at.ilit.y” on tiedettä, taidetta ja teknologiaa yhdistävä tanssiteos, joka tutkii Itämeren biologisia prosesseja ja vettä\nVol.at.ilit.y – Tutkimusmatka Itämerellä on tanssiteos, jota sen taiteellinen työryhmä työstää Saaren kartanossa elokuussa kahden viikon ajan. Itämeren vettä eri olomuodoissaan käytetään teoksen liikekielen ytimenä, äänimaailman lähteenä, ja näyttämön media-installaatiossa. Koreografian liikekieli inspiroituu veden ja planktoneliöiden liikehdinnästä ja puvustus niiden estetiikasta. Näyttämön lavastuksessa käytetään jäätä, vettä ja höyryä – tanssijoiden fyysinen vuorovaikutus vaihtuvan lämpötilan ja veden eri olomuotojen kanssa antaa liikekielelle voimakkaita impulsseja, joita käytetään hyväksi koreografista kieltä kehitettäessä. Mikrofoneilla luotu reaaliaikainen äänimaailma vahvistaa vesielementtien luontaisia ominaisuuksia. Taiteellinen prosessi alkoi talvella 2010–2011 poikkitaiteellisella Tutkimusmatkalla Itämerellä, joka vei koreografi/ohjaajan Tomi Paasosen sekä dokumentaarielokuvatekijän ja videotaiteilijan Tiago Da Cruzin Seilin saarella sijaitsevaan Turun yliopiston Saaristomeren tutkimuslaitokseen. Toinen tutkimusmatkaosuus tehtiin SYKE:n Merikeskuksen Aranda-aluksen tutkimusmatkalla Suomenlahdella ja Helsingin yliopiston Tvärminnen biologisella asemalla kesäkuussa 2011. Tutkimusmatka-jaksojen aikana taiteilijat tutustuivat tieteelliseen materiaaliin ja keräsivät taiteellista kuvamateriaalia Itämerestä, olivat yhteydessä meribiologeihin ja syvensivät näkemystään Itämeren erityisluonteesta. Vol.at.ilit.y:n ensi-ilta on 20.10.2011 Barker-teatterilla Turussa. Residenssissä työskentelevät koreografi Tomi Paasonen, tanssijat Linda Sointu, Rea-Liina Brunou ja Kimmo Alakunnas sekä äänisuunnittelija Kirill Lorech ja lavastaja Merja Markkula. Vol.at.ilit.y on viimeinen osa Capsula ry:n tuottamaa Tutkimusmatka Itämerellä -hanketta. http://www.capsulaexpeditions.com/en/expeditions/baltic/tomi_tiago/index.html Työn tuloksia: http://www.ts.fi/kulttuuri/nayttamotaide/269206/Veden+ja+jaan+keskella http://www.ts.fi/erikoissivut/turku2011/uutiset/268031/Itameri+imeytyy+tanssijasta+katsojaan\nTyöryhmä työskenteli Saaren kartanolla kesällä vuonna 2011.\nOlen kuvanveistäjä Monteralista, Kanadasta. Minua kiinnostaa tutkia pohjoisen estetiikan mielikuvaa kuvanveiston kautta. Pohjoinen maisema, luonnon eläimet, rytmi ja ilmasto vaikuttavat pohjoisen asukkaisiin ja niistä tulee keskeisiä heidän havaintokyvylleen, kulttuuriselle identiteetille ja sille, mikä erottaa heidät muista yhteiskunnista. Se muokkaa heidän kokemuksiaan väreistä, luonnosta ja heidän tapaansa ilmaista niitä. Olen kiinnostunut siitä miten nämä tuntemukset ilmenevät taiteessa ja luovassa prosessissa. Mitkä ominaisuudet voivat tehdä kuvan, veistoksen tai esteettisen kokemuksen sellaiseksi, että se havainnoidaan ”pohjoisena”? Miltä näyttäisi ”pohjoinen taide”, joka on tietoinen moninaisten pohjoisten olemassaolosta. Taiteessani ja luovassa prosessissani pidän asuttamista ja valintaa jäädä pohjoisille alueille sitkeyden ilmaisuna; se sisältää valinnan kohdata vihamielinen ja raaka ilmasto, joka on kuitenkin kaunis ja joka lopulta muotoutuu siksi mikä määrittää meidät. Kylmässä ja talven tuntemuksissa voimme tunnistaa keitä olemme ja kanavoida voimamme, joka tulee ilmi päättäväisyydessä, selviytymisvietissä ja tahdonvoimassa, minkä se tarvitsee. Saaren kartanossa työstän projektia, jossa heijastan luonnon käsitteitä, kuolleen eläimen ruumiin materiaalisuutta ja talvihorroksen käsitettä. www.andreannefournier.com\nAndreanne Fournier työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nRiikka Maaria Bado\nRikkautta, köyhyyttä ja globaalia oikeudenmukaisuutta tutkivan näyttämöteoksen käsikirjoitustyön loppuunsaattaminen sekä ohjaustyön suunnittelu\nOlen teatterintekijä. Teatteri on minulle maailman tutkimisen ja jäsentämisen väline. Tällä hetkellä kypsyttelen näyttämöteosta työnimellä Cotton Project. Se tutkii kysymyksiä rikkaudesta, köyhyydestä ja globaalista oikeudenmukaisuudesta puuvillan viljelijöiden ja puuvillatuotteiden kuluttajien kautta. Minä olen pumpulissa kasvanut tyttö. Koko elämäni ajan olen pukeutunut puuvillaan ja sitä löytyy myös kotini jokaisesta huoneesta. Makuuhuoneessa peitot, tyynyt ja lakanat. Keittiössä matot ja verhot. Olohuoneessa sohvanpäälliset ja pöytäliinat. Kylpyhuoneessa aamutakki, pyyhkeet, pumpulipallot ja -puikot. Mutta missä on kasvanut pumpuli? Cotton Project on lennättänyt minut Länsi-Afrikkaan. Keväällä 2010 vietin kaksi kuukautta Beninissä ja keväällä 2011 toisen mokoman Burkina Fasossa. Puuvilla on niin Beninille kuin Burkina Fasollekin ensisijainen vientitulojen lähde ja miljoonien ihmisten toimeentulo kietoutuu puuvillantuotannon ympärille. Molemmilla reissuilla vierailin puuvillanviljelijöiden luona ja pyysin heitä kertomaan minulle työstään ja elämästään. Kohtaamiset viljelijöiden kanssa veivät monien ennalta arvaamattomien asioiden äärelle. Sellaisten, joita on pumpulissa kasvaneena tyttönä vaikea ymmärtää. Valmistelin Saaren kartanon residenssissä puuvillan viljelijöistä ja puuvillatuotteiden kuluttajista kertovan dokumentaarisen teatteriesityksen käsikirjoitusta. Näyttämöteos työnimeltään Cotton Project saa ensi-iltansa keväällä 2013 Arctic Reach Ensemblen tuotantona. www.arensemble.org Puuvillantuotannosta kirjoittamani artikkeli: http://www.kepa.fi/uutiset/8513\nRiikka Maaria Bado työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nMarcos Farrajota (s. 1973, Lissabon) on työskennellyt vuodesta 2000 alkaen Bedeteca de Lisboassa, Lissabonin sarjakuvakirjastossa, kuraattorina, opettajana ja kirjastonhoitajana. Hän on myös sarjakuvataiteilija, joka on julkaissut seitsemän sarjakuvakirjaa, kolme omaelämänkerrallista ja neljä muuta fiktiivistä yhteistyössä João Fazendan ja Pepedelrey artin kanssa. Hän on ”Mesinha de Cabeceira” zinen(1992), Chili Com Carne -ryhmän (1995) sekä MMMNNNRRRG-levy-yhtiön (2000) perustaja, jotka julkaisevat muiden portugalilaisten tai ulkomaalaisten taiteilijoiden marginaalisarjakuvaa, kuvituksia, kirjallisuutta, musiikkia, art brut -taidetta sekä esseitä – Suomesta joukosta löytyvät Tommi Musturi (sarjakuva) ja Pentti Linkola (essee). Saaren kartanossa yritän työstää sarjakuvaromaania, joka on sekoitus omaelämänkertaa ja esseetä, konsumerismista, keräilijöistä ja arkistoista. Etsin vielä parasta näkökulmaa tehdä se tekstinä ja kuvina.\nMarcos Farrajota työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nTaiteelliseen työskentelyyn ja teossarjan valmistamiseen\nJatkan Saaren kartanossa sarjan Haamut / Ghosts parissa työskentelyä. Luon uusia kuvia aiempien kuvieni pohjalta. Haamut ovat tässä tapauksessa kuvien haamuja, valokuvieni näkymättömiin jääneitä osia, valokuvaajalle tuttuja kuvien maskeja. Teokset ovat saaneet innoituksensa fotogrammien visuaalisesta maailmasta sekä vanhoista, mustavalkoisista haamukuvista (ghost pictures). Haluan kiinnittää huomiota hiljaisiin, helposti huomaamatta jääviin asioihin. Yksinkertaisimmat asiat ovat monesti niitä monimutkaisimpia. Töissäni näkyy myös kiinnostukseni kuvan rakentumiseen, valoon ja varjoon sekä pelkistettyyn ilmaisuun. Kuvallinen työskentelyni liikkuu valokuvan ja maalauksen välisellä alueella. Valokuva kuitenkin soveltuu hyvin liikkuvaan ja muuttuvaan tapaani työskennellä. Residenssin tarjoamaa aikaa haluan käyttää myös lukemiseen ja lähistöön tutustumiseen. Totuttelen ja kokeilen uusia asioita, aion esimerkiksi opetella käyttämään piirtopöytää. Toivon, että ympäristö tarttuu töiden kulkuun. Kirpeä, sateinen syksy tähtitaivaineen ja yksinäinen huuhkaja ovat jo toivottaneet tervetulleeksi kartanon maille. www.elinajulin.com\nElina Julin työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nNäytelmän Non Existere kirjoittaminen\nTeatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija Elina Kilkku on valmistunut teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Helsingin ammattikorkeakoulusta 2004 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopiston taiteiden tutkimuksen laitokselta 2011 pääaineenaan teatteritiede. Hän on työskennellyt freelancerina ympäri Suomea vuodesta 2002. Vuodesta 2008 hän on ohjannut teatterin historiallisia tyylilajeja, vanhoja tekstejä ja nykypäivän työelämän huonontumista yhdistelevää Työelämä-ohjaussarjaansa esimerkiksi Turussa, Valkeakoskella ja Hangossa. Saaren kartanossa Kilkku kirjoittaa uusinta näytelmäänsä nimeltä Non Existere – Esitys katoavista asioista. Paitsi katoavia asioita esitys tutkii myös näytelmäkirjallisuuden rajoja: osa kohtauksista on proosamuotoisia, osa kirjoitustehtäviä esityksen toteuttaville työryhmille. Tällä hetkellä Kilkku on kyllästynyt psykologisiin roolihenkilöihin, yhtenäisiin juoniin ja tarkkoihin, kuvaileviin parenteeseihin eli näyttämöohjeisiin. Draamateksti ei ole koskaan valmis, sanotaan, koska se on vain käsikirjoitus itse esitykselle, ja lopulta se valmistuu vasta katsojassa. Miksi niin usein draamatekstit kuitenkin pyrkivät olemaan valmiita? Miksei luoteta siihen, että jokainen tekstin toteuttava ohjaaja työryhmineen osaa valita juuri itselleen sopivat näyttämötoiminnat, tai jopa tyylilajin? Miksei esimerkiksi kronologisesti etenevä näytelmä olisi itsestään selvästi mahdollista toteuttaa myös takaperin tai arpomalla uusi kohtausjärjestys? Mitä löytämisen riemua tuntee näyttelijä, joka saa eteensä tekstin, jonka kaikki alatekstitkin on kirjoitettu auki parenteeseihin? Ja ennen kaikkea, mitä järkeä on esittää kahdessakymmenessä eri teatterissa täysin sama tulkinta samasta näytelmästä? Tulkinta on se, mitä draamateksteille harjoituksissa tehdään. Liian tarkat parenteesit väistämättä kaventavat tulkinnan vapautta, eli sitä, mistä taiteessa on kysymys. Parenteeseihin tulisi suhtautua kuten elintarvikkeiden tarjoiluehdotuksiin. Lisätietoja: www.elinakilkku.com\nElina Kilkku työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nVäitöskirjatyöhön jätesääntelyn kehityksestä\nJätesääntelyn kehitys on yllättävän mielenkiintoinen aihe tutkittavaksi. Jätehuoltoa on puhtaanapidon osa-alueena säännelty niin kauan kuin ihminen on asunut kaupungeissa, mutta erillisen jätesääntelyn otsikon alla sääntely alkoi vasta 1970-luvulta, kulutusyhteiskunnan mukanaan tuoman modernin jäteongelman myötä. Suomessa merkittävä sääntelykentän muutos tapahtui Euroopan unioniin liittymisen myötä, jolloin huomattava osa kotimaisesta jätesääntelystä jouduttiin pikaisessa tahdissa korvaamaan unionioikeudella. Tutkimuksen mielenkiinnon keskiössä on juuri siirtymä kotimaisesta jätesääntelystä eurooppalaistuneeseen jätesääntelyyn. Kuukauden residenssikauden tavoite on koota yhteen tähän mennessä aikaansaadut tekstit ja katsoa mitä kasassa on, ja mitä vielä puuttuu. Niin ja myös samalla kirjoittaa kiivaasti, että puuttuisi vähemmän. Tarkoitus olisi saada ensi vuonna tutkimus päätökseen.\nAntti-Jussi Lankinen työskenteli Saaren kartanolla syksyllä 2011.\nKokeellisen romaanin ja esseen kirjoittaminen Marcel Proustin kirjeenvaihdosta\nOlen ranskalainen kirjailija, filosofian tohtori ja työskentelen fiktiivisten ja tieteellisten tekstien kanssa. Saaressa keskityn kahteen projektiini. Kirjallisuudentutkijana työstän Marcel Proustin kirjeenvaihtoa. Kirjailijana työskentelen kokeellisen romaanin kanssa, joka tapahtuu kaukaisissa paikoissa, joissa ihmiset ovat harvoin käyneet kauempana kuin 50 kilometrin päässä hautapaikastaan. Useimmat heistä elävät metsästämällä ja keräilemällä. Tämän romaanin kirjoittamiseksi olen matkustanut ympäri maailmaa ja jakanut kokemuksia afrikkalaisten pygmien sekä Perussa ihmsiten kanssa, jotka asuvat arktisen Andien vuoriston (Sierra) ja trooppisen Amazonasin sademetsän (Selva) alueilla. writer_juliette_martin at yahoo.fr\nJuliette Martin työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nHei, nimeni on Kaido Ole ja olen taiteilija Tallinnasta, Virosta, eli ei niin kaukana Turusta ja Saaresta. Olen taidemaalari, mutta yhteistyössä eri ystävien ja kanssataiteilijoiden kanssa olemme tehneet eri taiteenmuotoja – tekstejä, videoita, installaatioita jne. Jos haluat, voit käydä katsomassa nettisivujani www.kaidoole.eu, josta löytyy suurin osa töistäni ja lisäksi John Smith -projekti. Oikeastaan ajatukseni ja tarkoitukseni täällä Saaressa on olla tekemättä mitään. Kuulostaa varmaan hyvin laiskalta, mutta oletan, että kaikki ovat kokeneet sen, että mitään tekeminen voi olla usein hyvin luovaa ja jopa hyvin tuottoisa olotila. Ei ole olemassa mitään tekemistä, mitä en voisi tehdä kotonani, studiossani tai muualla Tallinnassa. Minulla on hyvä studio (jossa voin olla myös yksin jossain merkityksessä), miellyttävä koti, perheeni, ystävieni ja eri tahojen tuki sille mitä voin vain tarvita jne. Tämä ”toimintamalli” mahdollistaa minulle kaikkein sopivimmalla tavalla kaiken taiteen ja muut ”tuotannot”, joita minun koskaan tarvitsee tehdä. Erinomaista, mutta osa minusta, osa kenestä tahansa uskoisin, tarvitsee aina välillä jonkinlaista eristäytymistä, ilman mahdollisuutta jatkaa tavallisia toimintaa. Eräänlainen henkinen imuri, missä toisenlaiset ajatukset, havainnot ja johtopäätökset voivat nousta tavanomaisten sijaan. Tässä kontekstissa arvostan Saaren sijaintia syvällä maaseudulla kaukana kaupungeista, jopa kylistä. Olen hyvin urbaani kaupunki-ihminen ja isoissa kaupungeissa löydän helposti uuden ”toimintamallin”, jonka avulla voin paeta joitain ajatuksia ja ongelmia, jotka odottavat ajatteluprosessia. Mutta täällä, peltojen ja metsien keskellä, minulla ei ole mitään mahdollisuutta kuin kohdata itseni kasvoista kasvoihin. Tämä ”ei mitään” täytyy muuttua joksikin, epäilemättä.\nKaido Ole työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nKoreografi, tanssitaiteen maisteri\nTaiteelliseen väitöstyöhön liittyvän esityksen suunnittelu ja valmistaminen, tanssi/multimediateos ”Void”\nMikko Orpana on freelancekoreografi -ja tanssija. Hän on helsinkiläisen KokoTeatterin perustajajäsen ja tällä hetkellä jatko-opiskelijana Teatterikorkeakoulussa. Saaren kartanon residenssissä on työn alla sooloteos Series of Clichés, joka on katsaus nykytanssin historiaan ja nykyhetkeen. Teoksen sanoma on: tanssi on välttämätöntä ihmiskunnan positiiviselle kehitykselle. http://www.mikkoorpana.com\nMikko Orpana työskenteli Saaren kartanolla syys–lokakuussa 2011.\nSuomalaisten vankiloiden vankimäärien vähenemisen kokemus ja niiden esittely venäläisille päättäjille\nOlen sosiologi ja tutkin miten yhteiskunnallisten ongelmien rakenteiden kautta ihmiset voivat muuttaa yhteiskunnallista todellisuutta. En ole puhdas teoreetikko vaan pyrin käyttämään myös konstruktiivisia strategioita saadakseni kansan ja poliitikkojen huomion tietyille tilanteille, joilla ei ole yhteiskunnallisen ongelman statusta tai ne ovat yleisen diskurssin reuna-alueella (niiden joukossa ovat muun muassa olemassa olevat esteet vammaisille venäläisissä kaupungeissa – projektin ”Kaupunki ilman esteitä” sivut löytyvät Facebookista – ja historiallisten rakennusten tuhoaminen). Yksi niistä tilanteista, jota ei tunnisteta tärkeäksi yhteiskunnalliseksi ongelmaksi Venäjällä (ja myös Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa), on hyvin korkea vankiloiden vankimäärä. Minun kotimaani on kolmannella sijalla maailmassa vankimäärässä (560 vankia 100 000 asukasta kohti, vankien yhteismäärä on noin 800 000 vankia). Se tarkoittaa, että merkittävä osa kansalaisista on tilanteessa, jossa heidän ihmisoikeuksiaan loukataan, he kohtaavat väkivaltaa, altistuvat tuberkuloosille ja muille taudeille ja leimaantuvat ”rikollisiksi” vangitsemisen vuoksi, mutta sitä ei koeta yhteiskunnassa vakavana yhteiskunnallisena ongelmana. Yleinen mielipide Venäjällä onkin ”vankien pitää olla vankilassa” (“vor dolzhen sidet v turme”). Samaan aikaan Suomi on yksi viimeisimpien sijojen haltijoista Euroopassa vankimäärien suhteen (60 vankia 100 000 asukasta kohti tammikuussa 2011), vaikka 1950-luvun alussa vankiloiden vankimäärät olivat noin kolme kertaa korkeammat ja Suomi oli kuuluisa ”vankeuden maana”. Suomalaisten rangaistusuudistukset osoittavat, että on mahdollista vähentää merkittävästi vankien määrää ilman, että se johtaa rikosten määrän kasvuun. Toivon, että suomalainen kokemus rangaistusuudistuksissa voisi vaikuttaa sekä ammattilaisten että kansan mielipiteisiin Venäjällä vangitsemisen intensiivistä käyttöä kohtaan ja myös muuttaa rangaistuskäytäntöjä. Tutkin organisaatioita, periaatteita, sääntöjä ja käytäntöjä suomalaisissa vankiloissa, sekä suljetuissa että avovankiloissa ja käännän suomalaisten kriminologien töitä venäjäksi. Toivon, että muutaman kuukauden päästä kirja From the land of incarcerations toward the society with the limited use of pain: Finnish experience of the reduction of the prison population julkaistaan Venäjällä. Olen jo vieraillut muutamassa suomalaisessa vankilassa ja näytän mielelläni kuvia ja keskustelen suomalaisten ja venäläisten rangaistusjärjestelmien piirteistä niistä kiinnostuneiden kanssa. Olen onnellinen siitä, että perheeni on mukanani Saaressa ja olen erittäin kiitollinen Koneen Säätiölle ja Saaren kartanon henkilökunnalle tästä ihanasta mahdollisuudesta. E-mail: yasaveyev[at]gmail.com\nIskender Yasaveyev työskenteli Saaren kartanolla syksyllä 2011.\nTua Sofia Hakanpää\n”Laulumuskelit ja oikea taitohengitys” -kirjan valmiiksi saattaminen, sekä ”Alva ja Kettu” -lasten musiikkisadun sävellystyö\nAion residenssiaikanani saada valmiiksi pitkänpitkän aikaa työnalla olleen äänenkäytön opaskirjan. Tämän lisäksi aion olla sävellyspuuhissa ja säveltää Alva ja Kettu -nimisen runosadun kappaleita. A&K:n kohdalla pohdiskelen lasten vapaata ääni-improvisaatiota ja sitä, miten äänenkäytön monipuolisuutta voisi vahvistaa jo varhaisen kasvun vaiheessa niin, että rohkea äänenkäyttö pysyisi luonnollisena osana omaa minuutta siirryttäessä koulumaailmaan ja sieltä edelleen aikuisuuteen.\nTua Sofia Hakanpää työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nOlen helsinkiläinen kirjailija, suomentaja ja satunnainen kirjallisuuskriitikko. Tähän mennessä olen julkaissut kolme runokokoelmaa: esikoiskokoelmani oli proosarunopainotteinen Eksyneitten valtakunta (WSOY 2006), ja sitä seurasi J. G. Granön maisemamaantieteestä innoitusta ammentanut Maisemasta läpi (WSOY 2009). Viimeisin kokoelmani on Napoleon-aiheinen Auringon koko voimalla (WSOY 2011). Valmistuin Helsingin yliopistosta englantilaisesta filologiasta vuonna 2007, ja sittemmin olen kääntänyt englannista suomeen tietokirjoja ja yhden romaanin. Elättelen kirjailijuuden ohella haaveita pitkästä kääntäjänurasta, ja mahdollisesti myös jatko-opinnoista. Kirjallisuuskritiikkiä olen kirjoittanut lähinnä Parnasso-lehteen. Saaren kartanossa aion työstää neljättä runokokoelmaani, joka kulkee työnimellä Kohti kattokruunujen alakuloa. Kokoelmassa risteilevät tarinankerrontaan, harrastuksiin ja matkailuun liittyvät humoristissävytteiset tekstit. Työn alla on myös ensimmäinen romaanikäsikirjoitukseni, jossa luonnonmullistus muuttaa etäisen valtamerisaaren asukkaiden elämän. Marianne\nKurtto työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nRunoanimaatiosarjan yhden osan valmistus\nLeevi Lehtinen on animaatiotaiteilija ja valokuvaaja. Hän on opiskellut animaatiota Limingan taidekoulussa, VSMU:ssa Slovakiassa, sekä St.Joost akatemiassa Hollannissa. Vuodesta 2004 lähtien hän on työskennellyt vapaana taiteilijana, freelance animaattorina ja animaatiokuvaajana. Saaren kartanossa hän jatkaa viime vuonna aloittamaansa runoanimaatiosarjaa poesia fantasiaa. Nettisivu: www.puppet.tk\nLeevi Lehtinen työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nKuvataiteilija, MFA, MA\nOlen alun perin kotoisin Pohjois-Suomesta, mutta olen asunut Glasgow’ssa, Skotlannissa, vuodesta 2001 alkaen. Valmistuin taiteen maisteriksi Glasgow taideakatemista (Glasgow School of Art) vuonna 2007. Viime vuosien aikana taiteellinen työskentelyni on keskittynyt paikkojen aistimiseen ja ympäristöjen kokemiseen maiseman käsitteen kautta ja kuinka se vaikuttaa meidän kaupunkilaistuneeseen ajatteluumme ja jokapäiväiseen elämäämme. Toinen lähestymistapa, joka minua kiinnostaa, on urbaanin ja luonnon välinen dialogi, jossa aina lisääntyvä teknologian ja hight-tech -kulttuurin läsnäolo pyrkii luomaan illuusiota meistä itsemme ja ympäristön hallitsijana. Tapani työskennellä maiseman kanssa on ollut hyvin suora, sisällyttäen patikointia ja retkeilyä osana tutkimustyötäni yhdessä paikkasidonnaisen projektien toteuttamisen kanssa. Tultuani raskaaksi ja erityisesti kaksosteni syntymän jälkeen marraskuussa 2010 tämä työtapa ei ole ollut mahdollista. Vuonna 2010 työskentelin 10 kuukautta Glasgow’n yliopistossa residenssitaiteilijana. Projektini Sacrificial Contours of Law, Liturgy and Landscape: An Interdisciplinary Exploration mahdollisti uuden suunnan löytämisen työskentelylleni, jota olin miettinyt jo jonkin aikaa. Se on taiteen ja tieteen yhteistyö. Saaren kartanossa voin jatkaa eteenpäin kiinnostustani tähän suuntaan aloittamalla uuden projektin suunnittelemisen, joka käsittelee äidiksi tai vanhemmaksi tulemisen yrittämiseen liittyviä ongelmia. Tässä hankkeessa tarkastelen kuinka avusteiset lisääntymismenetelmät (ART) voivat luvata ratkaisuja, kun raskaaksi tuleminen luonnollisesti ei ole mahdollista tai kun avusteinen lisääntymismenetelmä on geneettisistä syistä halutumpi vaihtoehto. Vaikka nämä teknologiat voivat mahdollistaa monien vanhemmaksi tulon, toisille se ei tuo ratkaisua hedelmällisyysongelmaan. Lisäksi teknologian hyväksikäytto lapsettomuusongelman ratkaisuna herättää monia eettisiä, taloudellisia ja moraalisia kysymyksiä. http://www.sacrificialcontours.com/ http://blairbeichartproject.co.uk/ http://artdoxa.com/sarilievonen\nSari Lievonen työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nKahden tanssiteoksen suunnittelu ja liikemateriaalin työstäminen\nNina Renvall on tanssitaiteilija. Hän on opiskellut tanssitaidetta Lontoossa, London Contemporary Dance Schoolissa. Renvall on Turussa sijaitsevan Barker-teatterin, Turun vapaan taiteen näyttämön perustajajäsen. Residenssissä Nina Renvall työstää kahta uutta tanssiteosta. Toinen niistä, teos viidelle tanssijalle saa ensi-iltansa vuonna 2012. Tanssitaiteilijana Renvallin erityisenä kiinnostuksen alueena on liikekieli, sen ulottuvuuksien kehittäminen ja tutkiminen. www.barkerteatteri.fi\nNina Renvall työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nMoez Suranin runoja ja novelleja on julkaistu laajalti Kanadassa ja muualla maailmassa. Hän on voittanut useita palkintoja, mukaan lukien Antigonish Review’n palkinnon, Kingstonin Literary Award -palkinnon sekä Chalmers Arts Fellowship -apurahan. Hän on julkaissut Cairo-kirjasen ja runokokoelman Reticent Bodies. Hän tulee työstämään toista runokokoelmansa, nimeltään Floating Life, Saaren kartanossa. Kokelma julkaistaan keväällä 2012.\nMoez Surani työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nKuvataiteilija, KuM, nuorempi tutkija\nSaaren kartanossa viimeistelen marraskuussa väitöskirjani johtopäätöslukua ja kuvaluetteloa. Joulukuussa pyrin maalaamaan luonnosmaalauksia tulevia taideteoksia varten.\nIlkka Väätti työskenteli Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.\nKen + Julia Yonetani ovat taiteilijapariskunta, jotka työskentelevät yhdessä veistoksellisen installaation, videon ja performanssitaiteen parissa. Ken osallistui vuonna 2008 Australian Artin Adelaiden Biennaaliin ja hänet valittiin vuonna 2009 yhdeksi Australian edustajaksi Venetsian 53. biennaaliin. Julia on väitellyt filosofian tohtoriksi Australian National University -yliopistosta ja hän on työskennellyt luennoitsijana, kirjoittajana, kääntäjänä ja taiteilijana. Kenillä ja Julialla on ollut yhteisiä näyttelyitä GV Art -galleriassa Lontoossa, ympäri Australiaa, mukaan lukien Artereal Galleryssa, Art Gallery of New South Wales’ssa, Campbelltown Arts Centressä sekä La Trobe University Museum of Artissa.Vuonna 2010 he toteuttivat sängyssä tapahtuneen performanssin Melbournen Federation Squarella ja järjestivät yhteistyössä Murray Darling Freshwater Research Centren and Sunrise 21:n kanssa Synapse Residencyn Mildurassa. Saaren kartanossa ollessaan he työskentelevät kahden uuden projektin parissa. www.kenandjuliayonetani.com Työn tuloksia: Kenin ja Julian kartanollakin työstämät kattokruunuja voi ihailla täällä.\nKen + Julia Yonetani työskentelivät Saaren kartanolla marras–joulukuussa 2011.


Tiesitkö, että Wanha Työski on täynnä upeita mahdollisuuksia juhlien ja tapahtumien järjestäjälle? Tarjoamme unohtumattomat puitteet ja ammattilaisten avun yritys- ja yksityistilaisuuksiin, haetpa sitten arvokasta tunnelmaa tai rentoa hauskanpitoa.\n[widgetkit id="58" name="Juhlat nostoboksi"]\nWanhalla Työskillä ensiluokkaiset tarjoilut ja palvelu kruunaavat ainutlaatuisten puitteiden ympärille syntyvän kokonaisuuden. Oli kyseessä juhlaillallinen, häät, pikkujoulut tai teemajuhla, toteutamme tilaisuutesi ammattitaidolla ja asenteella. Autamme sinua juuri sopivien tarjoilujen suunnittelussa ja tilaisuutesi yksityiskohtien hiomisessa. Tarvittaessa tuomme avuksesi osaavat yhteistyökumppanimme elämyksellisen ohjelman toteuttamiseksi. Työskin vieraat majoittuvat mukavasti n.200m päässä sijaitsevassa Spa Hotel Haminassa.


Suomalainen kauppa myy puisia pihakalusteita sekä puisia leikkitaloja lapsille. Suunnittelija: Tiina Wikholm. Opiskelin aikoinani puualan Artenomiksi, koska koin että juuri naisilla voisi Suomessa olla puualalle annettavaa. Oikean tunnelman tuominen arjen puisiin käyttöesineisiin viehättää. Olen myös aina halunnut keksiä täysin uusia … Lue lisää →\nLastenvaatteet ja sisustustuotteet. Gaudete tuo vaihtoehtoja ja värikkyyttä jo olemassa olevaan valikoimaa. Vaatteiden ja kenkien lisäksi myynnissä on kasvava valikoima sisustustarvikkeita ja asusteita. Merkit: Little Marc Jacobs, Essentiel Girls, Quincy, Start-rite, Finger in the nose, Kids Case, Tip Toey Joey, … Lue lisää →\nSuomessa tehtyjä seinätarroja myyvä verkkokauppa. leenaelina-sisustustarrat ovat Suomessa valmistettuja, laadukkaita sisustustuotteita.Materiaali on kestävää ja sitä voidaan käyttää vaikka autojen teippauksiin! Seinätarrat ovat mattapintaisia ja sileitä. Ne eivät siis kerää pölyä ja niitä voi tarvittaessa pyyhkiä. Hopea ja kulta ovat puolimattaisia, jolloin ne … Lue lisää →\nLelufantti on Suomen valtavin lelukauppa netissä Oli kyse sitten nukesta, nallesta tai nopeasta leikkiautosta, hyllyiltämme löytyy maailman tunnetuimpia huippumerkkejä. Lelufantista löytyvät lähes kaikki leikkikalutyypit, aina kasattavista ja koottavista rakennuspalikkasarjoista suloisen pehmoisiin teddykarhuihin. Yli tuhannen tuotteen valikoimasta löydät tunnetuimmat lelumerkit kuten … Lue lisää →\nSveitsiläinen, hieman erikoisempia leluja valmistava yritys. Beautiful shapes and colors”, “intelligent construction”, “quality materials”, “perfectly crafted”… these comments represent the foundation of our toy objects. We feel people tend to form their senses while playing in turn expanding their creativity … Lue lisää →


Säntillinen hevosenhuoltaminen on minulle itsestäänselvyys. Ystävän hyvinvointi on kaiken lähtökohta. Lisäksi ajattelen, että huolellisella hoitamisella hevosia on mahdollista treenata laadukkaammin. Laadukkaammat treenit taas mahdollistavat paremmat kilpailusuoritukset.\nEdellinen on vain pohjustusta tulevien ajatusten ymmärtämiselle. Tänään on ollut ihana rauhallinen lauantai. Olen saanut puuhailla omaan tahtiin mitä haluan. Olen ratsastanut molemmilla pienillä suomenhevosillani. Päivän oivallus ponnahti tietoisuuteeni harjaillessani Moona treenien jälkeen. Olin jo tehnyt kaikki normaalit ratsastuksen jälkeiset huoltotoimenpiteet venyttelystä varusteiden puhdistukseen. Uskonnolisten rituaalien täsmällisyyttä muistuttavan huoltomantrani jälkeen jäin harjailemaan levollisesti nuokkuvaa hevostani. Ylimääräinen harjaaminen on kaiken järkevän, tarpeellisen tai hyödyllisen ulkopuolella. Huomasin harjailleeni Moona liki puolituntia vain siksi, että tämä päämäärätön puuhastelu oli minusta ihanaa.\nKuinka minä rakastankaan näitä hevosia? Rakastan kuin 7-vuotias heppahullu Viivi, vaikka vuosia ja kokemuksia on välissä enemmän kuin jaksan muistaa.\nKuva: Heidi Halttunen\nTuherrellut Viivi klo lauantaina, syyskuuta 19, 2015


Nuorten subkulttuurit ja nuoret - Teini-ikä - 2022\nNuorten subkulttuurit: mitä sinun täytyy tietää\nSosiaaliseen ryhmään tai nuorten subkulttuuriin kuuluminen tarkoittaa usein sen selvittämistä, kuka olet ja mistä seisot.\nTeini-ikäisenä teini-ikäiset pyrkivät muodostamaan itsenäisiä aikuisidentiteettejä. Yksi tapa tehdä tämä on kokeilu erilaisten sosiaalisten ryhmien kanssa. Näin lapsesi voi testata olevansa joku uusi - joku erillinen perheestäsi.\nKuuluu myös nuorten subkulttuureihin tai sosiaalisiin ryhmiin tapa teini-ikäisille päättää, mitä he tunnistavat aikuisten maailmassa. Se antaa lapsellesi tavan tutkia omia arvojaan ja päättää, hyväksyykö hän arvot.\nSosiaaliset ryhmät voivat tarjota joukon ohjeet käyttäytymiseen, pukeutumiseen ja ajatteluun. Pukeutuminen, käyttäytyminen ja ajattelu kuten muu subkulttuuri, voivat antaa lapsellesi kuulumisen ja identiteetin tunteen. Subkulttuuriin kuuluminen voi parantaa lapsesi sosiaalisia taitoja ja opettaa hänelle sitoutumisen etuja.\nSe voi myös vain olla hauska.\nNuorille, jotka haluavat kuulua alakulttuureihin, jäsenyys voi olla pitkäaikainen, lyhytaikainen tai päälle ja pois.\nKaikki tämä voi olla haaste vanhemmille, mutta se ei ole epätavallista ja voi olla ohimenevä vaihe.\nYritä miettiä omaa murrosiänne. Saatat kuulua itse subkulttuuriin, kuten punk, arty tyyppi tai geek. Joitakin 2000-luvun subkulttuureja ovat gootti, kyberkulttuuri, emo, gamer, hip-hop ja hipster.\nPysyminen positiivisena subkulttuurien suhteen\nKaikkien nuorten on tunnettava olevansa validoidut ja arvostettuja.\nEt ehkä ymmärrä miksi lapsesi tykkää tietystä subkulttuurista, mutta on tärkeää, ettei pidä hänet siitä. Itse asiassa lapsesi subkulttuurin kritisointi saattaa todella saada hänet tuntemaan olevansa voimakkaammin yhteydessä siihen.\nJos pidät tätä vaihetta vaikeana, tässä on joitain vinkkejä positiivisen pysymiseen:\nKäsittele lapsesi subkulttuuria koskevia keskusteluja mahdollisuutena oppia jotain uutta ja myös lapsesi kehittyvästä identiteetistä. Osoita kiinnostusta lapsesi tekemistä kohtaan.\nPidä keskusteluja lapsesi kanssa kunnioittavana. Kun ihmiset ovat kriittisiä, töykeitä tai ristiriitaisia, keskustelut saattavat olla vähemmän tehokkaita. Lisäksi lapsesi ei ehkä näe asioita samalla tavalla kuin sinä.\nPidä viestintälinjat avoimina - tämä on tärkeä osa terveellisiä suhteita lapsesi kanssa. Yksi tapa tehdä tämä on käyttää mahdollisuuksia kuunnella aktiivisesti lapsesi.\nVuorovaikutteinen Talking to Teens -oppaamme vie sinut läpi hankalia vanhempien ja teini-ikäisten tilanteita, kuten puhuminen subkulttuureista. Voit myös tutustua vaikeita keskusteluita käsittelevään artikkeliimme.\nMilloin olla huolissaan nuorten subkulttuureista\nSaatat olla huolissasi siitä, että lapsesi sosiaalisella ryhmällä on kielteinen vaikutus häneen - esimerkiksi jos huomaat, että hän näyttää tuulellisemmalta tai on joutumassa vaikeuksiin koulussa tai muissa paikoissa.\nOn normaalia, että teini-ikäisillä on joskus matalat mielialat tai unihäiriöt, mutta jos ongelmat jatkuvat muutaman viikon, keskustele lapsesi kanssa. Varoitusmerkkejä vakavimmista ongelmista, kuten masennus tai ahdistus, voivat olla esimerkiksi:\naggressio tai epäsosiaalinen käyttäytyminen\nsyömis- tai nukkumisvaikeudet\nmuutokset akateemisessa suorituksessa.\nJos huomaat nämä merkit, seuraava askel on keskustelu lääkärisi tai kouluneuvonantajan kanssa. Yleislääkärisi voi ottaa sinut yhteyttä paikalliseen lasten ja nuorten mielenterveystiimiin tai muuhun soveltuvaan ammattiin.\nVoit kokeilla soittamalla vanhempien vihjelinjaa tai ottamalla yhteyttä Beyond Blue and Reach Out -palveluun (Reach Out on nuorille tarkoitettu palvelu, mutta se voi olla hyödyllinen myös vanhemmille). Voit ehkä myös lukea lisää teini-ikäisestä mielenterveydestä ja hyvinvoinnista.\nYmmärtäminen enemmän nuorten subkulttuureista\nOn helppoa ja normaalia olla huolissaan siitä, että lapsesi viettää aikaa ihmisten kanssa, jotka saattavat asettaa hänet vaaraan tai rohkaista häntä osallistumaan riskinottavaan käyttäytymiseen. Median kielteiset tarinat saattavat lisätä huolta.\nSaatat myös huolestua, jos näet lapsesi kehittävän innostuneita yhteyksiä ryhmään tai filosofiaan, josta et tiedä mitään. Jotkut alakulttuurit saattavat tuntua oudolta tai jopa uhkaavalta sinulle.\nMitä enemmän puhut lapsesi kanssa alakulttuurista, sitä enemmän tiedät, onko sinun todella huolehdittava. Vaikka lapsi olisi mukana subkulttuurissa, olet silti erittäin tärkeä hänelle. Teini-ikäiset tarvitsevat vanhempiensa rakkautta ja tukea, ja pysyminen yhteydessä lapsiisi auttaa häntä tuntemaan olonsa turvalliseksi.\nhuomattavasti erittäin arvokas lause\nCopyright 2022 \_ Teini-ikäiset ja nuorten subkulttuurit...


Seinäjoen pääkirjaston elokuvakokoelma ja sen käyttäjät\nKorkea-Aho, Taina (2013)\nTutkin opinnäytetyössäni Seinäjoen pääkirjaston elokuvakokoelman lainauskäy-täntöjä ja kokoelman merkitystä kirjaston asiakkaille. Työn tutkimusongelma pohtii, mikä merkitys kirjastolla on elokuvien välittäjänä. Tavoitteena oli myös saada tietoa siitä, millä tavalla elokuvia usein katsotaan, eli miten esimerkiksi tilausvideopalvelut ovat vaikuttaneet elokuvien eri formaattien käyttämiseen. Toiveena oli kuulla asiakkaiden mielipiteitä koskien pääkirjaston elokuvien ja televisiosarjojen kokoelmia. Tutkimuksessa keskityttiin kuitenkin ensisijaisesti elokuviin. Myös pääkirjastolta tuli omat tietyt kysymyksensä tutkimukseen.\nMäärällinen tutkimus toteutettiin asiakaskyselyllä, joka oli saatavilla paperisena Seinäjoen pääkirjastossa ja sähköisessä muodossa kaupunginkirjaston kotisivuilla. Kysely koski pääkirjaston nuorille ja aikuisille suunnattuja DVD-, VHS-, ja Blu-ray-kokoelmia. Lastenelokuvat rajattiin pois, sillä tutkimuksen mielenkiinto oli aikuisten aineistoissa.\nKyselyyn vastasi 58 henkilöä. Vastauksista sai kuvan, että kirjastoa arvostetaan elokuvien välittäjänä, vaikka elokuvia hankitaan paljon myös muista paikoista. Saatiin myös selville, minkä palvelun/laitteen kautta vastaajat useimmin katsovat elokuvia ja mitä asioita he toivoisivat Seinäjoen pääkirjaston kokoelmaan.


Parempaa rakennusten energiatehokkuutta – DoepelStrijkersin arkkitehdin Duzan Doepelin haastattelu\nMitä rakennusten parempi energiatehokkuus todella tarkoittaa? Wavinille se tarkoittaa, että rakennusprosessista tehdään tehokas BIM-mallinnuksen (Building Information Modeling) ja esivalmistuksen avulla. Se tarkoittaa myös lisämukavuuden tarjoamista energiatehokkaan lämmityksen, jäähdytyksen, ilmanvaihdon ja melunvaimennuksen muodossa. Meidän on luotava terveellisempiä ja tehokkaampia rakennuksia, jotka muovaavat elämäntapaamme, työtämme ja leikkiämme. Kestävyydessä on kyse juuri tästä. Arkkitehtien tehtävänä on nyt enemmän kuin koskaan aikaisemmin tarjota innovatiivisia ja tulevaisuuden haasteet huomioivia rakennusratkaisuja – työskennellessään samanhenkisten yritysten rinnalla. Arkkitehdit, kuten Duzan Doepel ja hänen yrityksensä DoepelStrijkers, tietävät tämän liiankin hyvin. Hänen innovatiivisten arkkitehtien tiiminsä suunnittelee ympäristöjä, jotka tukevat ihmisen selviytymiskykyä, terveyttä ja hyvinvointia sekä tuovat lisäarvoa elinkaarikustannusanalyysin avulla ja vähentämällä energian ja hiilen kulutusta.\nDutch Windwheel -rakennus toimii innovoinnin liikkeellepanevana voimana, ja sitä pidetäänkin joissakin maissa kestävän siirtymän ikonina.\nDuzan kuvaa uutta rakennustapaa CO2-neutraaliksi, kiertotaloutta edistäväksi ja ilmastokestäväksi rakennustavaksi. Kun häneltä kysytään arkkitehtuurin roolista uudenlaisessa rakennustavassa, hän alkaa puhua menneistä kriiseistämme ja siitä, miten historia oikeastaan toistaa itseään. Duzan kertoo: ”Kriisit pakottavat meidät aina muuttamaan ajattelutapaamme. Kuten esimerkiksi vuoden 1973 öljykriisi. Arkkitehdit alkoivat vaatia kestävämpiä työskentelytapoja, mikä johti kestävän arkkitehtuurin ensimmäiseen aaltoon: paikallisten raaka-aineiden käyttöön ja ilmastonmuutoksen tutkimukseen (ekologisesti kestävä suunnittelu). Arkkitehtuurin avulla voidaan edistää sosioekonomista kehitystä: arkkitehtien tarkoituksena ei ole luoda ”vain” jotain kaunista vaan pyrkiä myös vaikuttamaan. Kelataanpa nauhaa eteenpäin vuoteen 2007-2012, jolloin tapahtui seuraava kriisi. Alettiin vaatia kiertotaloutta edistäviä ratkaisuja, ilmastonmuutokseen sopeutumista jne. Jälleen samat kysymykset, mutta eri paketissa.” Ja mitä tapahtuukaan juuri nyt, kun tulossa on jälleen uusi kriisi.\nToinen tärkeä asia on nähdä loppukäyttäjä tai loppuasiakas tyytyväisenä tämän nähdessä projektin lopputuloksen. Se työssäni on hienoa: työ on luovaa ja näemme joka päivä onnellisia loppukäyttäjiä. Meidät palkitaan lähes päivittäin!\nKaupungit ilmastokestävyyden polttopisteessä\nIlmastoon sopeutuminen ei ole mitään uutta arkkitehtuurin saralla. Olemme rakentaneet kaupunkeja ja kyliä paikalliseen ilmastoon sopiviksi jo pitkään. Esimerkiksi Kreikassa kapeilla kaduilla sijaitsevat talot on suunniteltu valkoisiksi ja lähes ikkunattomiksi (tai ikkunat ovat hyvin pienet), jotta talot pysyvät viileinä kuumina kesinä. Tämä on kaupunkien morfologiaa eli tutkimusta kaupunkien ja kylien muodostumisesta ja muuttumisesta ajan myötä. Duzanin mukaan ”Tämä on tavallaan menetetty suunnittelijoiden osalta. Suunnittelemme nyt rakennuksia, joiden sisälämpötila pysyy aina 21 celsiusasteessa. Mutta se tapahtuu teknologian, ei suunnittelun ansiosta.” Myös kaupunkien asumistiheys kasvaa hetki hetkeltä. Ylimääräisen kerroksen lisääminen rakennukseen vaikuttaa mikroilmastoon. Puiden istuttamisella on merkitystä. On tärkeää, että kaupungin mikroilmastoon puututaan älykkäästi, ja meidän on ymmärrettävä, että rakennuksilla on siihen merkittävä vaikutus. Kunnilla tulisi olla johtava rooli – paitsi julkisissa tiloissa myös yksityisissä rakennuksissa. Esimerkiksi Rotterdamissa kunta työskentelee monitoimikäyttöisten viherkattojen parissa. Kyseessä on julkisen ja yksityisen sektorin synerginen yhteistyöhanke, jonka avulla pyritään käsittelemään neljää kestävyyteen liittyvää avainkysymystä: luonnon monimuotoisuutta ja lämpöuupumusta (vihreä), vedenpidätyskykyä (sininen), energiantuotantoa (punainen) ja monipuolista käyttöä (violetti).\nThe Next Economy − uuden aikakauden alku\nRotterdam on aina ollut arkkitehtuurin ja innovaatioiden edelläkävijä. Metropolis Magazine mukaan se on yksi maailman parhaimmista kaupungeista asua, työskennellä ja leikkiä. Dutch Windwheel on rakennus, joka kuuluu The Next Economy -kategoriaan. Idea sai alkunsa baarissa, jossa Duzan ja Kinderdijk entinen johtaja Johan Mellegers puhuivat uuden kestävän matkailukohteen luomisesta Rotterdamin kaupungille. He keskustelivat visiosta, jossa yhdistyisivät London Eye ja tulevaisuuden tuulimylly.\nLopullinen rakennus on innovaatiovetoisen suunnittelun mestariteos. Itse asiassa innovaatio alkoi muokata rakennuksen suunnittelua. Se on optimoitu keräämään (ja varastoimaan) tuuli- ja aurinkovoimaa. Se on pystysuoraan rakennettu aurinkovoimapuisto ja tuulikone, josta sen muoto juontaakin juurensa. Rakennuksessa on myös kierrättävä vesijärjestelmä, joka kerää sadevettä ja käyttää sitä kasvien ja wc:n huuhteluun. Se erottaa lämmön, ravinteet ja fosfaatit viemärivedestä. Jokaiselle tasolle on integroitu älykäs pinta – passiivinen energiavyöhyke – jonka avulla rakennus tuulettuu luonnollisesti.\nSuunnitteluprosessin aikana keksimme ideoita, joihin ei ollut vielä saatavilla teknologiaa. Niinpä, perustettuamme Windwheel Corporationin (DoepelStrijkers, Meysters ja Bloc), perustimme oman innovaatioalustan ja rakensimme mallin Windwheel-hotellihuoneesta yhteistyössä 33 tavarantoimittajan kanssa.\nAloimme miettiä vakavasti myös kiertotaloutta. Miten voisimme muuttaa sen modulaariseksi rakennukseksi, jotta se olisi toistettavissa muissa kaupungeissa ja mukautuisi erilaisiin tarpeisiin? Suurin osa rakennuksen tiloista oli modulaarisia ja muunneltavissa. Loppujen lopuksi kyse oli siitä, että uudistimme radikaalisti rakennusten rakennustapaa. Rakennuksia on tarkasteltava palvelujen kokoelmana. Tällaista mallia kutsutaan nimellä Rakentaminen palveluna. Jokainen kerros erotellaan ja pilkotaan osiin. Jokaista kerrosta voidaan tarkastella palvelujen kokoelmana. Meillä on esimerkiksi suorituskykysopimukset julkisivumme aurinkopaneelitoimittajan kanssa. Toimittaja pysyy paneelien omistajana ja takaa niille tietyn energiatehokkuuden. On erittäin mielenkiintoista työskennellä näin. Lisäksi toinen toimittaja toimittaa joustavat lattiat, joiden avulla voimme siirtää minkä tahansa ohjelman (esim. wc:n) minne tahansa. Tämä tekee siitä mukautuvan, mikä on kiertotalouden edellytys. Joustavan rakenteensa ansiosta rakennus on täysin modulaarinen ja muunneltavissa. Huoneistot voidaan muuttaa hotellihuoneiksi ja niin edelleen. Tämä johti lehtiartikkeliin, joka oli otsikoitu: Tulevaisuus kuuluu palvelusopimuksen piiriin.\nThe Next Economy -ajattelu edellyttää Next Architecture -ratkaisua eli aivan uudenlaista arkkitehtuuria. Minä kutsun sitä ilmastoarkkitehtuuriksi. Meidän tulee alkaa suunnitella rakennuksia, joita ilmasto muokkaa.\nInnovatiivisten yritysten yhdistäminen\nDuzanin tiimi ja samanhenkiset yritykset, kuten Wavin, käyvät samojen haasteiden kimppuun. Niitä ovat ilmastokestävyys, kestävyys, kaupungistuminen ja energia. On hyödyksi kaikille osapuolille yhdistää voimat näiden haasteiden lieventämiseksi. Alankomaissa yritykset ovat erittäin hyviä työskentelemään yhdessä, Duzan selittää. Ja kiertotalous on aihe, jonka parissa yritykset voivat menestyä ja kukoistaa. Dutch Windwheel Innovation Foundationin kaltainen innovaatioalusta on alalla varsin ainutlaatuinen. Aloitteet tulevat enimmäkseen Brysselistä (EU), kuten ohjelmat energiasiirtymän, kiertotalouden ja biopohjaisen rakentamisen edistämiseksi – tästä esimerkkinä Horizon 2020 -puiteohjelma. Kaupalliset yritykset tuntevat kuitenkin alansa erittäin hyvin: ne ovat innovatiivisia ja ratkaisukeskeisiä. Tämä on ihanteellinen pohja arkkitehtien työlle.\nDuzan näkee firmansa kaiken alullepanijana. Arkkitehdit hallitsevat rakennusprosessia nykyään vähemmän kuin 15–20 vuotta sitten. Prosessissa on paljon johtajia, mikä tekee laadun turvaamisesta turhauttavaa. Omien projektien aloittaminen on yksi keino ohittaa tämä.\nYksi Duzanin projekteista oli Watershed-majan suunnittelu ja rakentaminen. Maja on rakennettu 2 400 kierrätetystä PVC-muoviputkesta, mikä on aivan olennainen osa Wavinin liiketoiminnan ydinajattelua. Kyseessä oli leikkisä ja interaktiivinen tapa tarttua aiheeseen, joka on itse asiassa suuri yhteiskunnallinen ongelma. Majan tarkoituksena oli tuoda esiin tapaa, jolla kaupungit käsittelevät ilmastonmuutoksen vaikutuksia. Keräämällä sadevettä, puskuroimalla sitä ja vapauttamalla sitä hitaasti myrskyn jälkeen voidaan vähentää jätevesijärjestelmille aiheutuvaa rasitusta, mikä puolestaan vähentää jäteveden virtaamista puhdasvesijärjestelmiin. Näin Wavin ja sen asiakkaat voivat ja niiden tulee esitellä ratkaisujaan: näyttää ne ja käyttää sekä muovata julkista tilaa, eikä piilottaa ratkaisuja maan alle tai seinien taakse. Jos esimerkiksi tarvitset enemmän viemäröintikapasiteettia lisääntyneen sadeveden käsittelyyn, voit muovata julkista tilaa rakentamalla vesiaukion (kuten Rotterdamissa) sen sijaan, että kasvattaisit maan alla olevien viemäriputkien osuutta. Näin tekemällä myös parannetaan kaupunkioloja.\nRakennukset innovaatioiden ikoneina\nOn tärkeää ymmärtää, että rakennusten energiatehokkuus ei voi parantua ilman innovaatioita, ilman innovatiivisia ideoita tai innovatiivisia ihmisiä, kuten arkkitehtejä, kumppaneita ja sidosryhmiä. Kun kaukokatseiset arkkitehtitoimistot ja yritykset, kuten DoepelStrijkers ja Wavin, tekevät yhteistyötä paremman ja kestävämmän tulevaisuuden puolesta rakennussuunnittelun parissa, voi tapahtua ainoastaan hyviä asioita. Kaupungit ja yhteisöt hyötyvät rakennuksista, jotka ovat valmiita tulevaisuuden haasteisiin ja parantavat kaupunkien jokapäiväistä elämää.\nJos ajattelet jotain hullua, sen onnistumiseen on aina mahdollisuutensa, jos annat sille tilaa (tilaa hengittää). Ole rohkea ja tee se. Yhdessä voimme vaikuttaa. Innovoimalla voimme tehdä maailmasta paremman paikan elää.


Suomi lakkauttaa suurlähetystönsä Filippiineillä | Yle Uutiset | yle.fi\n15.11.2012 klo 14.17\nSuomi karsii lähetystöverkkoa\nEdustustoja jää 92\nNäistä 34 on Euroopassa\nVerkon ylläpitoon varattu 84 miljoonaa euroa 2013\nUlkoministeriö lakkauttaa suurlähetystön Manilassa ja konsulaatin Australian suurimmassa kaupungissa Sydneyssä. Vetäytyminen säästää yhteensä kolmen Suomesta lähetetyn virkamiehen työpanoksen. Yhteensä säästöä kertyy ulkoministeriön mukaan noin 450 000 euroa.\nUlkoministeriö perustelee päätöstä sillä, että Suomen edustautumistarve Filippiineillä on vähentynyt. Koska määrärahat eivät kasva, panokset halutaan keskittää maihin, joiden taloudellinen ja poliittinen merkitys on Suomen kannalta kasvamassa.\nFilippiinitkin sulki lähetystönsä\nFilippiinit sulki oman suurlähetystönsä Helsingissä lokakuun lopussa. Lähetystö oli avattu vasta vuonna 2009. Lähetystön verkkosivujen mukaan lähetystö on "tarjonnut molemmille maille mahdollisuuksia laajentaa ja syventää yhteistyötään".\nManilaan jätetään Suomen suurlähetystön sulkemisen jälkeen konsulitoimipiste, jota hoitaa paikalta palkattu suomalainen. Toimipiste hoitaa suomalaisten palvelut. Filippiiniläiset voivat hakea Suomen viisumia Norjan lähetystöstä.\nUlkoministeriö hoitaa suhteita Filippiineihin Suomen Malesian-suurlähetystöstä käsin.\nAustraliassa Sydneyn konsulaatin toiminnot siirretään Canberrassa toimivaan suurlähetystöön.\nSuomelle jää päätöksen jälkeen 84 suurlähetystön ja kahdeksan konsulaatin verkosto. Aiemmin tänä vuonna on suljettu suurlähetystö Pakistanissa sekä edustustot Kiinan Kantonissa ja Espanjan Las Palmasissa.\nViime vuonna Suomi sulki suurlähetystönsä Venezuelassa. Toisaalta Suomi avasi vuonna 2009 uuden suurlähetystön Kazakstanin pääkaupunkiin Astanaan.\nKarsintalinjaa on määrä edelleen jatkaa ensi vuonna.\nUlkoasiainvaliokunta vaatii lisää rahaa lähetystöihin 23.10.2012\nSuomi lakkauttaa ulkomaanedustustoja 15.12.2011\nUlkomaatdiplomatialähetystötkansainväliset suhteetFilippiinitulkoasiainministeriökansainvälinen politiikkaKaakkois-AasiaAustraliaManila


Krista Päivänurmi | EasyFit\nOlen ammatiltani sairaanhoitaja ja työskentelen vastasyntyneiden teho-ja valvontaosastolla. Tapaan työssäni päivittäin synnyttäneitä äitejä. Sairaanhoitajan työni ja monipuolisen koulutuksen myötä näen liikunnan, ravitsemuksen ja yleisen hyvinvoinnin vaikutukset sairauksien ennaltaehkäisyssä. Itse kolmivuorotyötä tekevänä tiedän vuorotyön aiheuttamat haasteet ravitsemuksessa ja liikunnan aikataulutuksessa. Valmentajana olen kannustava ja motivoiva sekä otan huomioon asiakkaan kokonaisvaltaisesti ja yksilöllisesti. Haluan auttaa juuri Sinua pääsemään tavoitteeseesi oman elämäntilanteesi ehdoilla.\nLisensoitu Kuntosalivalmentaja ja Personal Trainer (Trainer4you/EuropeActive), Sairaanhoitaja (AMK)\nPainonpudotus osana terveellistä elämäntapaa, odottavien ja synnyttäneiden äitien liikunta ja ravitsemus


Epiteeli naisten ja miesten virtsaan: normin ja patologian käsite\nEpiteelin kattaa lähes kaikki pinnan meidän organismin. Iho, suun limakalvon, nenän ontelon, nielun, ruokatorven, mahalaukun, suolet, sisäpinta ontto elinten virtsa- ja sukuelinten verisuonissa, jne. Riippuen sijainti ja toiminta, se voi olla erilainen.\nTämä solukerros altistuu ensin ympäristötekijöiden kielteisille vaikutuksille, mikä vaatii sen nopeaa elpymistä. Uudistuminen tapahtuu nuorten, kypsymättömien solujen aktiivisen jakautumisen vuoksi, kun taas vanha normaalisti toipuu pinnasta.\nVirtsateiden tahansa ihmisen epiteelipeitteisiin useita erilaisia: tasainen ja pylväsmäisiä virtsaputken, siirtyminen virtsarakon, virtsanjohdin, lantio ja munuaisten calices, kuutio ja särmiömäisiä munuaistiehyeitä.\nVirtsan, joka muodostuu munuaisissa, kulkee jatkuvasti läpi kaikki virtsajärjestelmän osat, joten pieni määrä epiteelisoluja siinä voi olla normaalia.\nUseiden urologisten sairauksien, tulehduksen tai suoraa virtsateiden vaurioitumista seuraa lisääntynyt limakalvojen uudistaminen ja vaurioituneiden, tyhjentyneiden solujen eristäminen virtsalla.\n1. Kuinka tunnet epiteelin virtsassa?\nVirtsan yleinen analyysi (OAM) - yksinkertainen menetelmä, jonka avulla voit arvioida monia parametreja ja määrittää useita diagnooseja.\nAnalyysi koostuu kahdesta osasta: näytteen visuaalisesta arvonnasta paljain silmin (värin, läpinäkyvyyden, sameuden) määrittäminen ja laboratoriotutkimukset (fysikaalisten ominaisuuksien, kemiallisen koostumuksen, mikroskopian) arviointi. Se on sedimentin tutkimus mikroskoopin alla ja voit nähdä epiteelin solut.\nLisäksi laboratoriossa arvioida ja laskea, kuinka monta leukosyyttien, erytrosyyttien, sylinterit, epätyypilliset solut, bakteerit, alkueläimet ja loiset (jos sellaisia on).\nYleensä OAM-tuloksissa näkee merkin kolmesta eri epiteelityypistä:\n1 tasainen. Miehissä se putoaa virtsaan virtsaputken uloimmasta osasta, virtsaputkesta ja / tai emättömästä naisesta (sopimatonta säiliön täyttöä). Tulehdus emättimen ja virtsaputken (virtsaputken, kandidiaasi, bakteerivaginoosi, emätintulehdus, mekaanisen vaurion) johtaa siihen, että kasvu OAM squamous epiteelisolujen.\n2 Siirtymävaihe (ohimenevä). Virtsajohdon sisäisen lumen vieminen alkuperäisestä virtsaputkesta munuaisjalaan. Siksi virtsankarkailua, virtsaputkistoa ja pyelonefriittiä vastaan voidaan sen määrää virtsanalyysissä lisätä.\n3 Munuaiset (putkimaiset). Se on perustana munuaisen - nefronin rakenteelliselle yksikölle. Vaurio ja tulehdus munuaisessa mukana on lisääntyminen ja OAM-epiteelisolujen (esim., Interstitiaalinen nefriitti, nefropatia, nefriittinen oireyhtymä, toksinen munuainen jne.).\n2. Normaalit aikuisilla ja lapsilla\nTavallisesti naisten ja miesten litteän epiteelin solujen lukumäärä ei ylitä 3-5: aa mikroskoopin näkökulmasta (joskus ne kirjoittavat "yksittäisiä" tai "merkityksettömiä" muodossa). Siirtymä- ja munuaisten epiteelin analyysissä esiintyminen edellyttää aina potilaan lisätutkimusta.\n3. Mitä epiteelisolujen määrän kasvu osoittaa?\nMahdolliset epänormaaliset syyt:\nVirtsaputken ja muiden virtsatieten (uretritsi, kystiitti, pyelonefriitti) tarttuva-tulehduksellinen sairaus.\nVirtsan analyysin yleisimpiä muutoksia ovat leukosyyttien, epiteelisolujen määrän kasvu, proteiinin määrän lievä kasvu, bakteriuria, näytteen sameus ja sen alkalisointi.\nalempien sarjojen infektio liittyy kipua, teräviä kipuja virtsaputken virtsaaminen, ulkonäkö eritteiden, tihentynyt matkoja WC, harvinainen - nostamalla lämpötila 37-37.5◦ S. Kun tappion yläosat (munuaisaltaan), potilaalle kipu, lisääntynyt virtsaneritys, kuume, pahoinvointi, oksentelu, vilunväristykset, yleinen heikkous.\nKiven siirtäminen virtsaputken, virtsarakon ja virtsaputken lumeniin liittyy niiden sisävuorauksen vaurioituminen, siirtymän ja litteän epiteelin solujen lisääntynyt eristäminen. Usein urolitiasairaus on yhdistetty krooniseen kystiitti- ja pyelonefriittiin. Suolojen, bakteerien, sylintereiden, virtsan kiteiden yleisessä määrityksessä voidaan myös määrittää suuri määrä leukosyyttejä ja erytrosyyttejä.\nTauti on oireeton, kunnes komplikaatioita: infektio liite (kuume, lisääntynyt diureesi), munuaiskoliikki hyökkäykset (lukkiutuvat kivi johtaa vakavaan puuskittaista kipua alaselässä, joka voidaan antaa aikana virtsajohdin). Kulkua kivien kautta virtsaputken mukana leikkaamalla kipuja, joka voi kestää jonkin aikaa.\nVirtsanäytteen kontaminaatio materiaalin keräyksen aikana.\nUseimmiten näytteen kontaminaatiota havaitaan naisilla, kun emätinpurkautuminen tulee astiaan. Tällöin potilasta ei häiritse mihinkään virtsajärjestelmään kohdistuneita valituksia, ja poikkeavuudet havaitaan vahingossa rutiinitutkimuksen aikana.\nSaastumisen välttämiseksi otetaan toinen analyysi sukupuolielinten vastaavan WC: n jälkeen.\nTrauma voi ilmetä sukupuolen, masturbaation aikana, kun otetaan vartalo, injektoidaan vieraita elimiä (myös virtsarakon katetroinnin ja pistelyn jälkeen). Analyysin tuloksissa epiteelisolujen lisäksi havaitaan leukosyyttien määrän vähäistä nousua. Tällaisen potilaan pääasialliset valitukset ovat kipu ja polttava tunne virtsatessa.\nVatsan kudoksen menettäminen.\nMunuaisen epiteelin lisäksi virtsassa määritetään korkeat leukosyyttien, erytrosyyttien, proteiinien ja sylintereiden määrä.\nProsessi voi olla akuutti tai krooninen luonne, vakavuus kliinisten oireiden vaihtelee vähän vaikea (munuaisten vajaatoiminta), kun potilas tarvitsee korvaushoidon (hemodialyysi, peritoneaalidialyysi).\nEpiteelin siirtymä virtsassa\nTasainen epiteeli - virtsaputken vuoraus - niiden määrä kasvaa virtsaputken (virtsaputken) tulehduksen myötä. Siirtymäepiteeli - kattaa pääasiassa virtsarakon seinät sekä uretaanit, eturauhasen kanavat ja munuaisjalan. Aivan kuten litteän epiteelin solut, tämäntyyppiset muotoillut elementit löytyvät virtsan määrityksestä yhdessä määrässä. Tämäntyyppisen epiteelin voimakas lisääntyminen puhuu kystiitti-, pyelonefriitti-, eturauhastulehdus-, urolitiasiakasta. Tautien lisäksi monet muut tekijät voivat vaikuttaa näiden solujen lukumäärään virtsassa. Munuaisen epiteeliä - munuaisten tubulusten päällystämistä - terveellisen henkilön virtsassa ei pidä ollenkaan havaita. Esitetyn tyypin epiteelisolujen läsnäolo lapsille, joiden pituus on enintään 1 kuukausi 1: stä 10: een, on sallittu. Munasolujen havaitseminen ihmisen virtsaan osoittaa munuaisen parenkymaan vaurioitumista.).\nlapsilla 0-1 / negatiivinen; miehillä ja naisilla 0-1-2-3 näkyvissä.\nSiirrä säiliö virtsaan laboratorioon 1-2 tunnin kuluessa virtsaamisen jälkeen. Kun kuukautiset on parempi pidättäytymään analyysin toimittamisesta. Virtsan kerääminen suoritetaan vain puhtaassa (mieluiten steriloidussa) säiliössä, riittävä määrä virtsaa - 100 ml.\nLääkevalmisteen nefropatia. Rakenteelliset ja toiminnalliset muutokset munuaisissa, jotka kehittyvät farmakologisen hoidon taustalla. Nefropatia (munuaisten sairaus, jossa niiden toiminta häiriintyy) on dismetabolinen. Tauti, joka liittyy munuaisten rakenteellisiin ja toiminnallisiin häiriöihin, kehittyy aineenvaihduntahäiriöiden taustalla ja kiteytyy. Sikiö on virtsa-infektion aiheuttama virtsarakon tulehdus. Eri etiologioiden uretriitti, esim. Eturauhastulehdus (miehillä).\nVirtsaan voi ymmärtää paljon potilaan terveydestä. Jos se muuttaa väriä, on epäselvä sedimentti tai epämiellyttävä tuoksu, on läpäistävä tutkimus ja suoritettava laboratoriotestejä.\nVirtsa voi näyttää erilaisia aineita ja kemialliset yhdisteet, kuten proteiinien ja kreatiniini, bilirubiini ja punasolujen, valkosolujen tai suoloja, bakteereista tai sienistä ja niin edelleen. Se voi tulla ilmeisiksi laboratoriotestien ja läsnäolo epiteelin. Yleensä se on sitä löytyy määrässä enintään kymmenen yksikköä, ja vain tiettyjen lajien, kuten epiteelin siirtymistä tai litteä. Tällaisten parametrien lisääntyessä voidaan puhua virtsarakon tai munuaisten toimintahäiriöistä.\nEpiteelikerros, joka peittää virtsan-sukuelinten, ruoansulatuskanavan ja hengityselinten limakalvon. Näistä soluista koostuu rauhasten rakenteet. Siksi tällaiset pienet määrät solut ovat aina läsnä urinary sedimentissä, erityisesti naisilla, mikä johtuu anatomisista piirteistä.\nEpiteelikerros muodostaa proteesikourut ja munuaisen lantion, ureters ja virtsaputken, virtsarakenteet\nJos pieni määrä epiteelisolurakenteita löydettiin virtsasta, he eivät tarvitse hoitoa. Yleensä tämä voi tapahtua, jos biomateriaalin näytteenottosääntöjä rikotaan. Siksi lääkärit varoittavat, että ennen virtsan keräämistä sinun on pestä itseäsi ja kerätä virtsan aamu-annos säiliöön vain puhtaassa ja kuivassa säiliössä.\nOn olemassa useita tyypillisiä epiteelityyppejä, joita voi esiintyä virtsassa:\nTasainen. Yleisin muoto, solut ovat suuria, litteitä, pyöreitä, ilmeisen värittömiä. Virtsassa voi esiintyä kerroksina tai yksittäisinä rakenteina. Tällaiset solut ovat aina naispuolisessa virtsassa, jossa ne tulevat virtsaputkesta tai emättimestä. Miehissä tämä epiteeli tunkeutuu virtsaan virtsaputken alaosista. Jos virtsaan litteän epiteelin sisältö ylittyy, tämä viittaa usein virtsarakenteiden tarttuvien vaurioiden kehittymiseen. Tasainen epiteeli virtsassa\nSiirtymäepiteeli. Sen solukkorakenteet tulevat eri muotoihin ja parametreihin, eroavat kellertävillä väreillä. Samankaltainen epiteeli kattaa munuaisen lantion ja ureterin pinnan, virtsaputken yläosat. Tällaisten epiteelisolujen kasvaessa puhutaan pyelonefriitin tai kystiitin kehityksestä sekä virtsaputkesta. Myös virtsan siirtymäepiteeli voi ilmaista polyyppien, hepatiitin tai kiven muodostumisen.\nKun virtsan esiintyy potilailla, munuaisten epiteelisoluja diagnosoidaan yleensä parenkymaalisilla munuaispotoksilla. Lisäksi munuaisten epiteelin tyyppi kuvaa infektioprosesseja munuaisissa ja urogenitaalisessa järjestelmässä, glomerulonefriitissa tai pyelonefriitissa ja muissa sairauksissa. Yleensä sellainen epiteeli virtsaan liittyy hypertermisiin oireisiin.\nRiippuen löydettyjen epiteelisolurakenteiden tyypistä diagnosoidaan orientaatio.\nYleensä tasainen epiteeli virtsassa naisilla pidetään normaalina, mutta raskaana oleville naisille tämä luku laskee noin 5 yksikköön. Miehillä samanlainen löydös virtsassa usein osoittaa patologian. Myös virtsaan on löydettävissä litteä epiteeli miehillä, joilla on lääkitys, jolle on ominaista huono sulavuus tai leikkauksen jälkeen. Lapsilla epiteelin läsnäolon turvallinen ilmaantuminen katsotaan vain vastasyntyneen ajan. Elämän ensimmäisinä viikkoina tapahtuu virtsajärjestelmän mukauttaminen ja uudelleenorganisointi. Vanhemmassa iässä on syytä epäillä patologian.\nVirtsan epiteelisolujen koostumuksen havaitsemiseksi riittää virtsan analysointi. Kerää se steriiliin astiaan, jotta testitulokset eivät vääristy. Alustava tarve pestä sukuelimet, sitten jonkin verran aamuosuus tyhjentää vessaan, keskimmäinen osa kerätä astiaan ja viimeinen osa uudelleen WC: ssä. Se on ensimmäisen aamuurenon keskiosa, jota pidetään kaikkein informatiivisimpana.\nYleensä epiteelin havaitsemisen jälkeen suurina määrinä virtsan laboratoriokokeiden lisäksi potilaille annetaan munuaisten ja verisuoniston, veren biokemian ja yleisen tutkimuksen ultrasuuntainen diagnoosi.\nYleensä virtsan epiteelikomponentin ylimäärää seuraa epämiellyttävien oireiden, kuten epämiellyttävä virtsaaminen, kipu, vesicular-patologiat tai eturauhasen tulehdus.\nEpiteelin indikaattoriin erikoistuneet asiantuntijat ovat määrittäneet normin muunnelmat ja näiden indeksien ylittäminen osoittaa patologian kehittymistä, useammin uretriitistä:\nNaisille virtsan sisältö on tavallista 10 yksikköä epiteelissä ja raskaana oleville naisille, jopa vähemmän - noin viisi. Mitä tulee voimakkaampaan sukupuoleen, heille virtsan epiteelin normin katsotaan olevan enintään kolme yksikköä. Normaali vastasyntyneelle lapselle on noin kymmenkunta epiteelisolua, mutta toisen kuun aikana ne alkavat pienentyä ja muodostavat normaalisti 0-3 yksikköä.\nKuten näette, jokaiselle potilasryhmälle määritetään niiden standardinormit, mikä on erittäin tärkeä diagnoosin kannalta.