Yleinen | Ilmasto psykologian perspektiivistä\nIlmasto psykologian perspektiivistä\nKokeilemalla rohkeaksi ilmastotoimia puolustavaksi aikuiseksi\nPosted on 7.2.2021 by Sanna Hyyhö\nVuosi sitten reilu 500 lääkäriä ja psykologia allekirjoittivat vetoomuksen aikuisten ilmastotyöosallisuuden puolesta ( https://www.iltalehti.fi/kotimaa/a/9a6d6406-7bf9-49d3-9d01-0180ee9f8a42 ).\nVetoomus on edelleen ajankohtainen, sillä kovin on vielä takkuista aikuisten ilmasto-osallisuus. Parhaillaan kerätään nimiä kansalaisaloitteeseen turpeen energiakäytön lopettamiseksi. Alkujaan kohtalaisen pieni joukko aktiivisia kansalaisia teki valtavasti sometyötä, jotta valtavirta saataisi syttymään aloitteen taakse. Aloite on hyvää vauhtia keräämässä eduskuntakäsittelyyn vaaditut 50 000 ääntä kertoen tahtotilan löytymisestä. Mutkattomamminkin voisi olla: irtiturpeesta kaltaiset ilmastotoimialoitteet täyttyisivät muutamissa päivissä tai tunneissa. Hitautta selittää mm. se, että monen on vaikea nähdä itseään äänestämisen lisäksi muilla keinoilla edistämässä poliittisen tason toimien toteutumista.\nIrti turpeesta aloitteessa näyttämöllistyy kompleksinen paradoksi: Valtaosa kokee vähintään jonkin asteista huolta ilmastokriisistä ja on myötämielinen ajatukselle, että poliitikot lähtevät toteuttamaan tarvittavia päästövähennystoimia, mutta silti suuri osa on hiljaisia sivustakatsojia tarpeellisten toimien toteutumattomuuden äärellä. Poliitikot empivät mm. voimakkaita vastareaktioita peläten ja lobbauskoneistoa kuunnellen. Mitään irtiturpeesta aloitteita ei tarvittaisi, jos poliitikot tekisivät sen, mitä suuri osa kansalaisista heiltä odottaa. Niin kauan, kun poliitikot empivät tarvitaan rohkeutta tavallisilta kansalaisilta.\nOdotan aikaa, kun lehdistö ja muu media alkaa täyttymään erilaisista ”näin rohkaistuin ilmastotoimia aktiivisesti vaativaksi aikuiseksi” -jutuista.\nNiitä odotellessa heitän tähän oman pikaisesti muotoillun ja ammatillisesta näkökulmasta letkeällä mielellä otsikoidun altistusohjelman:\nNäin voitat sisäiset estosi ja ryhdyt aktiiviseksi lastesi/läheistesi lasten tulevaisuutta puolustavaksi aikuiseksi:\nKuuden kohdan ohjelma\nListaa kaikki syyt, miksi et ehdi/jaksa/kehtaa/halua/uskalla/voi osallistua nykyistä enempää ilmastotoimien edistämistyöhön.\nPyri kohtaamaan itsesi ja sinua jarruttavat syyt empaattisessa ja ymmärtävässä valossa. Voit halutessasi myös keskustella aiheesta jonkun turvallisen läheisen kanssa\nMieti, mikä on pahinta mitä voisi tapahtua, jos teet pienen omia rajojasi rikkovan teon kohti aktiivisempaa ilmasto-osallisuutta.\nTee kokeiluksi yksi pieni ilmastoteko, jonka pyrkimys on edistää poliittisen tason ilmastotoimien toteutumista hyväksyen, ettei ko. teon tekeminen ole välttämättä sinulle helppoa.\nTunnustele avoimesti, mitä tunteita sinulla herää, kun teet kohdan 4 kokeilun.\nPistä merkille, mitä seurauksia teollasi oli. Toteutuivatko pelkosi? Oliko teollasi jotain myönteisiä seurauksia?\nIrti turpeesta aloitteen allekirjoittaminen ja aloitteen jakaminen somealustoilla voi hyvin olla kohdan 4. teko, jos et aiemmin ole jakanut ilmastoaiheisia aloitteita somessa. Aloite löytyy osoitteesta: https://www.kansalaisaloite.fi/fi/aloite/7020.\nHyvää ja rohkeaa ilmastotoimien puolustajaksi ryhtymisen polkua kaikille!\nMitä tuomitsemme, jos tuomitsemme Elokapinan väkivallattoman kansalaistottelemattomuuden?\nPosted on 8.10.2020 by Sanna Hyyhö\nPaljon on lähipäivänä ollut keskustelua viikonlopun Elokapinan mielenilmauksesta ja kummastusta siitä, mitä koitetaan saavuttaa liikenteen seisauttamisella tai poliisia provosoimalla.\nKansalaistottelemattomuuden historiasta, tavoitteista ja moraalisista näkökulmista on kirjoitettu jo monessa kohdin, en puutu nyt tässä kirjoituksessa siihen laajemmin vaan haluaisin nostaa tarkasteluun meidän tapaamme tehdä huomioita jostain mitä emme tunne.\nJoku on huomannut lauantain tapahtumia koskevaa videomateriaalia katsoessaan, että mielenosoittajista jotkut huutelevat poliisille. Joku on pistänyt merkille, että haastateltaessa elokapinalaisia, joku elokapinalainen on tuonut esille mediahuomion roolin tilanteessa. On tehty tulkintaa, että koko liikkeen tarkoitus on provosoida poliisia tai saada aikaan kaaosta tai vastustaa poliisia tai syyllistää poliisia tai mitä nyt kukakin tulkitsee. En ole syvällisesti kaikkeen mediamateriaaliin tapahtumista perehtynyt, joten en lähde väittämään, mitä tarkalleen kukin Elokapinan mielenilmaukseen osallistunut on tehnyt, enkä lähde tietämään, mikä on kenenkin toimijan sisällä kannettu syvin motivaation lähde. Tarkastelen nyt tilannetta siltä kantilta, että minkälaisesta tietomäärästä käsin me ihmiset saatammekaan tehdä tulkintoja.\nEnsinnäkin olemme paljon myötämielisempiä asioille, jotka ovat meille tuttuja kuin tuntemattomia. Käytämme myös hyvin erilaista tapaa mittasuhteistaa asioita riippuen siitä, onko tarkasteltu asia meille entuudestaan tuttu vai tuntematon.\nTarkastellaan alkuun poliisia instituutiona tai poliiseja yksilöinä. Arkikokemukseemme valtaosalla kuuluu havaintoja Suomen poliisista. Suomalainen poliisi on rauhallinen, oikeudenmukainen ja taitava hoitamaan vaikeita tilanteita ammatillisesti. Näimme lauantaina, kun poliisi sumutti kaasulla kadulla rauhallisesti istuvia ihmisiä. En jaksa uskoa, että suomalaisista kovinkaan moni tämän jälkeen ajatteli, että kappas poliisi on instituutiona läpimätä ja kaikki poliisit ovat väkivaltaisia ja pahantahtoisia. Meillä on aineistoa mielessämme ja osaamme laittaa lauantain tapahtumia poliisin toiminnan osalta mittakaavaan. Joku koki, että poliisi tässä kohtaa ylireagoi ja tilanteessa käytettiin valtaa väärin, mutta se ei tarkoita, että poliisit laajemmin eivät osaisi työtään tai että poliisilaitos olisi esim. turha tms. Osa taas koki poliisin toimivan oikein kertoen myös siitä, että tulkintamme samasta tilanteesta voi olla hyvin erilainen riippuen mm. arvomaailmastamme ja siitä, mitä kokemuksia olemme kerryttäneet maailmasta.\nTarkastellaan sitten Elokapinaa, jonka toiminta on monelle tuntematonta. Kun kohtaamme tuntematonta, luokittelukoneistomme virittyy ja koitamme tiedostamattamme tehdä määrittelyä siitä, mitä kohtaamme ja onko kohtaamme asia turvallinen vai vaarallinen, harmillinen, hyödyllinen tai neutraali jne. Pienistä vihjeistä rakennamme mielikuvaa, mitä olemme kohtaamassa. Emme voi täyttää tuota mielikuvaa niillä asioilla, jotka jäävät meidän havaintokentässämme piiloon. Teemme yleistyksiä oman aiemman tulkintakehikkomme ohjaamana, osa tietoisempina siitä, ettemme välttämättä osaa tulkita tilannetta oikein, osa vähemmän tietoisina. Käytämme myös aivan erilaista arvotus- ja mittasuhteistusasteikkoa suhteessa tuttuun ja tuntemattomaan. Tuntemattoman tekemä virhe näyttäytyy usein vähemmän ymmärrettävälle kuin tutun tekemä virhe tai oma virheemme. Jos elokapinalainen huutaa ja kiroilee kadulla, on se helposti miellettävissä koko liikettä leimaavaksi toimintamalliksi ja kuin jos yksittäinen poliisi olisi tilanteessa kiroillut. Jos yksittäinen poliisi sanoisi, että on siitäpä saatte kaasua naamaanne, ei se leimaisi koko poliisikuntaa pahantahtoiseksi. Mutta jos yksittäinen aktivisti huutaisi, että tulkaa tänne kaasuttamaan, se olisi helposti tulkittavissa merkiksi, koko liikkeen pyrkimyksestä lietsoa poliisin aggressiota.\nNo, mitä Elokapina sitten tavoittelee ja miksi? Laitan tähän vaikutelmia, joita minulle on syntynyt, kun olen lähiaikoina pyrkinyt tutustumaan Elokapinan toimintaan.\nTämä välikappale kosketta omaa motivaatiotani, miksi itse kiinnostui Elokapinan toiminnasta. (Tämän voi skipata ja siirtyä seuraavaan kappaleeseen Elokapinaa koskeviin huomioihin.) Olen aiemmin tehnyt runsaasti kirjoittamiseen pohjaavaa vaikuttamistyötä, erilaisia some- ja lehti- ja blogitekstejä, ehdotuksia medialle, apurahahakemuksia kirjaprojektiin, viestejä poliitikoille jne. Ja olen nähnyt paljon ilmastotyötä tekeviä, jotka uupumukseen asti yrittävät kaikenlaista hyvin sivistynyttä, mutta samalla huomaten, miten hitaasti maailma liikkuu, vaikka meillä on tavattoman kiire. Viestintä on tässä ilmastokysymyksessä äärimmäisen hankala laji. Jonkin asteinen tieto ilmastokriisistä on jo valtaväestön tietoa, silti suuri osa jättäytyy systeemitason vaikuttamispyrkimysten ulkopuolelle. Ymmärrettävistä syistä kylläkin, haaste on valtava, yksilön vaikuttamismahdollisuudet hyvin rajalliset. Pystyvyyden tunne siihen, että onnistumme on pieni ja se ei kutsu satsaamaan omia resursseja tähän. Osa suojautuu kyynisyydellä: ”en voi tähän vaikuttaa, hyväksyn tulevan kriisin, yritän elää nyt hyvää elämää ja pyrin olemaan aihetta suuremmin ajattelematta”. On kuitenkin ihmisiä, jotka kokevat moraalisena velvoitteenaan yrittää tehdä osansa, ehkä riippumatta siitä onnistummeko vai emmekö, mutta ollakseen omille arvoilleen uskollisia. Voidakseen vuosien päästä todeta itselleen, lapsilleen tai muille läheisilleen ainakin yrittäneensä kaikkensa. Toki myös on paljonkin meitä, jotka näemme myös toiveikkuuden siinä, että jossain kohtaa keskimassan ymmärrys kääntyy niin suureksi, että muutospaine mahdollistaa tarvittavat muutokset. Kyse on vain siitä, että miten nopeasti ymmärrys tapahtuu. Itse koitan löytää sellaista vaikuttamisen tapaa, joka olisi palkitsevaa, arvojeni mukaista ja jota tehdessä voisin yhdistää arjen velvoitteet ja inhimillisen ajankäytön ja jaksamisen rajallisuuden ja jonka näen mahdollisena muutosta avittavana keinona. Elokapinan toiminta, erilaiset katuperformanssit, puheet ja yhteisölliset tapahtumat, mutta myös väkivallaton kansalaistottelemattomuus on herättänyt minussa ajatuksen, että haluan tutustua liikkeen toimintaan paremmin.\nOlen osallistunut muutamiin Elokapinan tilaisuuksiin ja kerron nyt havaintojani siinä ajatuksessa, että halukkaille tulee mahdollisuus tarkastella minkälaisia pyrkimyksiä ja toimintatapoja Elokapinan toiminnassa opastetaan uusille tulijoille ja minkälaista toimintakulttuuria järjestössä on. Onko kyse poliisin provosointiin pyrkivästä häirikköliikkeestä vai mistä?\nOlen ollut kolmessa Elokapinan tapahtumassa. Kaikissa tapahtumissa on käynyt ensinnäkin esille, että Elokapinan toiminnassa on hienoja keskustelukulttuurin turvaamisen periaatteita. Avoimen ja toisia kunnioittavan dialogin periaatteita käytetään tapahtumissa hienosti ja ihmisten keskinäinen viestintä on lämminsävyistä ja kriittisille näkökulmille avointa. Toimintamahdollisuuksia auki puhuttaessa korostetaan jokaisen omaa harkintaa siinä, mihin kukin kokee sopivana ja turvallisena osallistua ja samalla korostaen vastuullisuuden merkitystä. Samoin korostetaan psyykkisen jaksamisen tärkeyttä. Vastuurooleja kierrätetään ja toinen toisia tuetaan ja autetaan hyvin solidaarisesti.\nKävin Elokapinan järjestämässä väkivallattoman suoran toiminnan koulutuksessa, josta minulle päällimmäisinä sisältöinä jäivät mieleen:\nVäkivallaton suora toiminta voi olla myös täysin laillista toimintaa, mutta yhteiskunnan rakenteiden ulkopuolista suoraa toimintaa havaittujen epäkohtien korjaamiseksi, esim. ruoka-apu tarvitseville\nVäkivallaton kansalaistottelemattomuus taas toimintaa, jossa rikotaan vallitsevia lakeja, jonkin pyrkimyksen puolesta, mutta väkivallattomasti. Elokapinan toiminnassa lainrikkominen tarkoittaa sitä, että osa toimijoista on valmiita jäämään mielenosoituspaikkaan, vaikka poliisi antaa poistumiskäskyn, ei muuta lainrikkomista.\nElokapinassa tavoite on vaatia poliittisilta toimijoilta kattavia ilmastotoimia (Elokapinan sivuilta löytyy tarkemmat muotoilut). Heti, kun tavoite kattavista ja sosiaalisesti oikeudenmukaisista ilmastotoiminta on toteutettu, ei järjestön mukaan ole syytä kansalaistottelemattomuuteen. Eli siis lain kunnioittaminen nähdään tärkeänä, mutta tässä tilanteessa luonnon ja sivilisaation romahtaminen on niin suuri uhka, että koetaan moraalittomana, ettei nykyinen lainsäädäntö suojaa meitä tältä uhalta.\nElokapina on horisontaalinen organisaatio, sillä ei ole johtajia tai päätäntähierarkiaa, vaan itsenäisesti toimivia Elokapinan arvoihin sitoutuneita ihmisiä, jotka voivat itsenäisesti omissa pienryhmissä suunnitella toimintaa. Mielenilmauksiin osallistutaan omilla nimillä ja henkilötodistuksilla ja kukin kantaa vastuun lainmukaisista seuraamuksista suhteessa omiin toimiin.\nElokapinan toimintaa ohjaavana keskeisenä periaatteena on, että tiedostetaan ihmisten epätäydellisyys. Pyrkimyksenä on jatkuvasti oppia ja kehittää toimintaa ja arvoihin kuuluu pyrkimys itsereflektioon ja oman toiminnan kriittiseen tarkasteluun. Eli siis ei oleteta, että nykyinen toimintamuoto olisi täydellistä ja tiedostetaan ihmisten, tässä kohtaa elokapinaan kuuluvien tekevän myös virheitä. Kannustetaan jatkuvaan dialogiin ja tuodaan esille kriittisen tarkastelun tarve.\nIhmisarvon kunnioitus ja sosiaalinen oikeudenmukaisuus on keskeisiä toimintaa ohjaavia arvoja\nKun koulutuksessa puhuttiin väkivallattomista kansalaistottelemattomuusaktioista, korostui väkivallattomuus ja pyrkimys välttää minkäänlaista väkivaltaan provosoimista. Tuotiin esille, että sen lisäksi, että väkivallattomuus on keskeinen eettinen arvo, niin se on myös suojakeino turvaamaan mielenilmaukseen osallistujia. Mielenilmauksen aikaisesta toiminnasta puhuttaessa korostettiin sitä, että vaikka voi olla tilanteita, joissa esim. kivun tai mun ulkoisen tekijän vuoksi tunteet kuumenisivat, niin on tärkeä olla provosoitumatta ja provosoimatta, jotta suojataan kaikkia mukana olijoita (mm. ettei oma provokaatio lisää riskiä, että poliisi tai muu toimija kohdistaisi muihin kanssa ihmisiin väkivaltaa.)\nItseä korjaavan periaatteen ja toisia tukevan periaatteen mukaan toiminnassa myös pyritään tukemaan toisia osallistujia rauhoittumaan, jos huomaa, jollain toiminnassa ylilyöntejä. On siis suositus kehoittaa muita rauhoittumaan tai tukemaan muutoin toinen toisen rauhoittumista, jos tunteet lyövät yli\nMikään ei viitannut siihen, että toimintaperiaatteena olisi pyrkiä provosoimaan muissa väkivaltaa, päinvastoin.\nTämä koonti on minun omani, saatoin käyttää tekstissä epätarkkoja ilmauksia, enkä ollut kattava. Kysyin luvan saako koulutuksessa puhuttuja asioita tuoda julkiseen keskusteluun ja vastaus oli, että kaiken saa avoimesti kertoa.\nOlen käsittänyt, että lauantain videoinnissa käy ilmi, että jotkut mielenosoitukseen osallistujat suusanallisesti komentoivat poliisille tavalla, joka voidaan tulkita provokaatioksi. En ole valitettavasti kerennyt katsomaan tuota videota. Uskon, että tilanne on mielenilmauksessa mukana olijoille latautunut ja varmasti on mahdollista, että joillain osallistujilla tunteet ovat voineet lähteä laukalle ja toiminnassa on ollut epätäydellisyyksiä. Elokapina ei ole keskusjohtoinen, joten sillä ei ole mekanismia, jolla se kontrolloisi kunkin osallistujan kontribuutiota. Kuitenkin kaikki mitä olen itse toistaiseksi havainnut viittaa hyvin vahvaan pyrkimykseen toimia aidosti väkivallattomasti ja välttämään provosoimasta toisia väkivaltaan. Havaintojeni pohjalta näyttää siltä, että pyritään käyttämään paljon vaivaa ja keskinäisen tuen keinoja, ettei kellään osallisella tunteet kuumenisi siten, että päädytään provokaatioon.\nVäkivallattoman kansalaistottelemattomuuden arvoa ei tule tarkastella sen pohjalta, kykenevätkö ihmiset toteuttamaan sitä täydellisesti. Emme kykene tekemään mitään asiaa täydellisesti. Näemme mm. työelämässä kaikenlaisia puutteita ja mm. epäasiallista käytöstä ja ikävä kyllä myös kiusaamista, emme ole silti toteamassa, että työelämä ei ole meille hyödyksi. En näe psykologisesti mahdollisena, että katto-organisaatio voisi antaa sellaiset psyykkiset työkalut jäsenilleen käyttöönsä, että he ko. työkalujen avulla voisivat hallita käytöstään niin kattavasti, etteikö inhimillisiä lapsuksia sattuisi.\nKeskeistä on, että pyritäänkö toimintaa korjaamaan ja toteuttamaan mahdollisimman hyvin ja huolehtien väkivallattomuuden toteutumisesta. Ja vielä tietysti yhtä keskeinen kysymys on, että minkälaisesta tarpeesta ja tavoitteesta väkivallaton kansalaistottelemattomuus kumpuaa?\nVäkivallaton kansalaistottelemattomuus ei ole itse tarkoitus, mutta toivottavasti ihmiselämän inhimillisen laadun säilyttäminen lapsillemme on. Historiassamme lukuisten vaikeiden moraalisten epäkohtien korjaaminen tai siedettävälle tolalle saattaminen on onnistunut vasta väkivallattoman kansalaistottelemattomuuden avulla. Näemmekö, että tilanne, jossa uhkana on sääjärjestelmien epävakautuminen ja koko sivilisaatiomme vaikea-asteinen turvattomuus, ei olisi suojelemisen arvoinen?\nMitkään nykyiset keinot, eivät ole johtaneet riittävän kattaviin poliittisiin toimiin ilmastokriisin torjumiseksi. Jos on parempia keinoja poliittisen muutoksen toteuttamiselle esittää kuin väkivallaton kansalaistottelemattomuus, ne on syytä tuoda nopeasti julki, sillä meillä ei ole aikaa odottaa.\nOletko valmis vaatimaan hyvää maailmalle, vaikka se tarkoittaisi muutoksia elämääsi?\nPosted on 18.8.2020 by Sanna Hyyhö\nPsykologin eräänlaisessa uhkakuvamaailmassa ei olisi lainkaan kärsiviä ihmisiä. Elämä olisi oikeudenmukaista, jokainen tulisi psyykkisten ja fyysisten tarpeidensa kanssa kohdatuiksi. Ihmismieli saisi olosuhteet, joissa se voisi niin hyvin, ettei sellaista ammattikuntaa kuin psykologit tarvittaisi. Jos tämän maailman saavuttaminen olisi mahdollista ja jos psykologeilla olisi kriittinen valta käytössään, antaisivatko he ja muut psyykepuolen ammattilaiset tämän muutoksen tapahtua? Jos aiheesta voisi pitää huutoäänestyksen ja volyymitaso mittaisi, mihin suuntaan maailma keikahtaa, olisivatko psykologit huutokuorossa äänessä vai varmuuden vuoksi hiljaa, ettei vain oma ammatti menisi alta?\nMikä on oman elämäntavan tai ammatin säilyttämisen arvo? Mitä olemme valmiita itsellemme suojelemaan, jos vaakakupissa on toisella puolella yhteinen hyvä?\nJos ilmastotoimet todella saadaan tarvittavalla tasolla käytäntöön, niin moni joutuu muuttamaan joko kokonaan ammattiaan tai ainakin ammatinharjoittamisen tapaa. Miten uskaltaa edistää muutosta, joka voi tarkoittaa suurtakin mullistusta, mahdollisesti perusturvallisena koettuun, nykyarkeen.\nJos maailmasta kummallisesti poistuisi kaikki psyykkinen pahoinvointi, ei se olisi psykologeille maailman loppu. Paatuneinkin mielenterveystyöläinen varmasti voisi löytää muutakin mielekästä työtä, kunhan saisi tarvittavan koulutuksen ja oman yhteisönsä tuen muutoshaasteiden alla. Samoin maailmassa, joka ottaisi ilmastokriisin tosissaan, tulee olemaan paljon työtä tehtävänä. Solidaarisuus on vahvasti ilmastoliikkeen arvopohjaa. On kaikkien etu, että päästövähennyksiä toteutettaessa huolehditaan urapolkuvaihdoksiin tarvittavat tukirakenteet. Maailmassa, joka rakennetaan solidaarisuuden voimalla kestävämmäksi ja elinkelpoisemmaksi, riittää varmasti enemmän voimavaroja kuulla toinen toisemme tarpeita kuin maailmassa, joka natisee oman edun maksimoinnin seurauksena.\nToistaiseksi olemme kiinni vanhassa, varmistelemassa ettei vain itselle jää vähemmän käteen kuin naapurille. Päättäjät ovat tässä oman edun varmitelun oravanpyörässä kiinni kaikkein tiukimmin. Lobbarit ja etujärjestöt levittävät kertatoisensa jälkeen tahmaista siirappiaan päättäjien kengänpohjiin, eivätkä he saa otettua jalkojaan pyörästä irti. Tarvitaan vireä ja äänekäs kansalaisliike poliitikkojen tueksi, jotta he onnistuvat kiskomaan itsensä oravanpyörästään ja siirtymään sanoista tekoihin.\nKeskeiseen rooliin tulemme me kansalaiset, jotka olemme kiinni omissa arkisissa velvoitteissamme ja virkistyksissämme. Voimme koittaa turvata omaa elämäämme lähivuosille ja sulkea silmämme siltä, mille tulevaisuus lapsillemme näyttää. Mutta estääkö mikään meitä kysymästä itseltämme:\nKumpi haluaisit olla: varmuuden vuoksi hiljaa vierestä seisoja, joka salaa toivoo, ettei ainakaan itse joutuisi kokemaan muutoksen seurauksia elämässään vai maailmanparannusäänestyksessä kovaan ääneen muutosta kailottava tyyppi, joka samalla asettaa oman nykytilanteensa muutospaineen alle ja uskaltaa luottaa siihen, että solidaarisuuden arvoilla rakennettu maailma osaa olla myös minua kohtaan solidaarinen?\nKategoriat: Yleinen\t| Avainsanat: ilmastokriisi, ilmastonmuutos, psykologia, solidaarisuus, työelämä.\t| Leave a reply\nMitä ajatella ilmastonälkälakosta?\nPosted on 8.8.2020 by Sanna Hyyhö\nAinakin kolme ympäristöjärjestö Elokapinaan kuuluvaa aikuista on ryhtymässä nälkälakkoon ilmaistakseen vaatimuksensa, että hallituksen on siirryttävä sanoista tekoihin ja toimeenpantava aidosti ilmastopäästöjä laskevaa politiikkaa. Mitä nälkälakolla protestoinnista voi ajatella?\nTein aikanani gradua traumakokemusten ja mielenterveysoireiden välisestä yhteydestä. Selatessani nuorena psykologian opiskelijana tutkimuskirjallisuutta yksi vahvimmin mieleeni jäänyt asia oli, että ihmisten toisilleen tekemä paha vaurioitti ihmismieltä paljon syvemmin ja vaikeammin kuin äärimmäisiin olosuhteisiin joutuminen luonnonkatastrofien seurauksena. Tämä ei tietenkään tarkoita, ettäkö luonnonkatastrofin keskellä olemisesta ja läheisten menetyksistä toipuminen olisi helppoa. Jokainen inhimillinen ihminen voi tämän ymmärtää. Mutta tutkimuskirjallisuus osoittaa, että ihmispsyyke kykenee vähitellen toipumaan hyvin vaikeistakin olosuhteista, jos ihmiskuvamme ja luottamus toisiin ihmisiin ei ole pahasti matkan varrella vaurioitunut. Mitä vaikea-asteisemmin joudumme kohtaamaan toisten ihmisten tekemää pahaa tai välinpitämättömyyttä, sen vaikeampi mielen on rakentaa ehyttä maailmankuvaa ja löytää sisäistä psyykkistä tasapainoa.\nMiksi aloitan edellä mainitulla? Ilmastokatastrofiin kytkeytyy ilmiöitä, joita arjessa tiivisti kiinni olevan kiireisen aikuisen voi olla vaikea nykyhetkessä hahmottaa.\nSaattaa tuntua syvälle liioittelulle, että joku ryhtyy nälkälakkoon etäisesti tulevaisuuteen piirtyvän ilmastokriisin vuoksi. Tässä hetkessä arkihan näyttää koronatoimia lukuun ottamatta varsin normaalille. Uutisissa ja poliitikkojen juhlapuheissa ilmastokriisi vilahtelee, mutta kaupat pullistelevat tavaraa ja ruokaa kuten ennenkin, vettä voi käyttää huoletta, koti lämpenee juuri niin lämpimäksi kuin patterit säätää ja vaatekaappi pullottaa entiseen malliin ja ostoskeskuksissa vaatekauppoja löytyy niin paljon, että luulisi puolen kansakuntaa olevan vaatteita vailla. Mikä ikinä onkaan suuren aikuisjoukon huolenaste nurkan takana odottavasta ilmastokriisistä, niin tuo huoli ei näy kahvipöydissä, ei laaja-alaisesti somessa, eikä mielenilmauksissa.\nIlmastohiljaisuudessa piilee vaara, jota emme ehkä hoksaa ja tuskin myöskään haluamme kohdata.\nMoni ilmastotoimia vaativa kertoo siitä, kuinka tässä ajanhetkessä jopa suurempaa ahdistusta herättää aikuisten inaktiivisuus kuin ajatus siitä, että luonnonkatastrofit tulevaisuudessa kiihtyvät. Tämä seuraava on oma ajatukseni, eikä pohjaa mihinkään tutkimustietoon. Epäilen, että mikäli elämäämme uhkaisi jatkossa kiihtyvät luonnonkatastrofit, mutta tietäisimme, ettei asialle ole mitään tehtävissä, olisi tilanteeseen jossain määrin helpompi sopeutua kuin nykyiseen kiihtyvään ilmastokriisiin vailla riittäviä ratkaisupyrkimyksiä. Nykytilanne on tehty piinallisista aineksista. Tiedeyhteisö on hyvin yksimielisesti ilmaissut, että ilmasto epävakautuu ihmisen aiheuttamien päästöjen vuoksi. Tiedeyhteisöllä on myös tarjota paljon ratkaisukeinoja, joilla voisimme nopeatahtisesti lähteä laskemaan päästöjä, jotta pahimmilta sääjärjestelmän epävakautumisilta voitaisi säästyä. Tilanteessa erityistä psyykkistä kauhistusta nostattaakin se, että meitä uhkaa kriisi, jolta voisimme nyt vielä suojautua, muttemme tee niin. Ihmiset valitsevat katsovansa muualle. Kyse on valinnasta, ei välttämättömyydestä.\nHe, jotka näkevät kiireen ja tilanteen sietämättömyyden, joutuvat tekemään yhdelle ihmiselle kohtuuttoman suuren panoksen saadakseen hiljaisuuden läpi ilmastovaatimukset kuuluville.\nVaikka nyt nälkälakko voi tuntua liioittelulle, keskeistä on, mille se näyttäytyy muutaman vuosikymmenen päästä jälkikäteistarkastelussa.\nKumpi tukee turvallisen ihmiskuvan muodostumista nyt kasvaville lapsille ja nuorille: aikuiset, jotka jatkavat ilmastokriisitiedosta huolimatta arkeaan tulevaisuudelta silmät sulkien vai aikuiset, jotka kukin keinollaan ja resursseillaan pyrkivät kääntämään yhteiskunnan suuntaa ilmastokriisiä torjuvaksi?\nHaluammeko kohdata joidenkin vuosien päästä sukupolvien välisen juovan, kun nykyhetken lapset tarkastelevat historiaansa ja tietävät, kuinka nyt aikuisuutta elävä sukupolvi oli täysin informoitu ilmastokriisistä ja viimeinen sukupolvi, joka voisi kääntää suunnan turvallisemmaksi? Kaikkien ei tarvitse ryhtyä nälkälakkoon. Kenenkään ei tarvitsisi, jos suuri enemmistö aikuisia tekisi näkyväksi, että haluavat sosiaalisesti oikeudenmukaisia ja riittävän kattavia ilmastotoimia nyt ja heti.\nIlmastotutkijat kertovat, että päästökäyrät tulisi saada laskuun hyvin kiireellisesti. Nälkälakkoon ryhtyvät tietävät tämän kiireen. Meidän kaikkien tulisi tietää ja ilmasta tämä kiire, jottei kenenkään tarvitsisi tehdä ilmastotoimien puolustamiseksi enemmän kuin on yksilölle kohtuullista.\nKaikki tukeni nälkälakkoilijoille ja tuki maailman hallitsijoille tehdä rohkeita ja vastuullisia päätöksiä nyt, kun niiden aika on!\nKestämme päästöihin ja kuluttamiseen kohdistuvat rajoitukset, kunhan ne toteutetaan sosiaalisesti oikeudenmukaisesti. Mutta kestämmekö lähivuosikymmenien sisällä tulevan kritiikin, jos emme toimi nyt?\nMiten taivutamme koronakriisistä oppia tulevalle?\nPosted on 28.6.2020 by Sanna Hyyhö\nIhmiskunta on historiansa varrella selvinnyt ja levittäytynyt pitkälti valtavan oppimiskykynsä ansiosta.\nViidakon ja savannien yltäkylläisestä materiaalipankista tullut laji on löytänyt tiensä homogeenisessa lumimaisemassa lämpimään igluun. Se on tehnyt itselleen betoniviidakon ja kiivennyt pilvenpiirtäjän harjalle. Se on osannut rauhoittaa raskaan työn äärellä kasvaneen kehonsa toimiston penkille.\nMonessa kohtaa historiaa on tehty ylilyöntejä ja vääryyttä, mutta onneksi matkalle on mahtunut paljon tärkeitä korjausliikkeitä. Lajin edustajien tavaton oman edun tavoittelu on johtanut monenlaisiin sairaisiin asetelmiin, kuten orjakauppaan. Mutta saman lajin sisältä on noussut halu oikeudentajuun ja rohkeus puolustaa omia näkemyksiään niin sinnikkäästi, että käytännöt ovat lopulta murtuneet.\nKorona on antanut paljon kokemuksellista oppia, jota ihmislajin ei kannata heittää hukkaan. Se on tehnyt näkyväksi, kuinka kaikki maapallon yhteiskunnat ovat haavoittuvaisia luonnon äärellä. Se on myös näyttänyt valtavan kykymme solidaarisuuteen.\nIlmastokriisiä ei pysty koronaviruksen tapaan piirtämään yhteen kuvaan, joka herättäisi motivaatiokoneistomme. Hiilidioksidi tai metaani eivät ole itsestään selvästi pahoja asioita, kuten ei lämmin ilmakaan. Vuosimiljoonia maahan pakkautuneiden fossiilisen aineksen historiallisen nopea vapautuminen ilmakehään ei tuota muutamassa viikossa etenevää kriisiä. On vain hiljalleen vuosien aikana kertyviä varoitusmerkkejä, joita pitkällinen aiheeseen perehtynyt kouluttautuminen ja tutkimustyö mahdollistaa tulkitsemaan ja toteamaan. Niin salakavalasti etenevää ilmiötä kuin ilmastonmuutosta, meidän niin kovin taitava mielemme ei osaakaan mieltää uhaksi.\nMielemme on sopeutunut havaitsemaan ja torjumaan välittömiä uhkia sekä ylläpitämään niitä positiiviseksi koettuja resursseja, joita olemme kerryttäneet. Tähänastisessa ihmiskunnan historiassa näillä taidoilla on päässyt pitkälle. Nyt on hetki, jolloin täytyy haastaa taitavaa mieltämme vielä aivan uudella tavalla. Mutta haasteethan ovat tehty voitettaviksi!\nPoliittisella asialistalla ilmastokriisi on ollut pitkään. Poliitikkoja jarruttaa mm. fossiiliteollisuuden lobbauskoneisto ja yhteismaan ongelma.\nYhteismaan tragedia toteutuu tilanteissa, jossa yhteisiä rajallisia resursseja ei mitoiteta solidaarisesti riittämään kaikille, vaan kukin pyrkii ensisijaisesti turvaamaan oman etunsa aina siihen pisteeseen asti, kun resurssit ovat loppu. Näin on käynyt ihmiskunnan historiassa erilaisissa suljetuissa ympäristöissä. Mm. Naurusaarella oli vuosia tilanne, jossa oli tiedossa, että poikkeuksellisen varallisuustason koko saaren asukkaille mahdollistavat malmivarannot olivat loppumassa. Hyvällä ennakoinnilla malmivarantojen loppumisen uhka olisi voitu huomioida ja saaren asukkaiden taloudellisen turvan jatkuvuus olisi ollut mahdollista toteuttaa. Yhteismaan ongelma kuitenkin johti siihen, että yhteisen sumplimisen sijaan kukin pyrki turvaamaan oman varallisuutensa kerryttämisen maksimoinnin. Malmeja louhittiin siihen pisteeseen, että maaperä köyhtyi ja nykyisellään asukkaat elävät äärimmäisessä köyhyydessä.\nPoliittisten eturistiriitojen lisäksi ilmastokysymystä on haastava kohdata myös yksilöpsykologisella tasolla.\nYmpäristöpsykologian tutkija Robert Gifford on vuosia tutkinut ilmastonmuutokseen kytkeytyviä toimijuuden psykologisia esteitä. Vuonna 2011 kirjoitetussa artikkelissa Gifford erittelee 29 psykologista estettä, jotka vaikeuttavat ilmastokriisin hillintää ja sopeutumista. Gifford argumentoi, että näiden esteiden tunnistaminen ja tiedostaminen on tärkeä osa prosessia, jossa on tarkoitus voittaa ilmastonmuutoksen torjumisen psykologisia esteitä.\nYksi estekategoria, jonka Gifford nimeää, on keskinäinen vertailu. Ihmisluonteeseen on sisäänrakennettu taipumus sosiaaliseen vertailuun. Vertailu on rutiinia, jonka avulla muodostetaan käsitystä siitä, mikä on ”kunnollisena” pidettävää toimintaa.\nKulttuurissa, jossa jumalille uhraaminen on ollut keino kunnioittaa jumalaa, vuohen kuljettaminen lähikukkulalle ja sen kaulan viiltäminen on näyttänyt perin normaalilta ja suotuisalta käyttäytymiseltä. Nyt saattaisimme reagoida toisin, jos lenkkipolun varrella näkisimme vastaavan toimituksen. Nykypäivän normaalia on uutena vuotena huolestua rakettien pauketta pelkäävän koiran puolesta ja samalla mutustaa lautaselta nakkikekoa, jota varten possu on siskojensa ja veljiensä kanssa sarjatuotettu maailmaan ahtaaseen loossiinsa odottaakseensa teurasautoa ja pääsyä lautasellemme. Normaalia on, että olemme piilottaneet vääryydet, joita emme halua kohdata. Ostamme lapsillemme tennistossut, jotka joku toinen lapsi on tehnyt yli 10 tuntisen työpäivänsä aikana. Ostamme ne siististi sisustetusta kaupasta, jossa emme näe pitkien työtuntien uuvuttamia lapsityöläisiä. Kauhistuisimme, jos näkisimme.\nNormaalia on myös hiukan kavahtaa puhetta, jossa normaalina pidettyä asiaa sanoitetaan brutaaliuden kautta.\nYhtälailla normaalia on, että jatkamme arkista elämäämme kuin ei mitään, vaikka ilmastotieteilijät muistuttavat, kuinka kiire meillä on muuttua. Toisaalta on hiukan epänormaalia, että aikuinen aktiivisesti pitää meteliä ilmastotoimien toteutumisen puolesta. Tämä siitä huolimatta, että ilmastotoimien puolustaminen tarkoittaa oikeudenmukaisemman maailman puolustamista itsellemme, lapsillemme ja erityisesti maapallon köyhille ja vähäosaisille. Se tarkoittaa myös eläinten oikeuksien puolustamista. Ilmastotoimien viivytyksistä hyötyvät lähinnä vain raharikkaat ja hekin vain lyhyellä tähtäimellä.\nKaikki on kuitenkin normaalia ja epänormaalia, niin kauan kun on.\nKoronavirus on antanut oppitunnin siitä, kuinka keskinäisriippuvaisia olemme. Liikumme ja olemme laajasti vuorovaikutuksissa toisiimme. Pieni paikallinen ilmiö voi levitä lyhyessä ajassa maailmanlaajuiseksi. Keskinäisriippuvuus ei kuitenkaan rajoitu vain negatiivisiin asioihin, kuten viruksiin. Sosiaaliset normit eivät leviä biologisella mekanismilla, mutta välillä hyvinkin nopeasti. Siinä missä ennen me too -liikettä seksuaalisesta häirinnästä puhuminen oli tabu, niin yhdessä lyhyessä hetkessä asia mullistui.\nEdelleen ilmastokriisi on niin laaja ja massiivinen, että se haastaa viisasta mieltämme vielä lisää. Elämä on täynnä ratkottavia haasteita ja kaiken keskellä pitäisi pystyä huolehtimaan omasta arkisesta elämästä ja jaksamisesta. Aikuisuuden tärkeä suojamekanismi on kyky ottaa etäisyyttä ongelmiin, joihin ei itse juurikaan pysty vaikuttamaan. Moni aikuinen muistaa, miten nuorena erilaisiin maailman epäkohtiin oli halu tarttua. Oli illuusio siitä, että sinnikkäällä yrittämisellä maailmaa on mahdollista muuttaa. Usein iän myötä korostuu tarve keskittää omat voimavaransa asioihin, jotka ovat omassa elämässä ratkaistavissa. Elämän vastuualueiden kasvaessa lisääntyy tarve suojella mieltä liialliselta kuormittumiselta. Psyykkisen etäisyyden ja kyynisyyden suojamekanismit lienevät osasyy aikuisväestön passiiviseen sivustakatsojan rooliin ilmastokysymyksessä.\nOn tärkeä tiedostaa, että ilmastokriisi on ongelma, joka vaatii aivan päinvastaista suhtautumista. Se on ilmiö, jonka voimistumiseen me kaikki osaltamme vaikutamme ja jonka ratkaisemiseen vaaditaan ennen näkemättömän suurta yhteistä tahtotilaa.\nJokainen, joka ylittää kyynistymisen kynnyksen ja muut sosiaaliset estot liittyen julkisiin kannanottoihin ilmastotoimien puolesta, luo ympärilleen uutta sosiaalista koodistoa. Itseään toteuttava ennuste on mahdollista kumpaan tahansa suuntaan, toimillamme valitsemme, kumman suunnan otamme.\nKoronatoimet ovat osoittaneet, että ihmisillä on kyky huomattavaan solidaarisuuteen toisiaan kohtaan. Koronan riskiryhmien suojelemiseksi on oltu valmiita tekemään suuria taloudellisia uhrauksia. Tällaista solidaarista toimintalinjaa on tärkeä jatkaa.\nMitä riskiryhmien suojelu tarkoittaa ilmastokriisissä?\nIlmastokriisin riskiryhmää ovat lapset ja nuoret. He eivät voi päättää toimista, joita valitsemme heidän suojelemiseksi, joten meidän on tärkeä tehdä vastuullisia ja oikea-aikaisia toimenpiteitä heidän puolestaan.\nOhessa 10 keinoa, joilla voit omalta osaltasi puolustaa ja tukea vastuullisten ilmastopäätösten toimeenpanoa ja siten suojella ilmastokriisin riskiryhmiä:\nMuista, että pelkkä äänestäminen ei riitä, vaan poliitikot tarvitsevat kaiken aikaa tukea ja kannustusta tehdäkseen riittävän kattavaa ilmastopolitiikkaa. Kirjoita heille, osallistu rauhanomaisiin ilmastomielenosoituksiin, allekirjoita ilmastotoimia kannattavia vetoomuksia, ole aktiivinen kansalainen.\nSuhtaudu ilmastokriisiin kriisinä, jonka olemassa oloa on vaikea arjen pohjalta havaita, mutta joka on pahin kriisi, jonka ihmiskunta on kohdannut. Kuitenkin kaikesta epätoivoon kytkeytyvästä uutisoinnista huolimatta sen ratkominen on vielä mahdollista ja ratkomisvastuussa olemme me kaikki.\nIlmastokriisiä pahentaa yleinen suuripäästöistä elämää ihannoiva kulttuuri. Omalta osaltasi voit suojella riskiryhmiä siten, ettet ruoki sosiaalista normia, jossa korkeapäästöisiä kulutusvalintoja ihaillaan. Jätäthän siis somepostaukset lentolomista ja uusista tavaraostoksistasi ja nosta ja ihaile ennemmin arkea nostattavia asioita, jotka eivät kytkeydy niin vahvasti suuripäästöisiin kulutusvalintoihin.\nPyri tunnistamaan millaisia psyykkisiä esteitä sinulla on omakohtaisesti ilmastokriisin kohtaamiseen liittyen, keskustele aiheesta ja pyri olemaan armollinen niin itsellesi kuin kanssakeskustelijoille.\nMuista, että elämäntottumusten muuttaminen on tutkimusten mukaan haastavaa, joten ethän jätä ilmastotoimien puolesta puhumista sen vuoksi, ettet ole onnistunut muuttamaan tottumuksiasi ilmastomyönteisiksi. Ethän myöskään arvostele muita ilmastotoimien puolestapuhujia sen osalta millaisia valintoja he tekevät henkilökohtaisessa elämässä. Ilmastotoimien toteutuminen vaatii laajoja yhteiskunnallisesti ohjautuvia päästörajoituksia ja niiden toteutuminen vaatii laajaa kansalaisten tukea riippumatta siitä, kuinka vahvasti fossiiliriippuvaisia olemme tässä hetkessä.\nMikäli arjessasi on aikaa, lue ja opiskele aihetta. Jo yhden ilmastonmuutokseen paneutuvan kirjan lukeminen voi avata paljon enemmän kuin klikkiotsikot, joita selaamalla on vaikea saada laaja-alaista kuvaa ilmastokriisiin kytkeytyvistä ilmiöistä.\nLue päästömaksujärjestelmistä, jotka mahdollistavat maailmanlaajuisesti efektiiviset päästövähennykset (esim.https://www.carbonpricingleadership.org/report-of-the-highlevel-commission-on-carbon-prices/). On tutkittu, että pelkät taloudelliset kannustimet johtavat herkästi siihen, että säästetty raha toisaalla siirtyy johonkin muuhun ilmastopäästöjä tuottavaan toimintoon (esim. lämmityskuluissa säästetty raha käytetään etelänmatkaan), tätä kutsutaan rebound efektiksi. Toisaalta on osoitettu, että nykyinen päästökauppajärjestelmä ei toimi päästövähennystarpeisiin. Joten valmistaudu ajatukseen verotuspohjaisten päästöhinnoitteluiden välttämättömyydestä.\nAllekirjoita ja jaa hiilivero- ja osinkoaloitteita, jotka olisivat keino globaaleihin päästövähennyksiin. Hiiliosingossa myös sosiaalisen oikeudenmukaisuuden kysymyksiä on huomioitu (https://eci.ec.europa.eu/007/public/#/initiative).\nMieti oma keinosi osallistua ja käyttää tietotaitoasi, tämä on haaste, jossa ratkaisuja tarvitaan joka suunnalta.\nAktiivinen toiveikkuus, jossa toivo antaa voimia tarttua tarvittaviin toimiin on positiivinen kehä, joka voimistaa itse itseään. Tämä on parasta riskiryhmien suojaamista.\nPatsar, M. & Keronen, J. (2019). Tienhaarassa: Johtajuus ilmastonmuutoksen aikakaudella. Docento\nGifford, R. (2011). The Dragons of Inaction: Psychologival Barriers That Limit Climate Change Mitigation and Adaptation. American Psychologist, 66 (4), 290 – 302.\nBeattie, G & McGuire, L. (2019). The Psychology of Climate Change. Routledge.\nSiegmar, O., Florian G. K. & Oliver A. (2014). The Critical Challenge of Climate Change for Psychology Preventing Rebound and Promoting More Individual Irrationality. European Psychologist, 19, 96 – 106.\nParry, I. (2019). Putting A Price on Pollution: Carbon-procing strategies could hold the key to meeting world´s climate stabilization goals. FINANCE & DEVELOPMENT. December 2019\nProchaska, J. J. & Prochaska, J. O. (2011). Review of Multiple Health Behavior Change Interventions for Primary Prevention. American Journal of Lifestyle Medicine, 5 (3), 208-221.\nEbrahim, S. & Smith. G. D. (1997). Systematic review of randomised controlled trials ofmultiple risk factor interventions for preventing coronaryheart disease. BMJ,314,1666–1674.\nSonnentag, S., Binnewies, C., & Mojza, E.J. (2010). Staying well and engaged when demands are high: The role of psychological detachment. Journal of Applied Psychology, 95(5), 965–976.\nSonnentag, S., & Fritz, C. (2015). Recovery from job stress: The stressor-detach-ment model as an integrative framework. Journal of Organizational Behavior, 36(S1), S72– S103.\nIlmastopsykologia on rohkeuden psykologiaa\nPosted on 24.6.2020 by Sanna Hyyhö\nMeillä on kaikki esteet edessämme.\nFossiilikoneisto rullaa täydellä teholla, vaikka tiedämme ottamamme polun tuhoisuuden. Politiikan tasolla ilmastoratkaisuiden tarpeellisuudesta on puhuttu vuosikymmeniä. Silti maailman päästöt ovat hienoisessa kasvussa. Jopa koronan tuoman hetken tauon jälkeen päästöt ovat kiihtymissuunnassa. Poliitikkojen kykyä ratkoa ongelmaa jarruttaa mm. laaja fossiilitalouden lobbauskoneisto sekä päästövähennystoimiin kohdistuva kansalaisten vastustus. Mm. Suomessa dieselveron korotussuunnitelma nosti voimakkaan vastareaktion.\nJos politiikan saralla on hankalaa, niin helppoa ei ole yksittäisten ihmisten toimien puolellakaan.\nYksittäisten ihmisten kuluttamisella on keskeinen osuus ilmastopäästöjen kertymisessä. Esimerkiksi Suomen kulutusperustaisista päästöistä, joissa ei katsota pelkästään maan sisällä toteutuvan teollisuuden ja tuotannon päästöjä vaan huomioidaan myös tuonti ja vienti, tavallisten ihmisten kulutus on lähes 70% kaikista Suomen kulutukseen pohjaavista päästöistä. Tavallisten ihmisten rooli on vuosia ollut ilmastokeskustelussa pinnalla. On ohjantaa ruokatottumusten, asumisen, lämmittämisen, liikkumisen ja tavarakuluttamisen osalta. Kovin moni ei ole voinut välttyä kuulemasta lihantuotannon tai tekstiilituotannon ilmastovaikutuksista tai siitä, että runsas lentäminen on keino moninkertaistaa oma päästöjälki. Jos tieto riittäisi, olisimme jo perillä.\nKuinka hyvin osaamme muuttaa arkisia tapojamme tilanteessa, jossa elinympäristömme pysyy samana ja meidän tehtäväksemme jää säädellä omia arkivalintojamme? Tätä ongelmaa on tarkasteltu laajasti elämätapasairauksien ennaltaehkäisyn näkökulmasta. On kehitetty lukuisia ryhmä- ja yksilömuotoisia interventioita, joiden tavoitteena on tukea tupakoimattomuutta, ruokavaliomuutoksia ja liikunnan lisäämistä. Moni tällainen tilanne on lähtökohdiltaan hedelmällinen. On ihmisen oma toive terveenä pystymisestä ja ammattilaisen tuki tavoitteen saavuttamiselle. On tietotaitoa erilaisista motivoinnin keinoista ja seurantaa tavoitteen toteutumisesta. Moni terveydenhuollon ammattilainen tietää käytännön kokemuksesta, että osa ihmisistä onnistuu muutoksessa. Toisaalta arjessa näkee myös sen, minkä tutkimustieto vahvistaa: monella on tahtoa muutokseen, mutta silti arki vie mennessään ja vanha tapa palaa tai siitä ei alkujaankaan pysty luopumaan. Mainittakoon esimerkkinä tutkimuksesta, jossa sydänsairausriskissä olevat saivat elämäntapaohjantaa. Lääkärin antamasta ohjannasta huolimatta vain 1/7 onnistui elämäntapamuutoksessa. Toisena detaljeena muutoksen vaikeudesta voisi tuoda esille elinsiirtopotilaille suunnatun lääkityksen käytön säännöllisyyteen kohdistuneen interventiotutkimuksen. Elinsiirtopotilaille säännöllinen elimistön hylkimisreaktiota estävä lääkityksen käyttö on terveyden kannalta välttämättömän tärkeää. Silti noin 20-37% siirrännäisen saaneista käyttää lääkitystä liian epäsäännöllisesti. Lääkitysmyönteisyyttä on pyritty hoitamaan erilaisilla neuvonnan ja ohjannan keinoilla, harmillisen vähäisin tuloksin. Mm. yhdessä tutkimuksessa todettiin, että vaikka potilaiden tietoisuus lääkkeen käytön tärkeydestä lisääntyi, ei varsinainen lääkkeen käyttö muuttunut keskimäärin yhtään säännöllisemmäksi. Ja kyse sentään on siirrännäispotilaiden hengestä, ja he vielä tutkitusti tiesivät tämän.\nTätä taustaa vasten ei ole ihme, että pelkkä ohjanta ilmastomyönteiseen kuluttamiseen ei juuri tuota tulosta.\nVoisi kuvitella, että kun omista ja läheisten lapsista välittävät aikuiset lukevat uutisista, miten kiire ilmastoratkaisuihin pääsyllä on ja huomaavat, miten vähäisiin tuloksiin poliitikot ovat päässeet ja miten vähän olemme muuttaneet elämäntapojamme pelkän neuvonnan pohjalta, nousisi halu vaikuttaa asioiden kulkuun. Toistaiseksi aikuiset ovat kuitenkin pitkälti jatkaneet elämäänsä tavallista arkista rataa.\nMiksi ihmeessä lasten hyvinvoinnista välittävät aikuiset eivät ole sankoin joukoin rauhanomaisissa ilmastomielenosoituksissa ja lakkoile sen puolesta, että ilmastoratkaisuihin päädytään? Miksi ihmistieteiden parissa työskentelevät eivät pidä laajalla rintamalla kovaa meteliä sen puolesta, että ilmastoratkaisuihin tulisi päätyä poliittisella ohjauksella?\nSyitä on toki lukuisia, jokaisella hiljaa sivusta seuraajalla ja asian kokonaan ohittavalla on omat syynsä olla tarttumatta ilmastokysymykseen. Mutta meidän kulttuurimme ei tee tätäkään osaa ilmastoratkaisuihin pääsemisestä helpoksi. Olemme virittäytyneitä seuraamaan toisten tekemisistä moraalisia epäjohdonmukaisuuksia. Jos puhuu ilmastoratkaisuiden tärkeydestä ja samalla syö lihaa ja lentelee lomalentoja, on alttiina kritiikille. Tekopyhyyden leimakirves heilahtaa herkästi. Tämä on toteutunut mm. ilmastomielenosoituksiin osallistuneita nuoria kohtaan. Heitä on julkisesti kritisoitu kännyköiden käytöstä ja perheen lomalennoille lähdöstä ja kehotettu ensin muuttamaan nämä asiat, ennen kuin tuhlaavat aikaansa mielenosoituksiin.\nHaaste menee vielä syvemmälle. Uutisista huolimatta kaikki eivät koe ilmastoratkaisuihin pääsyn tärkeyttä polttavana haasteena. Koko synkkyyden varjostaman aiheen äärelle pysähtyminen on vaikeaa. Osa suojelee omaa mieltään pysymällä etäällä koko ilmastokysymyksestä. On mm. tutkittu ja lueteltu noin 30 erilaista yksilötason psyyken estettä tarttua ilmastokysymykseen ja ilmastoratkaisuihin.\nMeillä on siis käsillä ilmiö, joka koskettaa meitä kaikkia, mutta ei ole mitään yhteistä jaettua pohjaa, miten aiheesta on sopivaa lähteä keskustelemaan. Voiko koko masentavaa aihetta nostaa esimerkiksi kahvipöydän äärellä puheeksi? Uutiset ja arkielämän keskustelu elävät kahta aivan eri maailmaa. Tieteilijät viestivät vakavaan sävyyn, kuinka kiire meillä on saada päästöt jyrkkään laskuun, mutta toistaiseksi arkisessa elämässä tuota kiirettä ei oikein ole sopivaa tai ainakaan helppoa nostaa esille.\nMiten saamme itsemme ja kanssaihmiset heräämään, että ilmastotyön aika on nyt ja osallisuusvelvoite koskettaa meitä kaikkia?Jos käyttäytymistieteellinen tieto antaisi tähän aukottoman vastauksen, se tieto toivottavasti olisi jo kuulutettu turuilla ja toreilla.\nMeillä ei ole aikaa odottaa vuosikausia sitä, että käyttäytymistieteilijöiden parissa olisi herätty ja kerrytetty niin laajalti dataa, että osaisimme suorilta käsin vastata tuohon kysymykseen. Ilmastotutkijat sanovat, että maapallon sääjärjestelmien takaisinkytkentäjärjestelmien häiriöt voivat käynnistää kiihtyvän lämpenemisen, johon tietyn pisteen jälkeen voi olla mahdotonta vaikuttaa.\nMeidän tehtäväksemme jääkin käyttää olemassa olevaa tietoa ja yrityksen ja erehdyksen kautta soveltaa sitä parhaan kykymme mukaan.\nNäkisin, että yksi keskeinen ihmistieteiden tehtävä on normalisoida mielemme luonnollisia jarruja tarttua ilmastokysymykseen ja etsiä keinoja näiden jarrujen ylittämiseen. Kyse on koko ihmiskunnan tulevaisuuden suunnasta, joten ihmistieteen edustajien tehtäväksi ei saa jäädä pelkkä etäinen pohdiskelu.\nKiire pakottaa käyttämään epätäydellistä tietoa ja soveltamaan sitä rohkeasti nykytilanteeseen. Ilmastopsykologian soveltajan tulee siis olla itse rohkea, soveltaa epätäydellistä tietoa nykytilanteeseen ja pyrkiä löytämään keinoja edistää meidän kaikkien rohkeutta tehdä oma osansa yhteisen haasteen äärellä. Tekniset ratkaisut ovat pitkälti olemassa, mutta vielä ratkaisematon ongelma on: miten ihmiskunta aktiivisesti tarttuisi asiaan ja ottaisi tarvittavat keinot käyttöön. Jos me emme löydä rohkeutta ja vain jättäydymme sivustaseuraajiksi ongelman mahdottomuuden tunnun äärellä, niin voimme olla varmoja, ettemme pääse ratkaisuun.\nMikäli olemme riittävän rohkeita ja valmiita päästämään irti omista jarruistamme, kuka tietää, miten pitkälle saatamme päästä.\nDe Bleser, L, Matteson, M., Dobbels, F., Russell, C. & De Geest, S. (2009). Interventions to improve medication‐adherence after transplantation: a systematic review.Transplant International 22 (8). 780-797\nelämäntottumusten muuttamisen vaikeudesta lyhyesti: https://www.youtube.com/watch?v=FFYnVmGu9ZI&t=157s


Asennutitko mökille tai kotiin valvontajärjestelmän? Nyt työstä saa kotitalousvähennyksen - Taloustaito.fi\nHälytys- ja turvajärjestelmän asennustyöstä saa nyt kotitalousvähennyksen. Valvontajärjestelmä voidaan asentaa sekä kotiin tai vapaa-ajanasunnolle.\nTähän asti kotitalousvähennyksen saaminen hälytys- tai turvajärjestelmän asennustyöstä ei ole onnistunut tai asia ei ole ollut selvä. Verohallinto muutti aikaisempaa kielteistä ohjaustaan myönteisemmäksi vuoden 2019 lopussa.\nKHO jätti voimaan keskusverolautakunnan lokakuussa 2019 antaman ennakkoratkaisun, jossa kyseiset työt on katsottu kotitalousvähennykseen oikeuttavaksi työksi. Ennakkoratkaisusta oli valitettu korkeimpaan hallinto-oikeuteen.\nEnnakkoratkaisu jää voimaan, koska KHO hylkäsi valituksen. Verotuskäytäntö muuttuu myös aiemmilta vuosilta.\nVuosien 2014 ja 2017 tuloverotusta koskeva oikaisuvaatimusaika umpeutuu vuoden 2020 lopussa. Näitä vuosia koskeva oikaisuvaatimus kannattaa laittaa vireille tänä syksynä.\nVuosina 2015–2016, vuonna 2018 ja myöhempinä vuosina tehtyjä hälytys- ja turvajärjestelmän asennustöitä koskevat oikaisuvaatimukset ehtii laittaa vireille myöhemminkin.\nTarkista oikaisuvaatimuksen määräajat verovuosittain


chevron_right Inspiraatiot Sisustustaulut\nchevron_right Moai (Easter Island)\nKorkealuokkainen taulu "Moai (Easter Island)" on nuorten, idearikkaiden ja lahjakkaiden taiteilijoiden, graafikkojen ja valokuvaajien muodostaman suunnittelijaryhmän työn tulos. Taulu, josta olet kiinnostunut, on yhdistelmä korkealaatuisinta painatusta, huolellista käsityötä ja parasta laatua olevia materiaaleja.\nTaulu "Moai (Easter Island)" on painettu erikoiselle värit ihanteellisesti toistavalle vlieseline-kankaalle. Taidekangas on pingotettu kevyeen mutta stabiiliin kehykseen, joka on valmistettu ympäristöystävällisistä materiaaleista. Huippulaadukas koristelu saadaan aikaan korkealaatuisella painatuksella, jonka ansiosta värit ovat kirkkaita ja yksityiskohdat muodostettu täydellisesti taulun muodosta riippumatta.\nAnna taulun "Moai (Easter Island)" muuttaa kotisi ja läheisiesi kodit!


Bea Pro suojaesiliina 125x81cm, sininen 50 kpl/ltk\nKertakäyttöinen PE-muovista valmistettu Bea Pro suojaesiliina suojaa erinomaisesti nesteiltä ja ro...\n9,95 € (hinta alv 0%)\nBea Pro suojaesiliina 140x81cm, sininen 50 kpl/ltk\n11,05 € (hinta alv 0%)\nBea Pro suojaesiliina 160x81cm, sininen 50 kpl/ltk\n12,05 € (hinta alv 0%)\nErinomaisesti hengittävä ja istuva, kuminauharesorilla varustettu kertakäyttöinen suojamyssy. Saatavilla kahdessa eri koossa kolmessa eri värissä. Tuote on tehdaspuhdas ja pakattu kätevään pahvilaatikkoon, josta on helppoa ottaa tuotteita yksitellen. Mitat: 51-53cm Väri: valkoinen Pakkauskoko: 10...\nTuote nyt ennakkotilattavissa.Onko kokoontumisia luvassa? Odottaako paluu toimistolle? Haluatteko varmistaa, että työntekijänne ovat työkunnossa?Hanki siis omille työntekijöillesi tai myyntiin asiakkaillesi Flowflexin itsetestaukseen soveltuvat koronatestit.Nopea, itse tehtävä Flowflex koronatesti...\nTuote nyt ennakkotilattavissa.Onko kokoontumisia luvassa? Odottaako paluu toimistolle? Haluatteko ...\n17,60 € (hinta alv 0%)


Jalkapallolegenda Pelé huutokauppaa MM-mitaleitaan | Pele | HS\nPelé tervehti yleisöä nuorten turnauksessa Intiassa lokakuussa.\nBrasilialainen jalkapallolegenda Pelé aikoo huutokaupata yli 2 000 esinettä hänen 21 vuotta kestäneen urheilu-uransa varrelta. Kaupan on muun muassa kolme MM-mitalia ja pallo, jolla hän iski uransa tuhannennen maalin. Huutokauppa käydään Lontoossa 7–9. kesäkuuta. Pelé aikoo lahjoittaa osan tuotoista brasilialaiselle lastensairaalalle.\n”Olen lahjoittanut ison osan kokoelmistani Santosin kaupungille. Olen nyt päättänyt mahdollistaa sen, että myös fanini ja keräilijät voivat omistaa palan historiaani. Toivon, että he vaalivat näitä esineitä ja jakavat tarinani lastensa ja tulevien sukupolvien kanssa”, Pelé sanoo tiedotteessa.Santosin kaupungissa on Pelélle omistettu museo.Kaupattavien tavaroiden yhteisarvo voi nousta lähes 900 000 euroon, jos ennakkokaavailut pitävät paikkansa. Myyntiin tulee muun muassa Jules Rimet -pokaali, joka oli jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittajajoukkueelle myönnetty pokaali kisahistorian alusta vuoden 1970 kisoihin saakka. Pokaalin hinnan arvioidaan olevan 360 000 ja 540 000 euron välillä.Huudettavaksi tulevat myös Pelén maailmanmestaruusmitalit vuosilta 1958, 1962 ja 1970. Mitalien hinnat liikkuvat 90 000–180 000 dollarin välillä. Juhlapallon hinta-arvio on 36 000–45 000 euroa. Myynnissä on myös peliuran jälkeisiä tavaroita, kuten kengät, joita hän piti Pako voittoon -elokuvassa.Lähde: AFP\nBrasilialainen jalkapallolegenda Pelé aikoo huutokaupata yli 2 000 esinettä hänen 21 vuotta kestäneen urheilu-uransa varrelta. Kaupan on muun muassa kolme MM-mitalia ja pallo, jolla hän iski uransa tuhannennen maalin. Huutokauppa käydään Lontoossa 7–9. kesäkuuta. Pelé aikoo lahjoittaa osan tuotoista brasilialaiselle lastensairaalalle.”Olen lahjoittanut ison osan kokoelmistani Santosin kaupungille. Olen nyt päättänyt mahdollistaa sen, että myös fanini ja keräilijät voivat omistaa palan historiaani. Toivon, että he vaalivat näitä esineitä ja jakavat tarinani lastensa ja tulevien sukupolvien kanssa”, Pelé sanoo tiedotteessa.Santosin kaupungissa on Pelélle omistettu museo.Kaupattavien tavaroiden yhteisarvo voi nousta lähes 900 000 euroon, jos ennakkokaavailut pitävät paikkansa. Myyntiin tulee muun muassa Jules Rimet -pokaali, joka oli jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen voittajajoukkueelle myönnetty pokaali kisahistorian alusta vuoden 1970 kisoihin saakka. Pokaalin hinnan arvioidaan olevan 360 000 ja 540 000 euron välillä.Huudettavaksi tulevat myös Pelén maailmanmestaruusmitalit vuosilta 1958, 1962 ja 1970. Mitalien hinnat liikkuvat 90 000–180 000 dollarin välillä. Juhlapallon hinta-arvio on 36 000–45 000 euroa. Myynnissä on myös peliuran jälkeisiä tavaroita, kuten kengät, joita hän piti Pako voittoon -elokuvassa.Lähde: AFP


EU-Intia FTA-neuvottelujen kuudes kierros New Delhissä - Ulkoministeriö\nEdustustojen raportit, 23.3.2009\nEU-Intia Free Trade Agreement (FTA) -neuvottelujen kuudennella kierroksella olivat kaikki aiheet esillä. Rakentavaa keskustelua ja myönteistä edistystä saatiin aikaiseksi, mutta merkittäviä tuloksia ei kuitenkaan saavutettu. Pitkän tauon jälkeen tärkeintä olikin prosessin saaminen liikkeelle ja kontaktin luominen uuteen neuvottelutiimiin. Lienee epärealistista odottaa sopimusta syksyn EU-Intia -huippukokouksessa, mutta suurin osa kappaleista on mahdollista sulkea ja tuoda poliittisimmat asiat huippukokouksen ratkottavaksi.\nKomission FTA-pääneuvottelija Ignacio Garcia Bercero briefasi 17.–19.3.09 New Delhissä käydystä EU-Intia -vapaakauppaneuvottelujen 6. kierroksesta.\nKomission tärkeimpänä tavoitteena tällä kertaa oli, että 6. neuvottelukierros toteutuu suunnitellusti ennen Intian parlamenttivaaleja ja taukoa joka johtuu hallituksen muodostamisesta. Syyskuussa 2008 pidetystä neuvottelukierroksesta oli kulunut jo aikaa, koska Intia peruutti yllättäen marraskuulle 2008 sovitut neuvottelut syytä ilmoittamatta.\nKontaktin luominen Intian uuteen pääneuvottelijaan oli myös tärkeää. Komission 20 hengen neuvottelutiimillä haluttiin viestittää vahva sitoutuminen FTA-prosessin loppuunsaattamiseen. Esillä olivatkin kaikki neuvotteluaiheet. Osa niistä on Intialle lähestyvien parlamenttivaalien takia poliittisesti sensitiivisiä, eikä epärealistisia odotuksia asetettu.\nGarcia Bercero luonnehti kierrosta rakentavaksi, myönteistä edistystä saavutettiin lähes kaikilla alueilla eikä takaiskuja tullut. Positiivista oli Intian hyvä valmistautuminen ja erityisesti pääneuvottelija Chowdhuryn pragmaattinen ja ratkaisukeskeinen asenne.\nTariffitarjoukset olivat odotetusti vaikein asia, eikä niissä saatu tuloksia, vaan tilanne edelleen ennallaan: Intian 90 % tavarakauppalistalta puuttuvat EU:n keskeisimmät vientiartikkelit. Mikäli Intia pystyy parantamaan tarjoustaan, saatetaan päätyä asymmetriaan, mutta se ei ole lähtökohta. Jäljellä olevan 10 % listan sisältö on neuvotteluiden kaikkein vaikein kysymys.\nProsenttien sijaan jatkossa tavoitteena ovat sektorikohtaiset keskustelut, jotta päästään selville kaikkein sensitiivisimmistä sektoreista ja tuotteista. Garcia Berceron mukaan EU:n tarjous ei ole Intian kannalta houkutteleva koska se muutenkin nauttii etuisuuskohtelusta ja markkinat ovat avoimet, joten Intia keskittyy tariffien ulkopuolisiin esteisiin. Komissio ei ole valmis neuvottelemaan niistä osana FTA:ta, mutta kuuntelee epävirallisesti Intian huolia kemikaaleja tuottavien pk-yritysten, ayurveda-lääkkeiden, melassipohjaisten viskien jne. markkinoillepääsyongelmiin liittyen.\nEsimerkiksi lihatuotteiden viennissä EU:hun intialaisyritysten tulisi edetä normaalia hakemusmenettelyä noudattaen, eikä leimata ongelmia suoralta kädeltä kaupan esteiksi. EU:n puolelta suurimmat huolet liittyvät SPS-normeihin, sian- ja kananlihan, hevosten, kosmetiikan markkinoillepääsyyn, transparenssin puutteen lääkkeiden lisensoinnissa jne. TBT:n, kilpailupolitiikan ja investointien osalta ei juuri saatu edistystä.\nIPR ja kestävä kehitys\nIPR-suojaa koskevissa neuvotteluissa mentiin jopa taaksepäin viime kierroksella saavutetusta. Julkiset hankinnat esillä vain pääneuvottelijoiden kesken, aiheesta käytiin hyvätasoinen keskustelu. Intian positio on ennallaan, se vetoaa neuvottelumandaatti puuttumiseen. Osavaltiotason päätöksenteko ja politikointi on keskushallinnolle ongelmallinen, mutta sen sijaan valtionyhtiöiden osalta saattaa jatkossa olla etenemismahdollisuuksia neuvotteluissa. Sovittiin tietojen vaihtamisesta.\nKestävä kehitys, ympäristö ja työelämän normit ovat tunnetusti vaikeita teemoja Intialle, mutta se tiedostaa, ettei EU ole valmis sopimukseen jossa aiheet eivät ole mukana. Käytiin perusteellinen keskustelu, jossa sovittiin että asiaan palataan myöhemmin jotta neuvottelut saadaan muilla osa-alueilla ensin eteenpäin. Palveluissa ja investoinneissa niin ikään hyvä keskustelu johon Intia oli hyvin valmistautunut. Osa avoinna olevista kysymyksistä saatiin ratkaistua, mutta tarjouksia ei vaihdettu. Lähtökohtana tulee olla se mitä Geneven WTO-neuvotteluissa on pöydällä. Rahoitus-, vakuutus- ja juridiset palvelut ovat poliittisesti sensitiivisiä Intialle.\nGarcia Berceron mukaan olisi epärealistista odottaa neuvotteluratkaisua syksyn 2009 huippukokoukseen mennessä. Sen sijaan on täysin mahdollista edetä neuvotteluissa niin pitkälle, että agendalle voidaan nostaa 3-4 tärkeintä avointa kysymystä, joihin etsitään poliittista ratkaisua huippukokouksessa. Seuraava neuvottelukierros on sovittu Brysseliin viikolle 29 sekä syys/lokakuulle ennen huippukokousta.\nKomission debriefauksen jälkeisessä keskustelussa todettiin investointien suojaamisen osalta, että neuvottelut ovat Intian ja jäsenmaiden välisiä, eivät osa FTA-prosessia. EU:n intressinä on saada Intia poistamaan ulkomaisille sijoituksille asetetut rajoitukset, mutta kuluneella neuvottelukierroksella niistä ei keskusteltu yksityiskohtaisesti.\nKuriositeettina todettiin lisäksi, että ensimmäistä kertaa EU-Intia -FTA-neuvottelujen historiassa komission edustuston edustalle oli järjestetty EU:n ja globalisaation vastainen mielenosoitus. Sekalainen 30-40 hengen joukko ei esittänyt yksityiskohtaisia vaatimuksia, vaan lähti siitä että EU ajaa FTA-sopimuksia aggressiivisesti, mikä ei ole Intian etujen mukaista.\nKomission päällikkö kutsui mielenosoittajien edustajat neuvonpitoon, jossa mielenosoittajille valotettiin neuvottelujen agendaa ja tavoitteita ja tarjottiin dialogin jatkamista. Tilanne kulminoitui kun poliisi saapui paikalle ja pidätti kaikki edustuston ulkopuolella rauhallisesti käyttäytyneet mielenosoittajat. Komissio on omalta osalta pyrkinyt tiedottamaan tapahtumien tosiasiallisesta kulusta tiedotusvälineiden kautta.


Kingdom Death: Butcher (9.6.2018) - Sotavasara.net\nKingdom Death: Butcher (9.6.2018)\nViesti Kirjoittaja Accu » Su 29.04.2018 10:43\nUusien tekniikoiden reenailua, näissä oikeastaan ensimmäistä kertaa tuli harjoiteltua OSL:ää ja tulipa yhdessä testattua läpikuultavan kankaan maalaamistakin (jota tästä kulmasta ei tahdo oikein huomata). Näitä oli suorastaan ilo maalata, loistavia skulpteja ja nykyisille GW:n figuille ominaisia pieniä härpäkkeitä ympäri figua ei oikeastaan ollut, mitkä yleensä meikäläisellä jää vähemmälle huomiolle.\nKommentit jälleen tervetulleita.\nImage uploaded from iOS (27).jpg (71.23 KiB) Katsottu 512 kertaa\nViimeksi muokannut Accu, La 09.06.2018 16:37. Yhteensä muokattu 1 kertaa.\nRe: Kingdom Death: starting survivors\nViesti Kirjoittaja Dr. Icchan » Su 29.04.2018 11:31\nSiistejä. Baseissa vois olla vähän kylmää sävyä ulkoreunoilla, niin että lämmin sävy tulis vain niiden lyhdyistä. Kahdella keskimmäisellä ihon sävykin vois olla samaam tyyliin kylmempi. Kaks reunimmaista todella nättejä.\nTeethän vielä lisää kdm:ää? :)\nViesti Kirjoittaja Accu » Su 29.04.2018 11:55\nKiitti kommenteista, joo tuli tuo 1.5 ostettua joten eiköhän tässä tuu noita pikku hiljaa maalailtua :) Totta turiset basen sävyjen kanssa, pohjaväri noille naamoille ois ehkä saanu olla kylmempi. Ihon sävyissä on tarkoituksella kahdella survivorilla tosi lämpimät värit ja kahdella kylmät, että ei näytä liikaa samasta muotista veistetyltä.\nViesti Kirjoittaja Dr. Icchan » Su 29.04.2018 15:44\nTotta tuokin. Onhan se lautapelissä kiva, että pelaajat tunnistaa oman ukkonsa silmäyksellä pelilaudalta.\nJa jee, lisää Kdm:ää! Sitä ei sotussa vielä iha liikaa olekaan.\nViesti Kirjoittaja Accu » La 09.06.2018 16:36\nButcheri maaleissa. Todella haastava figu sotkuisen skulptin takia mutta tuli siitä lopulta ihan kelvollinen.\nbutcher-1.jpg (185.47 KiB) Katsottu 291 kertaa\nbutcher-2.jpg (178.68 KiB) Katsottu 291 kertaa\nbutcher-3.jpg (177.51 KiB) Katsottu 291 kertaa\nRe: Kingdom Death: Butcher (9.6.2018)\nViesti Kirjoittaja Ilgoth » Su 10.06.2018 08:36\nDiggaan, selkäpuoli tosi pähee.\nViesti Kirjoittaja Dr. Icchan » Su 10.06.2018 17:55\nOon kyll samaa mieltä, Butcher on todella vaikee saada näyttämään koherentilta, mutta mielestäni tää onnistu hyvin. Peukku.


lomakodit – Devikolam, IN: Talot ja muut | HomeAway\n1BHK Charming Home Stay lähellä Chengulamin säiliötä\n1 makuuhuone parvekkeella - vuoristonäköala\nPuinen mökki keskellä luontoa\nEtusivuStay Munnar-MehaKira Holiday Inn\nRiver Edge loma Vuokraa Jumalan oma huvila OIKEA PAIKKA OIKEALLE OIKEA PÄÄLLÄ\nVuonna 2019 tarjoamme ison valikoiman majoitustiloja lähellä kohdetta Devikolam: 60 lomakotia, joihin kuuluvat esim. Talot (23 kpl) ja Asunnot/huoneistot (2 kpl). Löydä upea loma-asunto pitkälle tai lyhyelle lomalle perheesi tai ystäviesi kera. Paras majoitus läheltä kohdetta Devikolam löytyy HomeAwaysta.\nHomeAway tarjoaa laajan valikoiman loma-asuntoja, jotka sijaitsevat lähellä kohteen Devikolam upeita nähtävyyksiä. HomeAwayn asiakkaiden keskuudessa suosituimmat nähtävyydet, joiden lähellä yöpyä, ovat:\nVembanadjärvi: 42 loma-asuntoa\nKaduthuruthyn asema: 32 loma-asuntoa\nAttukadin vesiputous: 52 loma-asuntoa\nCarmal-kirkko: 54 loma-asuntoa\nPillar Rocks (kalliot): 22 loma-asuntoa\nHomeAwayn avulla voit löytää itsellesi majapaikan myös monien muiden kohteen Devikolam nähtävyyksien lähettyviltä. Voit tarkastella haluamasi nähtävyyden lähellä sijaitsevia loma-asuntoja hakukenttämme avulla.\nTietysti. Kohteessa Devikolam tarjolla olevat Talot: 23 kpl HomeAwayn sivustolla. Muihin suosittuihin loma-asuntotyyppeihimme kohteessa Devikolam kuuluvat:\nVoinko löytää loma-asunnon, johon kuuluu internet/wi-fi, kohteesta Devikolam?\nKyllä, voit valita haluamasi loma-asunnon, johon kuuluu internet/wi-fi. Valikoimistamme löytyy 19 loma-asuntoa, joihin kuuluu internet/wi-fi ja jotka sijaitsevat kohteessa Devikolam. Pääset tarkastelemaan valikoimissamme olevia loma-asuntoja hakukentän avulla.


Autohuollon kilpailutus kannattaa – Tuulipuku.fi\nAutohuollon kilpailutus kannattaa\nkesä 1, 2017 autohuollon, autojerry, kannattaa, kannattaako, kilpailutus, säästää\nReilu viikko sitten allekirjoittaneen kauppakassikotteroon tuli ongelma. Vaikka olin vaihtanut juuri kesärenkaat, nastarenkaiden humina jäi. Syynä oli auton takapyörän laakeri joka piti meteliä varsinkin 80km/h nopeudessa. Puhuin töissä ystävilleni viasta ja kerroin vieväni seuraavana päivänä auton työpaikkani lähellä sijaitsevalle korjaamolle. Yksi heistä kuitenkin kehoitti kilpailuttamaan huollon AutoJerryllä.\nTein työtä käskettyä ja homma olikin yllättävän yksinkertaista. Palveluun syötettiin auton rekisterinumero ja valittiin millaista huoltoa ollaan tekemässä. Myös ajankohdan sai itse valita, valitsin että haluan huoltaa auton mahdollisimman pian. Sitten vain odottelemaan tarjouksia.\nAjattelin että vienee muutaman päivän ja ehdin varmasti jo huoltaa auton ennenkuin tarjouksia edes alkaa sähköpostiin kolahtelemaan. Ei mennyt kuitenkaan tuntiakaan kun ensimmäinen tarjous tuli postiini. Ensimmäinen tarjoaja oli Limingantullissa sijaitseva Autoasi Oulun Koivikko joka lupasi huollon 270 eurolla. Seuraavana tarjouksen laittoi K.Motors 250 eurolla. Tässä vaiheessa jo ajattelin että huollon hintataso lienee sitten kaikkialla tuota luokkaa eikä varianssia juurikaan synny. Kolmas tarjous oli kuitenkin reilusti halvempi, Bosch Car Service Nikunen Nuottasaaren tienoilta lupasi huollon 160 eurolla. Tähän tarjoukseen lopulta tartuin ja kävin työpäivän päätteeksi vielä tilaamassa huollon. Heillä olikin valmiina autoni tiedot, koska he saavat tuon infon suoraan AutoJerrystä ja huollon hintakin on näin ollen lyöty jo etukäteen lukkoon.\nHe kysyivät voisinko jättää autoni sinne saman tien koska yksi asentaja oli kuulemma vapaana. Sanoin että en millään voi jäädä odottelemaan koska olin menossa kotiin syömään raskaan työpäivän päätteeksi. He antoivat minulle kuitenkin sijaisauton ilmaiseksi käyttöön, joten korjaamon palvelutasosta voin antaa kiitoksen. Näin tulikin sitten tämä autohuollon vaiva nähtyä heti samantien ja nopeammin kuin kuvittelinkaan.\nAutoa hakiessani rahastustilanteessa veloitus oli 170€ ja huomautin että eikös sen pitänyt Jerryn mukaan olla 160 euroa. Tämän jälkeen myyjä huomasi virheensä ja naputteli uuden hinnan rahastuspäätteelle. Joko tämä oli inhimillinen erehdys tai sitten osoitus siitä, että AutoJerryn hinnat todellakin ovat listahintoja edullisempia.\nTäytyy myöntää että kun japanilaisella autolla ajaa, ei isommille huolloille eikä kilpailutuksille ole ollut tarvetta enkä ollut asiaa oikein aikaisemmin ajatellutkaan. Kaikille muunmaalaisilla( 🙂 ) autoilla ajaville esimerkiksi jakohihnan vaihto on sen verran kallis operaatio, että se kannattaa ehdottomasti kilpailuttaa sen sijaan että vie auton suoraan vanhalle luottokorjaamolle. Kilpailutuksella säästää isommissa huolloissa jopa satasia.\n3 thoughts on “Autohuollon kilpailutus kannattaa”\nkesäkuu 1, 2017 19:18\nHyvä säästö ja helposti!\nkesäkuu 18, 2017 13:24\nAutohuollossa tms. lopullinen hinta saa muistaakseni olla max 10% suurempi kuin etukäteen luvattu hinta. Aina kun tulee yllätyksiä, joista ei voi tietää.\nMutta toki hyvä kun alensivat hinnan tuohon luvattuun summaan.\nheinäkuu 29, 2017 15:17\nT: Heikki, AutoJerry


tammikuu 2018 - Page 2 of 3 - Valeäiti Archive | Valeäiti\n13 tammi 2018 35 Tänään ajattelin minäminäminä\tPermalink\nTyökaveri avasi huomaamattaan pienen matopurkin lounaalla:\n”Miten sä aina jaksat aina olla noin hirveän tehokas? Kun sulla on tämä työ, blogi, rakennushommat ja pari lastakin?”\nSen kummempaa ajattelematta vastasin, etten jaksakaan, mutta en voi sille oikein mitään.\nAloin selventää matopurkkia hämmentyneelle työkaverille ja tulin samalla itse ymmärtäneeksi koko kupletin. Suurin ongelmani on se että olen liian nopea, kaikessa. Käyn ihan luonnostani ylikierroksilla ja sille pitäisi löytää jotain purkumekanismeja. Normaalioloissa turbotemponi on minusta ihan ok, se on vain ominaisuus jonka tunnistan perheestäni myös. Siskoni ja isäni puhuvat, siivoavat ja kävelevät ihan samalla naurettavalla tahdilla. Hups vaan ja seuraavaan hommaan! Vain meidän perheessä saadaan mustelmia siksi että ovi aukeaa liian hitaasti suhteessa läpimenovauhtiimme.\nEn siis ole mikään stressikimppu ja aina rikki (vaikka myönnän että se saattaa siltä täällä blogissa kyllä näyttäytyä), vaan olen vain tosi, tosi nopea. Käyn jatkuvasti sellaisella suoritustasolla, jolla rauhallisemmat tyypit ovat silloin kun stressi on kovimmillaan. Ongelma tästä tulee sitten kun minulle tulee oikeasti paljon tekemistä, silloin ei ole enää mitään mihin korottaa. Lisäksi näistä kierroksista palautuminen on vaikeaa, siksi varmaan olen aina aamullakin vielä väsynyt. Jos ei pysähdy illalla, ei pysähdy yölläkään.\nOlen virittynyt väärin, ja nyt tässä 35 ikävuoden kolkutellessa voisin alkaa tehdä sille jotain.\nNäen turbovauhtini selkeimmin videoissa joita minusta on huomaamattani kuvattu. Kun naputan kättä mielestäni rauhallisesti, se näyttäytyy nauhalla stressaavana tikityksenä. Kun meikkaan mielestäni seesteisesti, videolla se onkin hirveän vauhdikasta läästimistä. Vauhti jolla lapsille puhua papatan on aivan kreisi, ihmettelen että perhe ylipäänsä saa jotain selvää puheestani! (mutta tätä en aio myöntää seuraavan kerran kun kiistellään siitä pyysinkö laittamaan maidon jääkaappiin vai en).\nEikä se ole vain puheeni, kävelyni tai meikkaamiseni, ylipäänsä koko pääni prosessoi yliluonnollista vauhtia. Mulla soi aina joku biisi päässä, tai joskus jonkin puheen pätkä. Sen taustamusan päällä puhelee yhtä aikaa kahdesta kuuteen ajatusta. Yhdestä seuraa toinen, muistan jotain eiliseltä ja yhtäkkiä olen jo uutta blogijuttua kirjoittamassa.\nPitää muistaa ilmoittaa Kakkonen eskariin, siitä saisi muuten ehkä hyvän blogijutun, maitoa pitää ostaa, voisi perustaa oman ruoan verkkokaupan, pitääkin muuten tarkistaa välikausivaatteiden tilanne ai niin niitä on kahdet kellarissa, huomiseksi on varattava neukkari…ja samalla olen noukkinut kymmenen sukkaa, laittanut koneen pyörimään ja todennäköisesti sanonut Insinöörille että hei Kakkonen puhuu sulle, vastaa sille.\nInsinöörillä ja lapsillamme on nimittäin hallussaan se ominaisuus jota eniten kadehdin: jumahtaminen. Haluaisin niin paljon olla joskus itsekin sillä tavalla nollat taulussa, ettei päässä pyöri mitään. Tuijottaa tyhjyyteen ja ladata. Siihen ei selkeästikään pääse suorittamalla ja tekemällä, sen nyt olen oppinut. Mitä kiireisempi olen, sitä enemmän keksin tekemistä ja luon uutta. Kun olen pakotetusti joutilaana, en osaa tehdä mitään, tai olla tekemättä mitään. Enkä rentoudu.\nVähän samalla tavalla kuin on lapsia joilla on niin paljon energiaa että vasta viiden tunnin hiihtolenkki, HopLop ja neljä painimatsia saavat heidät hetkeksi istumaan rauhassa sohvalle, ovat aivonikin kuin liian vähän puistotettu vekara. Ne pyörivät, surraavat ja riehuvat a i n a. Päivin öin.\nUskon että tämä on harjoiteltavissa oleva taito, ja haluankin nyt oppia pysähtymään, hidastamaan, rauhoittamaan ajatukseni. Krapula on toimiva, mutta hieman arveluttava keino. Tervehenkisemmiksi vaihtoehdoiksi olen tunnistanut perinteisen meditaation mutta lisäksi kiinnostaisi kokeilla jotain käsityön henkistä, vaikka niissä susihuono olenkin – tai ehkä juuri siksi. Muistelisin että mekaaninen, toistuva työ käsillä saa aivotkin jotenkin nollautumaan, olenko ihan hakoteillä? Tässä kategoriassa olisi kai värityskirjat, piirtäminen, sudokut, neulominen (yök)?\nOnko siellä muita liian nopeita jotka ovat keksineet tapoja jarrutella? Mielelläni kuulisin vinkkejä!\nEi minkään tekemisen sietämätön vaikeus\n09 tammi 2018 8 Tänään ajattelin menot\tPermalink\nEsplanadilla joku tuijottaa purkitettua valoa. Teos ei ilmeisesti ihan aukea. – Täähän on ihan kuin meidän jääkaapista vaan ottais kuvan. Hohhoh taas.\n– Saatanan typerää että nää on kaikki polven korkeudella, tuhahtaa vanhempi taiteen ystävä seuraava teoksen kohdalla. Tämä on lapsille suunnattu alue, huomautan ystävällisesti. – No mut täällä on joku ziljoona ihmistä, vois vähän miettiä, hän puhisee kävellessään jo seuraavaa arvatenkin ihan paskaa teosta kohti.\nJärjestyksenvalvojat seisovat tien reunassa ja vahtivat tarkasti isoa laumaa. Tapahtumahuumassa moni harhautuu kävelemään keskellä liikennöivää autotietä. Keltaliiviset miehet saavatkin ystävällisillä huomautuksillaan monet havahtumaan vaaralliseen ylitykseen, kunnes Jack Sparrowksi pukeutunut mies kävelee varoituksista piittaamatta keskelle autotietä. – Hei älä mene punaisia päin, yrittävät vielä viimeisen kerran. Hattu heilahtaa ja tyyppi huutaa takaisin ärsyyntyneenä: I don’t speak your fucking language.\nOlemme kävelleet lasten kanssa melkein puolitoista tuntia ympäri LUX Helsinkiä. On vähän kylmä ja lapsia jo vähän väsyttää. Kaikki on kuitenkin niin siistiä, ettei tilanne lipsahda lähellekään kiukutteluja. Ihastelemme hienoja valoja ja mietimme miten sen talo näyttikin siltä että se kaatuu vaikka pysyi ihan paikallaan. Fiilistelen tapahtuman järjestäjät mielessäni kuinka hienosti iso massa etenee vaikka välillä ihmisiä onkin ruuhkaksi asti. Isommat teokset alkavat itsestään muutaman minuutein välein, jokainen ehtii varmasti nähdä kaikki hienoimmat efektit. Missään ei ole ongelmia, katkoksia tai virheitä.\nLUX on mieletön onnistuminen tänäkin vuonna. Jaksan taas ihmetellä kuinka jotain näin hienoa pääsevät kaikki ihastelemaan. Reitti on sopivan mittainen, erinomaisesti merkitty ja etenee sujuvasti. Teokset hienoja ja erityisesti musiikit tänä vuonna sykähdyttäviä. Välillä korvat on vain pakko pistää vähän tukkoon, ettei se aina jostain löytyvä määkivä naputus kanna omiin korviin. Jokaisessa nurkassa tuntuu olevan se yksi tyyppi.\nNäitä saatanan ankeuttajia. Mikä teitä vaivaa?\nJos sinulle tuotetaan maksutta (mutta isolla vaivalla ja rahalla) hienoja elämyksiä, onko pakko valittaa aivan naurettavista asioista? Ihanko tosiaan sua nyt vituttaa että se yksi pönttö joka sinua ei edes kiinnosta on liian matalalla ja ennen kaikkea; onko ehdottoman tarpeellista suoltaa sitä kitkerää makua omasta suusta kaikkien muidenkin nieltäväksi? Sylettää nää tyypit. Jos joku juttu ei ole sua varten, lähde menemään. Suu suppuun ja poistu paikalta. Yle Areenasta löytyy varmasti vaikka Sohvaperunat.\nAina välillä, joskus jopa aina vituttaa aikuiset ihmiset. Hävettää seistä lasten kanssa vieressä kuuntelemassa kun jonkun saama ilmainen kokemus ei kelpaa.\nTämän tekstin piti käsitellä ainoastaan LUXia ja kehottamaan teitä sinne vielä huomenna valofestivaalin viimeisenä aukiolopäivänä. Neuvoisin että menkää aamulla 7-9 välillä tai illalla 17-20. Vinkkaisin että tämä oli hyvä kombo: Illallinen Himalaja -ravintolassa kolmikulmassa, siitä Designmuseon edestä alas Arkkitehtuurimuseon sisäpihan kautta (paras teos mun mielestä!) Kasarmille ja siitä suoraan Espalle, kauppatorille, Sofiankadulle ja Tuomiokirkolle. Espan kautta katsomaan Mikrogalleria ja siitä vielä Korkkaria pitkin takaisin alkupisteeseen palokunnan tornin vierestä. Sekin oli hieno.\nMutta ne helvetin määkijät pilasi tämän tekstinkin. Pitäkää tunkkinne.


Vantaan kaupunginjohtaja: Kirkko helpottaa kaupungin taakkaa - Herättäjäjuhlat\nOrganisaatiotkin voivat olla ystäviä keskenään, on Vantaan kaupunginjohtaja Kari Nenonen saanut huomata. Yksi kaupungin läheisistä ystävistä on hänen mielestään seurakunta.\n– Esimerkiksi seurakuntien diakoniatyö ja lapsi- ja nuorisotyö helpottavat kaupungin taakkaa. Ajat eivät ole helpot ja maailma muuttuu nopeasti, siksi yhteistyötä tarvitaan tulevaisuudessakin.\nNenonen muistuttaa viime syksystä, jolloin Vantaalle tuli muutamassa viikossa yli tuhat turvapaikanhakijaa. Kun he olivat saaneet katon päänsä päälle, tarvittiin mielekästä tekemistä.\n– Ilman seurakuntien tukea vastaanottokeskuksiin ei olisi saatu yli 200:aa vapaaehtoista. Olen käsittänyt, että tapa, jolla kaupunki, seurakunnat ja SPR yhteistyössä ovat asiaa Vantaalla hoitaneet, on ollut esimerkkinä muille paikkakunnille Suomessa.\nKaupunginjohtaja mukana herättäjäjuhlilla\nTänä kesänä yhteistyötä tehdään Myyrmäessä 8.–10.7. pidettävillä herättäjäjuhlilla, joille odotetaan jopa 40 000 kävijää. Kaupunki tukee juhlia noin 100 000 eurolla. Kaupunginjohtaja Nenonen puhuu juhlien aattoseuroissa ja aikoo muutenkin olla juhlilla mukana. Hänen mielestään juhlat ovat tilaisuus tehdä kaupunkia tutuksi tuhansille uusille ihmisille.\n– Kun muualta Suomesta edelleen muutetaan tänne pääkaupunkiseudulle, meidän toiveemme on tietysti se, että juhlavieraiden joukossa olisi tulevia vantaalaisia, Nenonen sanoo.\nHän toivoo myös nykyisten vantaalaisten löytävän juhlille.\n– Luulen, että juhlat sopivat vantaalaiseen mentaliteettiin hyvin. Kun olen osallistunut Vantaalla jumalanpalveluksiin, olen huomannut, että aktiivisuus on suurta. Se kertoo siitä, että ihmisillä on pohjalla usko suurempiin asioihin. Ehkä se kertoo myös vantaalaisesta yhteisöllisyydestä. Halutaan kokoontua yhteen myös Jumalan sanan ääreen.\nMaahanmuuttajat voivat olla voimavara\nHerättäjäjuhlien teemana on Kahden maan kansalainen. Kari Nenosen mielestä se sopii erinomaisesti Vantaalle, jossa vieraskielisen väestön suhteellinen osuus on Suomen korkein. Monikulttuurisuus on ollut Vantaalla arkea jo kauan, mutta niin ovat myös sen herättämät kielteiset reaktiot.\n– Voimakas maahanmuutto ei tietenkään ole ongelmaton asia ja tiedän, että se herättää monenlaisia tunteita. Toivon, että me suomalaiset oppisimme suhtautumaan tähän normaalina ilmiönä, koska sitä se tänä päivänä on, Nenonen sanoo.\nNenonen sanoo ymmärtävänsä ihmisten huolen näinä korkean työttömyyden ja epävarman taloudellisen tilanteen aikoina. Kuitenkin hän toivoo, että muutos osattaisiin nähdä mahdollisuutena ja tulijat voimavarana suomalaiselle yhteiskunnalle.\n– Juurtumisvaihe on totta kai aina haasteellinen, ja toivoisin, että siinä voitaisiin tukea niin, etteivät tulijat ajaudu väärälle polulle. Mitä avoimemmin ja ennakkoluulottomammin me pystymme heihin suhtautumaan ja mitä paremmin osaamme viestiä, mitä uusilta suomalaisilta edellytetään, sitä helpompaa kanssakäyminen on.\nUsko tulevaisuuteen auttaa jaksamaan\nTalous on viime aikoina ollut tiukilla niin kaupungilla kuin monessa vantaalaiskodissakin. Nenonen ei kuulemma jaksaisi kaupunginjohtajan tehtävissä, jos ei uskoisi parempaan tulevaisuuteen.\n– Toivon, että löydettäisiin kansallinen yhteisymmärrys. Meidän täytyy pystyä pärjäämään kansainvälisillä markkinoilla, ja se edellyttää sopimista ja uhrauksia. Kaikki mukaan näihin talkoisiin, siitä se uusi nousu lähtee, hän sanoo.\nVantaalaisia Nenonen rohkaisee pitämään huolta itsestään ja läheisistään.\n– Vaikka elämäntilanne olisi vaikeakin, toivon, ettei kukaan heittäytyisi epätoivoiseksi ja antaisi oman elämänsä valua hukkaan. Aina on toivoa.\nKuva: Hans v. Schantz\nJuttu on julkaistu myös Valomerkissä ja Vantaan Laurissa


Tällä kertaa Japanin matkan päämotivaattorina olivat kuuluisat kirsikankukat. Työpaikan vaihdon johdosta lomapäivät olivat kortilla, jolloin pitkälle 16 päivän lomalle oli kaksi hyvää ajankohtaa: pääsiäinen tai vappu+helatorstai-combo. Ja koska pääsiäisen lennot olivat kalliimman puoleisia ja lomapäivien optimointi helpompaa vappu+helatorstaina, niin valinta kohdistui jälkimmäiseen. Tämä taas tarkoitti sitä, että kirsikankukka-aika on mennyt ohi muualla kuin pohjoisessa, jolloin reissu suuntautui kohti Hokkaidoa. Lisämausteena reissulla oli Golden Week, eli Japanin yhdistetty joulu ja juhannus, minkä tajusi nolosti vasta lentojen varaamisen jälkeen. Tämä toi sen lisämausteen, että koska tokiolaiset painelevat GW:n (virallinen japanilainen lyhenne ainakin mainoksissa) alkaessa viikonloppuna maaseudulle, niin me painelemme vuorostaan Tokioon. Loppureissuksi valikoitui Kioto, joka jäi viime reissulla vain parin päivän pintaraapaisuksi, ja koska minulla oli tärkeä tapaaminen kollegani kanssa.\nAikaisemmat matkat ovat osoittaneet, että vaikeinta ja ikävintä reissussa on ensimmäinen päivä. Lennolla saa harvoin nukuttua kunnolla ja ilmainen alkoholi tuo vielä helposti pikku krapulan. Japanissa ollaan kuitenkin aamusta ja hotellille pääsee pötköttämään vasta kolmelta iltapäivästä, mikä luo noin 6 tunnin kuoleman ikkunan, jossa mikään toiminta ei ole kovin tehokasta tai nautinnollista. Eli kuoleman ikkunaksi tarvitsee jotain tekemistä, eli vaikkapa junassa istumista. Tarkoituksena oli mennä Hakodateen, jonne olisi Naritan lentokentältä yli 6 tuntia, mutta tämä junaseikkailu parilla vaihdolla ei oikein houkutellut yli 9h lennon jälkeen. Hyvä kompromissi oli mennä puoliväliin Sendaihin ja kävellä junasta suoraan hotelliin ottamaan powernapit.\nHyvästä suunnittelusta huolimatta kuolema koitti silti, sillä Naritassa JR Railpassin hakujono oli reilusti yli tunnin. En tiedä, onko tämä aina tilanne vai sattuiko huono tuuri, mutta ei enää ikinä Railpassin vaihtamista Naritassa. Onneksi tämä jäi matkan ikävimmäksi asiaksi. Sendaita kohtaan ei ollut suuria odotuksia, mutta pienen junamatkan päässä ollut Matsushima ja siellä sijaitseva Fukuura-saari osoittautui oikein kauniiksi ja Date Masamunen museo oli kiva. Lisäksi Sendain Book-Off pääsi yllättämään, ilmeisesti markkinatilanne on täysin eri kuin Tokiossa, sillä Asuka-figu irtosi puolella siitä hinnasta mitä se olisi ollut Mandarakesta, ja monta muutakin hyvää figua olisi ollut tarjolla, mutta ei ihan tokana ilta viitsinyt vielä ostaa laukkua täyteen. Harmi, olisi pitänyt.\nViime reissuista oli jäänyt se kaivelemaan, että oli aina tullut majoituttua suht edullisissa bisneshotelleissa, mutta ei koskaan ryokanissa. Tämä seikka paikattiin Hakodatessa majoittumalla onsenin sisältävään ryokaniin. Kyseessä oli tosin massa-ryokan, jossa oli buffetillallinen. Ja kiinalaisia todella paljon. Siis todella paljon. Niitä raahattiin bussilasteittain nauttimaan illallisbuffetista. Myöhemmin reissulla valistuin hotellista saatua Japan Timesiä lukemalla, että Hokkaido on kiinalaisten erityisessä suosiossa. Jäi vähän epäselväksi että miksi, mutta ilmeisesti ilmasto on kiinalaisille suotuisampi tai erikoisempi ja kiinalaiset halpalentoyhtiöt ovat ottaneet Hokkaidon kohteekseen. Tämä myös näkyi kiinalaisturistien tasossa, joka oli suoraan verrannollinen suomalaisiin Tallinnan risteilyllä.\nOnneksi kiinalaisten sikailua joutui katsomaan lähinnä buffetissa, ja onsenissa sai kylpeä ihan rauhassa. Ryokanin japanilaistyyliset huoneet olivat oikein mukavia ja Hakodate mukava kaupunki. Hakodate-vuori ja Goryoukakun linnoitus olivat myös täynnä kiinalaisia, ja Hakodate-vuorta pitää turistimassojen takia suositella varauksella, mutta Goryoukakun 1000 kirsikkapuuta olivat oikein komeina ja parhaassa kukassa ja sinne mahtui paljon paremmin kuin vuoren näköalatasanteelle. Parhaiten Hakodatesta jäi kuitenkin mieleen maitotila keskellä böndeä, jonne tuli törmättyä sattumalla aamulenkillä. Hokkaidolla ollaan ylpeitä puhtaasta maidosta, ja tuolla olisi 100 jeniä maksamalla saanut heinä-ämpärin jolla ruokkia lehmiä, mikä oli erityisesti lasten suosiossa. Myynnissä oli myös valtava kasa erilaisia maitotuotteita. Kohde oli japanilaisten suosiossa, mutta ei selkeästi muiden turistien, mikä sai mestan tuntumaan harvinaiselta löydöltä.\nRyokan-hotelli oli hintava, ja vielä kalliimmaksi se olisi muuttunut, jos olisimme pysyneet GW:n alkaessa Hakodatessa. Shinkansenilla siis Tokioon ja vanhaan tuttuun Akihabaraan viime reissulla hyväksi havaitun Remm-ketjun hotelliin, joka ei pettänyt tälläkään kertaa. Akibassa tuli havaittua se, että se ei oikein enää maistunut. Siellä on kaikkina neljänä reissuna tullut pyörittyä, ja koin valaistumisen, että parhaimmat figut ovat löytyneet aina jostain muualta kuin sieltä ja Animateissakin on enemmän tilaa muualla. Siellä on liian paljon jengiä ja aivan liian paljon ”höhö nörttejä ja meidoja” -asenteella koko ajan tiellä olevia turisteja kaikista kansalaisuuksista. Ja liian paljon aggresiivista tax free -myyntiä näiden turistien takia. Toranoanan doukkarit ovat oikeastaan ainoa hyvä syy vierailla Akibassa.\nKommenteissa suositeltu Nagano Broadway tuli viimein testattua. Sieltä löysi helpommin ostettavaa kuin ahtaasta Akibasta ja hintatasokin tuntui olevan astetta edukkaampi kuin Akibassa. Naganossa sijaitsee Mandaraken päämaja ja siellä saa tax free -palautukset, jotka tekevät hintatasosta saman tien 8% edukkaamman turistille. Tax free -prosessi oli siellä parhain mitä olen kohdannut: jonottamatta kuitit ja passit henkilökunnalle, penkeille istumaan ja kohta kiikutetaan passi ja rahakasa takaisin. Yleensä tax free -prosessiin sisältyy paljon seisoskelua ja paljon ihmettelyä kassan toisella puolella, ja kestää pidempään vaikka tax free alennetaan suoraan jo ostaessa.\nMuuta hyvää Akibassa oli, että aamulenkillä pystyi juoksemaan Tokion keisarilliselle palatsille ja sen ympäri, mikä selkeästi on myös paikallisten vakiolenkki. Muutama länsimaalainen juoksi lenkkiä vastapäivään, mikä kertoo syvästä kulttuurierosta. Ikebukuron Milky Way on muodostunut jo pakolliseksi kohteeksi jos pääkaupunkiin eksyy, ja Sunshine Cityssä on ihan hyvä shoppailla – vaikka GW ei olekaan siinä mielessä juhannus että kaikki olisivat maaseudulla, vaan iso osa tokiolaisista vietti kultaista viikkoaan shoppaillen.\nKun GW oli ohi ja tokiolaiset palaamassa Tokioon, oli hyvä mennä vastasuuntaan kohti Kiotoa. Kiotokin hotellit olivat hinnoissaan GW:n aikana. Kiotossa tuli oltua parhaimmassa hotellissa ikinä Japanissa. Sakuta Terrace the Gallery ei tarjonnut ainoastaan isoa huonetta sohvalla ja parvekkeella (tyypillisessä hotellissa et mahdu edes matkalaukkua avaamaan), vaan myös ilmaiset iltadrinkit joka ilta, ilmaisen pyykinpesumahdollisuuden ja hyvät sentoot kylmäaltaalla ja saunalla. Sijainti korttelin päässä juna-asemasta, ja toisen korttelin päässä superkätevä Aeon-ostari ruokapaikkoineen, vaatekauppoineen, pelihalleineen ja oikeine ruokakauppoineen, joka tuntui valikoimineen juhlalta konbineihin tottuneena. Aikaisemmissa blogauksissa olen neuvonut, että ruokakauppoja kannattaa metsästää koska hintataso ja valikoimat on aivan toista luokkaa, mutta harvoin sitä tuli lähdettyä tälläkään kertaa konbinia edemmäksi. Aeon-ostarissa sen sijaan tuli käytyä kätevästi joka ilta joko syömässä tai hakkaamassa rumpuja ja aina ruokakaupan kautta takaisin hotellille.\nAikaisemmilla reissuilla on tullut linnat ja temppelit nähtyä, vaikka toki Kioton temppelit ovatkin astetta komeampia. Kuitenkin pääsyy Kansaihin tulemiseen oli vierailu Kishin asemalla, jossa päivystää maailman kuuluisimpia rautatieläisiä: Asemapäälikkö Nitama. Nitaman edeltäjä Tama oli kuuluisa asemakissa, joka pelasti Kishin pönden rautatieyhtiön houkuttelemalla reitille turisteja. Wakayama Electric Railwayllä on myös teemajunia, joilla vedota turisteihin. Kun kävi tuon 15km pituisen reitin matkustamassa ja katseli maisemia, ei ollut vaikea nähdä, miksi reitti kannattaa vain turistien avulla. Japanin maaseutu on kuitenkin kiehtovaa, ja harmiksi oli sadepäivä niin ei tullut käveltyä alueella sen enempiä. Reitti ei kuulu National Rail Passiin (Kansai Rail Passiin ilmeisesti kuuluisi), mutta jos on Osakassa/Kiotossa ja Railpass on taskussa, Kishin vierailua kannattaa ehdottomasti harkita, vaikka vähän ekstraa joutuukin maksamaan.\nKiotossa tuli käytyä myös Arashiyamassa, joka olikin pahin turistirysä mihin olen Japanissa törmännyt. Oli suorastaan ahdistavaa kuinka täynnä kadut olivat. Animessa tehdään paljon luokkaretkiä Kiotoon, mikä osoittautui myös oikeassa elämässä paikkansa pitäväksi. Riehuvien japanilaisteinien sekaan mahtui kiinalaisia ja länkkäreitä niin, että kadut olivat täysin tukossa ja sillan ylittäminen pitkä prosessi, kun selfietä pitää päästä ottamaan juuri siinä. Arashiyamaan lähdimme alun perin apinavuoren takia, ja siellä ei onneksi ollut tungosta. Syyksi epäilen sitä, että sinne piti kiivetä vähän matkaa, ja tavallinen turisti on kuitenkin aika laiska, lomalla kun ollaan. Tämä hypoteesi osoittautui todeksi, kun reilun kilometrin päässä valtavirroista sijaitsevalle sympaattiselle pikkutemppelille Daihihakulle ei ollut eksynyt ketään muita turisteja meidän lisäksemme. Arashiyaman bambukujaa ja päätemppeleitä voi suositella vain jos tykkää tungoksesta.\nMuita kovia juttuja Kiotossa oli valtava junamuseo, missä sai helposti kulumaan päivän, sekä aamulenkit joen varsilla. Mutta parhaaksi Kioto-kokemukseksi muodostautui kuitenkin Daimonjiyamalle kiipeäminen. Täällä ei muita turisteja näkynyt, varsinkaan kun menimme ensin junalla Yamashinaan josta seurasi Bishamon-temppelin kautta vuorelle kipuaminen ja lopulta laskeutuminen Kioton itäpuolelle. Vuoren kipuamisessa oli todella hyvä fiilis, pelkkiä japanilaisia vanhuksia ja kaikki tervehtivät toisiaan. Ei ole tullut ennen vuoria itse kivuttua, koska sitä on luullut homman raskaammaksi kuin mitä sitä oli. Lisäksi tietoa vuorille kipuamisesta löytyi aika huonosti, nytkin vaati aika paljon uskoa että kyllä tämä polku vie huipulle kun kartoissa ei ollut merkintää eikä opasteita ole.\nRailpassin kesto on valitettavasti 14 päivää, mikä pakotti siirtymään Tokioon ja viettämään kaksi viimeistä päivää taas siellä, sillä Shinkansen-liput ovat melko hintavia. Tokyo Big Sight kutsui tälläkin kertaa, mutta ei Comiketin muodossa vaan Design Festan, joka mainostaa itseään Aasian suurimpina taidekujana, eikä ollut väärässä. Odaibassa kun tuli oltua niin Gundam tuli tietysti tarkistettua ja samoin Miraikan, joka oli pieni pettymys, koska siellä oli liian vähän robotteja ja oli enemmänkin lapsiperheiden juttu. Majoitus oli tällä kertaa Uenossa, josta pääsi kätevästi Keisein Skylinerillä lentokentälle.\nPaluulento oli pieni pettymys, sillä uuden A350-koneen sijasta odottikin vanha tuttu A330-300 naarmuuntuneine näyttöineen, vaikka lentoja varatessa nimenomaan oikein erikseen valitsimme vuorot, jotka lennettiin Finnairin uudelle konetyypillä. Pientä lohtua toi se, että olimme taas menomatkan businessluokassa, sillä Finskin algoritmit ilmiselvästi suosivat meidän tapaisia pariskuntia matkustusluokan korotuksissa koneen ollessa ylibuukattu. A350 oli selvästi mukavampi matkustaa kuin vanhat mallit, joten niihin kannattaa tähdätä, vaikka mitään lupausta ei ole, että konetyyppi olisi juuri se.\nPäivittelen yleisopasta taas tämän reissun perusteella, suurimmat lisäykset tulevat lähinnä rahanvaihtoon ja päivitykseen, että kansainväliset luottokortit kelpaavat entistä useammassa mestassa. Huomasin kiinalaisten käytävän samoja laitteita, joten paine lienee tullut enemmänkin sieltä suunnalta, vaikka Mastercardkin mainosti näkyvästi junissa ja telkkarissa. Myös sentoo-hommia voisin valottaa, sillä viimein pääsin siihenkin kunnolla sisään.\nVielä on Japanin eteläisin pääsaari kokematta, eli jos löytyy suosituksia Kyuushuun ja Fukuokaan liittyen niin kuulisin mielelläni niitä kommenteissa.


Podcast - Unbroken - Poseland Network\nTuossa alkuviikosta Crossfit Basementin monen alantaitaja Arttu Nyman (palomies, Alfaland Arttu, valmentaja, yksi omistajista ja mitä näitä nyt on Mr.Hanko jne…) piti meille tytöille pienen haastattelun menneistä Unbroken-kisoista. Saimme kisafiilistelyiden lisäksi vastata muutamaan muuhunkin kysymykseen. Käykääpä kuuntelemassa mitä mulla ja Iinalla oli sanottavaa.\nLisää Artun haastatteluita mielenkiintoisista ihmisistä ihan videoitunakin löytyy täältä.\nJa Iinan löytää instagramista @iinananas.\nTags: crossfit, ensihoitaja, podcast, tavoitteet, urheilu\nEdellinenTee se itse – kauraleipä


Luokittelemattomat | Eero Junkkaala | Sivu 2\nKotona saunan lämmittäminen kestää kaksi sekuntia: yksi nappula koilliseen. Toki saunan lämpiäminen sitten kestää vähän pidempään. Äskettäin lämmitin tyttäremme kotona oikean puusaunan. Se tuntui alkuperäiseltä, varsinkin kun joutui vähän taiteilemaan sytyttämisen kanssa. No niin, kyllähän te ymmärrätte, mitä tarkoitan taiteilemisella. … Lue loppuun →\nLähdin tässä päivänä muutamana varta vasten lenkille katselemaan ihmisten laittamia jouluvaloja. Juoksentelin Helsingin läntisissä kaupunginosissa ja lenkki lipsahti jopa maakuntamatkailun puolelle, kun ylitin Espoon rajan ilman mitään rajamuodollisuuksia tai koronakontrollia. Näin megalomaanisen paljon valoja. Ikkunoissa, parvekkeilla, telineillä, pihoilla, puissa, pensaissa, … Lue loppuun →\nOn muotia puhua kuplista. Sanalla on ainakin kolme uutta merkitystä, eikä mikään niistä tarkoita saippuakuplia. Puhutaan talouskuplasta, joka voi puhjeta, jos markkinoille työnnetään liikaa rahaa. Toiseksi urheilujoukkueet pyrkivät olemaan omassa kuplassaan välttääkseen koronatartunnat. Kolmas kupla on näistä vaarallisin: mielipidekupla. Sen … Lue loppuun →\nSamana päivänä kun Joe Biden julistettiin Yhdysvaltojen presidentin vaalin voittajaksi, Helsingin Sanomien ykköspääkirjoituksen otsikko oli: ”75-vuotias ei ole nykyisin vanhus.” Olikohan se tarkoitettu lohdutukseksi Bidenille? Kyllä sinusta, Joe, vielä johonkin on, vaikka olet kohta 78. Kirjoituksessa nimittäin sanottiin, että 75-vuotias … Lue loppuun →\nKuningas Hiskian aikaisessa varmuusvarastossa oli 120 ruukunkahvaa, joissa oli kuninkaan hallinnon leima. Juudan valtakunnan loppuvaiheista paljon uutta tietoa. Uuden tien tai asuinalueen rakentaminen Israelissa pysähtyy usein jonkun muinaislöydön vuoksi, rakentajien harmiksi ja arkeologien iloksi. Näin tapahtui jälleen Jerusalemissa Arnonan kaupunginosassa … Lue loppuun →\nTämä on kevyt kesäkolumni juoksemisesta. Niinpä tämän lukeminen on kielletty kaikilta, jotka vihaavat juoksemista, jotka pitävät urheilemista tyhmänä, jotka haluaisivat juosta mutta eivät voi, jotka eivät pidä siitä että toiset kehuvat omilla harrastuksillaan, jotka haluavat lukea ainoastaan hengellisiä opetuksia, jotka … Lue loppuun →\nKirjoitan mielelläni aiheista, joissa en ole asiantuntija. Äskettäin sain Hesarissa läpi mielipidekirjoituksen, joka liittyi ilmastopolitiikan taustoihin. Enhän minä kyllä ole sen enempää ilmaston kuin politiikankaan asiantuntija. Olen silloin tällöin ottanut kantaa Israelin nykytilanteeseen ja sen hallituksen linjauksiin. Tunnen niitä kuitenkin … Lue loppuun →\nHelsingin sanomat julkaisi 23.6. yleisönosastokirjoitukseni: Kristinusko haastaa vastuullisuuteen Sixten Korkman kirjoitti mielenkiintoisen pohdinnan ympäristökriisin taustafilosofioista (HS 16.6.2020). Hän aloitti lainaamalla Lynn Whitea, jonka mukaan kristinusko on syypää siihen ajatteluun, joka on johtanut tieteen ja teknologian ylivaltaan ja luonnon alistamiseen. White … Lue loppuun →\nPresidentin Kultaranta-keskustelut päättyivät Niinistön toivomukseen, että luottamus kantaisi meitä tämän kriisiajan yli ja sen jälkeen. Mitä hän mahtoi tarkoittaa luottamuksella? Kehen sen tulisi kohdistua? Arvelen, että hän tarkoitti sekä luottamusta kansamme päättäjiin että toinen toisiimme. Jos osoittaudumme luottamuksen arvoiseksi, selviämme … Lue loppuun →\nTunnelin päässä näkyy hiukan valoa: hallitus ryhtyi lieventämään rajoituksia, tosin hallitusti ja vähän kerrassaan. Minun tunneliini se ei tosin vielä näy, sillä ikärajoitteisille ei annettu karanteenin takarajaa. Ei se minua kauheasti haittaakaan, sillä ei kotona oleminen ja päivittäinen ulkoileminen ole … Lue loppuun →


Vaarallinen hevosten virustauti leviää talleilla | Yle Uutiset | yle.fi\nVaarallinen hevosten virustauti leviää talleilla\nSuomessa hevosten keskuudessa leviää virus, jota epäillään ykköstyypin herpesvirukseksi. Pahimmillaan se aiheuttaa hermosto-oireita ja voi olla hevoselle jopa kohtalokas.\n5.4.2013Päivitetty 5.4.2013 12:33\nYLE / Anri Koski\nJaa artikkeli Facebookissa2868\nHevostalleilla epäillään herpesviruksen aiheuttamia hermosto-oireita\nTartunta voi johtaa joissakin tapauksissa hevosen lopettamiseen\nYpäjällä on eristetty 2 tallia virusepäilyn vuoksi, Tervossa ratsastuskoulu sulki ovensa varotoimenpiteenä\nHevosen herpesvirus ei tartu ihmiseen\nHevosenomistajat eri puolilla Suomea ovat varpaillaan herpesvirus-epäilyjen vuoksi. Jokimaalla Lahdessa ravataan lauantaina ja tilanne on maakunnassa tautiepäilyjen suhteen toistaiseksi rauhallinen. Esimerkiksi Orimattilan Hevoskylän klinikan tietoon ei tullut herpesepäilyjä.\nSuomen Hippoksen eläinlääkäri Nina Lehmonen kertoo, että varsinaisesta epidemiasta ravureiden keskuudessa ei ole tietoa, mutta hengitystieoireista kärsiviä hevosia toki on.\n- Kuumeisiakin on jonkin verran. Tietysti tilannetta täytyy seurata tarkasti, toteaa Lehmonen.\nYpäjällä jo kaksi tallia\nLounais-Hämeessä Ypäjän Hevosopisto tiedotti perjantaina puolen päivän aikaan, että toisessakin tallissa alueella muutama varsa on sairastunut kuumeeseen. Aiemmin yksi talli eristettiin herpesepäilyn vuoksi.\nYpäjällä ensin eristetyssä tallissa on nelisenkymmentä hevosta, joista seitsemällä on kuumetta. Hengitystieoireiden ja kuumeen lisäksi ykkösmuotoon kuuluu joissain tapauksissa lähinnä takaosan hermosto-oireita, jotka voivat olla rajuja.\nKuolleisuus on hermostomuotoon sairastuneiden hevosten keskuudessa suuri. Eläinlääketieteen dosentti Seppo Hyyppä Ypäjän Hevosopistolta kertoo, että yhdelle sairastuneista puhkesi hermosto-oireita keskiviikkoiltana.\n- Oireiden voimakkuudesta riippuen hevosesta voi joutua luopumaan nopeastikin. Pahimmillaan hevonen ei enää pääse ylös makuulta, kertoo Hyyppä.\nSyntymättömät varsat erityisessä vaarassa\nSuurimmalle osalle sairastuneista virus on melko vaaraton ja aikuiset hevoset saattavat selvitä viruksesta lähes oireettomina. Nuorille hevosille nousee herkemmin korkeampi kuume ja voimakkaampia hengitystieoireita. Erityisessä riskiryhmässä ovat kantavat tammat, jotka saattavat sairastuttuaan luoda varsan.\nOireiden voimakkuudesta riippuen hevosesta voi joutua luopumaan nopeastikin.\n- Jos tiineys on edennyt yli puolivälin, tamma saattaa synnyttää ennen aikaisesti kuolleen varsan. Tai sitten varsa syntyy hengissä, mutta on heikko ja kuolee hoidosta huolimatta kolmen vuorokauden aikana, toteaa Seppo Hyyppä.\nVaro levittämästä virusta\nHevosenomistajien ja valmentajien kannattaa nyt tarkkailla hevosia ja tarvittaessa mittailla niiden ruumiinlämpöä. Mikäli hevonen oireilee, on kilpailu jätettävä väliin. Myös eri talleilla liikkuvien ihmisten on oltava varovaisia.\nHerpes ei leviä niin kulovalkean tavoin kuin hevosinfluenssa. Yleensä epidemiat ovat paikallisempia.\n- Kädet on aina pestävä ja vaatteet sekä kengät on vaihdettava tallilta toiselle kuljettaessa, jotta virus ei kulkeudu mukana. Niihin talleihin, joissa on kipeitä hevosia ei kannata mennä lainkaan, ohjeistaa Lehmonen.\nYpäjän lisäksi toisaalla Etelä-Suomessa tutkitaan oireilevista hevosista mahdollista herpestartuntaa. Pohjois-Savossa Tervossa ratsastuskoulu vapaaehtoisesti sulkenut toistaiseksi ovensa, koska yhden hevosen oireet täsmäävät herpekseen.\n- Herpes ei leviä niin kulovalkean tavoin kuin hevosinfluenssa. Yleensä epidemiat ovat paikallisempia. Tuskin tästä nyt pandemiaa tulee, rauhoittelee eläinlääkäri Nina Lehmonen.\nEvira: Hevosten virustautiepäilyt tutkittava 5.4.2013\nEsteratsastuskilpailu perutaan Tampereella taudin takia 5.4.2013\nSuomen Ratsastajain liiton tiedote\nVapaa liikkuvuus lisää eläinten tautiriskiä 10.1.2013\nTietoa hevosen viruksista\nKotimaan uutisethevonennisäkkääthevostallithevoseläimetYpäjävarsattauditvirustauditSairauden oireet