Můj Dům | Výhody rostlinného tepla\nNacházíte se zde: Home | Stavba | Výhody rostlinného tepla\nVýhody rostlinného tepla\nEkologové logicky brojí proti pálení uhlí. Na pranýř však nepatří ani tak zmíněné palivo, jako spíš zařízení, která tuto horninu přetavují v energii nutnou k vytápění a ohřevu vody. Ta nejnovější jsou nejen mnohokrát účinnější, ale poradí si i se dřevem a jinými biopalivy.\nVýrobci kotlů a kamen už před lety vyvinuli technologie, které emisní a další striktní požadavky na ochranu životního prostředí dokážou přinejmenším respektovat. Přesto se u nás ještě v mnoha domech krmí pevnými palivy stařičké a nenasytné kotle, jen uhlí tu více a tu méně nahradilo třeba topné dříví. Ukazuje se totiž, že největší překážkou (samozřejmě kromě financí) není ani tak technická modernizace topného zařízení, jako spíše změna myšlení a zažitých stereotypů.\nNáklady na vytápění při spotřebě tepla 65 GJ/18 kWh\nhnědé uhlí 12 436\nkoks 24 704\ndřevo 11 244\ndřevěné brikety 19 749\npelety 17 720\nštěpka 12 960\nrostlinné pelety 12 600\nPraxe jednoznačně potvrzuje, že vytápění dřevem (dřevěnými a jinými rostlinnými produkty) představuje optimální variantu pro objekty s tepelnými ztrátami do 16 kW. Samotné vytápění kusovým dřevem se pak hodí hlavně pro rodinné domy s výkony 5 až 15 kW (roční náklady do zhruba 25 tisíc Kč), vyšší výkon už ze dřevníku ujídá přespříliš. Pro představu: z 1 kg dřeva lze získat asi 4 kW výkonu, což v domě s vypočítanou tepelnou ztrátou 25 kW představuje asi 5 až 6 kg dřeva/ 1 hodinu). Vynásobíte-li ovšem toto množství počtem „topných“ hodin za den, za týden a měsíc, čeká majitele i docela slušný tělocvik. Globální otázka současnosti (a budoucnosti) tedy zní – čím vůbec topit a když, jak ekologicky a zejména ekonomicky?\nProzíravější majitelé starších rodinných domů zákonitě dospěli k závěru, že uhlí ve sklepě už nepředstavuje žádnou perspektivu. Mnohé zviklala i každodenní rozcvička s lopatou a kbelíky, všechny bez rozdílu pak znejistěl výstražně vztyčený ukazovák státu, hrozící přísnými sankcemi a ekologickou daní. Čmoudíš, zaplatíš! Snad nejdůležitější podmínkou hospodárného a zde i ekologického topení jakýmikoliv pevnými palivy je správná volba kotle.\nModerního, s kvalitativně nesrovnatelně výkonnější a čistší technologií spalování, s jednodušší obsluhou, možností regulace… Nové generace kotlů na tuhá paliva si dokážou bez problémů poradit s průběžným střídáním různých druhů paliva i s nekompromisní záměnou uhlí za dřevo, dřevěné či rostlinné pelety. Účinnost spalování v těchto kotlích se přitom blíží k hranici 80 %, což v porovnání se zastaralými typy může znamenat až třetinovou úsporu dosavadních nákladů.\nVýznamnou technickou inovací je pak polo- nebo plně automatizované přikládání paliva, někdy dokonce s odstraněním popela. Existují i kotle, které se umí „nadechnout“ podle momentální potřeby (systémy ventilátorů urychlují či tlumí spalování) a pak už si pomocí ekvitermních regulačních systémů samy udržují nastavený výkon (v rozsahu od 100 do 10 procent jmenovitého výkonu).\nKvalitní automatické kotle na dřevo, dřevěné peletky apod. předčí ostatní technologie vytápění. V porovnání s kotli na uhlí zpravidla disponují vyšší účinností, plynulou regulací výkonu i komfortnějším způsobem obsluhy. K vytápění většího objektu – vícepodlažního rodinného domu – jsou vhodné teplovodní výměníky. Kamna a krby s výměníkem umožňují napojení na teplovodní trubky a rozvedení tepla do radiátorů. Lze instalovat i tzv. zplynovací kotel. Výhodou je kromě jiného možnost spalování velkých kusů dřeva, varianta společného nebo odděleného spalování uhlí a dřeva, velkokapacitní zásobník, vysoká účinnost, ekologický provoz, chladicí smyčka bránící přetopení, spalinový termostat pro automatické vypnutí při vyhoření paliva atd.\nTopné (a související) zařízení je však pouze jednou stranou mince. I ta nejkvalitnější kamna svým způsobem degraduje nekvalitní palivo. V případě dřeva by mělo být mimo jiné perfektně proschlé – navlhlá polena mají daleko menší výhřevnost, energie se totiž spotřebovává na odpařování přebytečné vody. Ideální je maximálně 20% vlhkost, které dosáhnete přibližně dvouročním vysoušením na větraném, před deštěm chráněném místě (čerstvé dřevo dosahuje asi 50% vlhkosti).\nNabízí se alternativa vytápění automatizovanými kotli na pelety, vhodnými pro výkon kolem 100 kW. Pro vyšší výkony se jako ekonomičtější ukazují štěpky, případně lisované nebo jinak zpracované piliny. Existuje rovněž možnost topit tzv. alternativními peletami. Vyrábějí se z jinak prakticky nepoužitelných surovin pro zařízení s horní hranicí výkonu asi 200 kW. K mání jsou i rostlinné pelety z řepkové a obilné slámy, ze stvolů slunečnice, sena apod.\nPři srovnatelném komfortu lze takto za topnou sezonu ušetřit až 50 % nákladů ve srovnání třeba se zemním plynem. Kupříkladu v Rakousku – kde ovšem biopalivům přeje jak zájem veřejnosti, tak státní podpora a ekologické cítění obyvatel – nejsou malé biokotelny ničím neobvyklým. Spotřebovávají se semena zrnin, olejnin nebo trav, v provozu jsou linky na lisování granulí, peletek, pelet nebo briket. Známé je i zpracování listí, nadprodukce obilovin atd.\nATMOS, CANKAŘ A SYN\ntel.: 326 701 404, 414, fax.: 326 701 492\nwww.atmos.cz, www.atmos.eu BOSCH TERMOTECHNIKA, s. r. o.\nsídlo obchodní divize Buderus\ne-mail: obchod@buderus.cz, www.buderus.cz\nsídlo obchodní divize DAKON\ninfo: 840 111 170\nVýrobní závod Krnov\nPod Cvilínem 588/3, Krnov\nwww.dakon.cz ŽDB GROUP, a. s.\ninfo: 800 133 133\ntel.: 596 083 050, fax: 596 082 822\ne-mail: info@viadrus.cz, www.viadrus.cz\n21.01.2014 | Stavba


Myslíme si, že ceník má být přehledný, pochopitelný a logický. Jedině tak je férový, protože se do něj nedají schovat nesmyslné poplatky za kdeco. My jsme to dovedli do extrému - máme pouze jednu jedinou cenu. Pokud přivezete ovoce málo, přidáme ho do sdruženého kvasu. Pokud přivezete ovoce hodně, automaticky vám vypálíme individuální várku. To vše za jednu cenu.\nCena za pálení\n209,- Kč za litr 50% destilátu\nPo několika letech jsme nuceni upravit cenu za pálení směrem nahoru. Hlavním důvodem je, že v průběhu letošní sezóny dojde k radikálnímu navýšení sazby daně z lihu. Dalším důvodem pak je neustálý a vytrvalý růst ceny lidské práce, na které je zpracování ovoce postaveno a který už nedokážeme kompenzovat jiným způsobem. I tak zůstává ovocný destilát z pěstitelského pálení jedním z nejlevnějších alkoholických nápojů na trhu. Což je vzhledem k jeho kvalitě tak trochu paradox... Děkujeme za pochopení a těšíme se na vás!\nTato uvedená cena je konečná, včetně všech našich služeb, spotřební daně, daně z přidané hodnoty atd. Navíc obsahuje položky, které jsou u jiných pálenic většinou zpoplatněny, jako je třeba zapůjčení kvasné nádoby, selekce, mytí, drcení a odpeckování či lisování ovoce, přidání enzymů a kvasinek, vedení a skladování kvasu, kvalitní voda na ředění, likvidace výpalků atd...\nCenu záměrně uvádíme za jeden litr absolutního alkoholu (laa), tedy 100% etanolu. Ta je totiž neměnná, ať se výsledný produkt následně ředí na jakoukoli lihovost.


Přirozené plánování rodiny: metody kontroly těhotenství | Simple\nmetody přirozeného plánování rodiny\nmetoda rytmu nefunguje pro všechny páry. Lidé, kteří mají pravidelné menstruační cykly a kteří jsou velmi opatrní, když mají sex, obvykle považují za efektivní. Pokud to nejste vy, nebude to nejlepší přístup k antikoncepci.\ncervikální hlen nebo ovulační metoda. Zde sledujete hlen, který dělá váš děložní čípek. Když ovulujete, váš hlen je čistý, pružný a mokrý, jako syrové vaječné bílky., Zapíšete si, jaký je váš hlen každý den, abyste věděli, kdy ovulujete.\nmetoda bazální tělesné teploty (BBT). Vaše teplota může vzrůst mezi 0,5 A 1 stupněm, když ovulujete a zůstanete tam až do dalšího období. S touto metodou, budete mít teplotu, než se dostanete z postele každé ráno, než budete mít něco k jídlu nebo pití.\nBBT samo o sobě není dobrý způsob, jak zabránit těhotenství, protože mapování teploty vám řekne, kdy již došlo k ovulaci.\nSymptomatotermální metoda., S tímto kombinujete několik metod, obvykle BBT a cervikální hlen. Použití více než jedné metody vám může poskytnout lepší představu o tom, co se děje ve vašem těle.


Snowboardistka Ester Ledecká převzala nový vůz Kia Sportage | Mediamania.cz\nAuto na hory\nSnowboardistka Ester Ledecká převzala nový vůz Kia Sportage\nV nabitém režimu tvrdé přípravy na olympiádu se čerstvé držitelce řidičského průkazu všestranný automobil hodí. "Teď před Soči opravdu hodně cestuju a bez auta se neobejdu. Pro většinu modelů jsou ale zimní hory často nad jejich síly, takže šikovné esúvéčko jako Kia Sportage je pro mě ideální," říká Ester Ledecká.\nBílý sportovní vůz Ester Ledecké zdobí grafické motivy, které vytvořil její bratr Jonáš. Mají podobu zasněžených horských hřebenů, které elegantně lemují spodní část bočních dveří na obou stranách auta. "Sportage skvěle vypadá a grafika od Jonáše jí strašně sluší. Budu tak na svém autě vozit pořád talisman od bráchy pro štěstí."\nAutomobil předávala za partnerskou společnost Martina Jirásková, ředitelka marketingu KIA MOTORS CZECH. "Ester je mladá šikovná slečna, která má před sebou slibnou sportovní kariéru. Je ambiciózní, jezdí zatraceně rychle a má svůj osobitý styl. Taková je i Kia Sportage. Přejeme Ester nejen řadu sportovních úspěchů, ale také mnoho šťastných kilometrů v novém voze," uvedla Martina Jirásková.\nVýsledky studie Olympiáda v Soči ovládla i on-line svět\nTelevizní vysílání V neděli nejsledovanější Doktoři a konec olympiády


pátek, 11. červenec 2003\nNěkdy je těžké, ba vyloučené, psát o uměleckém artefaktu kriticky. Tato kniha je toho příkladem. Je na to příliš intimní, křehká a zároveň věcná, je to kronika skupiny znamenitých osobností naší hudby, zpráva o "spolku bez předsedy, bez stanov, bez pokladníka". Pondělníci nebylo a není oficiální muzikantské společenství jako třeba Ateliér 90, Společnost pro novou hudbu, Umělecká beseda, Přítomnost, Shock a jiné. Nemají své koncerty, festivaly, prohlášení, PR, je to "pouze" kruh přátel, kteří se setkávají vždy v pondělí a diskutují zdaleka ne jen o hudbě. Jsou to hlavně přátelé a až potom skladatelé, muzikologové, interpreti. Vzpomínkový sborník je zajímavý právě svou polytematičností, formovou mnohotvárností.\nHistorie "pondělníků" se datuje od roku 1939 a už jenom nad výčtem jmen se tají dech: Jeremiáš, Holzknecht, Krejčí, Rychlík, Kapr... Své kapitolky napsalo všech jedenáct současných "pondělníků": Jan Hanuš, Jan F. Fischer, Ivan Medek, Zdeněk Šesták, Oldřich F. Korte, Jiří Berkovec, Štěpán Lucký, Ilja Hurník, Luboš Sluka, Martin Turnovský a Ivo Jirásek . Někdo naplnil přidělené stránky životními vzpomínkami (Hanuš, Jirásek, Sluka, Lucký) nebo zrcadlem "pondělníků" (výborná úvodní kapitolka Ilji Hurníka, Korte), jiní lehkým perem baví čtenáře zážitky, někdy až anekdotickými příhodami z hudebnického života (Turnovský, Hurník, Berkovec). Výborné jsou glosy v oddílu Jak se komponuje, hraje, bádá z pera Korteho, Šestáka, Turnovského, Berkovce, Hurníka, Fischera a Jiráska. Zvláště bych pak vyzvednul švih a vtip Ilji Hurníka.\nPoměrně útlá, editorsky pečlivě připravená kniha mě potěšila, na některé věci vrhla nové světlo a určitě by neměla zapadnout. Leckdo ji asi zařadí mezi dnes oblíbenou memoárovou literaturu, zároveň se z ní však vymyká. Je to prostě příjemné čtení a vřele ji doporučuji. (Zvlášťe pak mladým hudebníkům, kteří nejenže mají problémy s historií světové hudby, ale neznají ani historii naší hudby.)\npřipravil Ilja Hurník. Vydala Univerzita Karlova v Praze, Nakladatelství Karolinum 2002, 152 stran, 1. vydání.\nVíce z této kategorie: « Georg Friedrich Händel: Giulio Cesare HWV 17\tGiuseppe Verdi: Don Carlos »


ZNOVU OBJEVTE CHUŤ | ZPŮSOB ŽIVOTA 2021\nZnovu objevte chuť\nBramborová kaše s nakrájenými bylinkami\n300 g brambor, mořská sůl, 80 ml mléka, 20 g másla; 1 stonek hladké petrželky, 1/4 lžičky strouhané kůry organického citronu\nOloupejte brambory, nakrájejte na malé kousky a vařte v slané vodě asi 20 minut.\nVypusťte brambory. Do brambor přidejte horké mléko a máslo a vše rozmačkejte pyré na pyré.\nOpláchněte petržel, osušte a jemně nasekejte listy. Přidejte citronovou kůru a nalijte směs na brambory. Připraveno za 30 minut; celkem asi 370 kcal, E 8 g, F 20 g, KH 39 g\nKrupicový pudink s jablkovým kompotem\nCream pšenice: 200 ml mléka, 1 lžička másla, 2 kardamomové lusky, 35 g špaldové krupice, 3 lžíce jablečného nebo hruškového sirupu;\nApple kompot: 1 jablko (200 g), 1 malý kousek skořice, 5 lžic jablečné šťávy, 1 kus organické citronové kůry, 1 lžička medu\nU krupicového pudinku: Vařte mléko, máslo a šťouchané kardamomové čepice. Krupici posypte za stálého míchání šlehačkou, přiveďte k varu a nechte ji bobtnat na mírném ohni po dobu 5 minut. Pro sladění zamíchejte hustou šťávu.\nPro jablečný kompot: Oloupejte jablko, čtvrtinu, vyjměte jádro a nakrájejte Apfelviertel na tenké plátky. Všechny ingredience kompotu vařte společně v malém hrnci a smažte v uzavřené nádobě na mírném ohni asi 5 minut. Připraveno za 20 minut; celkem asi 500 kcal, E 7 g, F 11 g, KH 165 g\nTeplé proso müsli\n50 g proso, 230 ml mléka, 1 lžička medu, 1 špička mleté skořice, 4 sušené měkké meruňky, 1 lžička nakrájené jádra lískových ořechů\nNamočte proso přes noc do 120 ml mléka a 80 ml vody.\nVařte proso s tekutinou, zbývajícím mlékem, medem a skořicí. Nechte to bobtnat v uzavřené nádobě po dobu minimálně 25 minut.\nMezitím nakrájejte meruňky a nakrájené ořechy lehce pečte na pánvi bez tuku.\nMeruňky a ořechy zamíchejte pod ovesnou kaši.\nPřipraveno za 20 minut; celkem asi 410 kcal, E 14 g, F 13 g, KH 60 g\n1 brambor (100 g), 1 kořen petrželky (100 g nebo kedluben), 1 mrkev (100 g), 1 malá cibule, 1 stroužek česneku, 1 lžíce olivového oleje, 400 ml zeleninového vývaru, 20 g rohových nudlí, mořská sůl, čerstvě mletý pepř, 1 Stříkající citronové šťávy, 2 stonky majoránky\nOloupejte brambor, petrželkový kořen (nebo kedluben) a mrkev a nakrájejte na malé kousky.\nOloupeme cibuli a česnek a nakrájíme na polovinu.\nZahřejte olej v květináči. Hnědá cibule a česnekové půlky s řezaným povrchem mírně hnědým. Přidejte kousky zeleniny, krátce smažte. Přidejte vývar, přiveďte k varu a vařte asi 7 minut, dokud zelenina nebude jemná.\nMezitím vařte nudle samostatně ve slané vodě a vypusťte.\nOdstraňte z polévky cibuli a česnekové půlky a polévku polévejte solí, pepřem a citronovou šťávou.\nNudle přidejte do polévky a posypte majoránkovým listem. Ochutnejte znovu.\nPřipraveno za 20 minut; celkem asi 270 kcal, E 8 g, F 11 g, KH 34 g\nŠpagety s rajčatovou omáčkou a mozzarellou\n60 g špaget, mořská sůl; 1/8 l rajčatové šťávy, 1 polévková lžíce creme fraiche, 1 polévková lžíce rajčatové pasty, mořská sůl, čerstvě mletý pepř, trochu zrnitá zelenina nebo kuřecí vývar, 1 polévková lžíce medu; 30 g mozzarelly, 1 stonek bazalky\nŠpagety vařte ve slané vodě, dokud neztuhnou a nevysypou.\nVařte rajčatovou šťávu, zamíchejte v crème fraîche a rajčatové pastě a dochutíme solí, paprikou, vývarem a medem.\nPlátek mozzarelly, opláchněte bazalku.\nNa špagety položte rajčatovou omáčku, na vrchol položte sýr a posypte listy bazalky.\nPřipraveno za 25 minut; celkem asi 340 kcal, E 15 g, F 9 g, KH 48 g\nDušená filet z lososa na fenyklové zelenině\nFilet z lososa 150 g, 1/2 fenyklové hlízy (100 g), 1 mrkev (100 g), 1 lžíce olivového oleje, 80 ml rostlinného nebo kuřecího vývaru, 1/4 lžičky semene fenyklu, mořská sůl, čerstvě mletá paprika, 1/2 lžičky růžové pepř bobule\nOpláchněte lososa, osušte.\nČtvrť fenykl, vystřihněte stonek a nakrájejte fenykl (udržujte fenykl zelený). Oloupejte mrkev a nakrájejte na proužky.\nZahřívejte olej na pánvi. Přidejte zeleninu a restovanou zeleninu. Přidejte vývar a semeno fenyklu a dochutíme solí a pepřem.\nNahoře položte lososa. Umístěte dobře zavírací víčko a páru asi 15 minut.\nChcete-li sloužit, posypte hrubým drceným pepřem a jemně nasekanou fenyklovou zelení.\nKromě toho: celozrnná rýže\nPřipraveno za 25 minut; celkem asi 330 kcal, E 30 g, F 20 g, KH 7 g\n1 mrkev (100 g), 100 g brambor, 100 g květáku, 2 lžíce zmrazeného hrachu, 1 lžička másla, 1/4 lžičky každé kmínu a hořčice, 1 zázvor (1/2 cm), 1/2 šalotka, 1 / 8 l zeleninového vývaru, 3 lžíce kokosového mléka (konzervované nebo kokosové vločky), 1/4 lžičky kurkumy, chilli prášku, 1 pomlčka citronové šťávy, mořská sůl, 2 stonky čerstvého koriandru\nOčistěte zeleninu a nakrájejte na kostky nebo rozdělte na malé kvítky. Rozmrazte hrášek.\nZahřejte máslo, přidejte kmín a hořčičná semínka a smažte, dokud neprasknou.\nPřidejte oloupaný a nasekaný zázvor a šalotky a smažte na krátkou dobu.\nPřidejte mrkev a bramborové kostky a vývar a vařte asi 5 minut.\nPřidejte květák, hrášek a kokosové mléko, přiveďte k varu a vařte 5 minut.\nDochutíme kurkumou, chilli, citronovou šťávou a solí.\nOpláchněte koriandr, protřepejte jej. Listy jemně nakrájejte na plátky a zamíchejte do kari.\nPřipraveno za 25 minut;\ncelkem asi 225 kcal, E 8 g, F 10 g, KH 24 g\nOmeleta na toastu\n2 vejce, 3 polévkové lžíce mléka, mořská sůl, čerstvě mletý pepř, 1 rajče, 11/2 lžičky másla, 1 plátek celozrnného toastu, 2 slámky pažitky\nRozšleháme vejce a mléko a dochutíme solí a pepřem.\nOpláchněte rajče, čtvrtky, odstraňte semena a jemně nasekejte ubrousky rajčat a odstraňte stonek.\n1 čajovou lžičku másla zahřejte v malé nepřilnavé pánvi a nechte vaječné mléko stát při nízkém žáru za občasného míchání. ? Kartáčové máslo. Vyjměte omeletu z pánve. Posypeme nakrájenými rajčaty, pažitkou a případně mořskou solí.\nPřipraveno za 10 minut;\ncelkem asi 340 kcal, E 19 g, F 22 g, KH 17 g\nTefal AromatiQ BG916 | Objevte pravou chuť grilování! | Tefal CZ (Leden 2021).\nBramborová kaše, zeleninová polévka, brambor, mořská sůl, losos, máslo, půst, recept, požitek


Povinné informace - Oficiální stránky obce Chotutice\nje veřejnoprávní korporací, má vlastní majetek. Vystupuje v právních vztazích svým jménem a nese odpovědnost z těchto vztahů vyplývající. "Obec" (psáno s velkým počátečním písmenem) je v tomto slova smyslu právnickou osobou. To znamená, že vše co se týká majetku obce (smlouvy, faktury, vlastnictví movitostí i nemovitostí, ...) se vztahuje k Obci.\nnení právnickou osobou, jedná se o úřad obce a tvoří jej starosta, místostarosta, a zaměstnanci obce zařazeni do OÚ.\nObecní úřad provádí výkon státní správy (správní rozhodnutí a správní úkony) a samosprávy.\nMgr.Ing.Luboš Zajíc - starosta\nVítězslav Novák - místostarosta\nVěra Vejdělková - účetní, ohlašovna\n607 573 830\nčíslo účtu/kód banky: 151511887/0300\nFormuláře , které jsou k dispozici i v sídle Obecního úřadu Chotutice\nInformace pro řešení životních situací můžete získat v kanceláři Obecního úřadu Chotutice\nObec Chotutice vydává pouze právní akty, které nemají povahu právních předpisů. Vznikem a účinky se tyto právní akty odlišují. Jedná se o statutární předpisy (statuty), vnitřní předpisy (interní instrukce, směrnice, pokyny), veřejné vyhlášky a jiná opatření. zde\nV současné době nejsou obcí Chotutice poskytnuty žádné výhradní licence podle § 14a odst. 4 zákona č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění pozdějších předpisů.


Co byste měli vědět před cestou do Egypta? | | Rady-cestovat-dovolena.cz\nKvěten 31, 2019 Červen 5, 2019 admin\nEgypt se řadí mezi turisticky nejoblíbenější destinace díky záruce slunečného počasí, krásných pláží, průzračného moře a bohatého podmořského světa. Ideální je zkombinovat pobytový zájezd s poznáváním starověké egyptské historie. Co bude třeba zařídit a na jaké památky se můžete těšit?\nPřed vstupem do země\nV prvé řadě je nutné si zkontrolovat platnost cestovního pasu, jenž by měl být platný ještě 6 měsíců po opuštění země. Další, co budete potřebovat, je turistické vízum do Egypta. Dle účelu vaší cesty se rozhodnete, zda vám stačí jednorázové vízum na 30 dnů, nebo požádáte o opakovaný vstup v rámci 6 měsíců.\nJak požádat o vízum?\nNejjednodušším a nejlevnějším způsobem je zařídit si vízum dopředu přes internet. Další variantou je osobní návštěva Velvyslanectví Egyptské arabské republiky v Praze, což je ovšem časově náročné a finančně nevýhodné. Nebo vízum můžete vyřídit až po příletu na jakémkoliv letišti v Egyptě, kde za něho zaplatíte hotově celníkovi. Bez víza v rámci 15-16 dnů je možné se pohybovat pouze ve městech Dahab, Sharm el Sheikh a Nuwejba.\nJakmile máte všechny potřebné doklady a povolení vyřízené, můžete začít plánovat návštěvu památek. K tomu můžete využít nejrůznější průvodce pro Egypt, v nichž naleznete tipy na turisticky nejzajímavější místa. Jedním z nich je bezesporu Luxor ležící na břehu řeky Nil.\nCo vidět v Luxoru?\nToto město a jeho okolí na vás dýchne svou tisíciletou thébskou historií. Najdete zde nesčetné množství starobylých památek, jež se dochovaly ve velmi pěkném stavu. Mezi hlavní lákadla patří chrám přímo v centru Luxoru, Údolí králů a Údolí královen. Neméně zajímavý je Karnak s chrámovým komplexem a pozůstatky malých sfing. Dalšími místy, která stojí za povšimnutí, jsou Amonův chrám a Hrobka šlechticů Tombs of Nobles s více jak 400 hrobkami ze šesté dynastie.\nPublikováno v Cestování zahraničí, Cestujeme k moři, Zajímavosti a rady


Cunicula Domestica - Literatura - Výlet do Sovětského svazu\nÚvod » Literatura » Výlet do Sovětského svazu\nNávštěva Sovětského svazu, nesmyslně nazvaná „Výuková výměna studentů“, byla úspěšná. První důležitou věcí v plánování naší výpravy byly informace studentů, kteří tam už byli před námi. Katedra se totiž rozhodla poslat nižší ročníky chlapců s vyššími ročníky děvčat v domnění, že si pak spolu nic nezačnou. Takže my, děvčata jsme se od kolegů dozvěděly o realitě komunismu v Sovětském svazu o půl roku dříve, než jsme se tam samy ocitly. Někteří z chlapců se totiž vrátili lehčí až o osm kilo, ale bohatší o zážitky se staršími studentkami. Nedostatečná výživa a starší studentky vykonaly své.\nMůj deník praví: Do Ruska jsme přiletěli houpavým letem něčeho, čemu se říká TU, čili tůčko. Mraky sledované z výšky byly úžasné. Navzdory úřadům. Z výšky jsme viděli dokonale rovinaté místo a nesmírnou rozlohu Leningradu (Původně se snad jmenoval Město Lenina Hrozného). Za hranicemi městské zástavby jsme viděli pár vesnic s pravoúhlými ulicemi a domky uprostřed zakrslých parcel. Letištní hala byla neuvěřitelně malá pro tak velkou aglomeraci. A bylo tam zima. U nás kvetl srpen.\nDeník pokračuje: Šli jsme se ubytovat na kolej a byli jsme dost poplašeny, ač jsme si myslely, že na základě vyprávění dokážeme předvídat všechno. Zdi natřené nahoře šedozelenou, dole hnědou olejovou barvou. Umývárny nepopsatelně špinavé, ale to nám mohlo být jedno. Netekla voda. Místo sprchy lavór. Odpadní roury byly vedeny mimo zeď a byly opatřeny černým nátěrem, snad aby je nikdo nepřehlédl.\nJeště deník: V prvních dnech jsme se seznámili s metrem. Výzdoba byla plodem podivuhodného synkretismu. Antické a rokokové ornamenty, původem asi z historických paláců, byly doplněny srpem a kladivem, hvězdami a Leninovým profilem. Co se divit, římští císaři se taky nechávali zpodobnit na každém volném místě. Na jedné stanici se plakát chlubil tím, že Leningrad má 600 metrů mostů a 3000 Leninových památníků.\nPrvní věcí, kterou jsme na letišti pochopili bylo, že potřebujeme politruka. Předpokládali jsme, že nás bude omezovat v životě, ale sovětský systém byl již v takovém rozkladu (nebo to byl tradiční jev?) že nás hlídal, jen když mu to načalnik nakázal. Jinak jsme se potulovali sami a viděli jsme mnoho věcí, které jsme vidět neměli. V těch řídkých okamžicích politrukovy péče (mimochodem to byl inženěr, který tvrdil, že si britský přízvuk zkazil v Americe) jsme byli překvapeni tím, že nám vysvětloval vše, co vidíme. Začalo to v Treťjakovské galerii, když jsme byli seznámeni s tím, že na obraze je chlapeček unesený orlem a ze strachu čurá. Byli jsme asi ve stavu ohrožení, že bychom o něco mohli přijít.\nPokračovalo to v univerzitní jídelně, kde sice byly štukové stropy (klasicistní palmety a pěticípé hvězdy), ale před výdejním pultem byla kaluž zvící Azovského moře. Tam nám bylo slíbeno, že dobře pojíme (ja garantiruju vam, što charašo pokušajetě). Abychom dostali něco na tác, museli jsme do té louže vstoupit. Polučili jsme tři brambory a něco, co se později ukázalo být karbanátkem. Někteří ho dokonce snědli. Och, štědré ty ruské dubisko. Spojence uhošťuješ žaludy.\n„To je výborné jídlo,“ vysvětlil nám politruk.\nTak trochu mi to připomnělo francouzskou anekdotu: „Pane, vy mě už nemilujete! Věříte spíš tomu, co vidíte než tomu, co vám říkám.“\nMysleli jsme, že se v univerzitní jídelně seznámíme se studenty. Chlapci nosili černé obleky a kravaty s pokrokovými odznáčky. Když jsme je oslovili, mlčeli jak zařezaní a rychle dojídali svůj příděl.\nOdborné školení se odbylo monology našich hostitelů. „Tady vidíte něcostrojitělnyj zavód.“ Ale přes jeho bránu jsme projít nemohli. Chtělo to asi nějaké schválení nejvyššího sovětu, které by bylo bez problémů možno získat ve lhůtě šesti měsíců. Tak jsme se na ten zázrak techniky mohli podívat alespoň z ulice. Naše duše možná mohly obsahovat svévolné, vůči ruskému hospodářství rozkladné prvky. Třeba jsme ty jejich stroje mohli nakazit. Před branou k nám pohovořil nějaký vedoucí pracovník, jehož funkci bych přeložila jako „vrchní inženýr pověřený točením centrálním ventilem.“ Začali jsme chápat, že jeden v Praze oblíbený vtip, zase tak moc vtipný není.\nVe vlaku se baví dva pánové:\n“Jak se jmenujete?“\n„Ivan Ivánovič Ivanov.“\n„No vida, já se taky jmenuji Ivan Ivánovič Ivanov.“\n„A jak se podepisujete?“\nJeden napíše tři křížky. Druhý křížky čtyři.\n„To je divné, proč vy píšete čtyři křížky?“\n„Ten první znamená inženýr.“\nV té době jsme už chápali, že vnitřní záhady sovětského průmyslu nám ve studiu nepomohou.\nZdál se aktuální jeden starý vtip o magické všemocnosti ruského pokroku.\nSedí dva ve vlaku.\n„A já z Moskvy.“\n„Ach, ta technika.“\nZačínali jsme mít více než o techniku zájem o to, co budeme jíst. Díky předchozím informacím jsme sice měli zavazadla nabitá lančmítem (kterému se ostatně říkalo pohraničník, protože prý pocházel z východních ruských stepí a jeho vynikající kvalitu zajišťovala příměs masa z některého čínského hraničáře). Jenže i tato ambroziální krmě začala docházet. Doba našeho pobytu byla totiž stanovena na celých třicet dnů.\nKromě lančmítu jsme měli k dispozici několik kilo ovesného mysli zvaného pinďablaf. Leč setkali jsme se s nezdarem, když jsme do něj chtěli mléko. Vystáli jsme příslušnou frontu, ale zeptali se nás, kde máme konvičku. Proboha, bandasky jsme v Praze zapomněli!\nS tím mlékem jsme měli nakonec víc štěstí než rozumu, protože vypukla epidemie úplavice a nakažené byly mléčné výrobky. Vzhledem k tomu, že u automatů s gazírovanou vodou stály skleničky pro všeobecné použití, měla to ta úplavice dost snadné. Problém s nakaženým mlékem vyřešili v některých obchodech tak, že na mléčný pult umístili cedulku: „Z tohoto mléka můžete dostat úplavici.“ K jídlu byly k dostání ještě dýně a mleté maso, ale na to jsme si netroufli. Když už jsme snědli veškeré zásoby, živili jsme se poslední týden chlebem a licenční coca-colou (nálepka v azbuce s charakteristickým americkým designem).\nKdo nazval Čechy absudistánem, nebyl v Rusku. Viděla jsem několik živých českých absolventů, kteří tam studovali. Nebyli viditelně poškození, což nechápu. Svého času, v padesátých letech, byla moje matka za vynikající prospěch potrestána nabídkou studovat v Sovětském svazu. Nedalo se to dost dobře odmítnout a vedoucí pedagog nebyl přístupný náznakům, že tam matka snad ani nechce. Nakonec musela zvorat přijímací pohovory. Přišla tím o jistá privilegia. Říkalo se totiž: „Nekecej do toho, nestudovals v Rusku.“\nPřed vypuknutím úplavičné epidemie jsme si často kupovali výbornou smetanovou zmrzlinu mezi dvěma oplatkami, která je u nás dodnes známá jako ruská zmrzlina. Ti, kteří jí přišli na chuť, se vrátili domů těžší o osm kilo. Neměli z toho ale větší prospěch, než ti, kteří se vrátili lehčí o osm kilo. Mimochodem s dobrou zmrzlinou jsem se seznámila i u našeho druhého spojence, u východoněmeckých soudruhů. Myslím, že východní blok tuto strategickou komoditu dostatečně nevyužil. A pak se divte těm koncům.\nTak tenhle text jsem začala původně psát pro své děti.\nNení snad vhodnější pro Revolver Revue?\nJednou jsme v Leningradě navštívili jeden bufet a jednou restauraci. V bufetu stál proti mně a mé kamarádce, se kterou jsme odhodlaně konzumovaly kapustový list s rajčatovou omáčkou, ometálovaný voják. Pořídil si vařenou rybu, ze které svraštělá kůže odpudivě opadávala. Problém byl v tom, že ve velmi úhledném pořádku rozkládal rybí kosti po stole kolem svého talíře. Vedle něj stál námořník v tak honosné uniformě, že to musel být nejmíň admirál. Jedl boršč ve kterém byla jen červená řepa. Ten kapustový list jsme nedojedly.\nDalší malér se nám přihodil v restauraci. Po té, co jsme si objednali boršč s dotazem, jestli tam bude maso, přisedl k nám občan, nevím jestli příslušník nebo amatér, a začal vyzvídat naše zločinné úmysly proti Sovětskému svazu.\nVypadli jsme velmi rychle, bez boršče, protože již při příletu nám zabavili české občanky a mezinárodní pasy. Bylo nás tedy v případě jakéhokoli podezření možno zavřít na čtrnáct dní kvůli zjištění totožnosti. V Čechách to bylo tuším osmačtyřicet hodin, ale Rusko je veliké. O rok později se něco takového skutečně stalo zrzavému moravskému spolužákovi, který měl obličej utvářen vypouklým čelem, mohutnými nadočnicovými oblouky, trčící řídkou bradkou a předčasně olysalou hlavou. Zadrželi ho v leningradském metru díky výkřiku bdělé občanky: „Vždyť ten tovařišč vypadá jako Lenin!“ Byl uvězněn na čtrnáct dní pro podezření, že se vydával za Lenina. A neměl doklady. Místa v letadlech do Evropy byla zamluvena na tři týdny dopředu, takže než ho zaměstnanci konzulátu našli, ostatní se již vrátili do Čech. A on ještě měsíc dřepěl v ruském kriminále. Ke chvále naší školy musím říci, že ho navzdory svazáckým kazisvětům podrželi, nevyloučili, dostudoval.\nJiné skupině se v hospodě stalo, že k nim přisedl bodrý občan a po té, co si hodinku pokecali, chtěl vidět jejich pasy. Protože žádné neměli, duchapřítomně vstali a utekli bez placení. Rus prý za nimi ohromeně zíral, protože mu asi připadalo neuvěřitelné, že ho neposlechli.\nSoučasníkovi to možná připadá jako výplod mé fantazie. Měl by ale pochopit, že jeho nedůvěra pramení z toho, že se narodil ve svobodné zemi. A mněl by si uvědomit, že nebezpečí tyranského vládnutí, nejlépe podpořeného nějakou státní ideologií, ze světa nezmizí již nikdy. Moc je vždy nutno kontrolovat. Snad ty historky z Ruska působí jako absurdní anekdoty. Nefigurovala však v moskevských procesech nařčení typu: „Pokoušel se naklonit zemskou osu?“ A jednoho nešťastníka zničehonic zatkli na nádraží. U soudu se nedozvěděl proč a o deset let později v době tání a po návratu z gulagu se dostal ke svým materiálům. Dozvěděl se jen: „Zatčen při obchůzce nádraží.“ Já si myslím, že Solženicin si tyhle věci nevymyslel. (Můj otec „Souostroví gulag“ ještě v osmdesátých letech považoval za pomlouvačné falzum stvořené západními rozvědkami. Bránila jsem Solženicina a řekla jsem: Ty snad spíš věříš „Protokolům sionských mudrců“? Odpověď zněla, že naopak „Protokolům“ věří. Ale to, co říká Solženicin, jsou jen výmysly. Když jsem pak uvažovala jdouc alejí, která vedla k našemu letnímu bytu, došla jsem k názoru, že popis tak přesný o nelidských poměrech v lágrech, by si nevymyslel nikdo, ani Rus. Zato Rus by je dokázal vytvořit.\nSvého času jsem byla nadšena ruskou literaturou. Připadala mi hluboká. Dnes si říkám zda není jen nesrozumitelná. Věci, kterým nerozumíte, mohou být inspirativní. Mysl je přístupná paradoxům, které je možno různým způsobem pochopit. Je to jako s básní. Vzbuzuje něco, jako když se křesne křesadlem a člověk má v tu chvíli pocit prozření. Jakmile však oheň pohasne, je pozorovatel v temnotách nucen domyslit to, co viděl a nějak to vysvětlit. Příkladem je následující rozhovor z Tolstého.\n„Jekatěrino Ivanovo, tak daleký jste měla pohled.“\n„Ach ano, ano. Nohu jsem si přeseděla.“\nDle nálady čtenáře je to možné považovat za žblept nebo tajemnou metaforu kosmického významu (tělo, duše, pohled, žena, stav mysli). Já se přimlouvám za ten žblept.\nZačalo nás zajímat výhradně jídlo. Další pokus o vylepšení stravy jsme provedli tak, že jsme se pokusili cosi upéct v kolejní kuchyni. Netušili jsme, že sporák je plný švábů. Tak se stalo, že jsme je upekli spolu se zemlbábou a muselo se to všechno vyhodit. Ach Leningrad. Kolegové, kteří se vrátili z Moskvy ale říkali, že je to proti hlavnímu městu učiněný ráj.\nSe šváby, rusky tarakány, byl vůbec problém. Museli jsme spát s rozsvíceným světlem, protože když se zhaslo, vydali se švábi na cestu po stěnách a padali pak na nás ze stropu. Jeden spolužák se k podzimnímu termínu musel učit marxák z tlusté učebnice dle autora označované jako Hába. Když mu to nešlo, házel tou učebnicí po švábech a dokonce to zveršoval: „Vzduchem letěl Hába, dopadl na švába.“ Když jsme bratrské soužití s hmyzem komentovali před politrukem, lakonicky prohlásil:\n„V Africe jsou prostě lvi, v Rusku tarakáni.“\nInspirace šváby tím nekončila. Kolektivním úsilím jsme složili píseň na nápěv Podmoskovskije věčerá (Šostakovičova hrdinská melodie) přibližně s těmito slovy:\nSkučnyje ruskije věčerá,\nJá žral naposled předvčera.\nOBO nechtělo se mi stát\npoetomu u mně bolšoj hlad.\nŠiroké je pole do všech stran,\nSynu víš co je tarakán?\nNa zdech bojiště\nV zářivek přísvitu\nŘady nepřátel mrtvých tu.\nInu mělo to asi deset slok a pro vysvětlení: zkratka OBO znamenala očeň bolšája očereď, čili velmi dlouhá fronta. U nás takové fronty taky bývaly, ale ne tak bolšoje jako na Rusi. Ostatně u nás se jejich účastníkům říkalo frontoví bojovníci. Byli to stateční důchodci obtočení kolem svých hůlčiček, naštvaní že se někdo narodil později než oni. Když nějaká mladičká žena, například moje pětačtyřicetiletá matka, žádala o deset deka šunky, libové prosím, z pozadí fronty na maso ji dost často někdo okřikl:\n„Jakou libovou šunku! Mladá, co si vymýšlíš? Vojnu na tebe!“\nDotyčný frontový bojovník nezaznamenal, že moje kvetoucí matka překonala válku, stejně jako on, včetně nedostatku mléka, masa i bezpečí. A z čeho má ta ženská přešitý ten zatracený kabát? Vždyť její pratchýně za něj kdysi musela dát majlant! A máme tě, tvoji předkové si, lumpové jedni, před lety mohli koupit drahý zimník. Obohatili se za své peníze na náš úkor. Známky blahobytu se u nás trestají do třetího i čtvrtého pokolení.\nCož nepokřikovaly ženské na maminku mého kamaráda, po té co se vrátila z koncentráku provokativním způsobem živá: „Však tě z toho kožichu svlíknem, ty kurvo židovská.“\nBydlení na koleji mělo ještě jednu nevýhodu. Na celý šestipatrový panelák byla jediná koupelna v suterénu. A ta byla zamčená. Žádali jsme po děžurné klíče (pro naše větší bezpečí měla příslušná strážkyně za pasem pistoli), ale bylo nám řečeno, že teplá voda neteče. Bylo léto, tak nám to ani moc nevadilo. Klíče jsme ale nedostali. Bylo nám řečeno, že bychom se mohli nachladit a pak bychom pomluvili Sovětský svaz.\nVelká vlastenecká válka se ještě v osmdesátých letech hodila k omlouvání jakéhokoli nedostatku a ke zdůvodňování jakýchkoli výhod některých občanů, těch kteří si jsou rovnější než ti druzí. Je jeden vtip, který se na to dobře hodí. Baví se dva bývalí partyzáni:\n„Proč už nechodíš na naše srazy?“\n„Ale víš, já už ty mladý neznám.“\nV Rusku to občas opravdu vypadalo, jako by válka skončila včera. Pánové s metály na hrudi, beznozí mrzáci jezdící na prkýnkách připomínají dnešní skateboard a odrážející se od země dvěma kusy dřeva…\nPřišlo mi divné, že v centru města nebylo vidět ženy s kočárky. Pak mi došlo, že se tam díky poměrům v městské dopravě prostě nedostanou. Do přeplněného autobusu nebo do metra s tisíci schody bylo nemožné s kočárkem vstoupit. Agresivita spolucestujících byla taková, že bych se bála nastoupit i jen v prvním trimestru těhotenství. Viděla jsem, jak se nějaká děvočka snažila nacpat do nacpaného autobusu. Zezadu k ní přiskočil ometálovaný bojovník, párkrát ji pěstí praštil do hlavy, za vlasy vytáhl ven a nacpal se místo ní. A když někomu šlápnete na nohu, nemá smysl se omlouvat. Rovnou vás kopne. Zakusila jsem.\nProblematický byl také prodej jízdenek. Měli tam sice automat, ale nějaký divný. Hodily se do něj mince, zatáhlo se za páčku a vyjel lístek. Spolužák při té manipulaci ztratil rovnováhu, jak autobus prudce zabrzdil a hle – vytáhl metrový pás jízdenek. Bdělý občan to oznámil řidiči a ten se na nás chystal zavolat milici. Utíkali jsme jak zajíci. Leč i zajíci mají své strategie. Příště jsme to udělali tak, že jeden cinknul mincemi o automat a ostatní ho tak pevně obstoupili, že soudruzi nic neviděli. Pak jsme za jednu platbu vytáhli lístky pro všechny. Ty báječné výsledky kolektivní spolupráce!\nJednoznačně pěkné zážitky jsem měla z Ermitáže. Vrátila jsem se tam později, už bez průvodce a strávila jsem tam postupně čtyři krásné dny od otevření do zavíračky. Hned v prvních dnech pobytu v Leningradě, když jsem rozeznala jednoznačně kladný postoj obyvatelstva vůči cizincům, rozhodla jsem se pro mimikry. Občané pod jhem totalitních režimů pro to mají zvláštní smysl. (Vzpomínate na Chameleona od Woodyho Alena?) Zakoupila jsem velkou bílou tylovou mašli do vlasů, naštěstí jsem je měla dlouhé. Dále vlněné punčochy na podvazky a náležitě dlouhou sukni. Kalhoty jsem vyloučila po zkušenosti z předměstí, kde se k nám sbíhaly domovnice s výkřiky „Děvočky v brjukach!“ Také jsem si místo kabelky opatřila jakousi režnou plátěnou mošnu. A schovala jsem foťák. Je zajímavé, že v tom profízlovaném státě nebyl problém projít do Ermitáže vchodem pro zaměstnance. Prostě nikdo nechtěl vidět legitimaci. Musela jsem se jen naučit, že se tam lidi po ránu nezdraví. Služebními prostorami jsem prošla do expozice a tam jsem strávila den v blaženém rozjímání.\nCelou tu šarádu jsem prováděla proto, že vstupné bylo dost vysoké a nemohla bych si je dovolit. Celý den postávat před vitrínami bylo přeci jen únavné a člověka časem začaly bolet nohy. Měla jsem dvě útočiště. Jedním byl místní bufet, kde se díky turistům podávaly pirožky bez tarakánů a koblihy. Zvláštností tohoto zařízení byly stoly po šesti, menší tam nebyly, a košíky s pečivem na stole. „Kolik jste měla koblih?“ byla jsem tázána při placení. K mému překvapení odpověděl otec rodiny sedící u stejného stolu: „Měla dvě.“ Někdy Češi sebekriticky říkají, že jsou národem práskačů. Na Rusy ale prostě nemáme. Pavka Korčagin, věčně živý.\nV deníku mám záznam, kterému už dnes nerozumím. Je to jakýsi uměleckohistorický těsnopis: Corregio, portrét ženy, asi záhadný, Francesco Melzi lepší než Andrea del Sarto, sv. rodina, Cesare de sesto. Čínský lak, černé pozadí. Hnědá, zlatá okrová. Zelená opaleskuje. Zlatý prach? Charles Colet, podvečerní Benátky, mraky, moře, lodi. Vincent Van Gogh, Ženy z Arles. A Rodin, busta jako hora. Dougueu, rostlinná struktura. Ruské umění? Snad soubojové pistole a ikony.\nEch, je to jak surrealistická báseň. Není divu, že po téměř třiceti letech tomu nerozumí ani autorka sama. Něco jako ten bájný zaýsek a žalpa.\nErmitáž je minóovské bludiště sálů, chodeb a schodišť. Všude přepychové zařízení někdejšího paláce a mezi tím hotový galimatyáš obrazů dobrých i průměrných, zbraní, porcelánu, šperků, nábytku i dobových obleků. Zlaté tapety a malachitem obložené sloupy mě rušily chtěla-li jsem se soustředit na obraz. Vzpomínám si, jak mě mohl čert vzít, když jsem se pokoušela zahlédnout Rembrandtův obraz pokrytý vysoce lesklým lakem, zasklený a otočený k světlu. Ať jsem dělala, co jsem dělala, viděla jsem stále jen sama sebe jako v zrcadle. Snad se do té nádhery ani nehodil. Jeho pokora a soucitnost se rozpačitě ošívala.\nKrom sbírkových předmětů byli v muzeu k vidění i návštěvníci. Tu v teplákových soupravách, tu v brokátu nebo plesové toaletě. Nosili si s sebou magnetofony, které jim vyprávěly, že Rembrandt byl známý jevropejskyj umělec. Tím se proplétaly starší anglické páry oděné v tvídu. Dav se po nich nevraživě ohlížel. Jedna Angličanka se zeptala děžurné pečlivě naučenou ruskou frází, kde je tu WC. Jaké bylo její překvapení, když se ženská v uniformě místo odpovědi otočila zády a zmizela do jiného sálu! Kapitalisti jedni, lezou sem a ještě by tu chtěli kálet.\nDruhé útočiště v Ermitáži bylo přízemí v prehistorické expozici. Bylo tam plyšové sofa, hned vedle mumie skythského koně. Na pohovce se dalo nejen sedět, ale zjistila jsem, že mě nikdo neobtěžuje ani když si lehnu a usnu. Jestli tam náhodou někdo prošel, asi mě považoval za součást expozice. Předcházel totiž sál s egyptským, převážně sakrálním uměním. Živí -neživí je museli správným způsobem naladit.\nProchodila jsem také celé historické centrum Leningradu, které má své chladné kouzlo. Způsobuje to nízké severské slunce, v němž barvy ztrácejí svou vydatnost. I ta tráva vypadala jen jako na povrchu zbarvená. Něco jako ze starých kolorovaných pohlednic. Neměla ty mnohé odstíny, jako tráva u nás. Že by tam všechno lpělo jen na povrchu? A bylo to tam nekonečné. Šířka ulic, rozměry paláců, plocha parků a hlavně Něva, která vypadá jak moře. Něva, Něva, Něva. Moře, moře, moře. Její vlny jsou opravdu mořské, takový mají od břehu k břehu rozběh.\nZůstali jsme jednou na nábřeží v noci, abychom viděli otvírání mostů. Bylo krátce po bílých nocích a půlnoční slunce zapadalo jen na dvě hodiny. Na nábřeží seděla mládež a zpívala při kytaře. Byli bychom se bratřili, ale když slyšeli cizí přízvuk, báli se nás. Zpívali jednu písničku, kterou si dodnes pamatuji. Byla o hospodáři, který měl na peci šest koček. Večer hrál na garmošku a kočky okouzleně poslouchaly. Jeden kaťonok to nevydržel a začal tancovat. Když skončil, kočky ho pochválily, ale starý kocour řekl: „Bylo to dobré, ale víckrát to nedělej. Kočky přece netancují.“ Tak ta ruská bezduchost přeci jen nebyla bezbřehá.\nJiná písnička zněla asi takhle. Když mi bylo šestnáct, máma mi dala zimní kabát. Řekla mi, že táta je mrtev, ten kabát byl jeho. Šel jsem po ulici a potkal mě soused. Povídá: Ty máš tátův kabát! Jen počkej až to zjistí. Nařeže ti. Tak jsem mu řekl, že táta umřel.\nV jednu po půlnoci se mosty otevřely. Zaoceánské lodi nebyly s výjimkou pozičních světel osvětleny. Klouzaly jen jako nehmotné černé stíny, které bylo možné tušit jen podle toho, jak zastiňovaly světla protějšího břehu. Impozantní.\nAč jsme byli sběhlí ve vymýšlení blbin, namalovat obrovský fosforeskující pyj na bok zvedacího mostu, to by nás nebylo bývalo napadlo. Sleduji se zájmem pokrok v každé další generaci.\nVečerní zábava v Leningradě měla svá pravidla. Když se v restauraci uvolnila polovina lokálu, mohla nastoupit přesně odpočítaná skupina zákazníků čekajících na chodníku. V případě, že na základě přesného sčítání zůstala partnerka na chodníku a partner mohl dovnitř, partner musel vysolit úplatek. Pozorovali jsme, že při vstupním ceremoniálu se raději partner k partnerce nehlásil, aby číšník jednoho z nich schválně neoddělil a nemuselo se platit. Jídelní lístky nebyly přítomny. Člověk jen řekl, že chce jíst a pak s napětím čekal.\nCestou domů jsme viděli několik potyček milice s opilci. Podle nového zákona se opilost stala trestnou, stejně jako hraní karet na veřejnosti. Jedna žena se o svého druha tahala s mužem zákona, brečela a křičela: „On není opilý, jenom unavený, unavený, unavený!“ Pak seděla na obrubníku a vzlykala: „Ach lidé boží!“ Bůh se vyskytoval jen v nadávkách a vzdeších.\nNezdálo se, že by výsledky toho zákona (suchoj zakón) byly bůhví jaké. Před kolejí byl park s hřištěm, ale děti si hrály na chodníku. Byl totiž plný jejich do tuha opilých otců.\nV té době zřejmě vznikl následující vtip:\nGenerální ředitel přijímá sekretářku. Na stroji píše s kadencí kulometu, kafe vaří dobré …\n„A teď ukažte, jaká jste žena.“\n„Jistě pane generální. Zamkneme?“\n„Proboha ne, mysleli by, že tady chlastáme.“\nMoje metoda cestování tímhle úžasným a strašným městem byla podobná jako ta v Ermitáži. Ráno jsem se dopravila ze vzdáleného předměstí. Trvalo to metrem hodinu a půl a vozy lomozily jako trouby před Jerichem. Leningrad je totiž kolem zálivu roztažený téměř sedmdesát kilometrů zdéli. Dnes už možná víc. Pak jsem putovala po městě a když jsem toho měla dost, někde jsem si sedla a četla jsem si. A pak jsem šla dál. Jednou jsem z nerozvážnosti usedla na schody nějakého paláce, ke kterým nevedla žádná cesta. Jen trávník. Milicionář, který mě spatřil jak si na mramorových schodech čtu, pojal oprávněné podezření, že jsem na komunisticko-posvátný trávník šlápla. Navíc se zdálo, že umím číst. Na podezřelé intelektuály mají policisté čich. Vyrazil ke mně, ale to už jsem zaznamenala nebezpečí a začala se urychleně dekovat. Pak si ještě všiml, že titul knihy není v azbuce. Jeho znepokojení vzrostlo. Než se rozhodl, jestli má zavolat čeku, záchranku nebo armádu, urychleně jsem se vzdálila. Vůbec jsme se často urychleně vzdalovali. Byli jsme takoví ti ušáci, co si statečně říkají: „Živý nás nedostanou.“\nEvropan očekává, že něco povznášejícího najde v kostelích. Stávalo se, že jsme někde viděli kostelní věž a když jsme překonali nemalou vzdálenost, zjistili jsme, že je zavřený nebo je tam muzeum. Ponejvíce přírody, revolučního hnutí, muzeum ateismu nebo inkvizice. Jednou jsme takto omylem navštívili koncert, velmi pěkný. Trochu mě rušila skutečnost, že orchestr byl na kůru a obecenstvo sedělo čelem k němu a zády k prázdnému kněžišti. Na závěr koncertu jsme vyslechli v operním podání s četnými tremoly Ave Maria. Následoval popěvek z Mamsel Nitouche.\nPřekvapilo mě, že moje spolužáky, nábožensky zcela indiferentní, celá ta událost, jíž vyvrcholily naše zkušenosti s potlačováním křesťanství, rozlítila tak, že otázku víry na koleji bouřlivě diskutovali až do časných ranních hodin. Nakonec postupně každý pocítil potřebu vyjádřit se o tom, co považuje za hodnoty svého života a co je transcendentní. Mám pocit, že se do takového rozhovoru pustili poprvé v životě. Dost mě také překvapilo, že se většinou hlásili k jakémusi deismu lapidárně vyjádřitelného slovy, že „Něco je.“\nBylo velmi milé, jak jsme se v tom nepřátelském prostředí skamarádili a ve všem si pomáhali. Dokonce jsme se dělili o jídlo. Málo kdy jsme byli tak jednotní v názoru na to, co se kolem nás děje. Stalo se jen párkrát za celé studium, kdy jsem měla pocit, že mám kolegy. Naproti tomu asistent, který nás doprovázel, dělal, že tam není. Nicméně mi ho bylo líto, protože tam musel každý třetí rok.\nByly ale i jiné kulturní zážitky. Absolvovali jsme výlet na jezero Razliv, kde se před revolucí skrýval Lenin v kupce sena. Jmenuje se to tam Pamjatnik–kyra, tedy památník chýše. Kupka sena byla na místě náležitě rekonstruována a na jednom místě z ní trčela konstrukce z lešenářských trubek. Kolegyni napadlo vlézt dovnitř, aby viděla, jak to tam vypadá. Vyjela po ní všudypřítomná děžurná. Situaci pak zachraňovala druhá spolužačka, která té první začala obírat stébla ze svetru a nábožně si je ukládala do památníku. Baba se srdečně usmála a vysvětlila jí, že to seno není původní.\nO kus dál stál monumentální žulový pomník. Z jedné strany byla vytesána již zmíněná legendární kupka sena, z druhé strany řečnická tribuna a na ní Lenin, jak kamsi ukazuje. Na žulové tribuně byl zlatem vyvedený Leninův citát: „Na jezeře Razliv mě carská policie nedostala, zato komáři ano.“ Pozor, vtip.\nPokračovali jsme do mauzolea, kde byly různé revoluční předměty. Slamník, polštář, konvice na čaj, dřevěná lžíce, plechový talíř, loďka, rubaška a hrábě s vylámanými zuby. Vzhledem k tomu, že v Rusku člověku vždycky někdo musí vysvětlit co na vlastní oči vidí, měli jsme průvodce. Sdělil nám, že ty úplně obyčejné věci používal sám Lenin. Ale nejsou to ty původní. Originály jsou umístěny v trezoru v Moskvě.\nProhlídka pokračovala někam, kde se to jmenovalo Zeljonyj kabinět. Bylo to v lese a od cestičky to bylo odděleno červenou šňůrou jako v muzejní expozici. Koukali jsme do lesa a pořád jsme nic neviděli. Pak se s mojí spolužačkou začalo něco dít, ale nedokázala jsem poznat, jestli zápasí se smíchem nebo s pláčem. Vzápětí mi to došlo také. V lese byl jeden menší pařez a vedle jeden větší pařez, na kterém byl položen rudý karafiát. Tady Lenin psal o revoluci, přemýšlel a snil o ní. Aby nebylo pochyb, co to má být, o kus dál byla další socha. Dva žulové realisticky vyvedené pařezy včetně letokruhů a na jednom z nich Lenin s perem v ruce. Rusko nás zkrátka dostalo.\nAbsolvovali jsme na konci pobytu výlet do Pobaltí a rozdíl v poměrech byl do očí bijící. Tallin vypadá jako ze severního Německa. Lidé tam nemají mongolské rysy, většinou jsou světlovlasí a modroocí, někteří s nazlátlou medovou pletí. Jsou štíhlejší a vyšší než Rusové a obě etnika se na ulici dají bez problémů rozeznat. Asi tak jako byste pozorovali orangutany mezi volavkami.\nDali se poznat i podle oblečení. Mezi estonskou mládeží zrovna frčela síťovaná trička a tenisky s nápisem Addidas, mnohdy kvalitně vyvedeným černou fixou. Kalhoty nad kotníky tam ještě nedorazily. Zkrátka móda našeho loňského léta a móda západní Evropy tři léta tomu nazad. Dobrý výkon.\nNavštívili jsme výzkumný ústav, který jsme si mohli kupodivu prohlédnout i zevnitř. Zjevně se tam pracovalo a říkali, že celý provoz platí patenty prodávanými většinou do Japonska. Na vybavení i na jejich oblečení to bylo vidět. Na obědě v kantýně taky. Takže jim věřím.\nProhlídka města byla moc zajímavá, zachované středověké hradby s branami a spousta gotických kostelů z šedivého kamene. Část jich byla zavřená, ale některé přeci jen v provozu. Všechny byly protestantské, pravoslavný ani jeden. Ačkoli je v Pobaltí Rusů velké procento, posvátný stánek zřejmě nepostrádají. Na budově soudu byla obrovská mozaika zobrazující setkání předáka estonských komunistů s Leninem. Když náš politruk poodešel, šeptem nám estonská průvodkyně řekla, že ti dva se nikdy nemohli setkat, protože estonský komunista se narodil až po Leninově smrti. Znovu jsem se zájmem na mozaiku zahleděla. Estonec měl ve tváři tak blažený výraz, že bych ten výjev nazvala „Jak prostý revolucionář ke štěstí přišel.“ Zkrátka něco toho druhu jako „Královna Alžběta beseduje s kolchozníky.“ (Tohle je myslím z produkce Semaforu, ale jistá si tím nejsem.)\nZačínám být jako známý brněnský hudební skladatel, jehož karikatura se objevila v novinách. Pozorně sleduje, jak mu do sklepa skládají koks, a uhlíř říká: „Když my skládáme, tak nekrademe.“\nPlni sympatií k Estoncům jsme navštívili místní restauraci. Pivo bylo hrozné, jídlo nebylo a nakonec nás sprostě okradli. Když jsme žádali ceník, po půlhodině nám ho přinesli s cenami přepsanými inkoustovou tužkou. A těch piv, které nám napočítali, jsme mohli užívat do konce života. Chtěli jsme se hádat, ale asistent nám doporučil, ať to raději zaplatíme a polovičku zaplatil sám. Kdyby na nás zavolali milici, mohlo by se vyjednávání protáhnout na několik týdnů. On v Rusku už totiž byl. Sláva mu. Zachoval se tak výborně, jako by ani nebyl členem strany. Abychom si zachovali tvář, žádali jsme knihu přání a stížností, protože nad pípou visela cedulka „Kniha přání a stížností na vyžádání u vrchního.“ Personál zmizel jak mávnutím kouzelného proutku. Po čtyřiceti minutách jsme šli raději domů.\nDo Leningradu jsme se vraceli lůžkovým vozem. Byl kupodivu přesný a čistý. V ceně jízdenky byl ranní a večerní čaj. V Rusku se totiž vlakem, jak známo neputuje hodiny ale dny a týdny. Je-li náhodou revoluce, i měsíce. Čaj byl podáván ve skleničkách s ornamentálními kovovými objímkami s držátkem. Děžurná ho připravovala na chodbičce v samovaru, pod kterým se topilo dřevěným uhlím. Měl velikost parního kotle a byl opatřený teploměrem a manometrem.\nPodzim nadešel již koncem srpna a studené lijáky nás doprovázely na letiště. Nashledanou, Rusko. Ne, raději sbohem


Olomouc (o)žila a do ulic se zatoulala hudba\nPříspěvek naší bloggerky Inky Wesołowské přináší ohlédnutí za úspěšnou akcí Olomouc (o)žije, jež se konala 4. 6. 2021 v ulicích celého širokého centra Olomouce. Jednalo se o hromadný busking umělců, který si po dlouhém lockdownu užili lidé všech generací.\nOlomouc (o)žije byla akce, která se konala 4. 6. od 18:00 do 22:00 v celém centru Olomouce. Jednalo se o hromadné buskingování umělců po velice dlouhé pandemické době, když nemohli koncertovat a normálně vydělávat peníze. Za jejich skvělý pouliční výkon jste jim mohli přispět do sklenice, která se nacházela ihned vedle nich. Výběr byl opravdu obrovský a myslím si, že každý našel něco pro sebe.\nJednalo se o těsně spjatou symbiózu mezi hudebníky a podniky, jelikož většina těchto vystoupení se nacházela v blízkosti nějakého občerstvení, protože hudba se dá těžko poslouchat o hladu a na suchu. Přišlo mi to moc hezké, že i takto organizátoři dokázali navázat spolupráci s místními.\nDruhým hezkým aspektem je, že sice je zkouškové v plném proudu, ale pomalu začíná také sezóna koncertů a Olomouc (o)žije byla takovou první krásnou stanicí pro „Palackého“ studenta, kde si mohl alespoň na chvíli udělat pauzu od učení.\nPokud se ptáte, jak bylo možné zjistit, kde a co bude hrát, tak k tomu sloužila facebooková událost, kde organizátoři všechno dopodrobna popisovali: např. umělec – hudební žánr – hodina – místo. Opravdu co se týče organizátorské propracovanosti, tak akci nejde nic vytknout.\nNa tuto akci jsem se opravdu neskutečně těšila, protože jsem ještě na ničem takovém nebyla. Jako vždy nemám žádná očekávání a nic jsem si předem nepředstavovala, abych potom nebyla zklamaná. Šla jsem s otevřenou myslí a nechala jsem se překvapit. Musím se tedy přiznat, že jsem byla překvapena, a to velice pozitivně.\nPrvní zastávkou bylo samozřejmě jídlo, protože s prázdným žaludkem se člověk na nic pořádně nesoustředí. Po cestě bylo FÆNCY FRIES (Ztracená 10), což je taková skvělá studentská jistota, na kterou často ráda sázím. Sedla jsem si na lavičce se svou známou ihned vedle tzv. želviček, kde jsem v klidu obdivovala postupně se zaplňující centrum Olomouce. Hudba se již dávno rozezněla, ale zábava teprve začínala. Poté jsme vyrazily pro pivo do Hanácké hospody (Dolní nám. 38) a postupně jsme kroužily mezi umělci. U někoho jsme se zdržely kratší dobu a u někoho déle, ale naprosto jsem obdivovala to, jak velký byl zájem o tuto akci. S každou minutou lidí přibývalo a měla jsem pocit, že minimálně polovina Olomouce se sjela kouknout do centra.\nDle toho, co jsem viděla, bylo nejvíc zalidněné Žerotínovo náměstí u kavárny V lese, kde se konal buskingový koncert Václava Lebedy, kterého všichni spíše znají pod pseudonymem Voxel. Věřte mi to nebo ne, je to na vás, ale opravdu tím náměstím nešlo ani projít a musela jsem se s kamarádkou vrátit na Dolňák, abychom se mohly dostat zpátky na Horňák.\nZájem byl tedy opravdu obrovský a na základě toho, co říkal organizátor pro Olomoucký deník, tak by velice rád navázal i příští rok na letošek a rozšířil tuto akci o nějaké výstavy a divadelní představení. Pokud tomu opravdu tak bude, tak se již nemůžu dočkat!


Práce Servírka Branná, Olomoucký kraj, nabídky práce | Jooble\nPráce Servírka Branná, Olomoucký kraj 1-20 z 106 Výsledky\nČervené PoříčíMysloviceBabylonSeč, Ústí nad Orlicí, Pardubický krajOrličkyPastviny, Pardubický krajČenkoviceČankoviceVernířoviceDalešice, VysočinaJiné města\tPodobné dotazy:\ngastronomie číšník, servírka Branná, Olomoucký krajčíšník servírka Branná, Olomoucký krajčíšníci servírky, servírka Branná, Olomoucký krajčíšníci servírky, číšník/servírka Branná, Olomoucký krajubytování servírka Branná, Olomoucký kraj\tJiné dotazy:\nuklízečkauklízeči a pomocníci v administrativních objektechabsolventpo telefonuslužby uklízeč, uklízečka\tZaměstnavatelé\nTOMA Olomouc, a.s.Hana HejdováÚřad práce\tFreelance inzeráty:\nPracoviště Cafe bar Held. Na pracovní poměr, dobu neurčitou nebo na dohodu o provedení práce. Pracovní doba je turnusová. Požadujeme vyučení v oboru (není nezbytně nutné, zaučíme), trestní bezúhonnost, příjemné vystupování, spolehlivost, dobrou pracovní morálku. Kontakt...\nInformace První kontakt osobní!!!\nPracovní doba: I. směna 8:00 - 16:30hod II. směna 12:30 - 21:00hod (možná dohoda úpravy pracovní doby)\nZaměstnavatel nabízí: - možnost stravování, ubytování...\nInformace Upraveny podmínky VM; Na pracovní poměr, případně dle domluvy na dohodu o provedení práce nebo činnosti. Vyučení v oboru nebo praxe. Vhodné i pro absolventy. Prac. doba turnusová, krátký/dlouhý týden v rámci otevírací doby PO-NE 8-22.00 hod. Kontakt: telefonicky...\nInformace Vyučení v oboru nebo praxe výhodou, možnost zaučení. Trestní bezúhonnost, příjemné vystupování. Znalost AJ výhodou. Kontakt: telefonicky, e-mailem.\nInformace Osobní kontakt. Pracoviště Cafe bar HELD. Na pracovní poměr - dobu neurčitou nebo na dohodu o provedení práce. Vyučení v oboru výhodou, není nezbytně nutné. Možnost zaučení. Trestní bezúhonnost, příjemné vystupování, spolehlivost, dobrá pracovní morálka. Kontakt...\nPraxi v oboru Znalost alespoň jednoho cizího jazyka (němčina, angličtina)\nSlušné chování a vystupování\nInformace Vyučení nebo praxe v oboru výhodou. Možnost zaučení na pracovišti. Trestní bezúhonnost, příjemné vystupování. Možnost ubytování po dobu turnusu. Kontakt: telefonicky, e-mailem.\nInformace ATUALIZACE 11.11.2016\nPrvní kontakt písemný nebo telefonický!!!\n- příjemné vystupování, profesionální přístup\nMísto výkonu práce: Hotel Slovan, Masarykovo nám. 23/4,...\nInformace Upraveny podmínky volného místa; Nástup možný ihned, stálý pracovní poměr. Vyučení nebo praxe v oboru výhodou, zaměstnance mimo obor zaučíme. Požadujeme spolehlivost, trestní bezúhonnost, chuť do práce, milé chování k zákazníkům.\nVýhodná dopravní dostupnost...\nservírka, Branná, Olomoucký kraj


10. 11. 2005 Obnova významných pražských parků pokračuje\n18. 7. 2005 Rekonstrukce zahrady Kinských\nCelkovou postupnou rekonstrukci zahrady Kinských na Smíchově, jejíž údržba byla v posledních desetiletích značně zanedbána, lze charakterizovat jako jednu z nejrozsáhlejších stavebních akcí na plochách městské zeleně I. kategorie.\n18. 7. 2005 Pastva ovcí a koz ve zvláště chráněných územích Prahy\nJiž šestým rokem se na některých z 87 pražských zvláště chráněných území objevují dvě stáda ovcí a koz, která řízeným vypásáním pomáhají udržovat pražskou přírodu v „kondici“.\n7. 7. 2005 VYHLÁŠENÍ ARCHITEKTONICKÉ SOUTĚŽE\nVyhlášení veřejné dvoukolové architektonické soutěže na zpracování návrhu architektonického řešení centrální části Královské obory v Praze 7 - soutěžní podmínky\n26. 5. 2005 Den dětí ve Stromovce\nTřetí ročník Dne dětí ve Stromovce pořádá ve středu 1.6.2005 od 14.00 hodin odbor městské zeleně Magistrátu hl.m.Prahy a občanské sdružení Antioch. Loňské „rybičky“, které děti pomáhaly lovit rybářům, letos vystřídají opravdoví koně, kteří jsou s prostorem Stromovky spojeni.\n9. 5. 2005 Dar nizozemského království České republice a městu Praze v rozkvětu\nV loňském roce International Flower Bulb Centrum (Mezinárodní centrum pro květinové cibule) v Hillegomu ve spolupráci s nizozemským Ministerstvem zemědělství zorganizovalo pravidelné podzimní sázení tulipánů v tomto roce pod názvem „Kvetoucí nová Evropa“. Návštěvníci Stromovky mohou v této době u Gotthardské brány obdivovat krásu rozkvetlých květin.\n9. 5. 2005 Zničené kouzlo\nČlánek nejen o koniklecích pro všechny "milovníky" přírody.\n28. 4. 2005 Šípáky v Prokopském údolí\nV tomto týdnu se navracejí do přírodní rezervace Prokopské údolí sazenice dubu šípáku (dub pýřitý – Quercus poubescens Willd). Proto v těchto dnech vysadily Lesy hl. m. Prahy a členové Svazu ochrany přírody a krajiny ČR celkem 200 dubů šípáků, které současně vytvoří částečnou náhradu za porost borovice černé, která je nepůvodní „introdukovanou“ dřevinou.\n27. 4. 2005 Jarní tah žab\nJiž druhým rokem probíhá organizovaný trasfer žab na dvou pražských lokalitách a to v Šárce poblíž vodní nádrže Džbán a v Prokopském údolí pod Novou Vsí.\n14. 4. 2005 Děti si řeknou, jaké hřiště si přejí\nOdbor městské zeleně MHMP a nezisková organizace CpKP střední Čechy zve všechny obyvatele Letné a návštěvníky Letenských sadů na dětské hřiště v Kostelní ulici. V úterý 19. dubna od 12. do 19. hodin zde bude probíhat veřejné plánování nové podoby tohoto hřiště, jehož rekonstrukci pražský magistrát připravuje.


Sourozenci 3 - kapitola třináctá | Severusisin blogísek\nSourozenci 3 - kapitola třináctá\n5. července 2007 v 21:23\t| Severusis\t| Sourozenci 3\nNikomu sice nešlo pod fousy, že je ti dva dirigují takhle na dálku, ale nějaké vnitřní přesvědčení je nutilo se zapojovat do příprav na útok a záchranu těch dvou každou chvíli.\nPřípravy se konaly samozřejmě i po prázdninách, které utekly neskutečně rychle. Basil dal Romule k Vánocům knížku, kterou si moc přála a dostala od něj dárek, který jí potěšil ještě víc. Zůstal s ní při úplňkové noci, aby dokázal, že mu na ní moc záleží.\nNymfadoře, ani Remusovi se to sice nelíbilo, ale co nadělali, podle všeho byli oba zamilovaní.\nPetrifitus Python se svým kolegou stále vařil nějaký lektvar. Měli už skoro všechny hotové, ale byli značně znepokojeni tím, že neví co se vlastně děje s těmi dvěmi. Plánek odmítal prozradit byť lživě, jak se jim daří..\nNálada jak jinak byla hrozná. Kdykoliv se někdo byť nechtěně zmínil o dvojčatech, byly odebrány příslušné koleji body. Brzy se každý bál vyslovit nebo jen použít jejich jméno.\nNejvíce podrážděnější byl jak jinak otec dvojčat, který si dával za vinu, že je neohlídal a neodhalil jejich plány. "Na co je mi Nitrovzpyt?" zlobil se na sebe každou chvíli.\nPrázdniny utekly strašně rychle a než se stačili všichni rozkoukat seděli studenti zase v lavicích a profesoři se svýma nevrlýma náladama z nic nevědění v katedrách.\nNejhorší byl, snad horší než-li dřív, noční můra před nástupem sourozenců, profesor lektvarů a obrany proti černé magii, Severus Snape.\nStačilo totiž jen, aby se někdo špatně podíval, pohnul či nějaká jiná maličkost a přišel ten dotyčný o body. Jiné to bylo zase u profesorky Weasleyové. Ta byla pro změnu nevyspalá a během hodin usínala. Což mělo za následek že se toho moc neprobralo a hodiny profesorky Weasleyové byly k smíchu.\nRomula s Basilem spolu trávili čím dál tím víc času. To se vůbec nelíbilo jejímu bratrovi, který je pronásledoval na každém kroku a nejednou je přistihl při políbení. Vždycky se tak zašklebil, že nynější profesor Snape, by byl proti němu žabař.\nNejvíce zlobivou kolejí byla k překvapení všech profesorů Nebelvírští, kteří si mysleli, že když většinu profesorskému sboru tvoří bývalí nebelvírští studenti v čele Potterových.\nTo pobuřovalo Snapea, kterému většina ze zmíněné koleje předhazovala, že Sevena s Joudym se nemusí učit, i když by měli a že se oni učit tedy také nebudou. To způsobilo, že se muž tak naštval, že začal pobouřené studenty zkoušet a jak si všichni určitě dovedeme představit, nemělo to zrovna dobrý konec. Zmijozelci by se jindy bavili, ale protože Snapeovi smrtelně zbělala pleť a jeho rty vytvořili tenkou linku. Kdo jej znal, věděl, že to je znamení , že je lepší mlčet. To zřejmě Nebelvírská kolej odmítala akceptovat.\nKdyž se chtěl na ně rozkřičet, někdo zaklepal naléhavě na dveře a vešel dovnitř. Byla to udýchaná profesorka Weasleyová, která na něj gestem ukázala, ať jde za ní ke dveřím.\nTam muž učinil a co se dozvěděl ho šokovalo.\n"Pa…,pane profesore … to… tohle…to…oni…jsou….jsou vzhůru. Probrali se." Vyhrkla ze sebe udýchaně žena.\nNato Snape zadal úkoly a zaburácel, že ten kdo je nebude mít příští hodinu, tak celá jeho skupina bude až do odvolání vykonávat trest dle jeho uvážení a po boku Weasleyové běžel tryskem na ošetřovnu.\nNa ošetřovně už pobíhala zdravotnice jako smyslu zbavená stále cosi drmolíc, což bylo s největší pravděpodobností způsobené tím, že se tři, ještě před malou chvílí komatózní, profesoři v bezvědomí, seděli překvapeně na lůžkách a udiveně na sebe zírali.\nSnape přejel užasle pohledem.\n"Dobrý den, pane profesore." Pozdravil Potter Snapea\n"To je nám také záhadou." řekl překvapeně Weasley\n"Víte co je divné?" přidala se k debatě Ginny Weasleyová.\n"Co?" zeptal se Snape\n"Pamatuju si, hlas těch dvou, že máte, pane profesore následovat enigmy. Vůbec to nechápu."\n"Ale já ano, za češ Vám děkuju, kolegyně "\n"Cože? To si pamatuju také" řekli ohromeně Weasley\n"To já také. Co se s náma vlastně stalo? Pamatuji si, že jsem hlídal pozemek a pak už jen takovej krákavej vyřvanej zlomyslnej smích. "\n"Ty také?" zeptali se zrzaví sourozenci na ošetřovně.\n"Tak moment. A od té doby jste nic neviděli , ale slyšeli?"\n"Asi tak, jako bychom byli v temné místnosti, ale bylo to … divné. "\n"Dobrá. Ten smích, byste poznali?"\n"Normálně ne, ale nějakej chlapeckej hlas jej oslovil Mortiferem. Sice vím že je to jeho syn, ale nikdy jsem ho neslyšela ani neviděla." Řekla Potterová\n"Siriusi!!!" opětoval výkřik brýlatý čaroděj a objeli se\nNásledující chvíle byla jak plná dojetí, tak i napětí, protože Snape přešlapoval nervózně na místě doufajíc, že se ještě dnes něco dozví. I když byl rád, že oni se vzbudili, stále nevěděl zda ti dva jsou v pořádku a přál si z hlouby srdce, aby toto období měl už za sebou.\nProfesorka starodávných run viděla jak je muž nervózní a tak mu řekla všechno co věděla.\nOdezva byla taková, že zrzka zůstala s otevřenou pusou civět na odcházejícího černě oděného muže.\nSnape totiž jí řekl: "Kdybych mohl tak Vás políbím."\nSnape zmizel ve svém kabinetě, kde cosi kutil. Vše bylo ve vší tajnosti, dokonce i pro ředitele, kterého odbyl s tím, že se omlouvá, ale že nemá čas.\nBěhem té tajné práce, usnul ani nevěděl jak


Foto: Teatr Lalek i Aktora Kubus\nČesko-polské duo získává další ocenění!\nInscenace Pod adresem marzeń (Na adrese snů) v režii Marka Zákosteleckého boduje na festivalech!\nNa letošním 4. ročníku Festiwalu malych Prapremier (Malý předpremiérový festival) ve Walbrzychu, který se konal po dobu 6 dní na konci září, získal Teatr Lalki i Aktora Kubuś z Kielců několik prestižních cen za inscenaci Pod adresem marzen (Na adrese snů). Inscenaci režijně i scénograficky (scéna, kostýmy a loutky) připravil český režisér Marek Zákostelecký. Autorkou textu je Elzbieta Chowaniec.\nFestiwal malych Prapremier je výběrový festival inscenací, které vznikly na základě původních textů a jsou určené dětem. Festival je na divadelní mapě jediným polským festivalem, který představuje pouze předpremiérové inscenace pro děti a mládež. Hlavní myšlenkou festivalu je otevřít se mladému divákovi nejen skrze nejzajímavější inscenace posledních let, ale také jeho účastí na scénických čteních současného dramatu a na workshopech s dramatiky nebo jinými divadelními osobnostmi.\nInscenace připravená česko-polským duem režiséra Marka Zákosteleckého a dramatičkou Elżbietou Chowaniec (v Kielcích jsou již známí pod jménem DZIADKI, DZIATKA) je příběhem plným tepla a humoru inspirovaného skutečnou a nesmírně zajímavou historií budovy divadla „Kubuś“. Fakta okolo divadla se prolínají s pohádkami. Traduje se totiž, že hosty činžovního domu na Big 9 (ulice, na kterém divadlo dodnes sídlí) byli po několik desetiletí pozoruhodné postavy z knih nebo legend. Příběh má tuto legendu zachovat. Na adresu snů – Big 9 – není jen inscenace plné radost, ale také historie Kielců a divadla, která nemá zůstat zapomenuta.\nZ 39 přihlášených inscenací kvalifikační komise do soutěže kvalifikovala 7 z nich. Na adrese snů nakonec obdržela cenu Grand Prix od profesionální poroty, také Grand Prix dětské poroty, cenu také dostal Marek Zákostelecký za režii, scénografii, kostýmy a loutky a dva herci ze souboru – Andrzej Kuby Sielskiego a Andrzej Skorodzienia.\nInscenace již tento rok bodovala na 25. ročníku národní soutěže nejlepších inscenací, které vznikly také na základě původních textů, odkud si odvezla dvě hlavní ceny – za výpravu a za hudbu (Martin Husovský).\nNa adrese snů je určená dětem a je velkým úspěchem, že se v Polsku umisťuje na festivalech, kde ji konkurují nejen další loutkové inscenace, ale i činoherní.\nFoto: Teatr Lalki i Aktora Kubus\nred -ss, 1. 11. 2019


24Zprávy - Tichý Ničitel tuzemské scény. Legierski má nový manažerský tým, cílem je Klein a třeba i UFC\nhttp://www.24zpravy.com/sport/tichy-nicitel-tuzemske-sceny-legierski-ma-novy-manazersky-tym-cilem-je-klein-a-treba-i-ufc/448353-zpravy srpna 14, 2020 51\nPRAHA Určitě jste si toho všimli. Polská kometa scény MMA Mateusz Legierski byl v předchozích dnech v Praze, kde stihl chodit po památkách, podívat se na show Karlose Vémoly a také podepsat nové smlouvy. Manažerské smlouvy.\nMá přezdívku „Dynamit“, ale klidně by si mohl říkat „Ničitel“ či „Demolition Man“. Stále teprve čtyřiadvacetiletı Polák Mateusz Legierski, kterı pochází ze skromnıch lesnickıch poměrů, má za sebou čtyři zápasy v česko-slovenské lize OKTAGON MMA (dále jen Oktagon) a všechny opanoval.\nA přestože až ten poslední proti Miroslavu Štrbákovi mu zajistil pás šampiona této organizace v lehké váze, možná ještě větší respekt a uznání si získal předchozími demolicemi Michala Konráda a dvojice Ronald Paradeiser – Jakub Bahník.\nRodák z Koniakowa pak stihl během jarní koronavirové pauzy vyzvat snad celou tuzemskou scénu v čele se slovenskou hvězdou Ľudovítem Kleinem, kterı ale zápasí o váhu níže, aby následně podepsal v květnu kontrakt s domácí organizací KSW. Ta má ale s Oktagonem nadstandardní vztahy, a tak Legierski může dál cílit i na tuzemskou scénu.\n„Určitě je pro nás zápas s Kleinem zajímavı, ale bude to podle našich not, ne jeho. Možná teď povyprávěl svůj příběh jistému webu, ale to je jeho verze a pravda, skutečnost je jiná,“ rıpl si do Legierskiho na dálku ve svém pořadu Letem světem spolu-promotér Oktagonu Ondřej Novotnı.\nNarážel na slova polského chasníka, kterı v kariéře z 72 zápasů (dle svıch statistik) prohrál pouze tři (vždy s tımovım parťákem na domácí scéně, když spolu nechtěli bojovat a o vítězi si hodili mincí), pro web MMA Shorties.\nTen přišel o pár dní dříve s informací, že Oktagon souboj s Kleinem skutečně Legierskimu nabídl, ale v meziváze a na tři kola. „Je to nesmysl, pokud se ti dva utkají, tak jedině na titul a v pérové váze, což je váha Lajoše Kleina,“ doplnil svůj pohled na věc Novotnı.\nPravdou ale je, že svěřenec Michala Mankiewicze, kterı se věnuje MMA od dětství a od střední školy, kdy se přestěhoval do Těšína, věděl, že se chce stát profíkem, nebyl v české metropoli jen pro to, aby poškádlil vedení organizace, ve které drží šampionskı titul.\nByl zde podepsat novou manažerskou smlouvu pro české území (v Polsku jej zastupuje Amadeusz Rybica). „Máme s ním velké plány, je to neskutečnı talent, věřím, tohle je pro nás velmi cenné a důležité partnerství a spolupráce,“ řekl pro Lidovky.cz advokát Michal Dittrich, jehož společnost DITTRICH & CO postupně rozšiřuje své portfolio také do světa sportu.\nMateusz Legierski se svım trenérskım i manažerskım tımem.\nOstatně, dalo se to čekat, když právě on zastupuje v právních záležitostech i další dvě hvězdy Oktagonu – Karlose Vémolu a Michala Martínka. Byť on sám je velkım milovníkem klasického boxu, jemuž se učí u bıvalého několikanásobného českého šampiona Dana Táborského.\nŽe by mohl bıt mezi profesionály neporaženı (6-0) Legierski pro novou manažerskou stáj ternem se možná již brzo ukáže. Oktagon či KSW rozhodně nejsou konečnım cílem tohoto dosavadního kata česko-slovenskıch bijců a pokud by došlo na zápas s Kleinem, dá se bez přehánění říct, že by mohlo jít o souboj, ve kterém si vítěz zajistí šanci jménem UFC…


Čtyřletý hnědák Butterfly bral nejvyšší známku drezurního KMK v Písku | Jezdci.cz\n19.08.2020 21:47 | AUTOR: Lucie Spiwoková\nVe středu 19. srpna proběhlo v Zemském hřebčinci v Písku další kolo drezurních soutěží Kritérií mladých koní. Na předních příčkách se nejčastěji objevují koně z nebanického chovu a z JK Falea. Nejvyšší známku si vysloužil čtyřletý hřebec Butterfly 5.\nČtyřletý tmavý hnědák Butterfly 5, kterého prezentovala při píseckém drezurním KMK Tereza Hábová, získal od rozhodčích nejvyšší známku napříč kategoriemi. Ve výsledkové listině má zapsáno 85,200 %.\nNa předních příčkách se také objevili koně z Jezdeckého klubu Falea v sedle s Petrou Miki Civišovou. Amore Millefiori vyhrála kategorii čtyřletých klisen, Faible byla v této soutěži třetí. Stejná jezdkyně představila čtyřletého valacha Limited Edition, jenž byl druhý ve své kategorii.\nDvě druhá místa putovala do Nebanic. Mezi čtyřletými klisnami brala pomyslné stříbro Wia 1, jíž sedlala Karolína Šimáčková. Pětiletý Vivaldi byl rovněž druhý, a třetí příčku pak tato jezdkyně obsadila s valachem Well Done narozeným v roce 2016.\nMezi vítězné dvojice v Písku pak patřily také Klára Dohodilová a Antoniette v pětiletých koních a Dzyana Dzyuba a Avelange mezi šestiletými klisnami. Blýskla se i Sabina Brettová na First Love, která byla v téže soutěži druhá.\nKompletní výsledky najdete ZDE nebo v JIS ČJF\nŠtítky: KMKdrezuraPísekKritérium mladých koní


Jak vybrat LCD monitor? | Bydlení | NašeInfo.cz - návody, rady...\nZkratka LCD (Liquid Crystal Display, tedy displej z tekutých krystalů) se používá na označování displejů, které na vytvoření obrazu využívají mikroskopické krystaly, schopné měnit svou polohu v závislosti na tom, zda na ně působí elektrické napětí, nebo ne. Podle způsobu použití můžeme dělit do následujících skupin.\nBěžná práce (internet, kancelářské aplikace, foto, multimédia). V tomto případě nejsou až tak důležité parametry. Převážně se klade důraz na design a cenu samozřejmě. Důležitá je i úhlopříčka, čili samotná velikost displeje. Menší důraz se klade na parametry, jako jsou kontrast, jas, odezva, pozorovací uhly. Momentálně tvoří kancelářskou a domácí ekonomickou linii monitorů monitory s úhlopříčkou 17 "a 19" a většina s poměrem stran 4:3. Je předurčena pro domácí a kancelářské využití, které nevyžadují vyšší rozlišení.\nV tomto případě se důraz přesouvá na parametry, samozřejmě důležitými atributy zůstává cena a designové provedení monitoru. Co se týká parametrů, nejdůležitějšími zůstává úhlopříčka, která se pohybuje v rozmezí 19 "-24". Dalšími neméně důležitými parametry jsou jas, kontrast, pozorovací úhly, možnost "digitálního" propojení s PC, barevnost, odezva a pozorovací uhly. Vděčným doplňkem při těchto typech monitorů je například integrovaná kamera popřípadě zabudované stereo reproduktory.\nVelikost úhlopříčky se udává v palcích nebo centimetrech. 1 palec = 2,54 cm. LCD TV v současné době zcela nahradily běžně používané CRT televizory. Nejdůležitějším parametrem zůstává úhlopříčka. Není vzácné, že zákazníci často sahají po LCD TV s úhlopříčkou 32 "a více. Důležitými atributy zůstávají kontrast, jas, odezva, barevnost a pozorovací úhly. Já bych k důležitým parametrům při výběru LCD TV zařadil i to, zda má displej matný nebo lesklý povrch. Novou a troufám si říct, že i lepší alternativou zůstává displej s lesklým povrchem, který si zachovává vyšší věrnost zobrazovaných barev. Takový LCD TV není třeba ale v žádném případě umísťovat na místo proti slunci, protože odráží světlo a z krásného obrazu byste neměli nic.\nKancelář se považuje za nenáročné prostředí, to se zohledňuje i při výběru LCD monitoru. Jako jsem již nastínil, pro kancelářské potřeby a kancelářské aplikace bohatě postačí nenáročný LCD monitor s úhlopříčkou 17 "-19". Důraz je kladen na cenu, popřípadě design, aby monitor zapadnul k ostatnímu vybavení kanceláře, na konec důležitosti se posouvají parametry jako je odezva, kontrast, jas a pozorovací úhly. Naopak na první stupínek by měla být postavena spotřeba elektrické energie. Zpestřením mohou být samozřejmě zabudované reproduktory, které Vám ušetří místo na stole.\nSpeciální kategorii LCD monitorů tvoří monitory pro speciální nasazení. Jde o monitory, které jsou určeny pro profesionály, například grafiky. Tu se nám zásadně mění to, že jako hlavní atributy jsou samozřejmě považovány odezva, jas, kontrast, barevnost, pozorovací úhly, do pozadí jsou zohledněny parametry jako design a cena. Tyto monitory jsou častokrát nasazovány do provozů, kde běží 24 hodin denně, popřípadě slouží pro grafiky na zpracování různých grafických návrhů a úkolů.\nPopis parametrů LCD monitoru:\nHlavním parametrem monitoru je jeho rozměr. Dnes se na běžné účely používají monitory s úhlopříčkou 19 "-26", jejichž cena je srovnatelná s 17 ". Trendem jsou stále větší rozměry, protože tloušťka monitoru zůstává zachovaná. LCD panel se dá vyrobit v libovolné kombinaci poměru stran. Kdysi byl nejčastěji používaným poměrem stran poměr 4:3, dnes je nahrazován širokoúhlými monitory s poměrem stran 16:9 nebo 16:10.\nDůležitým kvalitativním monitorem je samozřejmě i rozlišení. Je to počet bodů řádky x sloupce. U kvalitních monitorů se setkáváme s rozlišeními 1400x1050 nebo 1600x1200 bodů. Osobitou kategorii tvoří monitory s vysokým rozlišením, které určitě budou v budoucnu nejžádanějšími monitory vůbec. Jejich rozlišení je 1920x1080, nazývané FULL HD rozlišení.\nJas je vlastně intenzita obrazu. Tyto parametry lze samozřejmě nastavovat přímo v MENU monitoru i ručně, pokud pracujete v nočních provozech, kde je málo světla, jas se dá stáhnout, chráníte si tím oči. Pro výběr monitoru platí, že jas by měl mít u větších monitorů hodnoty alespoň 550cd/m2. U tohoto údaje bych se spoléhal spíše na své oči, monitor je nejlépe vidět zapnutý. Spoléhejte spíše na své pocity z barev a obrazu, popřípadě sáhněte na testy monitorů, které jsou uváděny na internetu i v odborných časopisech.\nKontrast je prakticky jasový rozdíl mezi bílým - maximálně rozzářeným a černým bodem. Výrobci totiž často uvádějí údaje, které jsou zkreslené. Pro měření kontrastu se v současnosti používají dvě metodiky - statický a dynamický kontrast. U statického kontrastu se hodnoty dobrých monitorů pohybují od 1000:1 nahoru, u dynamického kontrastu se hodnoty pohybují až 10x výše. V praxi doporučujeme hledat monitor, který má kontrast alespoň 1000:1.\nDoba odezvy je vlastně čas, za který projde pixel z úplně světlého do úplně tmavého stavu a zpět. V praxi čím menší odezva, tím kvalitnější panel. Ideální odezva v současnosti se pohybuje na hranici 5ms, některý výrobci uvádí i 2ms.\nPozorovací úhel je úhel, pod kterým je obraz na monitoru ještě viditelným a dobře čitelným. Typickým pozorovacím úhlem je úhel 160°.\nTento parametr je snad nejdůležitější pro grafiky. Jde o barevnou věrnost – to, co vidím na monitoru, musí odpovídat skutečnosti. U profesionálních monitorů je funkce kalibrace jednotlivých barev.\nLevnější modely poskytují propojení analogovým způsobem prostřednictvím analogového konektoru označovaného VGA 15D-SUB. Jde o konektor, který se používal i u starších CRT monitorů. Tento konektor a tento způsob připojení postačuje pro menší monitory, je určen pro nenáročné uživatele.\nPokud jste se rozhodli pro koupi většího monitoru a budete ho využívat na hry, popřípadě na video, kvalitnějším a asi nejpoužívanějším konektorem pro propojení s PC zůstává digitální konektor DVI. Obraz je při takovém zapojení proti analogovému připojení kontrastnější, ostřejší a hlavně z pohledu barev věrnější. Nejnovějším standardem, který se začíná používat u LCD monitorů a hlavně u LCD TV je HDMI konektor. Tento typ propojení je významný pro větší úhlopříčky, protože dokáže přenášet nejkvalitnější obraz při nejvyšším tzv. FULL HD rozlišení.\nTypy konektorů používaných u LCD monitorů a LCD TV:\nKompozitní vstup (A / V, RCA). Používají ho videorekordéry, herní konzole, boxy kabelové a satelitní TV, DVD,. Nízká kvalita.\nS Video. notebooky, starší PC, boxy kabelové a satelitní TV, S-VHS videorekordéry, DVD, herní konzole. Střední kvalita.\nKomponentní vstup (Y, Pb, Pr; Y, Cb, Cr;) standardní DVD přehrávače. Vysoká kvalita.\nPC vstup (RGB, 15-pin D-sub) PC, některé HDTV přijímače, video-projektory. Vysoká kvalita.\nSCART videorekordéry, zesilovače, HDTV přijímače a DVD přehrávače. Vysoká kvalita.\nHDMI jde o nejnovější a nejkvalitnější konektivitu. Slouží jako náhrada mnoha jiných rozhraní, takže odbourá množství kabelů při propojování LCD TV a jiných přístrojů. Umožní také dálkové ovládání zařízení tak, že jediným tlačítkem je možné spustit a nakonfigurovat všechna zařízení zajišťující přehrávání multimediálních dat. Aktivují se přitom pouze ta zařízení, která jsou právě potřebná. Například jedním tlačítkem se spustí LCD TV, satelitní box a domácí kino. Nejvyšší kvalita\nMezi multimediální doplňky, které bývají již přímo zabudované, jsou reproduktory nebo mikrofony. To ale není zdaleka všechno. V současnosti se do LCD panelů zabudovávají i web-kamery, nebo TV tunery, pomocí kterých se Váš LCD monitor mění na plnohodnotný LCD TV. K takovým monitorům se často dodává i dálkové ovládání. Také USB huby si získaly své místo ve stojanech a na zadních stranách LCD monitorů.\nPro někoho doplněk, pro někoho podstatný parametr, je však třeba vědět, že se na monitor budeme dívat celý den. Designových řešení je v současné době velmi mnoho, je jen na zákazníkovi, jaký si vybere. V současnosti se nejlépe prodávají monitory v barevné kombinaci černá a stříbrná. Kdysi prodávaná šedá je dnes mnohdy nezajímavá, tomu se přizpůsobili samozřejmě i výrobci, kteří v šedé vyrábějí mnohem méně, někteří už vůbec.\nDoba záruky, záruční a pozáruční servis\nTechnická podpora jakož i záruční a pozáruční servis je také jediným z hlavních prvků, na které by si zákazník měl dávat pozor. Jednou z nejčastějších problémů u LCD monitorů jsou vadné pixely. Někteří výrobci rozdělují své modely do určitých tříd, kde poskytují zákazníkům záruku i na vadné pixely. Vadný pixel je vlastně bod, který svítí jednou barvou, což působí následně rušivě. Tato chyba je neopravitelná, jde o výrobní vadu, která se časem nezhoršuje ani nezanikne. Výrobní norma říká, že za vadný se považuje takový monitor, který má u 19 "LCD větší počet vadných pixelů než 5. Co se týče záruky, ze zákona je na všechny LCD monitory poskytována záruka 24 měsíců, i když někteří výrobci poskytují rozšířenou záruku až na 36 měsíců. Rozdíl je také v tom, kde a jak si třeba záruku uplatňuje. U některých výrobců se dá záruka uplatnit přímo na prodejně nebo v autorizovaném servisním středisku, někde stačí vyplnit formulář na webových stránkách výrobce. V tomto případě hradí veškeré náklady výrobce tím, že k Vám pošle kurýra, který vadný výrobek převezme a následně po vyřízení reklamace doveze zpět k Vám.\nCo se týče pozáručního servisu, jde samozřejmě o placený servis, některý z výrobců Vám ale umí vyjít vstříc alespoň tím, že Vám po oznámení poruchy zařídí diagnostiku a zajistí odstranění problému nebo výměnu vadného komponentu.\nJak jsem již zmínil, pro někoho je cena významný parametr, někdo upřednostňuje kvalitu před cenou. Od ceny se skoro pořád odvíjí i kvalita nebo technická podpora. Úplně nejlevnější LCD monitory mají nejnižší parametry, častokrát se záruka nevztahuje na vadné pixely a celý reklamační proces trvá obvykle dost dlouho. Právě u dražších monitorů se můžete spolehnout na velmi dobré parametry, kvalitní technickou podporu, kde Vám někdy při poruše výrobek opraví i na následující pracovní den, rovněž u vadných pixelů Vám umí vadný kus vyměnit za zcela nový.


Nový film „The Drop“ opět láká celosvětovou BMW M komunitu do města M Town.\n03.12.2020 Tisková zpráva\nÚspěšná digitální kampaň točící se kolem virtuálního Eldorada emotivních BMW M momentů představuje unikátní i budoucí modely.\nMnichov. „Vítejte ve městě M Town“: Novým filmem BMW M GmbH pokračuje v úspěšné kampani zaměřené na virtuální Eldorado globální BMW M komunity. Snímek „The Drop“ opět láká milovníky výkonu a automobilové nadšence do města „M Town“, kde se od roku 2018 vše točí kolem nejsilnějšího písmene na světě a vášně pro mimořádné výkony. Režisér Micky Sülzer, který je autorem dva roky starých ikonických videí o neobyčejném životním stylu ve městě „M Town“, tentokrát představuje široké spektrum současných BMW M modelů, z nichž některé se mohou pochlubit extrémně poutavými barvami karoserie, a to včetně speciálních vozů z vozového parku BMW M Heritage, mezi nimiž figuruje také červené BMW M3 E30.\n„M Town je nejúspěšnější digitální kampaní BMW M GmbH zejména proto, že se jí aktivně účastní a formuje ji komunita BMW M z celého světa. Toto nadšení a sounáležitost vytvářejí velmi zvláštní „něco“, co dělá BMW M tak jedinečným. Proto jsme rádi, že můžeme v tomto úspěšném příběhu pokračovat dalším filmem, a zároveň nahlédnout do budoucnosti,“ říká Lothar Schupet, Director Global Sales and Marketing BMW M.\n„M Town“ slouží od roku 2018 jako platforma sociální a digitální komunikace pro fanoušky BMW M po celém světě. Ti se zaregistrují na internetové stránce bmw-m.com, stanou se občany města „M Town“ a vytvoří si vlastní digitální průkaz BMW M. „M Town“ znamená jedinečné příběhy, originální online videa, řadu kreativních produktů v merchandisingovém obchodě BMW M Town a velké množství akcí po celém světě. Návštěvníci mnichovského BMW Welt získají na speciálně navržené výstavní ploše o rozloze 180 metrů čtverečních velmi realistický pojem o tom, co je „M Town“ zač.\nJak je nám známo z předchozích online videí, také v novém filmu „The Drop“ hraje hlavní role mnoho automobilů BMW M. Ve snímku se krátce či déle objeví celkem 18 různých vozů z aktuální modelové řady BMW M. Spektrum výjimečně výkonných vozů sahá od BMW M2 CS (kombinovaná spotřeba paliva: 10,4 l/100 km; kombinované emise CO2: 238 g/km*) až po BMW M8 Gran Coupé (kombinovaná spotřeba paliva: 10,7 l/100 km; kombinované emise CO2: 244 g/km*). Kromě některých utajovaných specialit se představí unikátní vozy, jako je BMW M2 by FUTURA 2000 či BMW M3 Pickup z roku 2011, které přivážejí nabíjecí stanici. Poprvé ve filmu o městě „M Town“ nabízí BMW M GmbH malý pohled do elektrizující budoucnosti a spojuje „Utopii“ s budoucností skutečnou. Rok 2021 se stane svědkem prvního elektrifikovaného modelu od BMW M v podobě výkonné verze vycházející z nového BMW i4 a následovat budou další, včetně těch vysokovýkonných.\nHlavní protagonista filmu, na němž se podíleli i významní influenceři z automobilové scény, řídí červené BMW M3 E30 z flotily BMW M Heritage. Klasické vozy BMW M GmbH dále zastupují modely M3 GTS, BMW M3 CRT, BMW M4 GTS a BMW řady 1 M Coupé.\nNový film, zcela v souladu s koncepcí této komunity, představuje nejen stěžejní automobily společnosti BMW M GmbH, ale také obyvatele města „M Town“. Za tímto účelem poskytli členové komunity BMW M pro natáčení filmu svá vlastní vozidla. Tyto speciální role byly vylosovány v předchozí online kampani.\nkombinovaná spotřeba paliva: 10,4 l/100 km; kombinované emise CO2: 238 g/km*.\nkombinovaná spotřeba paliva: 10,7 l/100 km; kombinované emise CO2: 244 g/km*.\nNový film „The Drop“ opět láká celosvětovou BMW M komunitu do města M Town. PDF, CS, 105,52 KB


Kaliperační kleště | Doplňky | MYPROTEIN™\nPřesné měření tělesného tuku, ideální pro fitness instruktory\nNáš kaliper na měření tuku je přesný přístroj, který měří tělesný tuk pomocí tloušťky kožní řasy. Je dodávaný s praktickou tabulkou pro muže i ženy ve věku od 18 do 65 let, kterou lze použít jako pomůcku pro výpočet tělesného tuku. Je ideální pro všechny, kdo se snaží dostat do formy a zpevnit tělo.\nRozsah měření: cca 0–7 cm\nPřesné měření tělesného tuku\nIdeální pro osobní trenéry\nVelmi lehký a snadno přenosný\nPro přesné a opakovatelné testování dodržujte pokyny. Dodržení standardního postupu pomáhá zlepšit přesnost a opakovatelnost pro budoucí testování.\nPožádejte testovanou osobu, aby měla svaly uvolněné po celou dobu testu\nOznačte partii, kterou budete měřit. Použíjte pásku pro urření středu partie.\nKůže by měla být pevně uchopena palce a ukazováčkem. Jemně natáhněte kůži směrem od těla.\nKaliper by měl být umístěn kolmo ke kůži, přibližně 1cm mezi ukazováčkem a palcem. Během měření držte kůži dostatečně pevně.\nNa každé partii by měly být provedeny minimálně dvě měření. Pokud se testy liší o více než 1 mm, opakujte test. Pokud se následující měření postupně zmenšují, tuky je stlačován. Zvolte jinou partii a měření po chvíli opakujte.\nVýsledná hodnota je průměrem dvou měření, které nejlepe reprezentují měření na dané partii.


Odpočinek od ruchu každodenního života vám 19. září 2020 nabídnou jihomoravské Valtice. Uskuteční se tam totiž další ročník oblíbeného Retro vinobraní a Mistrovství světa ve sběru hroznů! Oblečte montérky, vydejte se na vinohrad a staňte se tím nejlepším sběračem!\nNástup v 8:30 v montérkách. Tak bude vypadat sobotní ráno 19. září ve Valticích. Nechystá se žádná venkovská brigáda, ale Retro vinobraní a Mistrovství ve sběru hroznů.\nPotom už bude na řadě to nejdůležitější: Mistrovství světa ve sběru hroznů. Družstva budou mít 15 minut na to, aby překonala dosavadní rekord akce 4 183,5 kilogramů natrhaných hroznů, které v roce 2018 natrhalo sedm družstev. Námaha si zaslouží odměnu, takže brigádníci přímo na vinohradu dostanou po své patnáctiminutovce poctivý český guláš s chlebem. Pokud si myslíte, že tím akce končí, jste ale na omylu. Které družstvo bude letos nejlepší? Kdo nasbírá během 15 minut nejvíc hroznů? Budou to Veltlíni, Tramíni, Ryzlinci?\nZámek je v říjnu otevřen pouze o víkendech a vydat se můžete hned na několik okruhů. První vám představí zámek v dobách knížecích, další přiblíží jeho dějiny v císařském období. Nejnovější z nich se otevřel letos v červnu v patře hlavního zámeckého paláce - poprvé je zpřístupněno, jako Knížecí byt: Apartmán Františka I. z Liechtensteinu, 10 místností, které prošly nákladnou rekonstrukcí. Navíc můžete prohlídku zkombinovat s návštěvou zámeckého sklepa či Salonu vín. Ceny prohlídkových okruhů se pohybují od 100 do 200 korun.


Historie Pivovaru Protivín / Pivovar / Pivovar Protivín\tZpět na úvodní stránku\nHistorie Pivovaru Protivín\nSchwarzenberský pivovar v Protivíně býval největším pivovarem Prácheňska. Přesný rok jeho založení je pro nedostatek písemných zpráv zahalen tajemstvím. Jisté však je, že existoval už v první polovině 16. století.\nZe zpráv uložených ve schwarzenberském archivu vyplývá, že 29. listopadu 1540 věnoval Jan z Perštejna Ondřejovi Ungnadovi ze Suneku a jeho manželce Bohunce statek protivínský se vším příslušenstvím i s krčmami od panství hlubockého k pivovaru protivínskému obrácenými.\nLéta 1551 postoupil Ondřej Ungnad své druhé manželce Anně zboží protivínské s tvrzí, pivovarem, podlužím a městečkem Protivínem, načež roku 1554 oba manželé při prodeji panství Vilému z Rožmberka vymínili si několik krčem na Hlubocku, aby v nich nadále bylo odebíráno pivo výhradně z panství pivovaru v Protivíně. Roku 1562 se objevuje opět zmínka o pivovaru při tvrzi protivínské a o panské chmelnici u Protivína.\nRoku 1711 přešel pivovar do vlastnictví knížecího rodu Schwarzenbergů. Později, roku 1892, byl někdejší protivínský cukrovar proměněn v rozsáhlou sladovnu, která hned v prvních letech svého provozu vyráběla přes 250 000 metrických centů sladu ročně. Byla zde poprvé vyzkoušena metoda výroby podle Nathana s využitím oxidu uhličitého z hlavního kvašení. Pivovar se tak řadil mezi nejlepší nejen co se týče kvality vyráběných piv, ale i díky inovativním technologiím.\nV roce 1948 došlo ke znárodnění podniku. Mezi roky 1950–1952 byl pivovar začleněn do národního podniku Jihočeské pivovary se sídlem v Českých Budějovicích. V letech 1953–1955 změnil protivínský pivovar majitele a stal se klíčovým závodem podniku Pošumavské pivovary. O tři roky později se ale znovu vrací do područí národního podniku Jihočeské pivovary, kde vydržel až do změny režimu.\nV červnu 2000 prodaly Jihočeské pivovary závod Protivín městu Protivín, které se stalo stoprocentním vlastníkem pivovaru. Tím, že město pivovar odkoupilo, jej zachránilo, jelikož záměrem Jihočeských pivovarů bylo provoz pivovaru utlumit a postupně jej zavřít. Po jeho záchraně se ještě na konci roku 2000 město rozhodlo pivovar prodat skupině libereckých podnikatelů.\tHistorie Pivovaru Protivín\n© Pivovary Lobkowicz, a.s. | Mapa stránek\nNavštivte také naše další stránky:\nNaše ostatní weby:\nPivo Lobkowicz Premium


Chystá se k Vám celá rodina na Velikonoce? Co takhle si je trochu zpestřit?! Připravte návštěvě tento velikonoční uvítací drink! -\nTak tento drink je bombový k přivítání jara v plné parádě. Pokud se k Vám na návštěvu chystá přes velikonoce celá rodina, tento drink je způsob, jak jim vyčarovat úsměv na tváři a zároveň na ně vřele zapůsobit!\n1/2 šálku ananasu, nakrájeného na klíny\n1/4 šálku ananasového džusu\n1 šálek šampaňského (nebo prosecca)\nAnansový klínek připevněte na okraj každé skleničky a objeťte s ním celý okraj.\nPoté si do talířku připravte krystalový cukr a okraje každé skleničky v tom cukru obalte.\nNaplňte každou sklenici asi do 1/4 pomerančovým džusem a poté přidejte šťávu z ananasu. Sklenice by měla být teď z poloviny plná.\nDolijte šampaňským, nebo proseccem.\nSklenice ozdobte klínem čerstvého ananasu a jahodou.


kód: PMCJ715 ... - Felix - velká stříbrná medaile 1 Oz - 24 hodin\nkód: PMCJ715 ... - Felix - velká stříbrná medaile 1 Oz - 1-10 dnů\nkód: PMCJ715 nákupem získáte +53,00 ZM\nNejste sběratel? Objednejte si rychle a pohodlně i bez registrace. Je to snadné. PMCJ715 - Česká jména - Felix - velká stříbrná medaile 1 Oz Vám doručíme dobírkou České pošty. (poštovné, dobírkovné a pojištění v ČR ve výši 150 Kč).\nČeská jména - Felix - velká stříbrná medaile


Ohlédnutí za Mělnickými slavnostmi | Mělníček.cz - Mělník v pohybu\nOhlédnutí za Mělnickými slavnostmi\nO uplynulém víkendu tj. od 17. září do 19. září se konala na Mělníku slavnost Mělnické vinobraní. Policisté z Územního odboru Policie ČR Mělník zajišťovali bezpečnostní opatření zaměřené zejména na zajištění veřejného pořádku a na bezpečnost v silničním provozu.\nNa zdárný průběh veselí dohlížela zhruba stovka policistů jak z Územního odboru PČR Mělník v zastoupení pořádkové, dopravní i služby kriminální policie a vyšetřování a služebních psovodů. Tak zde byla i jízdní policie z hl. města Prahy.\nV souvislosti s konáním Vinobraní nebylo policisty zjištěno hrubé narušení veřejného pořádku. Policisté v rámci akce zjistili šest trestných činů, většinou v souvislosti s požitím alkoholických nápojů před jízdou, v jednom případě bylo zjištěno maření výkonu úředního rozhodnutí a vykázání a taktéž v jednom případě policisté šetřili krádež věcí ze skladu. Policisté v pěti případech řešili přestupky v dopravě (užití alkoholu před jízdou), dále dva přestupky, kdy se jednalo o poškozenou výlohu obchodu a poškozené čelní sklo vozidla. V jednom případě policisté zpracovávali přestupek proti občanskému soužití.\nLze říci, že policisty velice potěšilo, že nemuseli toliko řešit vážnější věci jako krádeže, výtržnictví, rvačky aj. Různé potyčky povětšinou podnícené alkoholem a bujarým veselím, byly vyřešeny v klidu a bez většího zásahu policejních orgánů. Občané se mohli s hlídkami policistů setkávat v průběhu celých slavností a v případě nutnosti využít jejich okamžitého zásahu.\nZávěrem lze říci, že během konání akce nebyl zjištěn výrazný nárůst kriminality a nedošlo ani k výraznému zvýšení nehodovosti. Policisté z Územního odboru Policie ČR Mělník děkují občanům, že i díky jejich přispěním, proběhly slavnosti v klidném duchu a bez většího narušení veřejného pořádku.\nVložil dusty, Po, 20/09/2010 - 14:44 Zpravodajství


SuperMagnety.cz - informační portál o magnetech - Reakce materiálu na působení magnetického pole\nHlavní strana >> Teoretický úvod >> Reakce materiálu na působení magnetického pole\nMagnetické pole může být vytvořeno v jakémkoli prostředí. Experimentálně však bylo ověřeno, že magnetické pole určité intenzity vyvolá v různých prostředích odlišné účinky. Protože intenzita magnetického pole je nezávislá na prostředí, mění se v závislosti na magnetických vlastnostech prostředí magnetická indukce, což vyjadřuje vztah:\nB = μ . H = μ0 . μr . H [T; Hm-1, Am-1; Hm-1, - , Am-1]\nRozdílné magnetické vlastnosti prostředí vyjadřuje zejména relativní (poměrná) permeabilita prostředí, podle jejíž hodnoty rozlišujeme materiály:\n1. Diamagnetické (μr < 1) – vnější magnetické pole je tímto prostředím mírně zeslabováno. Mezi diamagnetické látky jsou zařazovány inertní plyny, bromid draselný, voda (μr = 0,999 991), kuchyňská sůl (μr = 0,999 9984), měď (μr = 0,999 990), bizmut (μr = 0,999 848), rtuť, zinek, olovo, stříbro, zlato, některé plasty, organické látky, supravodiče a další látky.\n2. Paramagnetické (μr > 1) – jejich atomy mají ve valenční sféře elektronového obalu zpravidla méně než 4 elektrony a vnější magnetické pole je tímto prostředím mírně zesilováno. Do skupiny paramagnetických látek je řazen např. plynný kyslík (μr = 1,000 001 86), kapalný kyslík (μr = 1,003 620), hliník (μr = 1,000 023), platina (μr = 1,000 264), paládium, vanad, chrom, titan, ebonit, hořčík, sodík, draslík, vzduch, různé přechodné kovy, kovy vzácných zemin, aktinidy a jiné látky.\n3. Feromagnetické (μr >> 1), řádově 100 ÷ 100 000) - jejich atomy mají částečně neobsazené některé vnitřní sféry elektronového obalu a současně splňují požadavek na určitý interval hodnot poměru mezi meziatomovou vzdáleností a poloměrem atomu. Vnější magnetické pole je tímto prostředím velmi zesilováno. Jsou to vlastně paramagnetické látky obsahující v pevném stavu skupiny atomů (tzv. domény neboli Weissovy oblasti o objemu 0,001 ÷ 1 mm3, které „oddělují“ od okolí tzv. Blochovy stěny o tlouštce 10-6 ÷ 10-8 mm), jejichž magnetické momenty jsou spontánně (tj. i bez působení vnějšího magnetického pole) shodně orientovány (tzv. nasycený stav). Výsledné magnetické momenty jednotlivých domén jsou však opět orientovány neuspořádaně („náhodně“) a navzájem se vykompenzovávají – materiál je nemagnetický. Vlivem vnějšího magnetického pole se natáčí magnetické momenty celých domén, což se projeví velkým zesílením magnetického pole a zpravidla i zmagnetováním těchto materiálů. Překročíme-li při ohřívání určitou hodnotu teploty (tzv. Courieova teplota, např. pro železo 770°C), změní se feromagnetická látka v paramagnetickou a pokud je zmagnetována, dojde k jejímu odmagnetování. Mezi feromagnetické látky je řazeno železo, kobalt, nikl, gadolinium a jejich slitiny. Zvláštními druhy feromagnetických materiálů jsou:\na) antiferomagnetické materiály - jednotlivé atomy mají stejně velké a opačně orientované magnetic ké momenty. Příkladem těchto látek je např. chrom a mangan.\nb) ferimagnetické materiály – jednotlivé atomy mají nestejně velké a opačně orientované magnetické momenty (zvláštní případ antiferomagnetik). Příkladem těchto látek jsou zejména ferity, vyráběné práškovou technologií z oxidu železa Fe2O3 a sloučenin jiných kovů případně vzácných zemin (mangan, neodym, barium, stroncium, atd.). Kromě velké hodnoty poměrné permeability (μr = 102 ÷105) mají mnohem větší měrný elektriký odpor, než feromagnetické látky a používají se proto např. pro výrobu jader cívek vysokofrekvenčních obvodů.