Euroskop.cz - Komentáøe, analýzy - Jak (ne) analyzovat vládní Strategii\nJak (ne) analyzovat vládní Strategii\nOndøej Žáèek, 31.5. 2013, psáno pro Euroskop\nJe jistì úspìchem vládní Strategie pùsobení Èeské republiky v EU, že se jí daøí plnit jeden z jejích hlavních cílù, tedy vyvolání spoleèenské debaty na téma role našeho státu v nadnárodním spoleèenství. Svìdèí o tom i nejnovìjší kritická analýza think-tanku Evropské hodnoty zpracovaná pány Radko Hokovským a Jakubem Jandou s názvem „Neèasova evropská Strategie: Poèkejme a uvidíme“.\nSamozøejmì i kritické ohlasy mohou a mají být konstruktivním pøíspìvkem do debaty a jsou jako takové vítány. Na druhou stranou právì uvedená analýza je koncipována zpùsobem, který se zásadám analytického postupu místy dosti pøíèí. Bohužel pøedstavuje zvláštní smìs úèelových desinterpretací, zjednodušení a zjevných nepravd. Alespoò ty nejpodstatnìjší je vhodné uvést na pravou míru.\nNejprve se zastavme u formálních náležitostí. Vládní strategie, jež je nazývána jako „Neèasova“, aby byla vzápìtí odhalena její „eurorealistická rétorika plná vyèkávání a primárního dùrazu na vnitøní trh v duchu programu ODS“, byla schválena vládou, a to jednomyslnì. K jejímu vzniku pøispìli ministøi všech koalièních politických stran, a to nejen jejím schválením, ale i aktivním podílem na její pøípravì. Vláda je kolektivním orgánem a za každý jí pøijatý dokument jsou stejnou mìrou odpovìdni všichni její èlenové. Nejinak je tomu i v tomto pøípadì a Strategie pùsobení ÈR v EU je stejnì tak „Neèasova“ jako „Schwarzenbergova“.\nNechme však formální výhrady stranou, podstatnìjší je samozøejmì samotný obsah. Zde lze v Hokovského a Jandovì analýze v zásadì rozlišit mezi 1) oblíbenými klišé jakékoli kritiky koncepèních dokumentù, 2) nepochopeními a 3) zcela zavádìjícími tvrzeními. Do první kategorie patøí již výše uvedená vìta o „eurorealistické rétorice“, samozøejmì bez bližšího popisu, co je jí mínìno. Jakkoli je tak dokument prodchnut nejen dùrazem na aktivní úèast státu na integraèním projektu, na spoluodpovìdnost za jeho podobu a další vývoj a podporou prohlubování hospodáøské integrace v rámci mìnové unie i EU jako celku, je najednou bez dalšího zaøazen do kategorie euroskeptického pamfletu. Nehledì na fakt, že s takovým dokumentem by jistì sotva souhlasil ministr zahranièních vìcí, je prostì substance takové výhrady absurdní. Tìžko lze však prokazovat, že nìco v dokumentu není...\nVláda údajnì namísto vize „zplodila pìtadvacet stran textu, který je spíše taktikou, jak reagovat na aktuální iniciativy a legislativní návrhy na unijní úrovni.“ V textu se „setkáváme vìtšinou jen se suchým konstatováním, že vláda ÈR nìkteré iniciativy podpoøí a jiné nepodpoøí.“ Opìt chybné tvrzení, jež si navíc protiøeèí. Taktika se zamìøuje pouze na postup pøi prosazování cílù, zatímco normativní vyjádøení podpory je již vìcí obsahu samotných cílù. Autoøi by si mìli ujasnit, co tedy pøevažuje. Strategie je normativní dokument, a je proto jasné, že mimo jiné jasnì vymezuje, jakou cestou vláda hodlá jít, které iniciativy v principu hodlá podporovat, které nikoli, a na základì jakých východisek. Nevím, proè tu mluvit o nìjakém „suchém konstatování“. Podle autorù analýzy je prý urèení toho, co vláda podporuje, v rozporu s postojem „sebevìdomého aktéra“. Ten se pravdìpodobnì pozná podle toho, že zásadnì „suše“ nekonstatuje, jaký má názor a pro jistotu jej nesdìluje vùbec. Nebo se pohybuje pouze v rovinì nejobecnìjších floskulí, které nazývá vzletnì „vizemi“. Pokud toto má být jeho definicí, pak touto cestou zrovna v tomto pøípadì opravdu nešla. Její dokument obsahuje zkrátka jak vlastní východiska evropské politiky, tak pak i jejich konkrétní aplikaci. A samozøejmì i taktiku prosazování.\nDo související kategorie výhrad patøí tvrzení, že dokument postrádá nástroje i vizi. Absence vize je èasto používanou frází. Dle mého ale naopak vládní strategie obsahuje velmi konkrétní pøedstavu, jakým smìrem by se mìla ubírat další integrace EU a eurozóny. Jejím tenorem je podpora hlubší koordinace hospodáøských politik, jejímž cílem však není jejich unifikace, ale udržení zdravé konkurence mezi státy. Jde ostatnì o model známý i z øady federálních státù jako „kompetitivní federalismus“. Souèástí této vize je i flexibilní forma integrace umožòující hlubší integraci mìnové unie nebo dalších skupin státù, aniž by tím však mohl být narušen spoleèný základ, jímž je prostor jednotného trhu. Všechny tyto elementy ale lze najít i pøi zbìžném proètení strategie. Výtka absence vize je tak lákavá, nebo� jí lze použít vždy a všude. Vždy� lze vždy namítnout, že navržená vize není pøece žádnou „skuteènou vizí“. Zde se zdá, že autoøi již pøešli z férového pole pozitivní analýzy do sféry laciné a samoúèelné kritiky.\nTotéž platí o kritice údajné absence „nástrojù“. Autoøi pravdìpodobnì opomenuli fakt, že tomuto tématu je vìnováno hned nìkolik oddílù; mluví se o vytváøení koalic státù, lepší národní koordinaci, o roli národního parlamentu, o využívání potenciálu èeských europoslancù, Èechù v poradních výborech EU a samozøejmì i zamìstnancù v institucích. Ovšem jak bylo øeèeno, autorùm snad již nejde o obsahovou správnost, ale o to, aby výhrady znìly dostateènì zásadnì, zejména pro ètenáøe, kteøí by si samotnou Strategii nepøeèetli.\nMimochodem, na jiném místì autoøi komentáøe strategii vytýkají, že neobsahuje konkrétní skupiny státù, s níž bude chtít Èeská republika kooperovat („Pokud by se Strategie chtìla tváøit jako dlouhodobá vize v horizontu minimálnì nìkolika let, mìla by vymezit koalice zemí, s kterými Èeská republika sdílí hlavní zájmy v hlavních oblastech“). Tato desinterpretace nejen pokraèuje ve vytyèené linii samoúèelné kritiky, ale navíc postrádá i elementární smysl, a od autorù pracujících v think-tanku, jenž se zabývá právì témtem EU, bych neoèekával, že budou dokumentu vytýkat právì toto. Nehledì na fakt, že skupiny koalic v EU se liší podle jednotlivých témat, oscilují kolem aktuálních otázek, po jejichž vyøešení zase zanikají a nejsou takøka nikdy zcela koherentní a jednoznaènì vymezitelné, nemùže oficiální vládní dokument vypichovat jednotlivé zemì jako „spojence“ (a nepøímo tak konstatovat, že ti, již nejsou jmenováni, tìmito spojenci nejsou). Pro tyto úèely snad mùže sloužit policy paper nìjakého think-tanku, tøeba právì Evropských hodnot, ale nikoli veøejný dokument vlády. Žádná seriózní zemì nebude postupovat jinak.\nVýjimku tvoøí pøípady, kdy jde o ustálené a formalizované uskupení, jakým je tøeba Visegrádská ètyøka. I zde se ale vláda nezavdìèí – téma V4 je prý zmiòováno okrajovì. Nevím, co si páni analytici pøedstavují, ale v dokumentu pokrývajícím na 25 stranách všechny aspekty èeské evropské politiky lze sotva oèekávat nìco jiného, než stanovení hlavních priorit v nezbytné míøe obecnosti. Nesvìdèí snad o èeské podpoøe role V4 v EU fakta? Tøeba skuteènost, že se za èeského pøedsednictví této skupiny zaèala organizovat pravidelná jednání pøedsedù vlád pøed každým summitem Evropské rady, jednání státních tajemníkù pøed každým jednáním Rady pro obecné záležitosti, a že se èinnost celého uskupení výraznì aktivizovala?\nÚdajná vágnost je vytýkána i èásti, kde se mluví o sektorových politikách. Každému tématu je prý vìnováno jen pár vìt. V této konkrétní strategii ale pøeci ani nemùže jít o detailní popis všech jednotlivých dílèích pozic. K nim ostatnì existují sektorové strategie (kupøíkladu Priority vlády v agendì vnitøního trhu) a rámcové pozice. Smyslem strategického dokumentu není zabývat se sektorovými detaily, ale naètrnout obecné smìry v míøe odpovídající jejímu rozsahu. Pokud by strategie mìla mít nìkolik set stran, bylo by tomu jinak.\nDalší desinterpretaci obsahuje tvrzení, že je prý „nepochopitelné“, proè vláda nekonzultovala strategii s opozicí. Opomeòme fakt, že právì opozice vytýkala vládì, že se sama nedokáže na strategickém pøístupu k EU shodnout, což tato Strategie vyvrátila. Pøedevším je však logické, že chce-li vláda vést seriózní debatu, a to nejen s opozicí, ale i sociálními partnery a obèanskou spoleèností, pak si nejprve musí sama uèinit jasno o svém pøístupu. Zvláš� pokud se východiska jednotlivých koalièních stran liší. Teprve poté o nìm lze debatovat s dalšími subjekty a podle této debaty svùj postoj dále tøíbit a upravovat. To je v demokracii zcela bìžná procedura. Stejnì by se mìl každý èlovìk, který chce s nìkým diskutovat o nìjakém tématu, nejprve sám hloubìji zamyslet nad svým názorem, pak debatovat s dalšími, a pak svùj názor eventuelnì dále modifikovat. Strategie, jakkoliv je dùslednì koncipována jako vládní dokument obsahující vládní pozice, je dále urèena pro další hlubší debatu. Z té není opozice nijak vylouèena.\nJiný pøíklad neanalytického pøístupu autorù je obsažen v tvrzení, že vládní strategie prý „ignoruje urgentnost, kvùli které se diskuze nad institucionálními zmìnami na úrovni Evropské centrální banky a eurozóny vede“, když konstatuje nutnost dostateèné reflexe funkènosti existujících nástrojù. Pomíjím fakt, že podobný postoj jako èeská vláda zastává nyní již podstatná èást státù EU a vynechme i spornou otázku, nakolik napøíklad pøijetí Fiskálního paktu bìhem 5 týdnù ve vánoèním období bylo opravdu vìcí „urgence“. Je tøeba však zdùraznit, že EU i eurozóna v posledních letech pøijaly ohromující množství legislativních i nelegislativních opatøení za úèelem své stabilizace, posílení fiskální disciplíny i konkurenceschopnosti a sami experti mají problémy se v pøijatých a nyní diskutovaných krocích orientovat. Není pøeci tøeba pøijímat další opatøení bez reflexe toho, jak fungují nástroje vytvoøené teprve nedávno, které èasto ani ještì nezaèaly fungovat. Pakliže nìkdo pokládá za špatné konstatovat naprosto pøirozené pravidlo, že je lépe nejdøíve myslet, a pak konat, mé pochybnosti o vyváženosti analýzy dále narùstají.\nZde pøejdu již do pasáží citované „analýzy“, které obsahují zjevné nepravdy. Autoøi tak konstatují, že „Snaha o definování národních priorit se smrštila na tuto Strategii a uspoøádání jednodenní konference Politická vize budoucnosti Evropské unie a dva uzavøené kulaté stoly v rámci tzv. Národního fóra o budoucnosti EU.“ Na jiném místì se pak, opìt v kontradikci k øeèenému, premiéra ptají, na kdy plánuje diskusi o otázkách zásadního významu.\nTedy za prvé, národní priority jsou prùbìžnì definovány v pozièních dokumentech vlády diskutovaných s národním parlamentem, kterými jsou rámcové pozice. Stejnì tak se objevují i ve strategických dokumentech, jako je kromì Strategie pùsobení ÈR v EU i materiál Stabilizace a budoucnost Hospodáøské a mìnové unie, zmínìné Priority vlády v agendì vnitøního trhu, ale i další texty.\nZa druhé, národní fórum právì zaèalo. Ano, zatím se konala jedna velká konference a dva expertní kulaté stoly, kam jsou vždy zváni reprezentanti rùzných názorových proudù, politických stran, organizací a institucí (z logiky vìci omezené na urèitý poèet expertù dle diskutovaného tématu, neb jinak by tìžko mohlo jít o formát diskusního kulatého stolu). Tento týden se koná v Brnì další kulatý stùl k právním otázkám, plánován je kulatý stùl k prùmyslové politice EU a podobných jednání probìhnì ještì øada. Stejnì jako vìtších konferencí. Nevím tedy, o jakém „smrsknutí“ pisatelé hovoøí.\nZa tøetí, debata o zásadních otázkách „otázkách zásadního významu, které dlouhodobì ovlivní postavení ÈR v Evropské unii“ nemùže být chápána jako jednorázová záležitost, která probìhne k urèitému datu, a pak skonèí. Je to úkol, který je tøeba chápat jako prùbìžný. Nicménì právì pøedvolební období jistì vytváøí vhodné podmínky k takové debatì. Národní fórum je pouze urèitý stimul pro její vznik a koncentraci na podstatnìjší otázky, než pouze na to, zda „máme rádi EU“.\nV nìkterých pasážích se autoøi spíše již pouští na pole èistì politické diskuse, opouštìjíce zcela odbornou pùdu. Tak tøeba v tvrzení: „Opìt se potvrzuje fakt, že deklarovaný eurooptimismus TOP 09 zùstává pouze prázdnými slovy, jelikož se ve strategických vládních dokumentech stále objevuje jen dùraz na vnitøní trh, zatímco klíèovým programovým tématùm ekonomického vládnutí v eurozonì èi fiskálního paktu se koncepèní materiály témìø dokonale vyhýbají.“ Shrnuto a podtrženo: když se nìkdo pøíliš soustøedí na vnitøní trh, je zøejmì euroskeptik. Pro mì osobnì pozoruhodná interpretace. Navíc však ani sám obsah citované vìty neodpovídá realitì. Naopak, právì stìžejní pasáž celé strategie je vìnována tématu ekonomického vládnutí a koordinace hospodáøských politik. Téma je dokonce z hlediska posloupnosti pøedøazeno vnitønímu trhu.\nBohužel analytici zjevnì souèasnou debatu o budoucnosti hospodáøského vládnutí na unijní pùdì pøíliš nesledují. Jinak by jim neuniklo téma nového nástroje urèeného na motivaci (èi odmìòování) hospodáøských reforem. Tím skuteènì není Evropský stabilizaèní mechanismus, z nìhož získaly podporu nìkteré èlenské zemì eurozóny. Pakliže vláda vyjadøuje rezervovaný postoj k uvedenému „motivaènímu“ nástroji (podobnì jako vlády Nizozemska, Finska, Estonska, Nìmecka a mnoha dalších zemí), rozhodnì tím nevyjadøuje „nevoli nad prostøedky poskytnutými Kypru a Øecku“. Chystaný nástroj na podporu konvergence a konkurenceschopnosti (CCI) nemá s instrumenty na øešení krizí ve státech eurozóny nic spoleèného. Zde jde pravdìpodobnì o neznalost autorù, nebo o zcela nepochopitelnou lež. Lehká neznalost se projevuje již v obdobné analýze materiálu Stabilizace a budoucnost HMU, v níž autoøi napadají snahu o prevenci morálního hazardu a zpochybòují tak nejen pozici èeské vlády, ale i vìtšiny vlád ve støední a severní Evropì, které rovnìž explicitnì (a správnì) usilují o minimalizaci rizik morálního hazardu v jakýchkoli budoucích krocích EU.\nAutoøi dále tvrdí, že, co se týèe debaty o budoucím fungování unijních institucí, vyjadøuje Strategie celkem jasnì, že nepokládá za vhodné mìnit stávající institucionální systém. Opìt nevím, proè je jí vytýkáno, že prý zùstává jen o „nutnosti vyhodnocovat“. Vládní dokument pouze uvádí, že pokud nìkterý unijní aktér pøijde s návrhem na zásadní institucionální zmìny, nebude to vláda a priori odmítat, jakkoli je tu preference pro stávající uspoøádání. Je snad však logické, že pokud nìkdo pøijde s novým návrhem, bude tento vyhodnocován. Autoøi si doufám nemyslí, že Strategie má obsahovat všechny potenciální scénáøe budoucího institucionálního uspoøádání EU v následujících dvaceti letech v poètu nìkolika set a ke každému z nich stanovit pro futuro svou pozici?\nVláda take prý nenabízí nástroje pro práci s èeskými úøedníky v EU. Ale jaké vlastnì mùže nabízet nástroje v situaci, kdy úøedníci pracujících v orgánech EU nejsou de iure jakkoli zavázáni vùèi ÈR a státy tyto úøedníky z principu nemají ovlivòovat? Jistì, všichni víme, jaká je realita. Sama „analýza“ pøipomíná, jak Francie èi Irsko prostøednictvím „svých“ úøedníkù v unijních orgánech „tvrdì prosazují své zájmy“. Uniká jí však, že právì tento postup je v rozporu s principem fungování institucí a mùže fungovat jen de facto, aniž by byl jakkoli zakotven v nìjaké francouzské èi irské strategii. Naopak pasáž, kterou vládní strategie obsahuje, je již v souèasné podobì na hranici toho, co lze k tomuto citlivému tématu v oficiálním dokumentu vlády vùbec napsat.\nDalší pasáž citované analýzy pak zní: „Místo, aby kabinet jasnì vyjádøil své výchozí postoje k možným zmìnám primárního práva probíraným na evropské úrovni, tak bezbarvì tvrdí, že „podstatné zmìny primárního práva by mìly mít širší politickou a spoleèenskou podporu“. Legitimnì øíká, že taková zmìna bude vyžadovat referendum, ovšem využívá alibistickou argumentaci politikù bez vize: „nevíme, co chceme, zeptejme se volièù“.“ Jaké má ale vláda vyjádøit postoje k „možným“ zmìnám primárního práva, když žádné konkrétní zmìny zatím na evropské úrovni diskutovány nejsou (snad s výjimkou specifické debaty, zda vznik jednotného rezoluèního mechanismu vyžaduje zmìnu Smlouvy, nebo nevyžaduje)? Má pøistoupit na rétoriku nìkterých aktérù, že zmìna primárního práva je nutná, pouze nevíme, kde pøesnì? Co když se vláda nedomnívá, že je taková zmìna v tuto chvíli nezbytná? Posílené ekonomické vládnutí umožòuje eurozónì již dnes èlánek 136 Smlouvy o fungování EU a to takøka bez hranic. Kde a proè je nyní nutné mìnit Smlouvy? Má prostì vláda „pro jistotu“ poèítat s možnostmi, které by eventuelnì nìkdo mohl navrhnout? Z kombinatorického hlediska je tìchto možností nekoneènì mnoho. Strategie by teda musela mít nekoneèný poèet stran. I pokud by se mìla koncentrovat jen na nápady, které v posledních pìti letech nìkdy nìkterého z významných aktérù napadly, šlo by o stovky návrhù.\nJiná pozoruhodná pasáž: „Petr Neèas dlouhodobì považuje evropský semestr v jeho souèasné podobì za vhodnou a dostateènou metodu koordinace v rámci národní fiskální a hospodáøské politiky, což sice zní uspokojivì, ale na konkrétním pøípadu Maïarska jakožto neèlena eurozóny vidíme, že Evropský semestr je úèinný, jen pokud domácí vláda skuteènì chce.“ Opìt pro poøádek pøipomeòme, že za jménem Petr Neèas se skrývá celá vláda. Nicménì co chce uvedené tvrzení øíci? V èem je evropský semestr vùèi Maïarsku neúèinný? Zdùraznìme, že se samozøejmì netýká otázek ústavního práva a demokracie, ale pouze a jen ekonomické koordinace. Maïarsku v loòském roce Evropská komise a Rada v rámci evropského semestru navrhly urèitou sankci a Maïarsko v dùsledku toho provedlo nezbytná opatøení dle návrhu Rady tak, aby se na nìj sankce neuplatnily. Právì tuto støedu EK prohlásila, že navrhuje, aby Maïarsku byla ukonèena procedura nadmìrného schodku poté, co Maïarsko za rok 2012 splnilo podmínky stanovené Radou v rámci evropského semestru. Co tedy pøesnì nefunguje? Nemyslí autoøi spíše diskutovanou otázku ústavních reforem? Ta se však vùbec netýká koordinace hospodáøských politik, o níž se v uvedené pasáži mluví… Nebo se vztahují k døívìjšímu fungování Paktu stability a rùstu a jen si nevšimli, že se tento v rámci nového evropského semestru znaènì zmìnil?\nPokraèujme další nepravdou èi neznalostí: „Míra jasnosti Strategie je ilustrována tvrzením že „vláda podporuje rozumné iniciativy pøijaté èlenskými státy za úèelem posílení fiskální disciplíny.” Premiér v otázce fiskálního kompaktu uvádí, že jakkoli vláda podporuje jeho cíl, podpoøila by radìji jeho dosažení v rámci primárního práva EU. To je ovšem v pøímém rozporu s tím, že se premiér v bøeznu 2012 jako jediný evropský státník pøipojil k britskému návrhu posunout fiskální kompakt mimo unijní právo.“ Tato vìta jakoby vycházela z povìstného Rádia Jerevan. Jednak nešlo o bøezen 2012, ale o prosinec 2011, a návrh na „posunutí“ fiskálního paktu mimo unijní právo nepodal ani èeský ani britský premiér, ale francouzský prezident. Stalo se tak poté, co premiér Cameron odmítl zmìnu Smlouvy o fungování EU. Tu naopak èeský premiér podporoval. Teprve poté, co došlo v dùsledku veta jiného státu k jejímu zablokování, otevøela se cesta mimounijnímu øešení, kterou èeský premiér kritizoval. Je proto zcela konzistentní, když i dnes, stejnì jako tenkrát, premiér požaduje, aby se cíle fiskálního paktu prosazovaly v rámci práva EU.\nDále již pokraèovat nehodlám. V pøíliš mnoha vìtách citované analýzy se bohužel objevují stopy neznalosti èi desinterpretace. Schopnost expertního, by� klidnì zaujatého posouzení je v ní nepøítomná. Pakliže autoøi vládì vytýkají „fráze bez hodnotových a konkrétních argumentù“, pak jejich postoj lze kolikrát oznaèit za smìs prázdných floskulí a nepravd. Spíše se tak zdá, jako by oba autoøi mìli jakýsi hotový obraz vládní politiky, podle nìhož se snaží interpretovat jakýkoli vládní dokument. To je zajisté škoda a vlastnì se tak sami vyluèují z rámce serióznìjší diskuse.\nAutor: Ondøej Žáèek, psáno pro Euroskop


Výběr dřezu do kuchyně v retro stylu - Inspiri.cz\nVýběr dřezu do kuchyně v retro stylu\nNe každý se rozhodne mít kuchyni, která bude moderní, až nadčasová. Stále více láká takzvaný retro vzhled, který se nemusí hodit jenom na chaty a chalupy. Může být dobrou volbou i do současných domů a bytů. Jedním z nejznámějších stylů je třeba Provence, ale možné je realizovat své plány i zcela jinak. A protože je tato cesta trendy, podíváme se společně s odborníky z Eshop-Schock.cz na to, jak vybrat kvalitní dřez právě do kuchyně, která má tento netradiční design.\n1 Zvolte netradiční materiál\n2 Volte provedení bez odkapávače\n3 Jaký tvar? Hranatý a hluboký\nZvolte netradiční materiál\nDo moderní kuchyně pochopitelně vyberete spíše nerezový, nebo granitový. Kdo plánuje retro kuchyni, tak by s takovou volbou zaručeně šlápl vedle. Zde je správnou volbou materiál, který se bude do retro stylu hodin a to sice keramika. Sami se na vlastní oči přesvědčíte, že nemusí nutně patřit jenom do koupelen, jelikož své místo najde také v kuchyních. Vyzkoušejte tuto volbu a nebudete zklamáni.\nVolte provedení bez odkapávače\nDnes jsou odkapávače u dřezů naprostou samozřejmostí. Dříve tomu tak rozhodně nebylo. Přizpůsobte tomu proto výběr daného dřezu a zvolte ten, který se skládá v podstatě jenom ze samotné vany. Tedy ten, který nemá odkapávač. Pokud by ho měl, nebude v retro kuchyni působit zase až tak zajímavě. A to i proto, že se tam jednoduše hodit nebude, jelikož kuchyňské dřezy s odkapávačem jsou spíše modernějším sortimentem.\nJaký tvar? Hranatý a hluboký\nI toto je otázka, na kterou musíme odpovědět. Pokud jde o tvar dřezu, tak se do retro kuchyně zaručeně hodí ten hranatý. A to i proto, že ostré linie jsou pro daný styl kuchyně celkem typické. Také volte provedení, které je hlubší. Z jakého důvodu? Dříve myčky neexistovaly a tak bylo nutné umývat veškeré nádobí právě ve dřezu. A ten tomu musel plně vyhovovat. Proto právě hlubší provedení dominovalo, jelikož v něm nebyl s umýváním i velkých kusů špinavého nádobí žádný problém. I tohoto pravidla se držte.\nPředchozí článekStylová koupelna: Jak ji zařídit za pár korun\nDalší článekSvětle zelená – barva roku 2017


Díky bioplynkám vzkvétají zahrady a není potřeba chodit na dříví - Člověk v tísni\nDíky bioplynkám vzkvétají zahr...\nDíky bioplynkám vzkvétají zahrady a není potřeba chodit na dříví\nPublikováno: 15. 10. 2018 Doba čtení: 2 minuty\nNa západě Zambie představili pracovníci z Člověka v tísni lidem z venkovských oblastí výhody využití bioplynu pro místní domácnosti. Nejen že se dá na bioplynovém vařiči snadno vařit, ale také díky této technologii vzniká užitečné organické hnojivo.\n„Mé zahradě se teď velmi daří. Máme skvělou zeleninu,“ pochvaluje si novou bioplynovou stanici Ngebe Kambeya z malé vesnice poblíž města Mongu. „Loni touto dobou jsme měli problém s tím, že jsme zasadili řepku a naši zahradu zamořily mšice a jiní škůdci. Letos je naše úroda zdravá,” dodává.\nDíky finančním prostředkům z České republiky umístil Člověk v tísni v Zambii do chudších domácností celkem 10 bioplynáren. Snaží se tak dostat mezi širší obyvatelstvo nové technologie, které jsou ekologické, šetrné k lidskému zdraví a ekonomicky i sociálně výhodné.\nZdroj energie, organického hnojiva i volného času\nBioplynárny využívají zvířecí trus k výrobě plynu využívaného při vaření na plynovém sporáku a také organického hnojiva skvělého pro zemědělství. Díky tomu se nyní i Ngebe Kambeya dokáže postarat o svou úrodu, aniž by k tomu potřebovala peníze na nákup umělých hnojiv nebo pesticidů. Bioplynové stanice zároveň šetří domácnostem mnoho času, který mohou lidé investovat do zlepšení své ekonomické situace.\nPoprvé v životě zahradnicí\nNyambe Simakando je další ženou, která získala jednu z deseti bioplynek a poprvé v životě má svou vlastní zahradu. Má radost, že může používat organické hnojivo a je nadšená z toho, jak jí roste zelenina. „Dříve jsme zahradu neměli – teď ji máme a jíme vlastní zeleninu a chceme vypěstovat další plodiny. V prosinci budeme mít dokonce ještě větší zahradu, ” dodává.\nMístní ženy jsou za bioplynárny obzvláště rády, protože už nemusí chodit pro dříví daleko do houští. Nyní jen otočí knoflíkem, zapnou sporák a mohou vařit. Ngebe Kambeya říká: „Dřív trvalo strašně dlouho, než jsme nasbíraly dostatek dříví. Teď trvá příprava jídla mnohem kratší dobu a navíc jídlo není cítit kouřem.”\nBioplynárny přinesly do odlehlých vesnic velkou změnu. Lidi zajímá, jaké další výhody by jim tato technologie ještě mohla poskytnout a doufají, že jim pomůže zajistit udržitelné živobytí, jako v případě Ngebe a Nyambe.\nAutor: Sheena Millapo\n25. 6. 2019 | doba čtení 4 minuty\n„Vyprahlou poušť se mi podařilo změnit v úrodnou zemědělskou půdu," říká Najiba z Afghánistánu\nCo vaří maminky v Zambii?


Teď všichni společně\nOn Tuesday 11 February 2020 we celebrated the 17th edition of the Safer Internet Day (SID), with two Flash Mobs, one during our first Art Strategy FACE lesson in the San Paolo School (Genoa) and the other in a dance school in our neighborhood in Genoa.With the theme „Together for a better Internet“, we invited […]\nProjekty vytvořené mladými lidmi: v rámci projektu FACE bude ve všech zemích konsorcia pro mladé lidi ve věku 10 až 17 let po vyučování zaveden odpolední program. Studenti budou za pomoci FACE Art strategií (divadlo, tvorba filmů) vymýšlet vlastní projekty zacílené na kyberšikanu. Každá skupina (18 skupin celkem) realizuje svůj vlastní umělecký projekt a přihlásí […]\nDoporučení pro místní samosprávy: organizace zapojené do projektu FACE vyvinou sadu doporučení pro lídry na lokální i evropské úrovni. Tato doporučení mají za cíl zvyšovat povědomí o kyberšikaně mezi zástupci lokálních samospráv a tvůrci politik. Kyberšikana musí být jasně definována a spojena s přiměřenými právními následky. E-příručka bude na web nahrána v průběhu podzimu 2019 […]\nStrategická příručka FACE ART: tato online příručka zacílená na pracovníky s mládeží vytyčuje zásady a strategie pro prevenci kyberšikany za použití metodologií FACE. Inovativní a umělecky zaměřené metodologie zahrnují tvorbu filmů, divadlo, vizuální umění a street art. Pracovníci s mládeží, kteří budou příručku využívat, přispějí pořádáním workshopů v různých místních komunitách k rozšiřování těchto zásad […]\nZásady pro rodiče: tato e-příručka zacílená na rodiče dětí potenciálně ohrožených kyberšikanou, bude sestavena z předchozích zkušeností partnerů účastnících se projektu. Rodiče se dozví bližší informace o kyberšikaně a lépe porozumí tomu, jak v situacích, v nichž jsou děti kyberšikaně vystaveny, postupovat. Online příručka bude obsahovat metody pro zvyšování povědomí o kyberšikaně mezi dětmi, stejně […]\nALDA – The European Association for Local Democracy – Francie\nAssociazione Cittadini Digitali – Itálie