Värat (2008 November) by Eesti Rahva Muuseum - issuu\nEesti Rahva Muuseumi ajaleht toob teile kaks korda aastas sõnumeid ja ülevaateid ERM-i tegevusest. ERM-i ajaleht on kõikide muuseumi sõprade väljaanne, mis kutsub kaasa mõtlema püsivast ja kaduvast, suurest ja väikesest.\nNR 2 (4), NOVEMBER 2008\n16. oktoobril allkirjastasid Eesti Posti juhatuse liige Aavo Kärmas ja Eesti Rahva Muuseumi direktor Krista Aru lepingu, mille tulemusel hakkab Postimuuseum alates 1. jaanuarist 2009 kuuluma eraldi osakonnana Eesti Rahva Muuseumi koosseisu. FOTO: ARP KARM, MARKIDE REPROD: MERYLIN SUVE\nArvamus Eesti Rahva Muuseumi uue hoone eelprojekt valmis oktoobris LOE LK 2\nEripäraste esemete tee muuseumi\nMis kasu on rahvakultuurist tänapäeval\nERMi kogumisretked viisid Eesti eri nurkadesse\nUurimused ja lillkirjad uutes trükistes\nMida saab sügistalvel ette võtta?\nLOE LK 8\nTuleb töine ja tõsine muuseumiaasta Selle suve, mil taevas oli enamasti hall ja madal ning ere suvepäike oli pigem harv kui sagedane, muutis eriti rõhuvaks kevadest sügisesse jõudnud, valitsusasutustest allapoole liikunud kuulutus, et raha on vähe ja jääb aina vähemaks ning tuleb hakata kõvasti kokku hoidma. Algas see juba kevadel: seaduse jõu saanud 2008. aasta negatiivne lisaeelarve nõudis aastaplaanide ümbertegemist. Järgnesid kinnitused, et läheb veelgi raskemaks ja vastuolulised teated, et 2009. aasta eelarve saab olema tänavusest 10%, 15% või isegi 20% väiksem ning et kergemaks ei lähe ka mitmel järgneval aastal. Nii tuli rohkem kui kord läbi mõelda kõik asutuse tegevused, selleks ja järgmisteks aastateks, panna pingeritta lähemaid ja kaugemaid ettevõtmisi, mõelda kulude kokkutõmbamisele ja koondamistelegi. Pikaleveninud arvutused kurnasid samavõrd kui pidev vihmasadu. Muuseumide jaoks oli tegevusraha vähenemine eriti trööstitu, sest vaid mõni kuu varem oli 2009. aasta kuulutatud muuseumiaastaks tunnuslausega „Muuseum on EHE“. Eelarvete kärpimise taustal kerkis põhjendatult küsimus, kas ja kuidas saab muuseumiaastat üldse tähistada. Kus ja kellele on see rõõm ja pidu? ERMi puudutas meeleolude ja võimaluste muutumine eriti isiklikult, sest muuseumiaasta tähtsündmuseks Lõuna-Eestis pidi saama ERMi 100. aastapäeva tähistamine 2009. aasta aprillis. Kui muuseumiaasta pidamist võinuks veel tühistada, siis seda saabuvat tähtpäeva ei ole võimalik muuta ega paremate aegade saabumiseni edasi lükata, see on ajaloo poolt ette antud. Esmasest reageeringust, mil peeti õigeks jutud tulevast muuseumiaastast üldse lõpetada, jõudsid nii muuseumiaasta juhtkomitee, muuseuminõukogu ja -ühing kui ka suur hulk muuseume üsna pea arusaamisele, et muuseumiaasta ärajätmine pole laJõud peab minema sellele, et teoks teha hendus. See oleks oma nõrkuse ja ühtlasi ka selsada aastat püsinud le tunnistamine, et muuunistus ERMi oma seumid pole veel valmis majast. täitma neid ülesandeid, mida neilt tänases ühisMuuseumiaasta konnas oodatakse: muusaab olema mitte seum peaks oma võimaniivõrd pidu- kui raske tööaasta. luste ja polüfunktsionaalsusega tugevdama ühiskonda, pakkuma nii kindlustunnet olemiseks kui ka kinnitust arenguks. Meil on vaid üks võimalus: muuseumiaasta tuleb mitte niivõrd peo- kuivõrd raske tööaasta. Ilmselt isegi selline aasta, mis peab tõestama muuseumide vajalikkust ja suutlikkust. Nende eksistentsiaalsete probleemide keskel saab Eesti Rahva Muuseum saja-aastaseks. Kui me sel tähtpäeval torti ei jõua tellida, siis leivaga tuleme ikka toime. Nii väärika tähtpäeva – sada aastat asutamisest – tähistamine on ju ennekõike kummardus neile, kes sada aastat tagasi otsustasid ja asutasid, mõistsid ja väärtustasid. See on tänu neile, kes asutatut saja aasta jooksul hoidsid ja arendasid, tunnistades oma tööga oskust seista kõrgemal päevapoliitikast. Me peame suutma selle saja aasta tarkust edasi kanda ja jõud peab minema sellele, et teoks teha sada aastat püsinud unistus ERMi oma majast. Nii saame kinnitada kõikidele, kes ERMi vanamoodsust ja igavust kuulutavad, muuseumi oskust seista ja kasvada üldinimlike ja aegumatute väärtuste ja elava kultuuri kaitsjana.\nPeatoimetaja Pille Runnel, toimetus Agnes Aljas, Tuuli Kaalep. e-post erm@erm.ee. Telefon 7350 400\nMuuseumihoone eelprojekti esitlus on 7. novembril Eesti Rahva Muuseumi uus hoone peab olema mõnus, huvitav, ligitõmbav ja haarav koht nii vanale kui noorele. Krista Aru\nERMi uue hoone eelprojekt valmib 2008. aasta oktoobris. Nii kinnitab ajagraafik, mis sai üle vaadatud ja kokku lepitud käesoleva aasta aprillis, kui allkirjastasime peaprojekteerimise ja eriosade projekteerimise lepingu riigihanke võitnud Eesti projekteerimisfirmaga EAReng. Eelprojekti esitlemine ja tutvustamine asjahuvilistele ning avalikkusele on planeeritud 7. novembriks. Eelprojektiga pannakse paika kõik uue maja konstruktiivja eriosad, määratakse ruumide suurused ja liikumisteed hoones. Tegelikult tehakse kõik olulised otsused, mis puudutavad elu ja tegemisi tulevases hoones. Seetõttu on muuseumirahvas läbi suve tegelenud küll üksikute ruumide funktsioonide määratlemise, küll neisse ruumidesse sobivate tehnoloogiliste lahenduste otsimisega. On püütud ette kujutada ja ennustada külastaja liikumist näitusesaalides, koguhoidja toimetamist fondihoidlas, raamatuhuviliste mugavust lugemissaalis, konverentsisaali kasutaja huvisid ja võimalusi neid rahuldada. Mida täpsemalt suudame praegu muuseumi igapäevaelu ette kujutada, seda kiiremini saab uus maja koduseks nii töötajatele kui ka külastajatele. Uues ERMi hoones on kasutusel mõned innovaatilised lahendused, millest võiksid kasu\nUue Eesti Rahva Muuseumi hoone tulevane asupaik Raadi järve ääres. FOTO: ARP KARM\nlõigata ka teised, kes kord sarnaste probleemidega vastakuti seisavad. Näiteks peaksid fondihoidlad tagama suurepärase säilitusreÏiimi, olles samaaegselt väga energiasäästlikud: kõik fondihoidlad on koondatud ühele korrusele, kompaktsetena, võimalikult kaugele juhuslikust liikumisest ja välisõhust. Hoone tuleohutussüsteem peaks saama võimalikult lihtne ja loogiline, hoides ja hoiatades õnnestustest ja hädadest juba ette. Juurdepääs hoonele ning selles leiduvatele tegevustele peaks olema lihtne, loogiline ja kõigile kättesaadav.\nMiks peaks Eestil olema rahva muuseum ja miks on vaja uut hoonet?\nKeegi on kunagi öelnud, et kultuur on kõik see, mis meist pärast maist elu järele jääb. Ja kui me tahame olla kultuurirahvas, mis ikka ju tõsi on, siis tõenäoliselt soovime ka meist järelejääva väärtuse täiuslikkust, süstematiseeritust, arusaadavust ja võimalikult head säilivust ning mõjusat eksponeerimist tulevastele põlvedele. Ma usun, et ERMile on just viimastel aastatel seoses globaliseerumisega ning Eesti avanemisega Euroopas ja maailmas lisandunud muuseumi klassikaliste funktsioonide täitmise kõrval ka sellise rajatise uued (uuenenud vanad?) rollid. Eesti Rahva Muuseum peab saama tänu uuele\nhoonele oluliseks institutsiooniks vaba aja veetmise, hariduse, avaliku elu ja turismi edendamise seisukohalt.Kindlasti peab ERM andma uusi võimalusi ka Tartule ja maakonnale – et oleks põhjust rääkida ülikoolilinna uutest ja huvitavatest tahkudest. Samas tuleb kindlasti aru anda, et kõik see tähendab ka suuremat töökoormust, kulutusi, vastutust avanevaid võimalusi targalt rakendada, sellesama rahva jaoks kasutada. Kas meie riigi ja kultuurivaldkonna otsustajad suudavad ikka leppida tõsiasjaga, et suured kulutused uue multifunktsionaalse hoone rajamise lõpuleviimisega ei lõpe? Selle hoonega tulevad kvalitatiivselt uued võimalused ja kui me neid ei aktsepteeri ega teosta, siis ei ole ka selle suure investeeringu lõplik väärtus ühiskonnale kaugeltki see, mis ta saaks ja võiks olla.\nÜks suurimaid väljakutseid on uute püsinäituste ettevalmistamine – tahame pakkuda võimsas majas võimsat näitust eesti ja sugulasrahvaste kultuuriruumist ning inimesest selles ruumis läbi aegade ja olude. Kuigi nende näitustega on seotud vähem või rohkem kogu muuseum, on mõlema püsinäituse ettevalmistamiseks moodustatud ka eraldi töögrupid. Eesti kultuuriloo püsinäituse töögruppi juhib juhtteadur Kristel Rattus. Soome-ugri püsinäitusega tegeleb töögrupp teadur Svetlana Karmi eestvedamisel. Kõikide plaanide kohaselt peaksid uue maja uksed ava-\nnema 2012. aasta sügisel. Selleks ajaks peaksid muuseumirahvas ja -vaim olema end uues majas juba mõnusasti sisse seadnud. Selle kõigeni aitavad meid arhitektid arhitektuuribüroost Dorell Ghotmeh Tane, peaprojekteerija meeskond EARengist, tellija esindaja insenertehnilistes küsimustes OÜ Projektipea ja Eesti Rahva Muuseumi Ehitamise Sihtasutus. Selle aasta 22. juulist on sihtasutuse juhatuse liikmeks endine kultuuriministeeriumi muuseuminõunik Peeter Mauer. Juhatuse esimene liige Jaan Tamm siirdus erialasele tööle Brüsselisse.\nMiks ma nõustusin asuma ministeeriumist ERMi Ehituse Sihtasutusse?\nKui kõrvaltvaatajale võib esimesel pilgul tunduda, et ministeeriumis töötamine on igav ning bürokraatia tapab igal sammul, siis minu viis ja pool aastat kultuuriväärtuste osakonna nõunikuna muuseumide alal oli kõike muud kui vaimu ahistav ja igavust tekitav. Eesti Rahva Muuseumi uue hoone projektiga olen seotud alates 2003. aasta kevadest, mil otsustati, et uus hoone peab tulema Raadile ja alustati taaskord algusest uue hoone rajamise protsessi. Olen osalenud arhitektuurivõistluse ettevalmistamises ja läbiviimises, pikkades läbirääkimistes võistluse võitnud arhitektidega projekteerimislepingu sõlmimiseks, peaprojekteerija\nriigihanke komisjoni töös jmt. Ametikohustustest tulenevalt hoidsin ministeeriumis kogu protsessil „kätt pulsil“ – osalesin rahastamisskeemide väljatöötamises, hoone rajamiseks vajalike protseduurimehhanismide väljatöötamises, kirjutasime seletusi ja põhjendusi Vabariigi Valitsusele ja Rahandusministeeriumile. Olin ka otseselt ERMi Ehituse Sihtasutuse ellukutsumise juures. Seega tundus mulle ühel hetkel suhteliselt selge ja loogilne vastu võtta pakkumine asuda juhtima sihtasutuse igapäevast tegevust. Valetan! Tegelikult haarasin kinni suurest võimalusest osaleda millegi tõeliselt suure ja olulise loomises. Eesti Rahva Muuseumi uus hoone ei ole lihtsalt uus maja muuseumile. See on võimalus arendada välja tänapäevane, tulevikku vaatav, maailmatasemel muuseumikeskkond.\nEesti asjad | 3\nTekkeloo või säilimise poolest haruldased asjad Muuseumisse jõuab pidevalt ootamatuid ja üllatavaid, aga vahel ka teadmata otstarbega esemeid.\nKaasaega dokumenteeriv fotoprojekt „Eesti tüübid”\nRiina Reinvelt Maris Rosenthal\nViimasel paaril aastal Eesti Rahva Muuseumisse jõudnud metallist matusepärjad, kirikuõpetaja heegeldatud kardin, salapärane laud ja värviline klaasnegatiiv annavad tunnistust sellest, et muuseumisse jõuab pidevalt ootamatuid ja üllatavaid, aga vahel ka teadmata funktsiooniga esemeid. Eripärane võib olla nende esemete valmimise lugu või leidmise koht, kuid üllatav võib olla ka asjaolu, et need asjad on säilinud hoolimata sellest, et tegelikult pidanuks need olema hävitatud või loomulikul moel prügiks muutunud. Vahel juhtub, et muuseumi jõuab asju, mille erilisus on asjatundjale kohe selge, ent sellest hoolimata on raske määrata nende kunagist funktsiooni. Enamasti tulevad sellised esemed välja vanade majade pööningutelt või keldritest. MEOMUTTELI MATUSEPÄRJAD\n2006. aasta suvel helistas Eesti Rahva Muuseumisse Kalli Kukk ja rääkis ühest leiust, mis tuli remondi käigus lagedale tema maja verandakatuse all asuvast panipaigast. Tegu oli Alfred Meomutteli matusepärgadega – natuke tolmunud metallpärjad, kuid siiski hästi säilinud ja kõigil lindid küljes. Alfred Meomuttel (16.02.1884–21.12.1931) lõpetas 1909. aastal Tartu Ülikooli proviisorina. 1913. aastal siirdus ta Petserisse, kus pidas apteeki kuni oma surmani, lisaks avas ta hiljem teise apteegi Värskas. Meomuttel oli üks neist, kes algatas petserlaste poolt Eesti Ajutisele Valitsusele palvekirja saatmise, mis soovis Petserimaa ühendamist Eestimaaga. Ta oli pikemat aega Petseri linnavolinik ja aastatel 1923–30 linnapea. Alfred Meomutteli ärasaatmine toimus Eesti Üliõpilaste Seltsi saalist, ta maeti Tartu Maarja kalmistule. Metallist matusepärjad, mida 1920.–30. aastatel valmistasid spetsiaalsed metallpärgade valmistamise töökojad, toodi ilmselt vahetult pärast matust Alfred Meomutteli abikaasale Liinale kuulunud majja Tartus Kroonuaia tänav 64, kust nad 75 aastat hiljem uuesti lagedale ilmusid. Oleks need jäetud surnuaeda haua peale, oleks aeg pärjad kiiresti hävitanud. KIRIKUÕPETAJA KARDIN\nEi ole just tavaline, et mehed tegeleks naiskäsitööga, mille hulka kuuluvad kindlasti tikki-\nVärviline autokroom, sepistatud matusepärjad, kalavõrgust kardin ja tundmatu otstarbega laud on tunnistused sellest, kuidas muuseumisse jõuab pidevalt ootamatu loo või saatusega esemeid. FOTOD: ERM\nmine, kudumine, heegeldamine ja muud tekstiilitööd. Aga just sellised mehe tehtud fileetehnikas kardinad jõudsid Eesti Rahva Muuseumi kogudesse selle aasta kevadel. Kardinad valmistas endine kirikuõpetaja Jaan Muru (1900–1987) aastatel 1946– 1947, kui ta varjas end Tartus Laia tänava pööningul repressioonide eest. Hiljem ta siiski vangistati, kuna leidus ülesandja, ja saadeti Siberisse. Kardinaid hakkas Jaan Muru valmistama selleks, et mõttetegevus korras hoida. Materjalina kasutas ta kalavõrku, millesse põimis ruutude täidiseks harutatud lambitahi abil mustri: talumaja, aed ja kask ning tekst „Mu tervitus, Sul kuldne, kodukotus“. Jaan Muru valmistas selliseid kardinaid mitmeid, ühe nendest otsustas tema palvel ERMile kinkida tema tütar Reet Kaarupuu. TÖÖLAUD, AGA MILLISE TÖÖ TEGEMISEKS?\nKäesoleval aastal toodi Tartu Taaskasutuskeskusesse üks kä-\nsitööna valmistatud laud, mida mitmed inimesed tahtsid osta lillelauaks. Sealsed töötajad aga arvasid, et laual on suurem väärtus ja pakkusid seda annetusena Eesti Rahva Muuseumile. Muidugi lootsid nad, et muuseumitöötajad oskavad kohe öelda, mis lauaga on tegemist. Nii lihtne see aga pole ja muuseumitöötajadki vaid oletavad, kas tegu on käsitöölaua (nt tikkimiseks), maalimise aluse, fotode retušeerimise laua või hoopis millegi muuga. VÄRVILINE KLAASNEGATIIV\nVärviline autokroom sattus muuseumisse kümmekond aastat tagasi koos katkiste ja valdavalt ilma kujutise või emulsioonita klaasnegatiivide kastiga, mis toodi muuseumisse sobivate tugiklaaside leidmiseks. Autokroomi avastas fotokonservaator Jüri Karm kastist mitu aastat hiljem. Autokroom-menetlus on üks täiuslikumaid värviraster-menetlustest, mis patenteeriti 1903. aastal Pariisis (August ja Louis Lumière’ poolt) ja oli ka-\nÜleskutse Kui olete sarnase lauaga varem kokku puutunud ja oskate pakkuda õige töö, mille tegemiseks lauda kasutati, palume sellest teada anda telefonil 7350 406\nsutusel 1907. aastast umbes 1930. aastani. Autokroomid on tavaliselt väga halva säilivusega – värvid tumenevad ja kujutis on mehaaniliste kahjustuste suhtes väga tundlik. Sellest tingituna on neid tänaseks suhteliselt vähe säilinud. Eestis on neid koos siin kirjeldatuga teadaolevalt vaid viis tükki. Fotol jäädvustatud maja koos sildiga Päevapiltnik Mihkelson võib viidata 1920. aastatel Vändras tegutsenud fotograafile J. Mihkelsonile. Samuti on J. Michelsoni nimeline fotograaf osalenud 1912. aastal Eesti Rahva Muuseumi fotovõistlusel ja saanud kolmanda koha. Kas tegemist on sama mehega ja kas tema on ka kõnealuse värvilise autokroomi autor?\nEesti Rahva Muuseumi ja fotograaf Alar Madissoni koostööprojekti „Eesti tüübid” raames toimusid sel suvel välitööd kõigis Maarjamaa maakondades. „Eesti tüübid” on kaasaega dokumenteeriv fotoprojekt, mille eesmärgiks on tutvustada Eestimaa erinäolisust siin elavate inimeste kaudu. Välitöödel kogutud materjal annab vastuse küsimusele, missugune on 21. sajandi alguse eestimaalane, milline on erinevate Eesti piirkondade, erinevate generatsioonide ja rahvuste etnograafiline portree. Maikuust septembrini kestnud välitööde käigus tehti ring peale tervele riigile, sõltuvalt maakonna suurusest käidi kahes kuni neljas vallas. Välitööde tuumikrühma moodustasid fotograaf Alar Madisson ja ERMi koguhoidja Maris Rosenthal, projekti elluviimiseks panid õla alla mitmed abilised. Peamiselt kultuurialal töötavad inimesed aitasid oma vallas leida kohalikke, keda 3–4-liikmeliste gruppidena pildistati. Inimeste valikul järgiti põhimõtet, et ühest piirkonnast võimalikult erineva olemisega – nii vanuselises, soolises kui ka tegevusala mõttes – inimesed dokumenteeritud saaksid. Ühtekokku pildistati projekti käigus 400 inimest. Kõige nooremad dokumenteeritavad olid kaks ühe-aastast poissi, üks Tallinnast ning\nOmaette loetelu saab inimestest, kelle jaoks oli passis kirjas olev rahvus enesetutvustamisel teisejärguline. teine Emmaste vallast Külama külast. Vanimaks projekti raames pildistatud eestimaalaseks oli 92-aastane Poola päritolu naisterahvas, kes jäädvustati hetkel, mil ta oli Abrukal külas oma tütretütrel. Lisaks mainitud poolatarile olid mittepõlisrahvustest esindatud veel venelased, ungarlased, soomlased, tatarlased, aserbaidžaanlased, ukrainlased ja marid. VALMIV VÄLINÄITUS\nOmaette loetelu saab inimestest, kelle jaoks oli passis kirjas olev rahvus enesetutvustamisel teisejärguline, näiteks setud, mulgid, abrukalased, hiidlased, saarlased ja vanausulised. 400 inimese seas leidus väga erineva ametite esindajaid, juuksurist puusepani, saarevahist malevapealikuni ning kõikide teiste elukutsete esindajad, kes sinna vahele jäävad. Välitööde käigus kogutud fotomaterjal hakkab olema kättesaadav kõigile huvilistele muuseumi arhiivis. Järgmise aasta aprillikuus, kui muuseum tähistab 100. aastapäeva, avatakse Raadi mõisapargis endise peahoone akendel A. Madissoni kureeritud välinäitus, kus on valikuliselt üles riputatud fotod Eestimaa inimestest 2008. aastal.\nFotograaf Alar Madisson ja Maris Rosenthal otsivad Eesti erinäolisust siinsete inimeste kaudu. FOTO ERAKOGU\n4 | Näitus\nSõnatu teadmine ehk Mis kasu on rahv\nRehepeks Mesipuu talus, üritusel „Rehepapi seitse ametit“.\n30. oktoobril 2008 avati Eesti Rahva Muuseumis näitus „Siga seebiks. Traditsioonilised töövõtted kaasajal“. Näitus käsitleb lihtsaid industrialiseerimiseelseid talupojatehnoloogiaid ning nende tänapäevaseid kasutusvõimalusi. KRISTEL RATTUS\nNäitus valmib jätkuna 2003.–2004. aastal toimunud projektile „Traditsioonilised töövõtted internetis”, mille eesmärk oli luua Eesti Rahva Muuseumi koduleheküljele erinevate traditsiooniliste töövõtete praktilist külge tutvustav rubriik ja mille käigus riputasime veebi mitmete lihtsamate tehnoloogiate kirjeldused. Üks toonane juhtmõte oli Eesti Rahva Muuseumi kogude populariseerimine. Allikmaterjalina kasutasime Eesti Rahva Muuseumi arhiivraamatukogus leiduvaid kirjeldusi, samuti otsisime üles meistreid, kes veel tänapäeval mõnda traditsioonilist töövõtet viljelevad, et nende tegemisi filmida. Tõsi, mitmed neist meistritest on oma teadmisi arhiivikirjelduste abil täiendanud. Teine meie jaoks oluline aspekt oli see, et inimesed ei loeks töövõtete kirjeldusi kui lugusid möödunud aegadest, vaid hoomaksid eeskätt nende tänapäevaseid kasutusvõimalusi. Siiski jääb loendamatute võimaluste maa\ninternet mõne olulise nüansi poolest näitusesaalile alla – veebikeskkonnas pole võimalik esemeid ja materjali puudutada, nuusutada ega asju oma kätega valmis teha. Seda lünka püüab näitus „Siga seebiks. Traditsioonilised töövõtted kaasajal“ täita. Näitus keskendub tegevusele, külastajatele luuakse võimalus lihtsamaid töövõtteid ise kohapeal järele proovida. Eksponeeritakse suhteliselt lihtsaid tehnoloogiaid, mis ei eelda eeloskusi ega keerukaid töövahendeid ning nõuavad vaid tänapäevalgi kättesaadavaid materjale (metsataimed, puupakk, vill, loomarasv jm). Lisaks isetegemise ja katsetamise võimalustele näitusesaalis toimuvad näituse lahtiolekuaja jooksul temaatilised õpitoad, kus kistakse pilpaid, värvitakse taimedega lõnga, kastetakse rasvaküünlaid ja proovitakse kedervarrega ketramist. Õpitubasid juhendavad Eesti Rahva Muuseumi konservaatorid ja Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemia rahvusliku käsitöö eriala üliõpilased. Miks rääkida tänapäeval traditsioonilistest töövõtetest? Palju\naastasadu olid need võtted lihtsalt tavaline viis tarbevara valmistada, sest nii oli käepärane ja funktsionaalne. Kuni industrialiseerimisperioodi alguseni 19. sajandi viimasel veerandil valmistas Eesti talurahvas peaaegu kõik oma igapäevased tarbeesemed algusest peale kodus ise. Kodumajapidamises oli vaja tunda materjalide omadusi ja asjade tegemise tehnoloogiaid alates rehapulkade voolimisest kuni suurte puidust seadeldiste valmistamiseni. Aedade ehitamisel kasutati mändi ja kuuske, korvipunumiseks vajati üheaastast paju, nagi või uksekäepide tehti kaardunud oksast, karuäke valmistati painduvast ja okslikust kuusest. Toit kasvatati kodus ise, loodusest saadi ka arstimid. Vanemad õpetasid lapsi loodust tundma, tutvustasid neile taimi ja loomi, lõngaketramist ja tõrvaajamist, saakloomade peidukohti. Loodust oli vaja tunda, et valida toiduks või tarbeeseme jaoks optimaalne tooraine. Tänapäeval on niisuguse õppimise asendanud teadusel põhinev, teistsuguseid eesmärke, väärtusi, seoseid rõhutav ja kogu maailma arenguga seos-\ntuv õpe. Paljud tänapäeva lapsed – sealhulgas ka minu omad – on sündinud ja kasvanud linnas. Kas nad ikka teavad, mida on ühist lambal ja sokil? Seal ja seebil? Ja et kanep ei olegi tingimata narkootikumi sünonüüm? Arusaam sellest, millisel moel ja määral on meie elu kõige tavalisemad ja igapäevasemad asjad seotud loodusega, kuidas ja kui palju me oleme selle looduse osa, on midagi, mida tahaksime näitusega linnastunud infoühiskonnainimestele meenutada. ROHELINE TRADITSIOON\nSiis, kui isetegemine oli elu loomulik osa, mitte eksklusiivne hobi või ideoloogiline, teadlik maailmavaateline valikuvõimalus, oli ka teistsugune tarbimine. Kõik, mis talus toodeti, tarbiti seal ka ära ning midagi ei visatud niisama minema. Rasked sõja-aastad 20. sajandil, vaesus ja puudus kõigest andsid põhjuse esiemade ja -isade võtete poole pöörduda. Ka siis, kui kõige raskemad ajad mööda said, tehti palju kodus vajaminevat ise.\nNäitus keskendub tegevusele, külastajatele luuakse võimalus lihtsamaid töövõtteid ise kohapeal proovida. Paljud tänapäeva lapsed on sündinud ja kasvanud linnas. Kas nad ikka teavad, mida on ühist lambal ja sokil?\nAga mis tähendus on neil töövõtetel tänapäeval, kui oleme silmitsi pigem võimaluste ülikülluse kui puudusega? Loodusel on uus tähendus – see on muutunud tööandjast ja toitjast vaba aja veetmise ja niiöelda patareide laadimise kohaks. Marjade ja seente korjamine on rohkem hobi kui toiduvarude täiendamine. Metsa minnakse selleks, et seal jalutada, puhata, matkata. Teisenenud on ka traditsiooniliste töövõtete kasutamise olukorrad. Välitöödel kohatud eakas korvipunuja Läänemaalt ja vanemas keskeas lambaniitja Lõuna-Eestist kannavad edasi oma vanematelt saadud teadmisi. Muinaslaagritesse kogunevad inimesed, kes tahavad kogeda argielutoimetusi „nii nagu vanasti“. Paljudes maakohtades demonstreeritakse vanu töövõtteid kodukandipäevade ja muude kohalikku identiteeti tugevdavate ürituste raames. Talupojaühiskonnast pärit kultuurinähtusi kasutatakse laialdaselt turismis. Kuigi nägime oma välitöödel traditsiooni edasiandmist põlvest põlve, kohtasime siiski sagedamini\nNäitus | 5\nvakultuurist tänapäeval 2\n1 – Lambapügamine 2, 3 – Laastukatuse panemine 4 – Laastu löömine 5 – Lugadest korvi tegemine (põhja alustamine) 6 – Tõrva segamine 7 – Söepõletamine 8 – Õlgkatuse tegemine\nFOTOD: LIISI JÄÄTS, KRISTEL RATTUS, ERAKOGU\nselle ümbermõtestamist. Esemest või tegevusest enam rõhutati sündmust või lugu, millega seda seostati. Inimeste isikliku tõlgenduse osa oli suur ja polnud harvad juhud, kui vanadele kultuurinähtustele anti uus, varasemast märgatavalt erinev sisu. Traditsioon seostub ka ökoloogilise puhtuse ja säästva arenguga, on kindel ja läbiproovitud ning looduslik. Hiljuti küsis üks välismaa kolleeg, kas inimesed, kes meil traditsioonilisi töövõtteid viljelevad ja propageerivad, on ise teadlikud, et tegelevad ellujäämisstrateegiate harjutamisega tuleviku tarbeks. Ta pidas silmas globaalseid keskkonnakriise, mis (võib-olla?) meie elu juba lähitulevikus kardinaalselt muudavad. Ei tea, kas Eesti inimesed nii mustades värvides mõtlevad. Traditsioon seostub eeskätt ikka esivanemate pärandiga ja oma kultuuriliste juurtega. Aga ökoloogilisuse teema tuleb tänapäeval traditsiooniliste töövõtetega seoses ülitugevalt sisse. Seda loomulikult mitte ainult Eestis, vaid ka mujal maailmas.\nOskust on lihtsam omandada teise inimese tööd vaadates kui raamatust näpuga järge ajades.\nKas meil traditsioonilisi töövõtteid viljelevad inimesed on teadlikud, et tegelevad ellujäämise harjutamisega tulevikuks.\nKui säästev on traditsioon? Kas keegi on seda kunagi analüüsinud? Kui aiaehituse kirjeldus Eesti Rahva Muuseumi etnograafilises arhiivis algab soovitusega „võta sada noort kuuske“, siis me tegelikult ei tea, kui suur osa Eesti elanikkonnast võiks seda endale lubada, ilma et meie tegevus metsi ohustama hakkaks. Eriti kui silmas pidada, et aedu tuleb ju aina uuendada. Arvestada tuleb nii suurenenud rahvaarvu ja tarbimisvõimalustega kui ka tarbimisharjumuste muutusega. SÕNATU TEADMINE\nOskus midagi valmistada tugineb teadmisele, mis põhineb tegevusel. Sedalaadi teadmine on eelkõige olnud omane füüsilist tööd tegevatele maainimestele, infoühiskonnas on selle osa väiksem. Maainimesed omandasid oma teadmised tegevuse, mitte kuulamise käigus. Rootsi etnoloog Jonas Frykman on seda nimetanud „sõnatuks teadmiseks“ ja nentinud selle kuulumist suurde osasse kultuurist, mis kunagi arhiividesse ei jõua. Inimeste\nigapäevaelu seisukohalt tähtsa sõnatu teadmise muutumine tekstiks toob endaga paratamatult kaasa oluliste dimensioonide kaotsimineku. Iga välitöödel käinud etnoloog teab, et konkreetsetes situatsioonides vajaminevad oskused ja teguviisid on kõige paremini mõistetavad siis, kui need on oma silmaga jälgitavad. Oskust on lihtsam omandada teise inimese tööd vaadates ja selles osaledes kui raamatust näpuga järge ajades. Vaati meisterdava püttsepa või võrku kuduva kaluri töövõtted on nii lahutamatult seotud toimingu tegeliku sooritamisega, et neid on peaaegu võimatu üksteisest eristada ning abstraktses sõnalises kirjelduses edasi anda. Midagi tegelikult teha või sellest üksnes rääkida on kaks kvalitatiivselt erinevat asja. Eesti Rahva Muuseumigi arhiivides leidub traditsiooniliste töövõtete kohta kaustade kaupa kirjeldusi. Meie tahtsime teada, kuidas neid asju tegelikult tehakse. Näitusel eksponeerime mõlemat – nii arhiivil põhinevaid kirjeldusi kui ka töövõtete uue uurimisprotses-\nsi käigus valminud filme. Eelkõige aga püüame luua võimaluse ise oma käega järele proovida ja katsetada. Turvalisuse kaalutlustel ei saa päris kõike näitusesaali tuua – näiteks tõrvapõletamist või seebikeetmist. Sellisel juhul võib vaadata filmi. Keda me näitusele ootame? Muidugi lapsi, kuid kindlasti ka nende õpetajaid. Just traditsioonilise rahvakultuuri kaudu on lihtne ja loomulik aduda seost looduse ja inimese (koos)toimimises. Et metsapuust saaks aed või katus, peab tundma tema omadusi ja teadma vajalikke käsitöövõtteid. Et saada seepi või värvilist lõnga, on vaja tunda bioloogiat ja keemiat. Samuti ootame näitusele traditsiooni-, isetegemise- või lihtsalt katsetamishuvilisi täiskasvanuid, kes tahaksid mõnd endisaegset töövõtet ise järele proovida. Ah jaa, miks on näitusel nii kurjakuulutav nimi: „Siga seebiks“? Tegelikult ei kutsu me kedagi üles vägivallale. Pidagem lihtsalt meeles meie igapäevaelu sidet loodusega. Lõpnud loomad keedeti ikka seebiks.\nSIGA SEEBIKS. TRADITSIOONILISED TÖÖVÕTTED KAASAJAL Raamatu ja DVD koostajad: Kristel Rattus, Liisi Jääts, Ange Vosman, Maido Selgmäe\nKuni 19. sajandi viimase veerandini valmistati Eesti taluperes peaaegu kõik igapäevaseks eluks tarvilik ise. Tutvustamiseks on valitud igapäevased töövõtted, mida ka kaasajal oleks võimalik kasutada, mis ei nõuaks keerulisi eelteadmisi ning materjalid oleks kergesti kättesaadavad. Erinevaid töövõtteid tutvustatakse nii arhiivikirjelduste ja fotode kui ka DVD-filmide abil.\n6 | Uurimisreisid\nEesti Rahva Muuseumi 2008. aastal toimunud uurimisretked toovad muuseumi väärtuslikku materjali, millest kujuneb meie kultuuripärand. AGNES ALJAS\nEesti juubeliaastal on Eesti Rahva Muuseumi inimesed jõudnud erinevate uurimisteemade tarbeks materjali kogudes paljudesse Eestimaa paikadesse ning kaugemalegi. On käidud linnades kaamera ja diktofoniga prügikäitlemist uurimas, tehastes tööprotsesse filmimas ja töötajatega rääkimas, Eestimaa inimesi saartest Võruni fotoaparaadi ette sättimas, Kanadas uute väliseestlaste käekäigu järele pärimas ning Venemaal hõimurahvaste juures kaasaegset ja vana rahvakultuuri talletamas. Välitööd on osa igapäevasest muuseumitööst, kus uurijad koguvad kohalike inimeste abiga väärtuslikku materjali, millel põhinevad edaspidised artiklid, näitused ja kogud ning millest kujuneb meie kultuuripärand. Selle kohta, kuidas inimesed 2008. aastal elasid, saab mõistagi teavet ka lihtsamal moel kui mitmenädalastel välitöödel viibides. Eesti Rahva Muuseum on aga pea 100 aasta jooksul oluliseks pidanud oma kogudesse ja arhiividesse talletada just inimeste endi kogemusi ja mõtteid elust ning ümbritsevast, mis sünnivad eelkõige vahetus ja usalduslikus suhtluses. MAAILM MEIE LÄHEDAL\nMuuseumi välitöödega käivad alati kaasas tudengid. Lisaks välitöökogemustele saavad nad teadmisi ka muuseumide uurimistegevusest ning õpivad tundma Eestimaa elu ja inimesi. Kihelkonna vallas Saaremaal küsiti viimati 2000. aastal, mida arvatakse oma elust, Eesti ja muu maailma asjadest. Selleks, et teada saada, kui palju on elu ja inimeste arusaamad muutunud, korraldas ERM samasse kohta välitööd ka 2008. aasta suvel, osalejateks grupp tudengeid neljast ülikoo-\nlist. Võrreldes 2000. aastaga, olid huvipakkuvad teemad mõnevõrra muutunud: nii tunti huvi, kuidas on internet ja Euroopa Liiduga ühinemine maaelu muutnud. Selline ühe piirkonna pidev uurimisprojekt on Eesti ja maailma kontekstis harv ning annab uurijale hea võimaluse jälgida, mõista ja jäädvustada maaelu muutusi. Tudengid said niimoodi rännates osa saarlaste rõõmudest ja maaelu võimalustest, muredest seoses noorte lahkumisega maalt, bussiliikluse ja postkontorite kaotamisega, kiruti hilinevat autolahvkat ja kalasaagi vähenemist ning loodeti, et uus kultuurimaja juhataja elavdab soikumakippuvat kultuurielu. Eesti Rahva Muuseumi välitöödel tegutsevaid noori uurijaid võeti vastu kui oodatud külalisi, lahkelt ja sõbralikult. Välitööpäevikutes kohtab tihti kommentaare: „Meisse suhtuti nagu sõpradesse, kutsuti külla ka teine kord. Mõtlesime, et võiks minna küll, nad on nii toredad inimesed.“ Lahke vastuvõtt teeb au Eesti inimestele ning on ka märgiks muuseumite usaldusväärsusest. Eks ole muuseumitöötajaid kohatud pea igas Eestimaa nurgas juba palju aastakümneid ning nii viiaksegi omainimesena võetav kaasajauurija tihti sissejuhatuseks käsitöökapi juurde või lillepeenraid imetlema. AEG, ILM JA PÕLD\nLisaks jalgrattaga külateedel seiklemisele, jõudsid uurijad ka sel suvel ise põldu harima. Alepõllundus on Eestis olnud oluline maaharimisviis mitmete tuhandete aastate jooksul. Praeguseks aktiivsest kasutusest täiesti kadunud põllupidamissüsteem on taas uurijate tähelepanu all. Ühelt poolt tuleb kontrollida senini kogutud materjale ning teisalt on lootus avastada eesti alepõletusest ka midagi täiesti uut.\nAutoga mööda Eestimaad sõites kahemeetrist rukist tihti ei kohta. Kuid just sellise pikkusega oli saak, mis saadi eelmisel aastal Karula rahvuspargis ettevalmistatud alepõllult. Juuli lõpus koristati rukis traditsioonilisel viisil sirpidega ning hakkidesse pandud vili jäi ootama sügisest kootidega viljapeksu. Kui ERM tegeles kogu protsessi filmimise ja dokumenteerimisega, et täita lüngad alepõllundusega kaasas käivate tööprotsesside kirjeldamisel, said teiste valdkondade teadlased võtta mulla, õietolmu ja taimkatteanalüüse jms. Vana kombe kohaselt tulnuks sel suvel rukki külvamiseks ette valmistada ka teine põld, teha uus karuäke ning ol- 2 la valmis põletustalguteks. Kõik läks plaanipäraselt, kuni selgus, et augustikuised suured vihmad ei luba põletustalguid korraldada. Kui välitöödel Saaremaal oli vihmane ilm uurijatele heaks märgiks, et inimesed on kodus ning neil on külaliste tarvis rohkem aega, siis alepõlluprojektiga tegelejate plaanid nurjas ilm täielikult ning uus põld jäi põletamata. Välitööle minnakse ka järgmisel aastal, mitmed projektid 6 jätkuvad ning nende kõrvale tuleb ka uusi põnevaid uurimisteemasid ja kogumisretki. Jääb vaid soovida meeldivaid kohtumisi kaamera, diktofoni või fotoaparaadiga varustatud ERMi uurijaga igasse Eestimaa paika.\n(Millised on teie ja teid ümbritsevate inimeste kokkupuuted Eesti riigiga. Kus võib näha otsest suhtlust riigiga?) 2. Kool on läbi! (Kooli ja õpingute lõpetamine ning selle tähistamise viisid. Mida kooli või kursuse lõpetamine tänapäeval tähendab? Kuidas seda tähistatakse? Kes tähistamisest osa võtavad?) 3. Jaamad ja peatused – hooned ja elu nende sees ning ümber (transpordisõlmed, jaamad, sadamad, bussipeatused, teivasjaamad ja suurhooned: ehitised ning paigad, mis ühendavad meid teiste kohtade, linnade või ka riikidega). Lisainfo: www.eestihetked.ee\nUUS LOENGUSARI TALLINNAS „ERMI VÄLITÖÖD“ •Aeg: oktoober 2008 – mai 2009, kord kuus 18. novembril räägib Liisi Jääts alepõllunduse välitöödest Karulas •Koht: Tallinna Rahvaülikool, Estonia pst 3/5, Tallinn •Korraldaja: Eesti Rahva Muuseumi Sõprade Seltsi Tallinna osakond\nFotoportaal Eesti hetked Kuni veebruarini on veebiportaalis Eesti hetked (www.eestihetked.ee) avatud selleaastased Eesti elu jäädvustavate fotode kogumisteemad. Veebiportaal Eesti hetked ja Eesti Rahva Muuseum koguvad fotosid Eesti eluolu kohta. Kõik on kutsutud portaali üles laadima fotosid Eesti elust, paikadest, inimestest ja sündmustest, mis aitaksid kirjeldada praegust aega ka tulevastele põlvedele. Tehtud pildid aitavad täiendada Eesti üht suurimat fotokogu Eesti Rahva Muuseumis. Fotosid oodatakse lisaks vabale teemale kolmel teemal: 1. Riik minu elus ja minu ümber.\nPaljud eestlased on lahkunud Eestist iseseisvumise taastamise eel ja järel töö tõttu, perekondlikel vm põhjustel. Kogumisvõistlusele “Uued väliseestlased” on oodatud mälestused nii nendelt, kes elavad siiani välismaal, kui ka nendelt, kes on tagasi Eestisse pöördunud. Mälestusi kirjutades võiks mõelda järgmistele küsimustele: miks läksite välismaale elama, kas läksite üksi või perega, kuidas toimus ümberasumine, kas Teil oli tuttavaid/abilisi uuel asukohamaal, kuidas kulges sisseseadmine uues kohas, kuidas/kas leidsite tööd/õppimisvõimaluse, kuidas korraldasite laste haridustee jätkamise, kuidas õnnestus võõrasse keeleruumi sisseelamine , kas osalete eestlaste ühiskondlikus tegevuses, millised on kontaktid Eestiga, kuidas tunnete ennast uuel asukohamaal, kuidas ennast määratlete (väliseestlane, Rootsi/Kanada/USA jne eestlane, eestlane vms). Mälestusi ootame 31. juulini 2009. Kogumisvõistlus toimub koostöös Postimees Online’i ja Delfi uudisteportaaliga. Lisainfo: piret.noorhani@erm.ee, tel. +372 7350 423 Toronto peatänav (Bloor), FOTO: PIRET NOORHANI\nRaamat | 7\nAuasi läbi aastakümnete – ERMi soome-ugri uurimisreisid MARLEEN NÕMMELA\n1–3 Alepõllutalgulised Karula rahvuspargis kahemeetriseks kasvanud alerukist koristamas FOTOD: ERM\n4–7 Tänavusuvised ERMi välitööd Kihelkonna vallas Saaremaal, kus tudengid ja antropoloogid rääkisid inimestega maaelu võimalustest Saaremaal, internetist, bussiliikluse ja postkontorite kaotamisest ning paljust muust. FOTOD: TIIT SIBUL, EVA-KIRKE AARMA, BIRGIT ROSENBERG, SONJA LAITINEN\nEesti muuseumil peaks olema kavakindlalt hoitud ja laiendatud soome-ugri osakond eriti nende suguharude jaoks, kes kultuurrahvaiks pole tõusnud. Sellega võimaldub siin teaduselle uurimisala, mis geograafiliselt ulatub üle Uraali mägede kuni Jäämereni. Teadus saab koloonia, kus tal töötamisala aastasadadeks ees on. Väike rahvus tunneb stimuleerivat ja sütitavat suurusetunnet, alati laiu perspektiive otsiv noorsoo fantaasia leiab seda, mida otsib ja mis reaalselt olemas /…/. Nii kirjutas soome arheoloog ja eesti museoloogiale alusepanija Aarne Michael Tallgren 1923. aastal. Viis aastat hiljem jõuti ERMis selles vallas esimeste märkimisväärsete tulemusteni – detsembris 1928 avati Raadil muuseumihoones esimene ülevaatlik soome-ugri näitus Eestis. Selle märkimisväärse sündmuse tähtpäevaks avame novembris Eesti Rahva Muuseumis näituse „Auasi. 80 aastat Hõimurahvaste osakonna avamisest Raadil“. ERMI SOOME-UGRI KOGUDE VANUS ULATUB 19. SAJANDISSE\nERMi otsene side soome-ugrilusega algas 1910ndatel, kui muuseumisse jõudsid esimesed kogud hõimurahvaste esemeid. Muuseumi enda korraldatud reisideni esialgu läänemeresoome rahvaste juurde jõuti järgmisel kümnendil. 1920ndatel aastatel jõudis muuseumisse ka Õpetatud Eesti Seltsi soome-ugri kogu, mis sisaldab 19. sajandist pärit olevaid esemeid. Viimaste saamislugu – küsimus, kes ja miks neid asju kaugetest paikadest kogus ja Eestisse tõi, on siiamaani selgusetu. Laiaulatuslike kõikide soomeugri rahvaste juurde jõudvate ekspeditsioonideni jõuti alates 1960ndatest aastatest, mil nende rahvaste\nkultuuride uurimine ja kogumistöö nende aladel muutus üheks prioriteetseks suunaks. 1990ndatest on muuseumi soome-ugri ekspeditsioonid küll peaaegu unehõlma vajunud, mis on olnud seotud poliitiliste ja rahaliste tingimustega. Oma tahet fennougria teemadel kaasa rääkida ei ole muuseum kaotanud, leides selleks võimalusi nii näituste ja publikatsioonide kaudu kui ka nt hõimupäevade korraldamisele kaasa aidates. VÄLITÖÖDE EKSOOTIKA JA „AUASI“\n/…/ Kohalikud elanikud jälgisid siiski meid vargsi kardinapraost, küllap näisime neile kui mitte kilplastena, siis nende sugulastena, sest tehes ette üsna targad näod ja osutades näpuga igal majale, kõndides žestikuleerides mööda tolmavat muldteed (õnneks tolmavat, sest kevadelsügisel on siin pori põlvini) võisime näida tulnukatena mõnelt planeedilt, ütleme Kuult ja pea ees tulnukatena. Õnneks selgus hiljem mõne kohalikuga vesteldes, et 99,9% kohalikest on eelarvamustevabad ja nõus meile pajatama siinsest elust nüüd ja vanasti. /…/ Nii kirjeldas fotograaf Jaak Kadarik 1985. aasta augustis välitööpäevikus ERMi (tollal Etnograafiamuuseumi) soomeugri ekspeditsiooni liikmete tutvumiskäiku ühte karjala külla. Arvatavasti on seda veidi võõrastavat tunnet tundnud teisedki hõimurahvastest elanikud nendes paljudes külades, kuhu muuseumi uurimisreisid pea 90 aasta jooksul on jõudnud. Samuti võib arvata, et ka ekspeditsioonide liikmeid ei jätnud taoline kohtumine ükskõikseks. Jõudes järjekordsesse uude paika võõraste (kuid samas omana võetud) inimeste keskele, võidi tunda ebalust, kuidas kohalikega sõbralikult läbi saada ja nende kodudest muuseumile vajalikku leida. Sageli käidi esialgu võõrastes kohtades hiljem mitmeid kordi,\nmistõttu nii muuseumi- kui ka külainimesed omavahel täitsa „omaks“ muutusid ning üksteisega rõõmsalt ja koduselt suheldi. Kommunikatsioon uurija (muuseumi) ja uuritavate (soome-ugri rahvaste) vahel on olnud tugev ja tihe. Puht museoloogiliste eesmärkide kõrval, milleks on esemete ning materiaalse ja vaimse kultuuri kohta käivate teadmiste kogumine ning jooniste tegemine, on uurijad huvitunud ka soome-ugri rahvaste kultuurilisest ja poliitilisest olukorrast ning on oma huvi ülesnäitamisega aidanud kaasa uuritavate juba kadunud või kaduva rahvusliku ja kultuurilise eneseteadvuse tõusule. Sellest ka näituse pealkiri „Auasi“ – ekspeditsioone hõimurahvaste juurde on muuseum algusest peale näinud missioonina. „VARAS JÄTAB VARNA SEINA, ETNOGRAAF EI SEDAGI“\nMuuseumis on talletatud kõigi u 180 välitöö materjalid – kogutud esemed (u 10 000), kirjutatud päevikud ja etnograafilised kirjeldused, joonised, fotod, filmid. Nii võibki tunduda, et välitöödel käinud etnograafide ülaltoodud eneseirooniline nali vastab tõele, tekitades kõrvalseisjates mulje, justkui reiside eesmärgiks olekski olnud lihtsalt asjade kokkukuhjamine ja uuritavate paljaksriisumine. Vastukajad uuritavatelt on aga sageli vastupidised. ERMi suure soome-ugri rahvaste kogu väärtuse on viimastel aastatel avastanud muuseumi külastanud hõimurahvaste esindajad, kes imestavad, kuivõrd palju ja olulist materjali siin säilitatakse. Üks huvitav seik muuseumi folkloorist räägib ka sellest, kuidas muuseumisse müüdud rinnaehte eest olevat üks udmurdi perekond endale lausa pool maja osta saanud. ERMi soome-ugri kogud ei ole surnud, vaid elavad uut elu ja ootavad avastamist.\nLÄBI LILLEDE. LILLKIRI EESTI RAHVUSLIKUS TIKANDIS. KALENDER 2009/2010. Flower Power. Embroidered Flowers on Estonian Folk Textiles. Calendar 2009/2010 Koostajad: Eevi Astel, Riina Reinvelt, Agnes Aljas, Mall Hiiemäe\nKaheaasta kalender sisaldab kahtkümmend viit värvirõõmsat makrofotot Eesti tikandikunstist. Eesti Rahva Muuseumi rikkalikest kogudest on tekstiilikogud ühed suuremad, tikand lisab igale esemele omanäolisust. Taimornamentide ehk lillkirjaga kaunistatud esemed on ühed levinumad Eesti rahvakunstis ning kalendrisse on koondatud nende näiteid alates 18. sajandi algusest kuni 20. sajandi keskpaigani. Kalendri fotod annavad hea võimaluse imetleda eesti rahvusliku käsitöö ilu ja meistrite oskusi.\nEESTI RAHVA MUUSEUMI AASTARAAMAT NR 51 Toimetus: Pille Runnel, Kristel Rattus, Toivo Sikka, Ivi Tammaru\nKoostöö muuseumiga Eesti Rahva Muuseumi iga-aastase kogumisvõistluse peateemaks 2008. aastal oli „Turism nõukogude ajal“. Muuseumile saadetud mälestused kõnelesid reisimisest peamiselt endisel NSV Liidu territooriumil, sotsialismimaades ja nn sõbralikes riikides. „See oli 20. august 1968. a. ja olime sattunud nõukogude invasiooni keerisesse 400 km kaugusel piirist. Otsisime üles meid teenindama pidava reisibüroo, kus meiega keegi ei tahtnud tegeleda ega antud mingeid soovitusi edasiseks tegevuseks. Pro-\ngrammi olid jäänud ekskursioonid kohapeal ja veel kolmepäevane peatus Tatrates. Olime justkui lindpriid. Parklasse oli meie autode ümber kogunenud kamp noorukeid, kes vaatlesid nõukogude numbrimärke ja arutasid et need autod tuleks põlema panna ja inimesed maha lüüa. Hakkasime neile igas keeles selgitama, et oleme eestlased, mis oli tugev argument, ja meid jäeti rahule. Õnnetuseks olid tookord nõukogude autode numbrimärgid musta põhjaga ja seega oli juba kaugelt näha, kust me pärit oleme, “ meenutab üks kirjasaatjatest oma ülevaates rei-\nsist Ungarisse ja T‰ehhoslovakkiasse 1968. aastal. • Kokku võistlusele saadetud 250 tööst oli peateemal kirjutatuid 164. Mälestused ja uurimistööd aitavad täiendada muuseumi arhiivi. 2008. aasta võistlustööd jõuavad avalikkuseni 2010. aastal toimuvate turismiteemaliste näituste ja raamatute vormis. • Turismiteemalistest töödest said I preemia Valdeko Land ja Helju Viires, II koht anti Urve Buschmannile ja Maret Luharile, III koha said Tarmo Ahven, Rein Kaldma ja Kalle Kesküla, ergutuspreemiaga\nhindas töid lugenud komisjon Elmar Joosepi, Alfred Otstaveli ja Kaupo Tõrukese turismialaseid mälestusi. • Õpilastöödest hinnati parimateks Tartu Kommertsgümnaasiumi õpilaste Kaarel Grünbergi ja Raigo Raagmaa kirjutisi. • Vabateemalistest töödest osutus võidutööks Leo Poltani „Ajakirjandus ja meediakasutus“, II koht läks jagamisele Karl Allmanni „Vorkuta“ ja Kalju Luugi „Kuidas Virumaal kaevusid puuriti ehk vesi – tähtsam kui leib” vahel. III koht anti kolmele võistlustööle: Heinrich Kruup ”Kahekesi lehekuu\nlummava looduse ja lilleilu keskel“, Mariina Paesalu „Haigused, arstid, haiglad ja surm minu elus“ ja Karl Pettai „JaaniPeebu kalmistu matusekombestikust Rõuge kihelkonnas“. 2009. aasta kogumisvõistluse teemadeks on „Uued väliseestlased“, „Kollektsioneerimine“ ja „Noorte rõivastus Eesti NSVs“. Juhiseid tööde kirjutamiseks saab muuseumi kodulehelt www.erm.ee või kirjasaatjate võrgu juhendajalt e-posti aadressil tiina@erm.ee; postiaadress: Veski 32, 51014 Tartu.\nAastaraamatu artiklid toovad lugejani läbilõike Eesti rahvakultuuriuurijate 2007. ja 2008. aasta uurimisteemadest. Etnoloog Kristi Grünbergi mälu-uurimuslik artikkel räägib Nõukogude perioodi mälukogukondadest, folklorist Madis Arukask tegeleb audiovisuaalse dokumenteerimise probleemidega välitöödel vepslaste juurde. Kirjutatakse ka Eesti maaelu erinevatest aspektidest – alates maaelu representatsioonidest maaelanike endi silmis (Liisi Jääts) kuni maaelu materiaalse küljeni eesti kiviaedade (Madis Rennu) ning taluarhitektuuri säilimise ja kaitse teemadel (Riin Alatalu). Lisaks teadustöödele kajastatakse aastaraamatu ülevaateartiklites muuseumis aset leidvaid muutusi.\n8 | Kalender\nPostimuuseum läks Eesti Rahva Muuseumi koosseisu 16. oktoobril allkirjastati Tartus Eesti Posti ja Eesti Rahva Muuseumi vaheline leping, mille tulemusel hakkab Eesti Postimuuseum alates 1. jaanuarist 2009 kuuluma eraldi osakonnana Eesti Rahva Muuseumi koosseisu, säilitades nii oma terviklikkuse. Üleminekuperiood, mil 1994. aastal taasavatud Eesti Postimuuseumi kogud vahetavad omanikku, on jäetud vastavalt pooltevahelisele kokkuleppele teadlikult nii pikk, et kõik Postimuuseumi varad saaksid korralikult üle vaadatud ja korrektselt ERMile üle antud. Eesti Rahva Muuseumi uue maja valmimiseni Raadil jääb Postimuuseumi näitus avatuks senistes ruumides aadressil Rüütli 15. Samas on ka uurimiskohad neile, kes tahavad tutvuda postiajalooga. Postimuuseumi kogud paigutatakse ERMi hoidlatesse. Eesti Rahva Muuseumi ja Eesti Posti juhtkonnal on hea meel, et pikkade läbirääkimiste tulemusena jõuti konstruktiivse lahenduseni ning Postimuuseum jääb riigile ja Tartusse ning tema kogud säilitavad oma terviklikkuse. Eesti Post lööb ka edaspidi kaasa kõikides Postimuuseumi tegemistes, toetades iga-aastaste kampaaniate korraldamist valdkonna tutvustami-\nNovember 4.–25.11 Martide ja kadride töötoad. Programm tutvustab mardi- ja kadripäeva kombestikku vanasti ja tänapäeval. Giidiprogramm näitusemajas ettetellimisel.\n16.11 Heategevusliku kontsertsarja „Tulevikumuuseumi hääl“ XX kontsert. Esinevad Mari Kalkun ja sõbrad. ERMi näitusemajas tasuta!\n20.11 Näituse „AUASI. 80 aastat Hõimurahvaste osakonna avamisest Raadil” avamine.\nNäitus „Siga seebiks – traditsioonilised töövõtted kaasajal” MEISTRIKOJAD 2008. AASTAL: 5. november kl 15–18 tarategemine 12. november kl 15–18 taimedega lõnga värvimine 19. november kl 15–18 pilpakiskumine 26. november kl 15–18 kedervarrega ketramine 3. detsember kl 16–18 pilpakiskumine 10. detsember kl 16–18 kedervarrega ketramine 17. detsember kl 16–18 taimedega lõnga värvimine MEISTRIKOJAD 2009. AASTAL: 10. jaanuar kl 12–14 pilpakiskumine 17. jaanuar kl 12–14 kedervarrega ketramine 24. jaanuar kl 12–14 taimedega lõnga värvimine Meistrikojad on eelregistreerimisega tel. 7350 445.\n„Talumehe tööd ja tegemised” – tutvutakse eesti talumehe traditsiooniliste tööde ja tegemistega.\n„Puudest ja puidust” – tutvustab metsa ja puukäsitöö tähendust vanade eestlaste elus. seks ja populariseerimiseks. Samuti seisab Eesti Post hea selle eest, et kõik postiajaloo seisukohast olulised objektid jõuaksid muuseumi kogudesse. Liisi Toom\nEesti Posti juhatuse liige Aavo Kärmas kinkis ERMile lepingu allkirjastamise päeval rahvarõivamarkide seeria. FOTO: ARP KARM\n200 aastat Karl Eduard von Lipharti sünnist 200 aastat tagasi sündis Vana-Kuuste mõisas mees, kellest sai tunnustatud kunstiasjatundja, -koguja ja -nõunik, kelle Raadi lossi rajatud kunstikollektsioon oli üks esinduslikumaid Euroopas. See mees oli Karl Eduard von Liphart (1808–1891). Karl Eduard von Liphart sündis Tartu lähedal Vana-Kuuste mõisas. Noorukina õppis Karl Eduard meditsiini, matemaatikat ja loodusteadusi nii Tartus, Köningsbergis kui ka Berliinis, kus omandas meditsiinidoktori kraadi. Berliinis hakkas Liphart tegelema ka kaunite kunstidega. Reisidel Saksamaale tutvus Liphart erinevate kunstnike töödega. Eriti huvitasid teda Dresdeni ja Müncheni kunstiaarded. Edasi viis tema tee Itaaliasse, kus ta asus esialgu õppima Napoli Merebioloogia Instituudis, kuid kunst köitis teda aina rohkem ja rohkem. 3. jaanuaril 1839. aastal abiellus ta Kölnis krahvinna Caroline von Bylan-\nEesti Rahva Muuseumi kalender eeloleval sügistalvel\ndiga (1809–1891). Aasta hiljem kolisid nad Bonni. Abielust sirgus neli last, nende hulgas hilisem kunstnik Ernst Friedrich von Liphart (1847–1932), kes oli Peterburis tsaari õuekunstnikuks ja Ermitaaži pearestauraatoriks. 1844. aastal saabus Liphart koos perega Eestisse tagasi, kus elas kuni 1863. aastani. Pärast seda omandas Liphart villa Via Romana Firenze, kus ta 1891. aastal ka suri. Suur vene kirurg Pirogov kirjutab memuaarides oma sõbrast Liphartist, keda ta peab võrreldamatult haritumaks ja eriteadlasena enesest kaugelt targemaks, ka targemaks paljudest teistest õpetlastest: “Ma pole oma elus ühtegi inimest tundnud, kel oleks nii palju erinevaid teaduslikke ja seejuures nii põhjalikke teadmisi kui Karl Eduard Liphartil… Pärast seda, kui tast sai matemaatik – professor Bartelsi tunnistust mööda oli ta erakordselt andekas, õppis samasuguse eduga\nanatoomiat, füsioloogiat ja kirurgiat… Samal ajal pühendus ta kaunite kunstide – maalikunsti ja skulptuuri õppimisele. Seepeale läks ta Itaaliasse ja süüvis aastateks nende ainete uurimisse. Dorpatisse tagasi pöördunud, asus ta teoloogia ja muinsuste uurimisele… Terves Läänemere regioonis polnud kellelgi nii hiiglaslikku ja mitmekülgset raamatukogu ja sellist maalide, vasegravüüride, skulptuuride ja valandite kogu kui Liphartil. Kõige selle juures… ei märkigi pedantsusest, vaid ainult ebatavaline tagasihoidlikkus“. Ise ainsatki rida kirjutamata, ainuüksi isikliku läbikäimise kaudu mõjutas Liphart ka uut saksa kunstiajalugu. Peaaegu kõik selle aja tähtsamad kunstiteadlased austasid ”vana Liphartit” kui oma õpetajat. Teda jäi meenutama Raadi lossi kogutud kunstikollektsioon, mis oli üks hinnatumaid erakogusid tollases Euroopas. Ülo Siimets\n4.12 Koolidevaheline võistujoonistamine Eesti Rahva Muuseumi püsinäitusel. Eelregistreerimine telefonil 7350 445.\n7.12. Perepäev ”Jõuluootuse tare”. Perepäeva raames õpitakse valmistama iluküünlaid. 8.–19.12 Giidiprogramm „Jõulunädalad“. Jõulunädalatel tutvustatakse eestlaste pärimuslikku jõulukombestikku. Programm näitusemajas ettetellimisel.\nJaanuar 2009 16.01 Konverents „Tee Eesti muuseumini III: sõjajärgne periood.“ Konverentsisarja eesmärgiks on vaadelda eesti mõtteloo ja sealhulgas oluliste mäluasutuste – muuseumide – arengulugu 20. sajandil.\nNäitused Püsinäitus „Eesti. Maa, rahvas, kultuur” 30.10.–25.01.2009 „Siga seebiks – traditsioonilised töövõtted kaasajal” 20.11.–30.08.2009 „AUASI. 80 aastat Hõimurahvaste osakonna avamisest Raadil” 27.09.–31.01.2009 „Minu klaas 2008” Raadi mõisapargi jääkeldris\nPiltuudis 16. septembril tutvustas Eesti Rahva Muuseum oma näitusemajas muuseumi 100. tegevusaasta täitumist märkivat logo. Värviline kaheksakannaga logo hakkab saatma kõiki üritusi ning trükiseid, mis on pühendatud ERMi 100. aastapäevale. Esitleti ka esimest juubelilogo kandvat trükist – ERMi 2009/2010 esinduskalendrit „Läbi lillede. Lillkiri Eesti rahvuslikus tikandis“. Samas andis tekstiilikunstnik Elna Kaasik ERMile üle esimese juubelikingituse. Kunstnik kinkis muuseumile enda valmistatud vaiba ning fotod Kreenholmi viimastest päevadest. FOTO: MERYLIN SUVE\nAktiivõppe programmid Toimuvad aastaringselt ettetellimisel. ERM-i näitusemaja: J. Kuperjanovi 9, Tartu. T–P 11–18, R pääsmevaba. Info ja registreerimine telefonil 7350 445. ERM Raadil: Narva mnt 177, Tartu. E–P 7–22. Raadi ekskursioonid ja näituste külastused eelregistreerimisel telefonil 7350 445.\n„Talupere tubased tööd” – püsinäituse rehetoas tutvutakse rollimängude kaudu lina-, villa- ja puutöödega.\n„Rehetare lapsed” – püsinäitusel tutvutakse Eesti pere, kodu, talutööde ja -rõivastega, rahvustoitude ning rahvakalendriga. „Meie kodu on Eestis” – püsinäitusel uuritakse 20. sajandi eestlaste koduses elus toimunud muutusi.\n”Kirju-mirju värvimaailm” – tutvustab värvide tähendust eesti rahvakultuuris ja värvisõnade moodustamist. „Minu muuseumi vihik” – tutvustatakse 19. sajandi Eesti rahvakultuuri – kodu, peret, vanu esemeid, argi- ja pidupäevi. Info ja tellimine telefonil 7350 445 ja e-posti aadressil giidid@erm.ee\nERM-i peamaja: Veski 32, Tartu. E–R 8–17. Info telefonil 7350 400. www.erm.ee\nVärat (2008 November)\nVärat 2008 November


Kuidas tegeleda oma vägivallavõimega? – Hingele | GoodNews\nAvaleht Inspireeriv Kuidas tegeleda oma vägivallavõimega?\nKuidas tegeleda oma vägivallavõimega?\nRaamatus „Mina olen mees“ pakub tunnustatud psühhoterapeut ja suhteekspert Robert Augustus Masters teedrajavaid ning tõeliselt läbinägelikke nõuandeid mehelikkuse väe ja eneseteostuse saavutamiseks. Autor selgitab raamatus, mida on vaja, et saavutada mehelikkus, mis on ühtlasi väestatud ja haavatav, emotsionaalselt haritud ja heidutamatult elav – mehelikkus, mis tunneb end koduselt ka tõeliselt intiimses suhtes. Robert Augustus Masters on aidanud tuhandetel meestel tööd teha just taoliste küsimustega. Ta avastas, et tavaline lahendus nende dilemmade jaoks on küll raske, aga selge: me peame silmitsi seisma oma tervendamata haavadega, häbiga ja kõige muuga, mis meid tagasi hoiab, ning tooma „oma pea, südame ja sisemuse elujõuliselt ühele lainele“.\nJagan Sinuga hea lugeja katkendist raamatust, mis selgitab, kuidas on vägivallavõimega tegeleda. Raamatu autor on veendunud, et mida lähedasemad me oleme nii oma vägivallavõimega kui ka selle juurtega, seda tõenäolisemalt suudame sellega vastutustundlikult toime tulla ja hoida selgelt silma peal nii vägivallavõimel kui ka selle allikal. Veel leiab Robert Augustus Tasters, et see on meie kõigi ühine ülesanne ja me peame end pühendama sellele tööle täielikult – nii sisimas kui ka väliselt, nii üksi kui ka koos teistega.\nEsimeseks sammuks on selle võime tunnustamine ja selle olemasolu tunnistamine\nKui sa hoiad oma vägivallavõimet varjus, siis tavatsed selle olemasolu kas eitada või kohtled seda viisil, mis ainult suurendab võimalust, et kaldud vihastades käituma vaenulikult või vägivaldselt. Sa ei pea vägivalda selle toorel kujul valla päästma, aga pead seda tunnistama ja õige nimega kutsuma. Seda tehes märkad sa tõenäoliselt ka teisi asju, mida oled hoidnud enda sees vägivalla läheduses: seda, kust on alguse saanud sinu viha, häbi, kalduvus teisi alavääristada, sinu põhjendused tegemaks mida tahes, et saada endale see, mida enda omaks pead. Kui sul on raskusi oma vägivallavõime tunnistamisega, siis mõtle mõne väga lähedase inimese peale ja kujutle, kuidas talle teeb kohutavalt viga keegi, keda saad takistada ainult sina – ründajat kas rängalt vigastades või tappes.\nKui sa hoiad oma vägivallavõimet varjus, siis tavatsed selle olemasolu kas eitada või kohtled seda viisil, mis ainult suurendab võimalust, et kaldud vihastades käituma vaenulikult või vägivaldselt.\nTeiseks sammuks on selle võime poole astumine\nSee tähendab suurema teadlikkuse kasutamist ja sellele võimele piisavalt lähenemist keskendunud tähelepanuga, et võiksid näha selle taga peituvaid detaile, kavatsusi, ajalugu ja esinemisviise. Esinemisviise? Jah, kas siis vaenulikkusena, pahatahtlikkusena, õelusena, passiivse agressiivsusena või empaatia puudumisena – ükskõik millena, mis meie südame sulgeb ja muudab meid ükskõikseks kellegi teise valu või vigastuste suhtes. Selliste tegevustega ei pruugi me küll välja näidata otsest vägivalda, küll aga tegutseme sedasi vägivalla vaimus. Pühenda seega jäägitult tähelepanu oma vägivallavõimele ja loo pigem sellega side; ära alluta end vägivallavõimele ega samastu sellega.\nPühenda oma tähelepanu vägivallavõimele ja loo pigem sellega side; ära alluta end vägivallavõimele ega samastu sellega.\nKolmandaks sammuks on vägivalla väljatoomine pimedusest\nVägivalla väljatoomine pimedusest ei tähenda vägivalla lahti päästmist ega sellel takistamatult märatseda laskmist, vaid selle valgustamist ning tasa ja targu selle välja toomist, ilma et sealjuures vägivalla seisukohad omaks võtaksid või sellele järele annaksid. Seda tehes ei seosta sa enam vägivallavõimet mingi objektiga, vaid hakkad pigem seostama pigem millegi sellisega, mis tuleks endaga integreerida, selle asemel et kohelda seda kui heidikut või eksimust. Siinkohal tekitame lähedast suhet omaenda vägivaldsete kalduvustega ja õpime neid tundma nii hästi, et need ei suuda meile ligi hiilida ega oma süngeid salaplaane ellu viia. Selle tegemisel soovitab raamatu autor tungivalt otsida asjatundja abi.\nSee ongi tõelise varjutöö olemus: tuua varjudest välja kõik see, mille oleme endast lahti öelnud, põlu alla pannud või mingil muul viisil tagasi lükanud, ning integreerida see meie ülejäänud olemusega, lõpetades vägivalla omistamise ainult teistele.\nVägivalla väljatoomine pimedusest ei tähenda vägivalla lahti päästmist ega sellel takistamatult märatseda laskmist, vaid selle valgustamist.\nNeljandaks sammuks on mitte vägivalda silma alt välja lasta\nSee, et suudame nüüd oskuslikumalt suhelda oma vägivallavõimega, ei tähenda kohe, et võime lõdvestuda ja lasta sellel vabalt ringi joosta. Peame tunnetama selle esile kerkimist võimalikult ruttu. Vägivallavõimega on palju lihtsam toime tulla varakult, enne kui see täismõõtmed saavutab.\nVägivallavõimega on palju lihtsam toime tulla varakult.\nNende eelneva nelja sammu tegemise eel tasuks ka tähelepanu pöörata järgnevatele harjutustele:\nTegele oma viha ja häbiga põhjalikult. Ülitähtis on luua tugevam ühendus sellega, mille peale oled olnud tõeliselt vihane või mis on sinus tekitanud erilist häbi (alates varajasest lapsepõlvest), ning sama käib ka selle viha ja häbiga tegelemisel. Häbi võib kergesti muutuda vihaks ja viha omakorda vaenulikkuseks, mis on vaid lühikese tee kaugusel vägivallast. Õpi ära tundma oma viha ja häbi kohe, kui need pead tõstavad, tunnistades nende olemasolu endale koheselt, nendega põhjalikult ja hoolivalt suheldes, et võiksid neil takistada muutmast kahjulikeks tegudeks.\nÕpi laskma vihal ja kaastundel koos eksisteerida. See nõuab palju harjutamist aga on siiski tehtav – ja asendamatu, kui tahad oma vägivallavõimet targasti ära kasutada. Vahel tähendab see, et sinu kaastundel on tuline või metsik külg; ägedus, mis aitab sinu sõnumil kohale jõuda. Kaastunne võib olla väga võimas, kohati küll pehme, aga mitte jõuetu ning kohati küll mitte väga pehme, aga mitte kunagi kõva südamega. Harjuta mõlemaid võrdselt. Hellus ja jõulisus ei pea üksteist välistama.\neelmine Kuidas saada oma hingega kontakti ja kes me siis ikkagi päriselt oleme? Vastab Rännaku praktik Gerly


Vintage Tallinn sai väikevenna Vintage Kuressaare - meiemaa.ee\nVintage Tallinn sai väikevenna Vintage Kuressaare (1)\nHomme leiab esmakordselt Saare Kena Elu Keskuses aset seni vaid Tallinnas toimunud vintage- ja retrokultuuripäev ehk glamuurne üritus „Vintage Tallinn reisib Kuressaarde“.\nVintage Kuressaare algab laupäeval kell 11 ning vaid üheks päevaks muutub Saare KEK lähiajaloo virr-varriks, kuhu on oodatud vintage- ja retrosõbrad ehk kõik, keda huvitab möödunud aja nostalgia,” rääkis korraldaja Margit Kõrvits, lisades, et samuti vaid üheks päevaks on Malle Pajula ja Siiri Heinmaa pannud üles näituse „Sukapakendid direktori kabinetis”.\n„Need on naised, kes peavad Tallinnas Balti jaama turul poodi MS Vintage ning korraldavad üle Eesti sedalaadi näitusi supelriietest kombineedeni välja,” kõneles Kõrvits ja täiendas, et KEK-i majas on päeva jooksul esindatud mitmed vintage-ärid ja eraisikud, kes toovad müüki riideid, aksessuaare ja kodutarbeid jalgratasteni välja.\nAutod, jalgrattad ja jazz\nSaare KEK-i maja ees pargivad vanad autod ning külla tuleb ka Muhuklubi ehk nn maanteemuhkude omanikud, kes peavad just sel nädalavahetusel Saaremaal oma kokkutulekut. Kohal on ka jalgrataste restaureerija ning kõikide silme all taastatakse vana jalgratast. Avatud on kohvik. Saare KEK-i ja Eesti Jazziliidu koostöös toimub õhtul kontsert, kus Orissaarest pärit solistiga astub lavale kooslus Kaisa Ling Thing.\n„Seega saab päeva jooksul KEK-i hoones nii kaubelda kui nautida näitust, muusikat ja mõnusat melu,” kinnitas Kõrvits.\nVintage Tallinn on toimunud 13 korda erinevates kohtades üle Tallinna – Rotermanni kvartalis, Telliskivi loomelinnakus, Kinomajas, Lillepaviljonis ja Kultuurikatlas. Kogu maailmas populaarsust koguv vintage-teema on alati kohale toonud rohkelt huvilisi nii Eestist kui välismaalt. Vintage- ja retrokultuuripäeva eesmärk on populariseerida ja hoida lähimineviku kultuuri, moodi, disaini, muusikat ja kõike sinna juurde kuuluvat.


Linn või piirkond: Hakha\nHakha suunakood on 7021. FFiktiivse telefoninumbri 1111101 ja suunakoodi 7021 jaoks tuleb valida number 7021 1111101. Hakha asub Myanmar.\nSuunakoodi prefiks seob abonendi telefoninumbri kindla asukohaga. Lisaks suunakoodile on olemas ka muud tüüpi prefiksid: Rahvusvahelised riikide eesliited, mobiiliteenuse pakkujate eesliited ja mitmesuguste teenuste eesliited. Neid kombineeritakse mitmetel otstarvetel. Kui helistatakse ühest riigist teise ja kõne vastuvõtjal on lauatelefon, siis ühendatakse riigi eesliide suunanumbri ja abonendi numbriga. Fiktiivse telefoninumbri 1111101, suunakoodi 7021 (Hakha) ja Riigi suunakood 0095 jaoks tuleb valida number 0095 7021 1111101. Kui helistatakse mobiilsideseadmesse, ühendatakse Riigi suunakood mobiiliteenuse pakkuja eesliite ja abonendi numbriga. Kui helistatakse samas riigis asuvale abonendile, saab selle riigi koodi välja jätta. Riigisiseste kõnede korral ühelt lauatelefonilt teisele võib paljudes riikides suunakoodi ära jätta, kui mõlemal abonendil on sama suunanumber. Riikides, kus tellijatel on pärast teise asukohta või linna kolimist võimalik säilitada sama telefoninumber, tuleb loomulikult valida ka suunakood - antud juhul 7021.\nTeenuste eesliidete kaudu juurdepääsetavate teenuste eest võivad tasuda mitte ainult telekommunikatsiooniettevõtted, vaid ka neid teenuseid pakkuvad ettevõtted. Seetõttu pakuvad mitmed kahtlased ettevõtted teenuseid, millest on vähe kasu, kuid millega kaasnevad kõrged tasud. Kasumi edasiseks suurendamiseks üritavad sellised teenused helistajaid võimalikult kaua liinil kinni hoida. Järelevalveasutused võtavad selliste pakkujate vastu korrapäraselt meetmeid, kuid sellele ei saa alati kindel olla. Lisaks erinumbritele, mida saab nende eesliidete abil tuvastada, on ka kiirvalimisnumbreid. Kõige tuntumad on hädaabinumber 112 Euroopas ja 911 Põhja-Ameerikas. Neid numbreid saab kasutada üleriigiliselt ja nad ei vaja eesliiteid, st Riigi suunakood +95 (0095) ega suunakoodi 7021 (Hakha).\nKui te ei asu Myanmar ja soovite helistada inimesele Hakha, peate lisaks suunakoodile lisama ka Riigi suunakood. Myanmar Riigi suunakood on +95 (0095), seega kui olete Eesti ja soovite helistada inimesele Hakha, peate selle inimese telefoninumbri ette lisama eesliite +95 7021. Sellisel juhul jäetakse välja suunanumbri ees olev null. Fiktiivse telefoninumbri 1111101, suunakoodi 7021 (Hakha) ja Riigi suunakood 0095 jaoks tuleb valida number 0095 7021 1111101.


Mirell Prosa: „Tudengiorganisatsioonid võivad olla sellised imelised kohad, mis muudavad su elu.“ | OLE ROHKEM.\nKui Üliõpilaskonna Sihtasutuse lõpetaval tegevjuhil Mirell Prosal oleks supervõime, valdaks ta telekineesi. Võrdväärne asjade mõttejõul liigutamisega on Mirelli oskus lahti mõtestada ühiskonna jaoks olulisi probleeme ning seeläbi nihutada erinevaid organisatsioone varjutavaid kuvandeid, et märgataks rohkem sealseid elumuutvaid inimesi, tegevusi ja eesmärke.\nTudengilinna organisatsioonimaailmas on Mirell tänaseks tegutsenud enam kui 5 aastat. Oma teekonda alustas ta värske majandustudengina AIESEC Tartu ja TÜ Turundusklubi ridadesse kuuludes ning liikus mõlemas organisatsioonis päris kiiresti ka juhatuse koosseisu. Kuigi tütarlaps tõdeb, et mõlema organisatsiooni tegevus haakus tema erialaste huvidega, astus ta aasta pärast majandusteaduskonnas õpingute alustamist hoopiski õigusteaduskonda. „Arvan, et olen kuskil kuuendast klassist alates, kui mitte varem, tundnud, et tegelikult tahan tegeleda õigusvaldkonnaga,“ räägib Mirell. Sestap saabus tema jaoks kiirelt arusaam, et kuigi eriala vahetamine tundub esialgu võrdlemisi hirmutav, toob selle sammu tegemata jätmine kaasa kahetsuse. Tagasivaates peab ta oma majandusaastat aga väga õpetlikuks: „Mõtestasin ennast päris tugevalt kogu selle aasta jooksul lahti. Tegin endale selgeks, mida ma praegu teen ning mida ma teha tahan. Kindlasti ei oleks ma jõudnud nende inimeste ja organisatsioonide juurde, kus ma olen täna, kui ma poleks vahepeal majandust õppinud. Ma olen päris kindel selles.“\nLOOGILINE JÄTK ÜHISKONNAELLU PANUSTAMISEL\nTänasel päeval on Mirell jätkuvalt aktiivne mitmel rindel. Ta on lõpetamas oma magistriõpinguid õigusteaduskonnas, asunud erialasele tööle ning annab oma panuse ka Eesti Harjutuskohtu Seltsi poolt korraldatava XXI harjutuskohtu võistluse ettevalmistamisse. Mirelli sõnul on ta alates oma esimestest organisatsioonikogemustest AIESECis ja Turundusklubis käinud üht väga sidusat rada, mille kestel kogetu on õpetanud teda nägema erinevaid ühiskondlikke probleeme ja aidanud leida võimalusi, kuidas neid lahendada. „Kui ma alguses liitusin nende organisatsioonidega pelgalt praktiliste oskuste saamise jaoks, siis päris ruttu läks see rohkem selliseks missioonitööks. Näiteks AIESECi puhul ma teadsin, et organisatsiooni eesmärk on minu jaoks oluline. Minu jaoks on oluline panustada ühiskonna arengusse, aidata lahendada mingeid põletavamaid probleeme ja vaadata laiemalt, kuidas teha midagi paremaks.“\nMirell tõdeb, et tihtilugu pole tal oma elus järgmist kindlat sammu ette mõeldud: „Ma lihtsalt üritan olla õnnelik ja rahul selles ajahetkes, kus ma olen ja võtta sellest maksimumi. Ma ei ole kunagi olnud oma elu mõttes suurem planeerija ja mul puuduvad sellised asjad nagu 10 aasta plaanid.“ Taoline lähenemine on toonud tema ellu aga mitmeid tähelepanuväärseid verstaposte. Üks selline oluline tähis on kindlasti kuulumine Tartu Ülikooli üliõpilasesinduse juhatusse, mis viis ta mõne aja möödudes Tartu Ülikooli Üliõpilaskonna Sihtasutuse tegevjuhi ülesandeid täitma.\nEsialgu puudus Mirellil igasugune plaan TÜÜEsse kandideerida, kuni ühel TÜÜE korraldatud külalisõhtul talle kui tollasele AIESECi juhatuse liikmele TÜÜE tookordse juhatuse esimehe Kaspar Kruupi poolt ahvatlev ettepanek tehti. „Ma ei olnud selle peale kunagi isegi mõelnud, kuid tolle sama ürituse ajal mõtlesin, et väga huvitav, mis siis saab, kui ma kandideerin,“ räägib Mirell. Presentatsioon, mille järgi kujutas tulevane töö üliõpilasesinduses endast tudengiorganisatsioonide kaasamist erinevatesse tegevustesse, tundus sarnane sellele, mida Mirell oli seni AIESECi ja Turundusklubi ridades teinud. „Samal õhtul rääkisin ma ka Martin Noorkõivuga, kes tutvustas mulle natuke TÜÜE traditsiooni ja see tundus mulle päriselt huvitav. Küll hirmutav, aga samas huvitav. Mõtlesin, et miks ka mitte ning mis mul kaotada on.“ Tagantjärele peab Mirell TÜÜEsse kandideerimist üheks hirmutavamaks kogemuseks oma elus, mille edukaks läbimiseks pidi ta väga pika debati vältel oma sobivuses veenma täiesti võõraid ja kohati eelarvamustega inimesi. „See oli võrdlemisi raske protsess, aga niimoodi ma TÜÜEsse sattusin,“ sõnab Mirell.\nKUI ORGANISATSIOONI EESMÄRGIST SAAB ISEENDA SIHT\nMirelli uues organisatsioonikodus ehk TÜÜEs jagunes töökorraldus esinduspoliitika ja tudengkonnale suunatud tegevuste vahel, mille juures tütarlapse kanda oli tudengielu korraldamise pool. „Kui asusime uue juhatuse, Martini ja Liinaga tööle, siis nägime, et see süsteem ei tööta. Mõlema poole peal oli vaja teha väga palju arendustööd ning need kaks poolt ühe organisatsioonina ei toiminud, kuna olid võrdlemisi erinevad,“ räägib Mirell. Seega juhtuski nii, et OLE ROHKEM liikumise alustalana eksisteeris TÜÜE juures juba tollal tudengielule suunatud sihtasutuse pool, mis läbi uue kuju ja struktuuri kasvatas oma võrsed üliõpilasesindusest välja.\nNõnda jättis Mirell TÜÜE aseesimehe positsiooni, läbis taaskord ühe eduka kandideerimisprotsessi ning asus täitma Üliõpilaskonna Sihtasutuse tegevjuhi rolli, millega ta on tänaseks tegelenud umbes 3 aastat. Sihtasutuse töö koordineerimisel ja OLE ROHKEM brändi arendamisel on Mirell saanud kätt proovida peaaegu kõiges: „Oleme loonud selle organisatsiooni nullist. Seal ei olnud alguses vabatahtlikke, meeskondi ega projekte ja seega olen ma tegelenud kõigega, mida saab ühe organisatsiooni juures teha.“ Läbi aastate on südikas noor toetanud erinevate meeskondade tööd ning õpetanud erinevaid meeskonnajuhte. Samuti on ta aastaid tegelenud sellega, et leida organisatsiooni jaoks sobilik struktuur ja otsinud lahendust põletavale küsimusele, kuidas saavutada see, et kõik inimesed tunneksid end võimalikult kaasatuna ja seejuures oleks organisatsiooni mudel ka jätkusuutlik.\nMirell tõdeb, et ta on algusest peale uskunud OLE ROHKEM liikumise eesmärki ja pidanud selle raames ettevõetavat väga oluliseks. „Meie eesmärk on kogu aeg olnud teha olemasolevaid asju veelgi paremaks. Me ei tööta selle nimel, et oleks võimalikult palju erinevaid tegevusi, vaid me tegeleme asjadega, mis on hästi olulised ja arendame neid kogu aeg väga tugevalt edasi.“ Kindla sihi olemasolu ning selle teadvustamine on OLE ROHKEM tegevuste edukuse üks keskne tegur, mis üldse kõnetas Mirelli Sihtasutusega tööle hakkama: „Ma olen teinud meie organisatsiooni eesmärgist enda eesmärgi ja alati tundnud, et selle tegemine on väga oluline. Ma olen seda alati endaga hoidnud.“\nOLE ROHKEM liikumise toimimisaastaid on läbivalt iseloomustanud sünergia ja koostöö ülikoolide, üliõpilasesinduste, linna ja enamike Tartu tudengiorganisatsioonide vahel. Viimast kinnitab Mirelli sõnul asjaolu, et kõik projektid on omavahel seotud: „Iga projekt enam-vähem toetab teise projekti arengut ja nad on selles mõttes väga tugevalt omavahel kooskõlas.“ Üheks suurimaks õnnestumiseks oma OLE ROHKEM teekonnal peab Mirell koostöö tegemise ja üksteise mõistmise mudeli arendamist lisaks organisatsioonikesksel tasandil ka organisatsiooniüleselt. „Alguses, kui ma töötasin AIESECis või Turundusklubis, siis oli väga tugevalt see tunne, et kõik organisatsioonid on üksi ja iseenda eest väljas. Väga palju selliseid koostööprojekte tegelikult ei tehtud,“ meenutab Mirell. „Praeguseks hetkeks on aru saadud, et meil on väga palju erinevaid organisatsioone ja minu meelest on see imeline, kuidas on suudetud istuda ühise laua taha ja päriselt mõelda ja arutada selle üle, mida võiks Tartus ja üleüldse ühiskonnas paremaks teha.“\nPraegu on Üliõpilaskonna Sihtasutuse poolt hallatava organisatsioonide koostöövõrgustikuga liitunud ligi 55 organisatsiooni ning Mirelli sõnul on mõte tudengkonnast, mis koosneb ühiselt sarnase eesmärgi nimel tegutsevatest organisatsioonidest, olnud olemas kogu aeg. „Juba TÜÜE ajal oli väga palju aktiivseid organisatsioone ja tudengeid, kellel kõigil olid olulised eesmärgid ja suunad. Oli näha, et kui oleks rohkem koostegutsemist, siis võiksid kõik need ettevõtmised olla palju võimsamad, lahedamad ja nähtavamad.“ Nutikale mõttele ühise koostöö abil kaugemale jõuda andis esmase lükke nüüdseks juba aastaid tagasi toimunud esimene arenguprogramm, mille konkreetne eesmärk oli koolitada organisatsioonidesse kuuluvaid inimesi ja aidata neil paremini oma organisatsiooni juhtida. Lisaks sellele kumas tugevalt läbi soov diskuteerida koostööalastel teemadel ning arutleda, kuidas üksteist organisatsioonide tasandil paremini mõista.\nÜksteise mõistmist peab Mirell väga oluliseks ka organisatsioonisiseselt. Selgus organisatsiooni juhtivmeeskonna omavahelistes suhetes aitab kõigil organisatsiooniliikmetel aru saada, miks nad seal on, mis on nende jaoks oluline ning mis on see, mis aitab kaasa meeskonnadünaamika edukale toimimisele. Samuti usub Mirell, et selles valguses on Üliõpilaskonna Sihtasutuse meeskond saanud päris hästi hakkama meeskonnatunnetuse loomisega: „Ma ei oska kirjeldada, kuidas see juhtunud on. See on olnud sammsammuline teekond. Oleme kaua koos töötanud ja üksteist väga hästi tundma õppinud. Ma arvan, et suudame üksteist lugeda nagu raamatuid.“ Liiatigi tõdeb Mirell, et Sihtasutust algusest peale eest vedanud tugev meeskond ongi olnud edu võti, mis kinnitab taas seda, kui oluline on saada meeskond toimima. „Päris tihti korraldatakse erinevad üritused ära, veedetakse oma juhatuse aeg ära või täidetakse ainult oma tööülesandeid ning mingil hetkel tehakse seda juba hambaid krigistades ja mõeldakse, et millal see ükskord läbi saab. Sellisel juhul ei mõelda kogu selle meeskonnadünaamika peale laiemalt,“ räägib Mirell. Seega on elu- ja miks mitte ka maailmamuutvateks aktsioonideks vaja inimesi, kes suudavad ja tahavad toimida meeskonnana ning teadvustavad endale oma tegevuse laiemat eesmärki, mis ei lase kursilt kõrvale kalduda.\nELUMUUTVAD INIMESED JA MUUDKI\nMirelli arvates ei saa tõsikindlalt väita, et organisatsioonidesse kuulumine ja nende lahtimõtestamine oleks kõigi jaoks. Küll aga oskab ta ise hinnata ning sõnadesse panna seda, mida erinevate organisatsioonide juurde kuulumine on talle andnud: „Võttes arvesse seda, kui palju ma olen inimesena arenenud, saanud juurde uusi oskusi ning kui tugeva sõpruskonna olen ma enda ümber erinevate gruppide näol tekitanud, siis ma leian, et organisatsioonid võivad olla sellised imelised kohad, mis muudavad su elu.“ Seejuures paneb Mirell aga südamele, et ühe organisatsiooni elumuutvust hinnates tuleb eelkõige silmas pidada sealseid eesmärke, tegevusi ja inimesi, kes teevad ühe organisatsiooni oma nime vääriliseks.\nNoorele, kes soovib organisatsioonimaastikuga tutvust teha, soovitab Mirell aga järgmist: „Leia mingi oluline eesmärk, mis sind kõnetab ja mille poole sa tahad püüelda. Julge astuda esimene samm, sest mis seal ikka väga halvasti saab minna. Kõige halvemal juhul sa õpid sellest midagi ja saad saadud kogemused lihtsalt kuskil mujal ära kasutada. Mine sinna, kus sind inimesena väärtustatakse ja otsi koht, kus sa tunned, et oled oluline.“


Kuidas säilitada ja puhastada portselani ja fajanssi? - Ajakiri Pööning\nKaunis ja kallis portselan oli pikka aega vaid üksikute privileeg. Enne seda kaunistasid meie kodusid pigem fajansist esemed: lauanõud, vaasid, küünlajalad jne. Filigraanselt vormitud, valgeks glasuuritud ja kaunilt maalitud fajanssnõudega püüti jäljendada luksuslikku portselani.\nKeraamilise eseme tihedus ja tugevus oleneb kasutatava savimassi koostisest ja põletuse temperatuurist. Savimassi põletamisel kõrgel temperatuuril (1200–1400 °C) saadakse portselan, mis on tugevasti paakunud, klaasjas, kergelt läbikumav ja vett mitteimav materjal.\nFajansi põletamine toimub madalamal temperatuuril (alla 1150 °C) ja seepärast on fajanss poorne, tundlik niiskusele ja mehaanilistele mõjudele ning glasuurimõrad ja täkked kiiremad tulema. Fajansi pinna tundlikkust parandatakse glasuurimisega. Materjalide erisus on hästi näha, kui vaadata eseme põhja all olevat glasuurimata osa. Portselanil on see valge, fajansil aga kreemikas-hallikas.\nPööningu suvenumbris 2 (20) / 2020 anname juhiseid, kuidas kodustes tingimustes hoida ja hooldada esivanematelt päranduseks saadud või ise ostetud väärikat keraamilist eset.\nAutor: Jolana Laidma\nFotod: Konserveerimis- ja digiteerimiskeskus Kanut\nEelmine luguAjaloolised katusekatted\nJärgmine luguKatuse niiskus- ja soojustoimivus\nPadise klooster on üks Eesti imetabaseimaid ehitisi. Harukordne – väga…


Uus suveprogramm viib keskkooliõpilased Ameerikasse\nBalti-Ameerika Vabaduse Fond (BAFF) avas uue suveprogrammi. Kandideeri 15. märtsiks.\nBalti-Ameerika Vabaduse Fond (BAFF) avas uue suveprogrammi - Liidriakadeemia, mis on mõeldud 2014.a. sügisel keskkooli viimasesse klassi minevatele õpilastele. Tuleval suvel läbivad Liidriakadeemias osalejad kogu Baltikumist ühe kuu pikkuse noortele liidritele mõeldud kursuse ning lisaks külastavad Bostonit, New Yorki ja Washingtoni.\nJuulikuus reisivad kokku umbes 20 Liidriakadeemiasse valitud õpilast Eestist, Lätist ja Leedust Ameerikasse, et veeta üks kuu Bostoni lähedal asuvas Brandeis Ülikooli linnakus. Programmi eesmärgiks on arendada osalejate liidrioskusi ning tutvustada Ameerikat ja selle ajalugu. Lisaks Bostonile külastatakse suvise Ameerika-elamuse lõpetuseks põgusalt New Yorki ja Washingtoni.\nProgrammis osalemiseks tuleb kandidaatidel esitada vajalikud kandideerimisdokumendid ning parimad kutsutakse intervjuule. Avalduste esitamise tähtaeg on 15. märts 2014.a. ja lõplikest tulemustest informeeritakse kandidaate 15. mail 2014.a.\nLisainfo programmi, kandideerimistingimuste kohta veebilehel siin.


Paljudel ettevõtjatel on praegu tekkinud küsimus, milliseid võimalusi pakub töölepingu seadus (TLS) töötaja töötasu ajutiseks vähendamiseks, kui tulenevalt majanduslikest raskustest ei ole võimalik töötajale tavapärases mahus tööd pakkuda.\nPoolte kokkuleppel on võimalik muuta nii töömahtu ja töötasu, teha muudatusi puhkuste graafikus või anda tasustamata puhkust. Kõigil nendel juhtudel saab tööandja muudatusi teha ainult kokkuleppel töötajaga, mitte ühepoolselt.\nTööandja õigus töötasu ajutiselt vähendada\nÜhepoolse muudatuse võimaluse pakub ainult TLS § 37. TLS § 31 lg 1 sätestab, et kui tööandja ei saa ettenägematutest, temast mitteolenevatest majanduslikest asjaoludest tulenevalt anda töötajale kokkulepitud ulatuses tööd, võib ta töötasu kuni kolmeks kuuks 12-kuulise ajavahemiku jooksul vähendada mõistliku ulatuseni, kuid mitte alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära, kui kokkulepitud töötasu maksmine oleks tööandjale ebamõistlikult koormav.\nEsmalt peab tööandja välja selgitama, kas tal on võimalik töötajale pakkuda mõnda teist tööd. Juhul, kui selliseid võimalusi ei ole, võib tööandja vähendada töötaja töötasu. Enne töötasu vähendamist peab tööandja teavitama oma sammudest töötajate usaldusisikut või kui usaldusisik puudub, siis töötajaid otse ning viima nendega läbi konsultatsioonid mõlemaid pooli rahuldava lahenduse leidmiseks.\nOluline on jälgida seaduses toodud tähtaegu – tööandja peab oma plaanist teatama kirjalikult (nt e-posti teel) töötasu vähendamisest vähemalt 14 kalendripäeva ette ning usaldusisik või töötaja peab andma oma arvamuse seitsme kalendripäeva jooksul arvates tööandja teate saamisest. Seaduses toodud tähtaegu tuleb järgida isegi vääramatu jõu (force majeure) olukorras. Kirjaliku vormi järgimine on vajalik, et ära hoida hilisemaid vaidlusi. Silmas tuleb pidada, et tööandja peab teavitama töötasu vähendamise kavatsusest, ent mitte ühepoolsest otsusest, millega langetab töötasu. Soovitavalt peab tööandja selgitama tema ettepaneku tinginud majanduslikke asjaolusid ja kavatsuse võimalikest tagajärgedest.\nTööandja saab edastada lõpliku otsuse töötasu vähendamise kohta alles peale osapoolte dialoogi. Töötajal peab olema mõistlik võimalus tööandja kavatsuse üle järele mõelda ja ka omapoolsed sammud läbi kaaluda. Tööandja peab ära näitama, millisest kuupäevast töötasu vähendatakse. Ei ole lubatud vähendada töötasu alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära. Töötasu alammäär täistööajaga töötamise korral on käesoleval ajal 584 eurot kuus.\nLisaks tuleb siin jälgida, et töötasu saab ajutiselt vähendada ainult kuni kolmeks kuuks, mis võib jaguneda 12-kuulise ajavahemiku peale. Nimetatud 12-kuuline periood ei ole kalendriaasta, perioodi arvestus algab päevast, kui töötasu vähendati. Näiteks kui töötasu vähendatakse alates 1. maist 2020, siis on võimalik töötasu vähendada kuni 30. aprillini 2021, kuid mitte rohkem kui kolm kuud kokku. Tähtis on meeles pidada, et töötasu ei pea vähendama kolm kuud järjest. Kuid juhul, kui see aeg on ületatud, tuleb hakata mõtlema juba koondamise peale.\nTöö tegemise maht\nTöötajal õigus keelduda töö tegemisest võrdeliselt töötasu vähendamisega (TLS § 37 lg 3). Näiteks juhul, kui tööandja on vähendanud küll töötasu, kuid ei ole vähendanud võrdeliselt sellega töömahtu, on töötajal õigus keelduda töö tegemisest võrdeliselt töötasu vähendamisega. Näiteks kui tööandja on vähendanud töötasu 50%, kuid annab tööd 75% ulatuses, võib töötaja keelduda üle 50% ulatuva töömahu täitmisest.\nTöölepingu lõpetamine töötaja poolt\nVastavalt TLS § 37 lg 5 on töötajal õigus tööleping üles öelda, kui ta ei nõustu tööandja kavatsusega vähendada ajutiselt töötasu. Sellest peab ta tööandjale ette teatama viis tööpäeva. Töötajale makstakse sellisel juhul hüvitist töötaja ühe kuu keskmise töötasu ulatuses ning töötajal on õigus saada kindlustushüvitist töötuskindlustuse seaduses ettenähtud tingimustel ja korras nagu koondamise puhul.\nTöötasu hüvitis Töötukassalt\nSeoses eriolukorraga alates 13.03.2020 on Vabariigi Valitsus otsustanud rakendada tööandjatele toetussüsteemi vältimaks massilisi koondamisi. Vastava määrus on vastu võetud 20.03.2020.\nTöötasu hüvitist makstakse töötajale, kelle tööandja tegevus on erakorralistest asjaoludest tulenevalt märkimisväärselt häiritud. Selleks loetakse olukorda, kus on täidetud järgmistest tingimustest samal ajal vähemalt kaks:\nTöötukassa maksab töötajale hüvitist 70% töötaja keskmisest töötasust, kuid brutosummana mitte rohkem kui 1000 eurot ühe kalendrikuu kohta. Tööandja on kohustatud maksma töötajale, kes saab töötasu hüvitist, brutotöötasu vähemalt 150 eurot. Töötasu hüvitist on õigus saada töötajal kuni kahe kalendrikuu eest.\nHagiavaldus kohtule tsiviilasjas


Riigikogu võttis menetlusse spordikulutustega seotud eelnõu\nRiigikogu juhatus võttis neljapäeval menetlusse eelnõu spordiga seotud kulutuste vabastamiseks erisoodusmaksust.\nTulumaksuseaduse täiendamise seaduse eelnõu näeb ette vabastada erisoodustusmaksust tööandja tehtud kulutused töötaja või teenistuja spordiga tegelemisele kuni 500 euro ulatuses kalendriaasta kohta. Foto: PM\nKeskerakonna fraktsiooni 1. aprillil algatatud tulumaksuseaduse täiendamise seaduse eelnõu näeb ette vabastada erisoodustusmaksust tööandja tehtud kulutused töötaja või teenistuja spordiga tegelemisele kuni 500 euro ulatuses kalendriaasta kohta. Need on spordirajatiste kasutamisega seonduvad kulutused, harrastus- ja tervisespordi ürituste osalemistasu ning spordiürituste korraldamisega seonduvad kulutused. Juhtivkomisjoniks määrati rahanduskomisjon.\nVabaerakonna fraktsiooni 1. aprillil algatatud riigikogu valimise seaduse muutmise seaduse eelnõu näeb ette muuta üleriigiline nimekiri riigikogu valimistel avatuks. See tähendab erakonna valimisnimekirja kantud isikute järjestamist vastavalt saadud häälte arvule, mille juures võetakse arvesse valimisringkonna suurus. Juhtivkomisjoniks määrati põhiseaduskomisjon.\nValitsus ei toetanud töötajate ühistranspordikulude maksusoodustust\nValitsus ei toeta töötajate ühistranspordikulude maksusoodustust\nViisteist olulist uuel aastal jõustuvat seadusemuudatust


Epic V7 Surfski – MARINE24 Paadivarustus Surfipood Aerusurf Paadid Mootorid Kajak Surf SUP Varustus\nAvaleht › Epic V7 Surfski\nEpic V7 Surfski - €1,395.00 EUR\nRotatsioonvaluga kajakid on traditsiooniliselt olnud rasked ja kehvasti käsitletavad nii maismaal kui vees. V7 aga lõhub selle usu ning seab uue standardi rotatsioonvaluga kajakidele. See surfski on kerge, ülimalt efektiivne ja hea käsitlusega.\nV7 on varustatud samade kvaliteetsete lisaseadmetega nagu iga Epicu tootevalikus olev surfski, sealhulgas meie süsinikkiust jalats ja pedaalid ning ülipopulaarne Epicu disainitud kaabits. Lisaks sellele on sellel tagaküljel veekindla luugiga panipaik, mis seab V7 oma klassi.\n17' x 21" V7 lisab täiesti uue mõõtme. See pakub polüetüleenist süsta suurenenud vastupidavuse korral V8-ga sarnast stabiilsust. Selle võimekust saab veelgi suurendada valikulise stardijupiga (muudatusi pole vaja). See kombinatsioon võimaldab V7-l aerutada aladel, kus komposiitidega ei saa.\nHoiustamismaht: 9.5 gals (42L)\nSõitjapikkus: 4'9" to 6'7" (1.45m to 2.01m)


Parimad lokirullid õhukestele juustele 2020, kahe juuksuri sõnul - Ilu\nKahe professionaalse juuksuri sõnul on 7 parimat lokirullit ja -varda peenetele juustele\nKui teie juuksed on õhukesed või peened, võib lokke hoida raskem. Rääkisime juuksuritega parimatest lokitangidest ja parimatest lokirullidest, et anda teile need ihaldatud hüplevad lokid, mis tegelikult püsivad.\nKui teil on peened või õhukesed juuksed, siis teate, et nende lokki hoidmine võib olla keeruline. Kuna üksikute peenete juuste kiudude läbimõõt on tavaliselt väiksem kui paksude juuste puhul, on see juuste tekstuur on raskem oma kuju hoida kuumad tööriistad ja võib olla palju vastuvõtlikum kuumakahjustustele. Lühidalt öeldes on see püsimatu metsaline, kes lokkimisega sageli koostööd ei tee.\nKuid see ei muuda seda vähem pettumuseks, kui olete selleks aega ja energiat kulutanud juuste kujundamine , ainult selleks, et need täiuslikud lokid langeksid lamedaks hetkel, kui te välja astute. Sellepärast koputasime juuksurite käest nõu, kuidas saada parimaid lokitangid ja peenete juuste jaoks mõeldud lokitangid.\nJa võite olla kindel, kõik, mida te juuksekarva folgiks peate: kui on vaja juuksed lokkima saada, pole kõik lootused kadunud. Tänu kaasaegsele tehnoloogiale saab peaaegu igasuguse juuste tekstuuri keerata, kui kasutate õiget lokitööriista. Juuksestilist Katie Cartwright ütleb, et kõige tähtsam on peenete juuste koolutamisel meeles pidada, et need on väga vastuvõtlikud kuumakahjustustele ja soovite kindlasti rakendada õigeid ettevaatusabinõusid (vihje: kaitsev pihusti ).\n10 asja, mida ma vihkan sinus kat ja patrick\nSeetõttu ütleb ta, et kui otsite triikrauda või võlukeppi peenete juuste koolutamiseks, peaksite alati valima reguleeritava soojusastmega. Kuulsuste juuksur Ricardo Rojas nõustub, öeldes, et peenete juustega inimesed ei tohiks kunagi tünni lõpuni kuumutada, sest mõõdukas temperatuur teeb selle ära. Lisaks on see turvalisem viis juuste soojendamiseks.\nCartwright ütleb, et juuste põletamise vältimiseks tuleks peened juuksed keerata umbes 280 kraadi või madalamale, sest jah, peened juuksed võivad kergemini põleda. Kas mäletate videot, kus tüdruk põles juuksed maha? Jah.\nLaulmise vältimiseks soovite tavaliselt vältida ka lokirullide ja -varraste kasutamist, mis kasutavad tünnil igasugust karmi metalli (nagu teras), ja valida ühtlased, soojust juhtivad materjalid, nagu keraamika või turmaliin. Et teie lokid püsiksid, jaotage juuksed kindlasti tükkideks, mille suurus ei ületa ühte tolli.\nKuidas ma tean, kas mul on peened juuksed?\nKui te pole kindel, millised juuksed teil on, ütleb Cartwright, et saate tekstuuri määrata lihtsa harutesti abil. Pange lihtsalt üks karv sõrmede vahele. Kui te ei tunne seda üldse, siis on teil peened juuksed.\non heatahtlikud spetsialistid teie juustele head\nOstke parimatele lokitangidele ja parimatele lokirullidele:\n1 Beachwaver Pro 1,25 ″ pöörlev lokirull\nbeachwaver lokirull, parim lokirull õrnadele juustele 199 dollarit OSTA SEDA Saadaval Sephoras\nSee lokirull on algaja unistus. See pöörleb ühe nupuvajutusega ja sellel on digitaalse ekraaniga reguleeritav soojusaste, nii et saate seada peenete juuste alumises otsas kraadid.\nkaks Conair Double keraamiline 1 ″ lokirull\nOsta seda! 16,99 dollarit, Ulta.com.\nSee taskukohane lokirull on varustatud üle 30 soojusseadega, mis sobib ideaalselt peenikestele juustele. Tünnis on kõrge keraamika, mis jaotab ühtlaselt soojust ja vähendab kortsumist. Sellel on isegi automaatse väljalülitamise funktsioon, mis on eriti kasulik neile meist, kes unustavad pärast kasutamist oma kuumade tööriistade toite välja lülitada.\n3 T3 lahtised lained 1,5-tolline vahetatav stiilivarras\nt3 vahetatav lokirull, parim lokirull õrnadele juustele 76 dollarit (algselt 95 dollarit) OSTA SEDA Saadaval Sephoras\nCartwrighti lemmikvalik T3 kabriolettkollektsioon võimaldab teil soovitud stiili järgi vahetada traditsioonilise klambri või võlukepi vahel. Iga tünn on valmistatud keraamilise segupinnaga, mis laseb juustel läbi libiseda ja millel on viis reguleeritavat soojusastet (madalaim on 260 ° F). Lisaks on need lokitangid valmistatud brändi Digital SinglePass tehnoloogia abil, mis mõõdab ja reguleerib temperatuuri järjepidevate, tervislike tulemuste ja ühekäigulise stiili saavutamiseks - see tähendab, et teie lokid püsivad paigal juba ühe keerutuse järel.\nhull tibu lööb välja barnesis ja üllas\n4 Remington Pro 1 ″ -1 1/2 ″ pärlkeraamiline kooniline koonusekepp\nremington pro lokitang, parim lokirull õrnadele juustele 29,99 dollarit OSTA SEDA Saadaval Remingtonis\nSelle väga armastatud keraamilise võlli digitaalne liides võimaldab teil valida üheksa kuumuse seadistuse seast, mis näitavad kraade selge LCD-ekraanil. Meile meeldib, et saate juuksuri stiilimisel ka eelistatud temperatuurile lukustada, et see oleks lihtne viis veenduda, et see ei lähe kunagi liiga kuumaks.\n5 Bio Ionic GrapheneMX lokirull 1,25 '\nbioioonne lokitang, parim lokirull õrnadele juustele 169 dollarit OSTA SEDA Saadaval Sephoras\nGrafeeniga (mis on suurepärane soojusjuht) valmistatud eriti pikk tünn ja looduslike mineraalide segu võimaldab sellel lokirullil niisutava kuumuse abil madalamal temperatuuril laineid tekitada. See tähendab, et see põhjustab vähem kahjustusi ja purunemisi. Boonus: see kuumeneb kiiresti.\n6 ghd kõver 1,25 ″ pehme lokiraud\nghd pehme lokitang, parim lokitang trahvi juustele 199 dollarit OSTA SEDA Sephora\nPaljude celeb-stilistide lemmik ghd's lokirull kasutab patenteeritud tehnoloogiat, mis tagab optimaalse lokitemperatuuri 365 ° F üle barreli. See tähendab, et temp-seadetega ei tohi mängida ega muretse selle pärast, et see paisub ja liiga kuumaks läheb.\n7 Voodipea lokkidega turmaliini keraamiline võlukepp\nvoodipea-lokirull.jpegKrediit: Voodi pea\nOsta seda! 29,99 dollarit, Ulta.com .\nSelline hõlpsasti kasutatav lokirull, nagu see, sobib suurepäraselt nende põrkavate, rannalainete peenetesse juustesse saamiseks, ilma et peaksite muretsema selle tüütu klammerdumise pärast, mis traditsioonilistest klambritest saab. Turmaliin ja keraamiline tünn hoiab püsivat kuumust, et saaksite lihtsalt mähkida ja minna.\nsee on minu sünnipäeva kaanefoto facebookis\nkas imelikud unenäod võivad olla raseduse märk\nmul algas menstruatsioon 10 päeva varem\non cinco de mayo ametlik puhkus Mehhikos\nkui hästi teab teie parim sõber, et teete viktoriini\nviktoriinid, mida teha oma parima sõbraga


★★★ Lihtne 71 m² suurune korteri sisekujundus ★★★\nSelles apartemendis, mis asub Vasastanis Rootsis, on tüüpiline Põhjamaade sisekujundus. Hotellis on avarad toad ja üldine ruumikas sisekujundus. Seinad on valged ja see on kogu interjööri valitsev värv. Korter oli hiljuti renoveeritud ja nüüd on see veel funktsionaalsem ja hästi organiseeritud sisemine struktuur.\nÜldiselt on see kaasaegne tunne. Toad on avarad ja elutuba on avatud ruum, mis hõlmab ka kööki, nagu enamikus kaasaegsetes ja kaasaegsetes kodudes. Korter sisaldab lisaks ühiskondlikele aladele kahte hubast magamistuba, kus on suured aknad vaatega sisehoovile. Tegelikult on kogu korteril suur aknad, mis lasevad palju looduslikku valgust ja aitavad kaasa värske ja õhulise kujundusega. Valgeid seinu kaunilt täiendavad mänd- ja tammepuidust põrandad. See on klassikaline kombinatsioon ja tulemus on lihtne, elegantne ja mitmekülgne.\nKorteris on ka paneeliga uksed, mis sobivad kogu minimalistliku sisekujundusega. Kahe jalutuskabiiniga on piisavalt ruumi. Mööbli osas on see kaasaegne ja minimalistlik. Sellel on heledad värvid, kõverjoonelised kujundid ja pehmed tekstuurid. Korter asub liftiga hoones esimesel korrusel ja sellel on 3 tuba.


Iga-aastaseks traditsiooniks kujunev Loodusvaatluste andmebaasi vaatlusvõistlus keskendub tänavu kahepaiksetele ja roomajatele.\nMõlema liigirühma kõik liigid on Eestis looduskaitse all. Sellest lähtuvalt palume vaatlejail vaadeldavaid isendeid mitte üleliigselt häirida ega neile kahju tekitada.\nVõistlus kestab 1. aprillist kuni 30. septembrini 2012 ning toimub neljas kategoorias:\n1) Erinevate kahepaikseliikide vaatluste arv erinevates omavalitusüksustes (vaatleja skoor kujuneb vaadeldud erinevate liikide arvu ja omavalitsusüksuste arvu korrutisena).\n2) Erinevate roomajaliikide vaatluste arv erinevates omavalitsusüksustes (vaatleja skoor kujuneb vaadeldud erinevate liikide arvu ja omavalitsusüksuste arvu korrutisena).\n3) Kahepaiksete sigimiskohtade ja teeületamiskohtade arv\n4) Roomajate koondumiskohtade arv. Roomajate koondumiskohtade all mõistame nende talvitus- ja sigimiskohti.\nKõigi nelja kategooria kolm edukamat vaatlejat saavad oktoobrikuus võistluse korraldajalt Keskkonnateabe Keskuselt järgmised auhinnad:\n2. koht - Loodusfoto aastaraamat 2011 & raamat "New Holland Guide to the Reptiles and Amphibians of Europe"\n3. koht - Raamat "Eesti looduse kaitse aastal 2011"\nVõistlusest täpsemalt koos liikide nimekirja ja liikide tuvastamist abistavate materjalidega leiab Loodusvaatluste andmebaasi kodulehelt - http://loodusvaatlused.eelis.ee\nloodusvaatluste andmebaasi administraator


Mollid (nevi, sünnimärgid) on healoomulised kasvajad, mis ilmnevad looduslike põhjuste tõttu. Nad võivad degenereeruda melanoomi, pahaloomulise tuumori, mis on kuigi mitte nahavähk, on ohtlik, kuna see põhjustab melanootsüütide jaotumist, vähirakkude proliferatsiooni ja nende levikut sidekoesse. On väga tähtis seda patoloogiat õigeaegselt ära tunda ja kõrvaldada. Viimase etapi jooksul läbivad melanotsüüdid kogu keha vereringet, moodustades selle erinevates osades metastaase. Sellisel juhul on surmava tulemuse tõenäosus 90%.\nSa ei saa harida, kuid mõnikord juhtub see lisaks inimese tahtmisele. Näiteks on see pikaajaline mõju. See juhtub, kui see on näol, pea, kaelal, käel või jalgadel, siis on see kerge vigastada. Soovitatav on eemaldada mool eelnevalt.\nHarvadel juhtudel põhjustab purustatud pigmenteerunud koht vere nakkust. Sama nevus korduv kahjustus aitab kaasa melanoomile. Kui te purjastad sünnimärgist, mis on pahaloomuline tuumor, siis võite provotseerida patoloogia arengut.\nSünnipärjad on peaaegu kõik inimesed. Nad paiknevad näol, pea, kaelal, seljal, kätel, jalgadel ja on täielikult kahjustatud enne nende degenereerumist pahaloomuliseks kasvajaks. Õnneks toimub see väga harva ja ainult provotseerivate tegurite mõjul.\nNevi mõjutab negatiivselt ultraviolettkiirgus. Riskirühm sisaldab inimesi, kes kuritarvitavad päikesevalgust ja külastavad solaariumit. Ajavahemikus 11 kuni 16 tundi ei ole soovitatav päikest vältida.\nPikaajaline ultraviolettkiirgus peaks inimestel vältima:\n1. valguse, tundliku või kuiva kattega;\n2. nahavähi perekonna ajalugu;\n3. kes päikesepõletust sai lapsepõlves või noorukieas;\n4. kelle nahk põleb kiiresti päikese käes;\n5. suurel hulgal keharakke ja sünnimärke;\n6. punaste ja blondide juustega;\n7. kelle nahaga on kerged servad ja pimedas keskus ebakorrapärase kujuga kooslus.\nMõned inimesed, kes üritavad varjata mooli päikesest, liimivad need kipsiga. See loob termilise efekti, mis suurendab ultraviolettkiirte negatiivset mõju nevus.\nSünnipäraseid märke ei saa ära lõigata, kuna see viib eluohtlike tagajärgedeni. Üldiselt ei ole soovitav mõjutada nevi (välja arvatud meditsiinilised manipulatsioonid). Põletikulise kasvaja degenereerumise põhjused võivad olla:\nvigastused või vigastused, kui nad ise või rõivad eemaldatakse;\nkõrgel temperatuuril, mille tagajärjeks on termiline põletus (näiteks sauna või vanni külastamisel);\ntõmmates sellest välja kasvavad juuksed, mille jaoks on soovitav kasutada käärid, mitte pintsetid.\nSpetsialistid on välja töötanud kava "ACCORD", mille abil saate kindlaks teha, kas sünnimärk on ohtlik. Seega on väärt arst, kui nevus on iseloomulikud järgmised sümptomid:\n1. A-asümmeetria (visuaaltelg jagab selle kaheks võrdses osas);\n2. K-äär (piirdunud pisarad või rebenenud);\n3. K - verejooks;\n4. O-värv (millel on ebaühtlane värv, mida iseloomustab köidete, veenide, hallide, roosade või mustade toonide graanulid);\n5. P - suurus (nevi, läbimõõduga üle 6 mm);\n6. D - dünaamika (suurenemine, moli koorumine, purunemisharjumused, pragud).\nSelleks, et vältida patoloogiat, peaksite uurima pigmendikohti igakuiselt ja konsulteerige vajadusel viivitamatult arstiga. Valve peaks olema kiiresti kasvav, ulatudes läbimõõduga üle 6 mm, valulikud nevusid.\nMopi tõrjumine on väga ohtlik. Kahtlane pigmenteeruv koht eemaldatakse, mitte oodata negatiivseid tagajärgi. Biopsia pole soovitatav, kuna see toob kaasa uuritava ala kahjustuse ja suurendab melanoomi tekke tõenäosust.\nMilliseid hägusid tuleb kiiresti kõrvaldada?\nEnne eemaldamist tehakse mitmeid histoloogilisi ja kliinilisi analüüse. Esiteks peavad nad haridust kaotama, mis:\nneil on jalg, sest nad võivad kergesti maha kukkuda;\non naha peas, seljas, kubemes või keerdudes;\non iseloomustatud kumera kuju ja ebaühtlate servadega.\nKui inimene lahutab rippuma mooli (või mõne muu), saab ta hinnata melanoomi tõenäosust. Selleks on vaja pöörata tähelepanu sellele, kas kahjustuse kohas olev nahk on muutunud tumedaks või selle struktuur ei ole häiritud. On vaja olla ettevaatlik, kui trauma kohale hakkaks saama hakkama saanud, ilmnes sellele sünnimärk, mis hakkas taas kasvama ja veritsema.\njalgadel (50% juhtudest);\nseljal (20-30% patsientidest);\npea ja kaela piirkonnas (10-20% patsientidest);\nMida need, kes on sünnimärgist ära lõiganud?\nKahjuks vabanevad mõned inimesed ise nevi. See võib põhjustada ebameeldivaid ja isegi ohtlikke tagajärgi. Mis juhtuks, kui ma kogemata oma sünnimärki tornisin? On vaja läbi viia järgmised toimingud:\n1. Peatudes verejooks. Selleks kantakse haavale 10-15 minuti jooksul tihedalt keerutatud sidumisrulli. Kui vere voolab pikka aega, siis kõige tõenäolisemalt eemaldatakse angioma, mis on healoomuline.\n2. Kahjustatud ala puhastage desinfektsioonivahendiga (kõige parem on kasutada vesinikperoksiidi 3% lahust).\n3. Pöörduge haiglasse. Spetsialistile on vaja anda purustatud moll, et ta saaks histoloogilise uurimise abil kindlaks teha kasvaja olemuse.\nSeega, pigmenteerunud laigud ei ole ohtlikud, kui vältida pikaajalist kokkupuudet ultraviolettkiirgusega ja ärge püüdke ise neid ise vabaneda. Kahjuks õnnestub mõnedel inimestel verega sünnimärki maha tõmmata, mis reeglina on peas, näol, seljal või kaelal, ja isegi ignoreerib spetsialisti abi. Sellise teo tagajärjed ei ole alati ohutud, seetõttu on vaja nevi vette tagasi lükata ainult meditsiiniasutuses.\nUrtikaaria on tavaline nahahaigus, dermatiit, mis on kõige sagedamini ärritava organismi allergiliste reaktsioonide tagajärg.Eristada haiguse ägedat faasi ja kroonilist, mis on tingitud tähelepanuta jäetud ägedast haigusest.


JUUNIS TOIMUB MÄNDJALA RANNAS SAAREMAA SUURIM RANNAFESTIVAL | 🎧 MuusikaPlaneet\n18. apr. 2017 MP\tLisa kommentaar\nSelle suve vägevaim rannafestival Saaremaal toimub 22.-24. juunil Mändjala rannas. Kolme päeva jooksul astuvad üles populaarseimad Eesti artistid ning DJ-d.\nEsimesel päeval (22.06) tõmbavad peo käima Võsu hiphopparid/räpparid 5miinust ning muusikat mängivad tunnustatud DJ-d Cozy ja Möls.\n“Mändjala ranna atmosfäär on suviseks lõõgastuseks väga mõnus. Paljud inimesed on broneerinud Mändjala kämpingusse suvist majutust ning uurinud kas muusikat ikka tuleb randa? Täna saame öelda, et tuleb ning rohkem ja ägedamat kui kunagi varem!” kommenteerib festivali korraldaja Silja Vipre.\n“Festivali tehnilise lahendi ning programmi koostamisel on meil ainult üks märksõna ning selleks on kvaliteet. Korraldajatena teeme endast kõik oleneva, et festivali külalistel, artistidel ja töötajatel oleks kolm päeva täis ainult positiivseid emotsioone,” räägib sündmuse teine korraldaja Danel Pandre.\n5MIINUSTAndi RaigAndres PuuseppCozyDanel PandreGenkaKarl-Erik TaukarLiis LemsaluMölsNOËPOtt LeplandPaul OjaSilja VipreTanel PadarThe Sun\nEelmine postitusM3ITISE JA EPP KÕIVU UUS SINGEL TANTSIB SÜTELJärgmine postitusEESTI DISKOBÄND JAM TAASÜHINEB SEL SUVEL