Hiired ja rotid ei anna asu. Mida teha? - Maakodu.ee\nHiired ja rotid ei anna asu. Mida teha?\nBriti kahjuritõrjespetsialistid hoiatavad, et eelolev talv võib tulla üks külmemaid viimase poole sajandi jooksul ning rotid on varmad karmi ilma eest inimeste elamistesse varjule pugema.\nEestiski on ebatavaliselt soe sügis hiirte-rottide arvukust kõrgel hoidnud ning eks nad kipuvad siingi talve saabudes õuest tuppa kolima.\n"Suvi oli soodne, ilma suurte vihmadeta. Põllupind oli kuiv ja kohev hiireurgudes pesitsemiseks. Ka rebaseid, hiiresööjaid, on väheseks jäänud - kärntõbi.\nMu kodutalus on kolm kassi hiirejahil, kuid vaatamata sellele on ülesseatud lõksus iga päev hiir sees - on hiireaasta," kirjutas Avinurme kandis elav lugeja hiljuti Maalehele.\n"Sel aastal on hiiri väga palju. Kui tavaliselt sügiseti, nende majjatulemise ajal, olen saanud nii 5-6 tükki lõksuga kinni, siis tänavu juba 30!" teatab teine lugeja Maalehe kommentaariruumis.\nKuidas näriliste sissetungimist majja loodus-ja loomasõbralikul moel ära hoida?\nRottide ja hiirte majja tulemise vältimiseks tuleb otsida üles kõik augud (eriti torude ümber) ja praod (näiteks ukse ja läve vahel) ning panna need kinni vastupidava materjaliga, näiteks betooniga vms. Võib kasutada tugevast keevitatud traadist võrku, et katta kinni augud (näiteks ventilatsioonitorud). Järjekindlalt tuleb kontrollida suletud avausi, et olla kindel, et rotid ei ole neist läbi närinud. Toidujäägid tuleb ära koristada ning toit tuleb asetada klaasist, plastikust või metallist anumatesse. Toidu võib asetada ka kõrgel olevatele riiulitele juhul, kui sinna ei vii ühtegi rottidele ja hiirtele ronimiskõlbulikku teed. Samuti tuleb jälgida, et prügi ei oleks rottidele ja hiirtele kättesaadav. Rotte võib eemal hoida ka pipra ja eukalüptiõli lõhnaga.\nHiiri ja rotte tuleks püüda lõksudega, mis ei surma ega vigasta neid ning lõksujäänud loomad tuleks viia kodust kaugemale ja vabaks lasta. Soovitav on viia vähemalt poole kilomeetri kaugusele. Vastasel korral on ta kiiremini tagasi kui Sina ise koju jõuad.\nTakjanuppudega hiirte vastu? (6) 11.11.2009\nFOTO: Händkakk püüab taluperet hiirtega toita (48) 18.03.2015\nMida rotid öösiti teevad, sellest saad aimu videot vaadates.\nHiired-rotid, hoidke eemale!\nHea leid – laitmatult töötav hiirelõks\nPaar nippi hiirtest vabanemiseks aias\nRegistreeritud (1) Anonüümne (63)


ÕHTULEHE GALERII | Oleme välja valinud kõige stiilsemad riigikogulased – Mudel-Eesti SA\n3 kommentaari\t/ NRK Teataja\nTäna toimuv Noorte Riigikogu istung on justkui stiilipidu. Pea terve istungisaal on täis stiilsed ja särtsakaid parlamendisaadikuid. Kes on aga kõige-kõigemad? Tänase Riigikogu istungi üks stiilseim parlamendisaadikuid on Isamaa fraktsiooni kuuluv Riin Suuster.\nRiin Suuster helekollases pintsakus.\nPoliitikul on seljas väga maitsekas ja kevadiselt lustakas helekollane kostüüm. Outfit’ile lisavad särtsu ka väga hästi sobivad platvormiga papud. Väga stiilse ja ka kevadise look’iga on Aliise Litvinov, kes kuulub ka Isamaa fraktsiooni ridadesse. Litvinovil on sejas pilkupüüdev pirniroheline pintsak.\nPirnirohelises pintsakus Aliise Litvinov.\nSilmatorkavalt ägeda välimusega on tänasel riigikogu istungil sotsiaaldemokraatliku fraktsiooni liige Õnne Paulus.\nTema tumedates toonides outfit lausa kiirgab stiilsust ja head maitset. Ainuüksi välimusest peegeldub välja tugev ja iseseisev isiksus. Aktsenti andis ka kaunis poolkuukujuline ehe. Tugev fashion statement on EKRE fraktsiooni liikme, Olivia Neidre kärtsroosa pintsak.\nPintsak on väga pilkupüüdev ja maitsekas vaik, sobib lausa valatult riigikogu istungite saali ja meie põhjamaiselt kargesse kevadesse.\nVapustava look’iga osales istungil ka keskerakonna fraktsiooni liige Emeli Pikner. Rahvasaadikul on seljas must kostüüm, mida ilmestab türkiissinine satiinpluus.\nAutor: Melani Veelaid\n3 thoughts on “ÕHTULEHE GALERII | Oleme välja valinud kõige stiilsemad riigikogulased”\nmärts 18, 2022 at 11:32 e.l.\nMiks ainult naised????\nmärts 18, 2022 at 12:55 p.l.\ntee silmad lahti.\nmärts 18, 2022 at 12:04 p.l.\nvau, õhtuleht on seksistlik


Logistikauudised: Eestimaalaste teadlikkus Rail Balticust on kasvanud - Rail Baltic\nLogistikauudised: Eestimaalaste teadlikkus Rail Balticust on kasvanud\nRahvusvahelise kiirraudtee Rail Balticu ettevalmistamisest on teadlikud 74 protsenti Eesti elanikest ning 70 protsenti nendest hindab raudteeühenduse mõju Eestile positiivseks, selgus Faktum & Ariko värskest avaliku arvamuse uuringust.\nTeadlikkus Rail Balticu projektist on võrreldes eelmise aasta augusti 71 protsendiga paranenud 3 protsendipunkti. Eestlastest on projektist kuulnud 84 protsenti ning mitte-eestlastest 50 protsenti. Samuti on suhteliselt suur teadlikkuse erinevus meeste (81 protsenti) ja naiste (67 protsenti) vahel.\nFaktum & Ariko uuringute juhi Kalev Petti sõnul teavad vastajad, et Rail Baltic on Eestit Euroopaga ühendav kiirraudtee, vähem ollakse kursis detailsema infoga. “Kuigi projekti sisu ja eesmärki osatakse kirjeldada, ei ole inimestele üheselt selge näiteks raudteetrassi Eesti-sisene suund. Umbes pooled oskavad nimetada õigesti Tallinn-Pärnu suunda. Kõige ebaselgem on marsruudi temaatika mitte-eestlaste jaoks,” lausus uuringute juht.


Käsitöölaat jäi kingituste müümiseks hiljaks « Hiiu Leht\nReede, jaanuar 10, 2014\nKäsitöölaat jäi kingituste müümiseks hiljaks\n10.jaanuar, 2014 Kultuur / Majandus\nKärdlas vahetult enne jõule peetud käsitöö ja omatoodangu laat läks paljudel müüjatel korda, kuid mitmedki müüjad kurtsid, et laat oleks võinud olla varem, sest selle toimumise ajaks olid paljudel juba kingid ostetud.\nSestap tehti 2014. aasta laadaks juba nüüd plaan, et see toimub detsembri teisel nädalavahetusel. “Enamus oli oma müügiga rahul, aga üldine arvamus oli, et nädal varem oleks pidanud olema,” märkis laata korraldanud Hiiumaa käsitööseltsi juhatuse liige Nele Eller. “Keegi ei öelnud, et tal läks halvemini kui eelmisel aastal, aga keegi ei öelnud ka, et oleks väga palju paremini läinud.”\nTa lisas, et siiski oli laat tore ja positiivse meeleoluga.\nSoe ilm ei soosinud villasokkide müüjaid\nPitsude ja veel viieteist käsitöölise toodanguga laadal müümas käinud OÜ Pitsu üks omanikest Lille Mäeumbaed kiitis, et tal läks laadal müük hästi ning käive oli eelmise laadaga võrreldav.\n“Läks väga erinevaid asju, põhiliselt ikkagi kingitustekraam,” rääkis Mäeumbaed. Ta lisas, et palju osteti pitsusid ja lõikelaudu. “Esimesel päeval takseeritakse ja teisel päeval tullakse ostma, see on juba selline laadakomme,” ütles ta.\nSamas märkas ta, et mõnel teisel müüjal ei läinud müük sugugi nii hästi. “Ma tean, et mõni oli väga õnnetu. Mida ei müünud sel aastal – vanajumal ei ole ju meiega mestis – ei müünud villaseid asju: villaseid sokke, kindaid sai vähe müüdud, sest õues oli soe,” ütles Mäeumbaed.\nTa lisas, et talle oli abiks ka renditud kaardimakseterminal, üks kahest kogu laada peale.\nMäeumbaed avaldas lootust, et kaupa oleks ka muidu ostetud, aga arvas, nii mõnigi klient kulutas tema juures seetõttu plaanitust rohkem, et ei pidanud sularahaga arvestama.\nHästi müüs toidukraam\nMäeumbaed märkas, et müük läks hästi toidu pakkujatel. “Toidukraam oli detsembri hitt meil Pitsus ka,” ütles ta. “Hiiumaa toitu on nii vähe, et tehku aga rohkem need, kes vähegi toiduga tegelevad.”\nLaadal nii oma Hiiu Gourmet kui Hiiu Ihuhoolduse toodangut pakkunud Heli Hahndorf märkis, et sellel aastal oli tõesti tore see, et toidu pakkujaid oli päris palju. “Hiiu Gourmet kaubal oli ka hea minek, kuigi eelmise aastaga võrrelda ei saa, sest siis olime alles alustanud ja sortimendis oli ainult kaks toodet,” ütles Hahndorf. Ta lisas, et tänavu oli valikus juba kümmekond erinevat toodet ning osteti nii maitsesoolasid kui siirupeid. “Populaarne oli Hiiumaa metsamarjade glõgi,” lisas ta ning ütles, et hästi läks ka käsitööseepide müük.\nLaadal kitsejuustu ja lõnga pakkunud Lepaniidi talu perenaine Kaire Vannas ütles, et käis jõululaadal müümas viimati paar aastat tagasi ja ka toona oli nii, et juustust sai lahti juba reedel poole päevaga.\nLaat jäi hiljaks\nEller rääkis, et rahvast käis küll palju, hästi läks toidukaup, aga käsitööd osteti tõesti vähe. “Tegin panuse selle peale, et mandrihiidlased on kõik koju tulnud ja äkki ostavad rohkem. Ostsid küll toidukaupa jõuludeks, aga tundub, et kingitused on juba varem valmis vaadatud,” ütles Eller.\nMäeumbaed oli nõus, et paljudel olid ilmselt kingid juba ostetud. “Inimesed ikkagi mõtlevad ju pikemalt ette,” märkis ta. Mäeumbaed lisas, et kui tema müüki laat väga ei mõjutanud, sest pood on kogu aeg lahti, siis paljud käsitöölised müüvad oma toodangut ainult laatadel. “Kui ta sel päeval ei müü, siis on ka jõulud kohe käes ja siis ei ole enam miskit teha, siis jääb kaup kätte,” ütles ta.


Tarmo Tamming: 2011\nAutoga Aafrikas ja Lõuna-Ameerikas 2011-2018\nTwenty years from now you will be more disappointed by the things you didn't do than by the ones you did.\nSo throw off the bowlines, sail away from the safe harbor. Catch the trade winds in your sails. Explore. Dream. Discover. --- Mark Twain\nReisi algusest 37030 km.\nÜks Maputo vaatamisväärsustest on kesklinnas asuv Alexandre Gustave Eiffeli projekteeritud maja. Sellesama Eiffeli, kes Pariisis asuva torni projekteeris. Ainult et see maja Maputos on elamiskõlbmatu ja seda ühel väga lihtsal põhjusel.\nTerve maja on nimelt tehtud metallist. Eiffel jälle ise pole kunagi Mosambiigis käinud, nii et ju ta siis ei osanud aimata, kui soojaks seal sees võib minna. Ja ega selline maja meie kliimasse ka ei sobiks.\nPosted by Tarmo at 6:18 PM 0 comments\nAsukoht Maputo, Mozambique\nKirjutatud Mosambiigi pealinnas Maputos. Läksin Vodacomi esindusse omale interneti jaoks kohalikku sim-kaarti ostma. Isoleerpaelaga paigatud Huawey USB-modem näpu otsas. Internetiga tegelevate töötajate juurde oli järjekord, minu ees oli 3 inimest, kõigil iPadid näpus, selja taga oli veidi aja pärast veel kaks iPadiga tegelast.\nToppisin vaikselt oma seadme taskupõhja, et kas me sellist Aafrikat tahtsimegi. Edasi läks aga asi nii, et juba tunni aja pärast oli kaart ja kõneaeg jälle olemas ning reaalseks tulemuseks on see postitus.\nAlguseks veidi pilte Maputost. Kui lühidalt öelda, siis ilus linn ja valge saab tänaval kõndida nii, et müügimehed iga minut jalust maha ei jookse.\nCathedral of Our Lady of Conception - Nossa Senhora da Conceicao.\nPosted by Tarmo at 10:27 PM 0 comments\nGreat Zimbabwe Ruins või siis teise nimega Great Zimbabwe National Monument on kõige suuremad kiviehised Aafrikas väljaspool Egiptust. Objekt on rahvuslik monument ja UNESCO World Heritage Site aastast 1986.\nLinn oli aastatel 1100–1400 eksisteerinud Zimbabwe Kuningriigi pealinn. Arvatakse et siin võis olla kuni 18.000 elanikku.\nPosted by Tarmo at 8:43 PM 0 comments\nZimbabwe, Khami Ruins ja Matobo Hills\nKhami oli Shona (Torwa) tsivilisatsiooni pealinn 15-18 sajandil. Mahajäetud Khami linna varemed asuvad 22 kilomeetri kaugusel Bulawayost. Koht on rahvuslik monument aastast 1937 ja UNESCO World Heritage Site alates 1986 aastast.\nTee vaatamisväärsuseni oli korralikult tähistatud alates Bulawayo kesklinnast. Kaartidel oli katkendlik joon, aga ees oli ilus, veidi auguline asfalttee. Ainult et GPS näitas tee olemasolu ainult esimesed 15 kilomeetrit ja siis oli selle aparaadi jaoks tee lõppenud. Veel mõned kilomeetrid, ja siis juhatas teeviit paremale, edasi läks juba liivane lehmarada koos vastavate loomade jälgedega.\nPosted by Tarmo at 1:02 PM 0 comments\nVaade Zambezi jõele Zimbabwe poolt. Jõekallas on kahtlaselt tühi, tavaliselt istub sellistes turistide poolt käidavates kohtades keegi, kes siis pakub laias sortimendis kohalikku toodangut. Aga siin pole mitte kedagi. Teen paar pilti ja hakkan tagasi auto poole minema, ja selle paari minuti jooksul on kuskilt maa alt välja ilmunud suveniirimüüjad. Alguses kaks, hiljem tuleb kaugemalt lisa.\nPosted by Tarmo at 4:59 PM 0 comments\nVictoria juga, seekord Zimbabwe poolt vaadatuna. Ja võib öelda, et kui juba siiakanti tulla, siis tasub ära vaadata see vaatamisväärsus nii Sambia kui ka Zimbabwe poolt. Sest muidu jääb ikkagi pilt poolikuks.\nJa korraliku ülevaate saab vist ainult joa kohal kopteriga lennates, aga see jäi mul tegemata, leidsin stendilt õhust tehtud pildi, mis annab päris hea ülevaate sellest 1,7 kilomeetri pikkusest vaatamisväärsusest.\nPosted by Tarmo at 10:43 PM 2 comments\nAsukoht Victoria Falls, Zimbabwe\nSambia, Victoria Falls\nReisi 321 päeva hommik Livingstone lähedal kämpingus algas sellega, et ahvid varastasid hommikusöögiks ettenähtud saia ära. Jälle. Ie olin vist 5 meetri kaugusel. Aga oma viga, pole vaja midagi ripakile jätta. Ja eelmisel õhtul soovitasid valvurid kõik söödav ja ka mittesöödav, nagu matkalaud ja tool, autosse panna, sest pimedas pidid elevandid ringi luusima. Väga viisakas, et nad hoiatasid, sest tee peal ja murul olidki kahtlased tumedad hunnikud. Ja mitte väga tundmatu päritoluga.\nLivingstone ja kogu Sambia vaatamisväärsus number üks on kindlasti Zambesi jõel asuv Victoria juga (ehk siis kohalikus keeles Mosi-oa-Tunya, the Smoke that Thunders). Zambezi jõgi on Aafrika pikkuselt neljas (2674 km, Niiluse, Kongo ja Nigeri jõe järel). Kohalikus Tonga keeles tähendab Zambesi “Great River”.\nJoa kõrgus on 105 meetrit, ta on poole kõrgem, kui Niagara juga, mille kõrguseks on 51 meetrit. Muljetavaldav on joa pikkus – 1707 meetrit ehk peaaegu 2 kilomeetrit.\nJuga asub Sambia ja Zimbabwe piiril. Siin on näha väike osa joast ja jalakäijate sild, mis asub Sambia pool. Ülal vasakul on Sambiat ja Zimbabwet ühendav suur sild, mis konstrueeriti Inglismaal, ehitamise aeg oli 14 kuud ning sild sai valmis aastaks 1905. Paremal on näha väike osa joast.\nPosted by Tarmo at 5:15 PM 0 comments\nAsukoht Livingstone, Zambia\nSambia, õhtused külalised\nElusloodus – seekord need väiksemad isendid, keda on liikumas ja lendamas kõikjal. Maa on täis sipelgaid, kes oskavad hammustada ja puude otsast sajab krae vahele muid elukaid. Tavaliselt on esimene reaktsioon see “keegi” krae vahelt kiiresti välja saada, enne kui hammustamiseks või nõelamiseks või muidu närimiseks läheb, alles hiljem tuleb mõte, et oleks võinud putukast pilti ka teha, aga siis on tavaliselt hilja.\nMõned on siiski jäädvustatud. See siin näeb küll välja nagu Liptoni tee reklaam, aga mis sest.\nPosted by Tarmo at 3:32 PM 2 comments\nSambia, Kalimba krokodillid\nKuna kämpingus levib wifi ja on vahelduva kiirusega internet (mille eest ei pea eraldi maksma, kasutamine on ööbimise hinna sees), siis tegin googles päringu, et mida siin Lusakas veel huvitavat ja vaatamist väärivat on.\nPõhiliselt muidugi turud ja paar suurt kaubanduskeskust, Munda Wanga Park, kus sai eelnevat käidud, Rahvusmuuseum, kus on samuti käidud. Ja veel soovitati külastada Kalimba roomajate Parki, mis asub u 10 km Lusakast põhja poole. Linna sõites hakkas järjekordsel ristmikul silma silt “Reptile Park”, siis oli asukoha leidmine probleemivaba, mis sest, et GPS juhatas mingit muud ja pikemat teed.\nAafrikas on üldjuhul kindlam on jälgida silte ja teeviitu ning vajadusel küsida kohalikelt, kui usaldada GPSi kaartidel olevad andmeid. Nii ka seekord. Paarkümmend minutit sõitu mööda punasetolmulist Aafrika teed ja seal nad olidki.\nKoht oli nagu tavaline roomajate loomaaed koos piknikupaiga ja eraldi basseiniga külastajatele. Elanikeks erinevas suuruses ja vanuses krokodillid, ja neid oli tõepoolest palju, maod, kilpkonnad. Sissepääs 20.000 kwachat. Ehk siis 4 USD.\nPõhilised asukad on Niiluse krokodillid, keda pidi giidi sõnul olema kokku 6000. Erinevas vanuses ja erineva suurusega. Ja keda kasvatakse põhiliselt nende naha pärast.\nPosted by Tarmo at 9:05 PM 0 comments\nSambia, Munda Wanga\nKirjutatud Sambias, Lusakas.\nMunda Wanga on nii Wildlife Sanctuary, Botanical Gardens, Educational Centre ja palju muud, nagu allolevalt sildilt saab välja lugeda. Asub Lusakast 15 kilomeetrit lõuna pool kohe suure tee ääres.\nPõhimõtteliselt siis botaanikaaed ja loomaaed, aga mitte tavalises mõttes loomaaed, vaid selline, kuhu on toodud nii salaküttidelt äravõetud kui ka muud vigastada saanud loomad ja linnud enne vabadusse laskmist tervenema.\nMõlemad kohad saab ära vaadata ühe piletiga. Sissepääs maksis 25000 kwatshat ehk siis laias laastus 5 USD. Ja veel – siin ei ole eraldi hinda kohalikele elanikele ja eraldi hinda turistidele. Kõik on võrdsed. Poole päeva jooksul oli näha vist 5 külastajat.\nPosted by Tarmo at 5:44 PM 0 comments\nAsukoht Munda Wanga Botanical Gardens, Zambia\nKirjutatud Sambias, Lusakas\nTegelikult võiks selle postituse pealkirjaks olla näiteks “Suhe elusloodusega”, sest elusat loodust on siin vist kordades rohkem kui euroopas.\nOlen autost u 100 meetri kaugusel ja järsku kuulen väga tuttavat signaali, oma auto signaali. Nojah, juhipoolne aken jäi pärani, ja keegi andis signaali. Teadagi, kes see keegi on. Igatahes see keegi, kes korraks astus signaalinupule, tuli kiiruga aknast jälle välja ja ronis katusele. Võtsin autost fotoka, ja keerasin akna niivõrd üles, et ahvid sealtvahelt sisse ei pääseks. Teen tiiru ümber auto, ja juba on külaline jälle akna kallal.\nAntenni on suutnud samuti kõveraks väänata. Ahvidega ongi see jama, et nad on ühed suured vargad, söödavad asjad varastatakse sekundite jooksul ära, kui ise oled paar meetrit eemal ja mõnikord jäetakse midagi asemele.\nPosted by Tarmo at 8:16 PM 0 comments\nAsukoht Lusaka, Zambia\nSambia - South Luangwa National Park\nReisi algusest 32989 km.\nMalaavi-Sambia piiriületusest, viisadest, ja muudest igapäevastest asjaajamistest tuleb juttu hiljem, järgmises postituses. Sest kohe pärast piiriületust läks teekond 150 kilomeetri kaugusel asuvasse Sambia ühte kuulsamasse loodusparki.\nSee on nüüd selline postitus, kus on palju Aafrika loomapilte ja vähe muud juttu. “Actionit” ei ole.\nTagantjärgi pilte sorteerides selgub, nagu alati, et sebrad on enamasti pildilt lahkumas ja pärlkanad samuti ning siin pargis tüügassiga ei talu üldse mingit pildistamist, aga see eest ei jaksanud elevandid kaamera eest ära joosta ja mõned muud loomad sai ikka ka pildile.\nMõningad erinevused külastamistingimustes – kui tavaliselt on enamustes Ida-Aafrika parkides 24 tunni pilet, siis siin kehtib pilet ainult samal päeval. Et siis parki saab sisse alates hommikul kella kuuest ja aega on ringi sõita õhtul kella kuueni.\nPosted by Tarmo at 7:24 PM 0 comments\nAsukoht Mambwe, Zambia\nEnne Tansaaniast Malaavi suunas lahkumist oli vaja korralikult tankida, sest Malaavis on juba pikemat aega kütusekriis, mis tähendab seda, et vahetevahel on kütust jaamades ja enamus aega ei ole.\nKui nüüd suurt Aafrika kaarti vaadata, siis Malaavi on väike riik, see tähendab, et Aafrika mastaabis väike, kuid ülevalt alla on mööda teid ikkagi üle 1000 kilomeetri, mis on numbrite järgi sama vahemaa, kui Tallinnas Varssavisse. Ja diislit on vaja selle 1000 km läbimiseks miinimum 100 liitrit pluss veel paarkümmend liitrit, sest vahepeal on jälle mägedes sõitmist ja igaks juhuks peab olema veel mingi tagavara.\nKaporo piiripunkt, Tansaania Malaavi piir. Tansaaniast väljavormistus oli tavaline, kõige suurem erinevus oli rahavahetajate rohkus juba ammu enne piiripunkti. Viimases bensiinijaamas on neid nii 5-6 ümber auto oma teenust pakkumas ning täpselt õiges kohas. Peale kütuse ostmist sain ära vahetada viimased Tansaania šillingid Malaavi kwatchade vastu. Isegi metallraha võeti vastu.\nPosted by Tarmo at 12:11 PM 2 comments\nTansaania - Kimani Falls\nReisi algusest 31406 km\nKimani Falls pidi välja nägema selline, nagu juuresoleval pildil. Sain Imre käest GPSi jaoks koordinaadid ja muid juhiseid.\nKoht ise oli Sao Hillist 150 km edela poole, ja siis mingi kümmekond km sellist viisakalt öeldes vähemkäidavat teed. Nii et edasi-tagasi paras päevateekond. Et panen kõik asjad jälle auto peale tagasi ja teen sellise päevase proovisõidu, käin vaatan koha ära ja tulen siis veel üheks ööks tagasi, mis sest, et juba 2 nädalat teistel külas oldud.\nPosted by Tarmo at 6:50 PM 1 comments\nEestlased Tansaanias – Sao Hill\nReisi algusest 30585 km\nDar Es Salaamist 600 km kaugusele Sao Hilli pidi kohale pidi jõudma 9 tunniga, aga mul läks oma 11 tundi ära. Tavaliselt võtavad liikumiskiiruse maha eht-aafrikalikud “lamavad politseinikud”, millest suure hooga ülesõit võib väga kurvalt lõppeda. Nimelt on vastav takistus aafrikas mitte ainult linnatänavatel, vaid ka enamustes asulates, selle takistuse kõrgus on paarkümmend sentimeetrit ning üldjuhul on ta tähistatud. Rõhk on sõnal “üldjuhul”. Nii et kiiruse mahavõtmine on eluliselt vajalik.\nKui nüüd Eestiga võrrelda, siis võiks ette kujutada sellist pilti, et Tallinn-Tartu maantee on kitsam, läheb läbi Vaida, Kose, Türi, Paide, Põltsamaa, Puurmani, nii, nagu ta aastakümneid tagasi läks, ning igas asustatud punktis on kiirus piiratud 50 km/tunnist ja igaks juhuks on veel need lamavad politseinikud, et kellelgi ei tuleks mõtet suveöösel kella 5 ajal 140-ga kihutada.\nPosted by Tarmo at 4:21 PM 2 comments\nTansaania, Dar Es Salaam\nReisi algusest 30367 km.\nArushast läks ida poole korralik ja hõreda liiklusega Tansaania tee.\nPosted by Tarmo at 8:12 PM 0 comments\nAsukoht Sao Hill, Tanzania\nTansaania, Olduvai Org\nKirjutatud Arushas, järgmisel päeval pärast Ngorongoro Conservation Area (NCA) külastamist.\nMasai noored tee ääres.\nVastupidiselt linnadele on siinkandis kohalike elanike pildistamine tunduvalt lihtsam, sest siin kohe nõutakse enese pildistamist, ja muidugi tasu eest. Oluline on muidugi tasu suuruses enne kokku leppida, et vältida hilisemaid lahkarvamusi. Küsimise peale, et mis pildistamine maksab, küsitakse kõigepealt suuremaid summasid ning lõpuks langeb hind paari dollarini. Ainult et jääb lahtiseks, et kas on ühe klõpsu hind 1 USD või on see terve fotosessiooni maksumus. Igatahes turism on selle piirkonna elanikele oluline sissetulekuallikas.\nPosted by Tarmo at 7:04 PM 2 comments\nTansaania - Serengeti\nReisi algusest 28708 km\nSerengeti Rahvuspark Tansaanias on üks maailma kuulsamaid loodusparke, pindalaga 14763 km2 ja arvatavasti maailma üks kõige rohkem filmitud rahvuspark.\nSõna Serengeti tähendab kohalikus masai keeles lõputuid tasandikke – Siringet ehk Endless Plains.\nLäänepoolne sissepääs – Ndabaka Gate. Ja kuna see park on tõepoolest suur, siis vajas see külastamine rohkem ajalist planeerimist, kui tavaliselt. Sest pilet kehtib 24 tundi ja hakkab kehtima väravast sissesõidu hetkest. Ning enne pimeduse saabumist on vaja jõuda ööbimispaika, mis asub peaaegu 140 km kaugusel sissepääsust, sest ööbida on lubatud ainult kindlates kohtades ja peale kella seitset ei ole pargis liiklemine lubatud (tegelikult juhtus nii, et jäin ikka pimeda peale).\nPosted by Tarmo at 2:37 PM 0 comments\nAsukoht Serengeti, Tanzania\nReisi algusest 28114 km\nKobero väikelinn, Burundi Tansaania piir. Kaugelt hakkab silma puna-valge tõkkepuu. Ei mingit järjekorda, ei suuri ega väikseid autosid. Ja seekord ei mingit “actionit”, sest ümberringi on kõik selline pärastlõunaselt unine ja uimane. Pargin auto tõkkepuu kõrvale, aeglaselt saabub ainult üks kohalik rahavahetaja. Jambo, Change Money?? Annan teada, et temaga ja rahadega tegelen siis, kui kõik muud vormistamised on vormistatud ja hakkan vajalikke asjamehi otsima. Leian immigratsioonipunkti, kus vaadatakse teatud üllatusega uksest sisse astuvat valget inimest, aga pärast tervituste vahetamist juhatatakse taharuumi järgmise ametniku juurde, kes passi lähemalt vaatamata teatab lühidalt, et "40 dollarit”.\nAjan silmad suureks ja teatan, et ma püüan ikka Burundist lahkuda ja see peaks olema tasuta. Ametnik lappab passi, leiab Burundi transiitviisa ja teatab, et kõik on ok, maalt lahkumise templi saab eest toast. Saabki ilma pikema jututa.\nJärgnevalt auto väljavormistamine – leian kõrvalmajas õige koha, aga tuba on tühi. Ümber maja liikudes leian vajaliku asjamehe ja vormistus toimub minutitega. Nagu ikka, küsitakse et kuskohas see Estonia asub, aga kui näidata näpuga ülespoole ja selgitada, et Euroopas, Rootsi ja Venemaa vahel, siis saadakse asjale pihta. Kõik, ei mingit isiklikes asjades tuhlamist, ei auto kere ega mootorinumbri kontrollimist või muud mõttetut ajaraiskamist. Viisakas ja korrektne teenindus.\nLähen tagasi auto juurde, selle ümber on kogunenud juba viis-kuus rahavahetajat. Pärast lühidat kauplemist kursi üle vahetan allesjäänud Burundi rahad Tansaania rahade vastu. Küsitakse dollareid, aga mida pole seda pole, ehk siis “no money no life”.\nVaade tagasi Burundi poole.\nPosted by Tarmo at 5:37 PM 0 comments\nLabels: Burundi, Tansaania\nAsukoht Mwanza, Tanzania\nTagasi Burundis, Bujumburas.\nLennuk maandus pool tundi pärast keskööd. Lend oli pooltühi, minuga koos saabus riiki 4 valget. Uue viisa sain öösel piirilt, seekord siis transiitviisa, sest kolmest päevast peaks piisama Tansaaniasse sõitmiseks. Burundi on ju Eestist väiksem riik ja pealinnast on kõik piiripunktid maksimaalselt 6-8 tunni autosõidu kaugusel.\nPimedas tundub kõik samasugune, nagu lahkudes, ainult et ilm on soojem ja niiskem. Vihmaperiood on ju alanud.\nPosted by Tarmo at 9:57 PM 1 comments\nReisi algusest 28108 km\nTegelikult on see blogi post kirjutatud Tansaanias, Mwansas, Victoria järve ääres. Sest vahepeal oli Aafrikas seiklemistel väike kahenädalane paus, millega kaasnes kõigepealt lennureis Bujumbura-Kigali-Nairobi-Amsterdam-Tallinn.\nKokku 18 tundi lennukis ja lennujaamas istumist. Esiteks Kenyan Airways.\nPosted by Tarmo at 8:40 PM 0 comments\nKui külastada seda Aafrika väikeriiki, ja oleks võimalik käia või külastada ainult ühte kohta või üritust, siis oma kogemuste põhjal soovitaks vaadata Gishoras Burundi trummimängijate showd.\nKõige esimene koht, kus kuuldus rahvuslikku trummimängu, oli siiasaabumise esimesel õhtul Saga rannas ja vist alla 10 minuti. Sest jõudsin kohale selleks momendiks, kui enamus etendust oli juba läbi. Ning kuna rannasoleku põhjus oli leida kämpingu- ehk ööbimisvõimalus, siis jäid fotokaamerad muidugi autosse ja pildid tegamata.\nJärgmine päev Burunditour nimelises reisifirmas rääkisin trummimängijatest, ning nemad soovitasid külastada Gishoras asuvaid mängijaid, sest nemad olevat need kõige algupärasemad ja õigemad. Ning kõige parema showga. Jäljendajaid ja kohalikke mängijaid pidi olema igas linnas.\nPosted by Tarmo at 12:32 AM 0 comments\nBurundi, Niiluse läte ja muud kohad\nAjaloolised paigad Burundis - kõigepealt Livingstone-Stanley Monument, mis asub pealinnast 12 km lõuna pool Mugeres. Tegemist on suure kiviga, millel on need kaks nime ja kuupäev 25-XI-1871.\nKuid see ei ole siiski see koht, kus kõlas ajalooline lause “Dr Livingstone, I presume?”. Kahe suure maadeuurija esimene kohtumine toimus hoopis kaks nädalat varem Tansaanias, Ujijis, 10 novembril 1871. Siin Mugares viibisid nad koos 2 päeva ning liikusid seejärel Taganjika järve põhjapoolsemasse otsa.\nKuna nad olid esimesed eurooplased siinkandis, siis nende saabumine oli niivõrd meeldejääv sündmus, et seda kohta hakatigi pidama nende esimeseks kohtumispaigaks.\nPosted by Tarmo at 12:31 PM 0 comments\nRwanda jääb seljataha. Paarisaja meetri kaugusel on järgmine Aafrika väikeriik, sedapuhku Burundi. Burundi asub Rwandast lõunas, pindala on 27.834 km2, (pindalalt maailma 145-s riik), elanikke hinnanguliselt 10 miljonit. Naaberriigid on Rwanda, DR Congo, Tansaania. Ning mägise looduse tõttu on Burundit nimetatud ka “Switzerland of Africa”.\nAafrika kaardil on Burundi nagu väike täpp. Asub Aafrika südames ja on südame kujuga.\nPosted by Tarmo at 8:38 PM 0 comments\nRwanda, Nyanza ja Butare\nTänavapildid Rwanda pealinnast Kigalist.\nErinevalt Ugandast ja Keeniast hakkas silma, et mootorratta ja mopeedijuhid ning kaassõitjad kandsid kiivrit. Ja aktsepteeriti valgusfoori punast tuld. Ugandas tekkis küll vahepeal tunne, et valgusfoorid on seal lihtsalt niisama, lihtsalt sellepärast, et korralikus linnas peavad foorid olema.\nJa telefonikaartide müüjad oli küllaltki pealetükkivad, ütled küll, et tänan, no. Aga 5 minuti pärast samast kohast mööda minnes pakuvad uuesti ja uuesti.\nPosted by Tarmo at 12:40 AM 0 comments\nAsukoht Butare, Rwanda\nNeid võrratuid loomi on praeguseks alles jäänud alla 800 isendi ning neid on võimalik näha kolmes riigis, Ugandas, Rwandas ja Kongo Demokraatlikus Vabariigis.\nMägigorillade külastamiseks andis oma tõuke kunagi ammu nähtud film “Gorillas in the Mist” Signourney Weaveriga peaosas.\nPosted by Tarmo at 6:46 PM 0 comments\nEhk siis “Le Pays des Mille Collines - Land of a Thousand Hills”.\nRwanda on Eestist väiksem mägine ja roheline riik Aafrika keskel, pindala on 26.338 km2. Aga rahvaarv on wikipedia andmetel 11,4 milj ja see teeb Rwandast Aafrika kõige tihedamini asustatud riigi (419 elanikku ruutkilomeetri kohta).\nKatuna, Uganda – Rwanda piir. Sõidan tõkkepuuni, püüan autost väljuda, mis on alguses raskendatud, sest aknaalune on täis järjekordseid “assistente”. Loobun seekord nende kasutamisest, sest siin peaks vormistus olema kuulujuttude järgi kiire ja probleemivaba. Ja ongi, Uganda suuremates piiripunktides on sõrmejäljeskännerid, ning paari minuti pärast, kui aparaadil rohelised tulukesed põlema hakkavad, lüüakse järjekordne tempel passi ja soovitakse head reisi. Lähen auto juurde tagasi ja sõidan uuesti tõkkepuu juurde. Tõkkepuu ei taha kerkida, sest mingi auto paber olevat vajaka. Pakun välja võimaluse, et sõidan tõkkepuu taha ja pargin auto ära ja otsin siis vajalikku paberit väljastava ametniku. Võimalus sobib. Vajalik paber on mõõdus 4x4 cm, sellele kirjutatakse auto number ja tänane kuupäev, ainus küsimus on et kuhupoole sõidan, kas Kampala (Uganda) või Kigali (Rwanda) suunas. Vastan, et Kigali ja viipan Rwanda poole, sellest piisab. Üks ametnikest teab Eestit ja selle asukohta. Üldiselt ei midagi erilist, kogu Ugandapoolne vormistus võttis aega vist 15 minutit, sest passikontrollis oli väike järjekord.\nPosted by Tarmo at 5:09 PM 4 comments\nAsukoht Kigali, Rwanda\nKabale, Edela-Uganda, väikelinn enne Rwanda piiri. Ugandale on lõpuks tiir peale tehtud. Üliroheline riik, see tähendab, et kuna maapind on viljakas ja vihma tuleb mõnes kohas 2 meetrit aastas, siis kõik kasvab, mis mühiseb. Puud on vist 4 korda kõrgemad, kui Eestis ja mõned puulehed on A4 suuruses. Rohi ei ole rohelisem, on sama roheline, igaks juhuks mainin kohe ära.\nInternetiga on siin nii, nagu tavaliselt. See “tavaliselt” tähendab, et kuna juba hommikust alates pole linnas elektrit, siis ei ole enamustes kohtades ka internetti.\nPaar sõidu ajal tehtud fotot banaaniveost – kõigepealt banaanid jalgrattaga.\nNagu veidi aja pärast selgus, on see püsti olev toigas selle jaoks, et peatumisel ratas ümber ei läheks.\nPosted by Tarmo at 10:14 AM 3 comments\nAsukoht Kabale, Uganda\nUganda, Fort Portal\nIkka veel Ugandas. Üldiselt on siin lood sellised, et kui planeerid omale mingi asjaajamise, siis on vähemalt pool päeva tegevusega sisustatud. Ja nii mitu päeva järjest. Hea näide oli Rwanda viisa taotlemine. Riik on niipalju arenenud, et viisataotlust saab esitada üle interneti täidad vastava vormi, lisad juurde lisadokumendid, kas siis küllakutse või hotellibroneeringu ja paari päeva pärast peaks saama vastuse. Nii et piirilt elavas järjekorras viisat ei pidavat saama (see on üldjuhul, tegelik elu näitab, et on ka piirilt viisa saadud ilma mingi eeltaotluseta).\nAga kuna see Rwanda saatkond asus Uganda muuseumi kõrval, mida oli niikuinii plaanis külastada, siis tundus õigem see viisa otse saatkonnast saada. Sest küllakutset ei olnud kuskilt võtta ja hotellbroneeringut ei olnud mõtteski teha. Ja kui ikka lähed saatkonda ja õigesti küsid, siis juhtub, et ikka saab. Õigesti küsimine tähendab seda, et ei küsi kas viisat saab, vaid küsid, kui ruttu viisa saab ja kas sama päev on ka võimalik. Kättesaamise tähtaegade kohta leidsin internetist ja Lonely Planetist erinevat infot, aga see eriti ei üllatanud, peaasi, et saatkonna aadress oli nii Kampala paberkaardil kui ka GPS-i kaartides sama.\nPosted by Tarmo at 1:21 PM 1 comments\nUganda, Jinja, Bujagali Falls\nReisi 217-s päev\nHommikul olid sellises mõõdus linnud lauapeal.\nPosted by Tarmo at 8:55 PM 1 comments\nAsukoht Bujagali Falls, Uganda\nSeiklused Kongos 2.osa\nEelmine osa lõppes sellega, kui meid kullakaevanduse parklast hommikul kiiruga välja visati. Ööbima jäädes lubati küll, et võime terve järgmise päeva siin veeta ja puhata, sest seesama valvemeeskond pidi olema 48 tundi järjest tööl. Öösel sai isegi kraani all suure muda maha loputada ja veidi puhtamana magama minna.\nÖösel enne magamaminekut sai valvuritega pikemalt vesteldud, ning lõpetuseks arvasid nad, et ma võiksin oma laigulised püksid neile anda, aga selle peale sai sõbralikult naeratatud ja öeldud, et no-no-no. See jääb küll ära.\nJa hommikul kella 6 ajal klopiti vastu bussiseina ja öeldi, et ülemus saabus ja ei taha aia sees ühtegi võõrast autot näha.\nPosted by Tarmo at 3:36 PM 0 comments\nLabels: Kongo DV\nSeiklused Kongos 1.osa\nSelle pikk lugu on kirjutatud Kongos Demokraatlikus Vabariigis, Aru linnas, Uganda piiri lähedal. Püüan viimaste päevade seiklusi ja sekeldusi üles kirjutada, enne kui midagi olulist meelest ära läheb. Internetiga on siin lood hullemad, kui mistahes seniläbitud riikides. Isegi Etioopias oli midagi, aga siin on ainult üks võimalus – kuna praegune asukoht on lähedal Uganda piirile, on siin võimalik kasutada Uganda mobiilisidet (ja Aru linna üksikud internetipunktid kasutavad samuti Uganda mobiilivõrku, et internetiteenust pakkuda.\nMa arvan praegu, see on 6 päeva pärast Kongosse saabumist, et üksi ma poleks siia riiki vist sisse saanud. Sest bürokraatiat on ikka üle mõistuse palju ja Kongo DV on prantsusekeelne riik, ning seda keelt ma ei valda.\nSee mõte Kongosse minna oli peas juba ammu, kuid täpsema teekonna paikapanek vajas põhjalikku lisainfot, ning seda oli suhteliselt raske leida. Ei ole see Lõuna-Sudaani internet ka kõige kiiremate hulgas. Ja Kongo pole nüüd küll selline riik, et sõidad kohale ja siis vaatad, et mis siin huvitavat on. Ning tavapärast turismi kui niisugust Kongo Demokraatlikus Vabariigis eriti ei olevat.\nÜks põhjus, et Kongot külastada, oli Boyoma Falls. Sest peaaegu keset Kongo riiki on Kisangani linn, mille lähedal on maailma üks kõige veerohkemaid jugasid, Boyoma Falls ehk endise nimega Stanley Falls. Kisangani endine nimi on jälle Stanleyville. Üleüldse on 3 maailma veerohkeimat juga Kongo jõel, veel suuremad Inga Falls ja Livingstone Falls asuvad läänerannikul, jõesuudme lähedal. Link.\nSelgituseks siia vahele üks Aafrika kaart, teekond on siin vabakäejoonena, täpsem teekond on blogis eraldi lehel LOCATION\nJa peas istus mõte, et kui juba siin Ida-Aafrikas olla, ja Kongole nii lähedal (piirini 300 km ja Kisanganini veel 1000 km), siis võiks selle joa ikkagi üle vaadata, sest kes teab, millal siiakanti jälle sõitmist ette tuleb.\nPosted by Tarmo at 1:26 PM 3 comments\nDialoog erariides turvatöötajaga peoplatsil:\n”No, I am tourist”. Ju siis ei kõlanud veenvalt.\n“No, I am not terrorist, I am turist”\nSee on järjekordne näide, kuidas Aafrika suudab alati üllatada.\nPosted by Tarmo at 10:21 PM 0 comments\nAsukoht Jūbā, Sudan\nKeenia-Uganda piiriületus oli paar päeva tagasi. Kaugelt hakkas silma paarikilomeetrine veoautode rivi. Nendest võis mööda sõita, sest sõiduautodele on eraldi tolli- ja piirikontroll. Niikaugele, kuni enam kaugemale ei pääse ning auto ümber hakkavad kogunema rahavahetajad ja muud asjamehed, nii nagu ikka piiridel. Keegi püüab selgitada, et ta abistab piiriületusel ja näitab, kuskohas asub tollipunkt. Vastan, et küll ma saan ise ka hakkama, aga abiline tuleb tolliruumi kaasa, seab ennast sisse nagu oma inimene ja hakkab minu eest mingit blanketti täitma.\nElu on näidanud, et neid abimehi on ikka mitmesuguseid, on sellised tegelased, kes näitavad ära ainult vajaliku maja ja ukse ning ise ootavad väljas, sellised võiksid parem olemata olla. Ja siis on sellised, kes marsivad igale poole sisse ning organiseerivad sulle ilma igasuguste järjekordade ja muude probleemideta kiire piiriületuse.\nMis tähendab seda, et neil on tõepoolset teenus, mida nad pakuvad ja mis hoiab aega ja närvikulu kokku. Ning asi käis tõepoolest kähku, auto vormistatud ja passi Keeniast lahkumise tempel. Ning abilise teenuste hulka kuulus ka Uganda poole vormistuse korraldamine. Siin oli vaja täita ainult viisataotlus, mis oli postkaardi suurune blankett minimaalsete andmetega nagu nimi, sünniaeg ja passiandmed ning auto number. Ja siis võeti sõrmejäljed, mõlema käe kõigilt sõrmedelt. Veel paar minutit ja pass anti luugist tagasi, ning öeldi, et on ok. Mingit leheküljesuurust kleepsu passi juurde ei pandud, lihtsalt löödi üks tempel ja kõik. Ju siis nii see käibki, sest rohkem keegi seda passi näha ei tahtnud. Egiptuse piiriületusega ei saa võrreldagi, nagu öö ja päev.\nEsmamulje Ugandast oli igati positiivne. Ja silma hakkas see, et teeääred olid puhtamad, kui enamuses Aafrika rikides. Tavaliselt vedeleb iga pool kohutavas koguses musti ja läbipaistvaid õhukesi kilekotte. Neid on täis teekraavid ja kaktused ja põõsad ja puud. Järjekordse asustatud punkti lähenemisest saad tavaliselt aru nii, et tee äärde tekib prügilasu. Aga see oli esmamulje, eks aja jooksul näeb täpsemalt.\nSipi Falls Mount Elgoni lähedal.\nPosted by Tarmo at 11:58 AM 0 comments\nAsukoht Gulu, Uganda\nRuins of Gedi ja Kikepeo\nVeel üks Keenia ranniku vaatamisväärsusi on Ruins of Gedi – suahiili linna varemed Malindi lähedal vihmametsas. Ehitatud 13-14 sajandil, elanikke oli hinnanguliselt üle 2500, ning linn jäeti maha 16 sajandi alguses.\nSelline vaade avanes linnale vaateplatvormilt. Ja see vaateplatvorm oli ehitatud suure puu otsa.\nPosted by Tarmo at 12:56 PM 0 comments\nAsukoht Malindi, Kenya\nReisi algusest 21524 km\nMombasa, nagu oleks Aafrika linn ja nagu ei ole ka. Üks suurematest vaatamisväärsustest on 1593 aastal Portugali maadeavastajate poolt ehitatud kindlus - Fort Jesus.\nPosted by Tarmo at 5:29 PM 0 comments\nAsukoht Makadara, Mombasa, Kenya\nKeenia - Hell's Kitchen\nMarafa kohta andmeid otsides leidsin internetist sellise kirjelduse -\nAccording to the Lonely Planet, Marafa is "the most underrated site on the coast (if not Kenya)" and if you, "put this geographic phenomenon anywhere else on earth, families would plan vacations around visiting and a glut of shopping malls would surround the approaches." http://www.mydestination.com/kenya/things-to-do/111066/marafa---hells-kitchen\nSellega oli külastamine otsustatud. Koht oli suurematest teedest eemal, õige teeotsa ülesleidmisel tuli korraks mõte, et see tee on ainult kohalikele elanikele jalgsi liikumiseks ja koduloomadele, sest auto jälgi ei paistnud küll kusagilt.\nPaar korda küsisin igaks juhuks üle, et kas see tee ikka läheb Marafasse. Pidi minema, aga võib-olla oli neid selliselt õpetatud, et kunagi ei tohi eitavalt vastata.\nJa hiljutine vihm tegi oma töö – tee ei tolmanud, vaid hoopis pruun pori kleepus rataste külge. Järjekordse suure porilombi juures seisis kohalik mees, kes vaatas huviga, kuidas “mzungu” oma valge bussiga sealt läbi pääseb. Ja kinnitas, et see tee läheb küll Marafasse ja kuna ta liigub samas suunas, siis kas võib kaasa tulla? Ikka võib, kuidas siis muidu. Porilombid jätkusid veel 10 kilomeetrit, pärast ristus tee veidi suuremaga ja edasiliikumine läks lihtsamaks.\nAga siin ta ongi – Marafa Hell’s Kitchen\nPosted by Tarmo at 11:43 PM 0 comments\nTsavo West NP\nTee Tsavo West Rahvusparki. Selle tee kohta olin kuulnud mitmeid jutte, et kuna see ei pidavat olema väga turvaline regioon, siis tuli autosse kaasa võtta “security”. Püüdin täpsemalt uurida, et milliste sündmuste põhjal peetakse just seda teed ebaturvaliseks, ja vastus oli, et 90-ndate alguses olid mingid probleemid. Tore lugu küll. Sellest on nüüd 20 aastat möödas ja ikka on vaja saatjat.\nIgatahes esialgu sain rahulikult edasi sõita ilma mingi saatjata ning pilvevaba Kilimandžaarot pildistada.\nEnamus sellest postitusest ongi looduspildid, sest selle paari päeva jooksul mingit “actionit” ei toimunud. Aga ega ise ka eriti ei otsinud.\nPosted by Tarmo at 10:43 PM 0 comments\nAsukoht Tsavo West National Park, Mombasa Rd, Mangani, Kenya\nKatse Nairobi kesklinnast läbisõitu vältida lõppes sellega, et 2 tundi sai ukerdatud niinimetatud kõrvalteel või kui täpsem olla, siis kõrvaltee kõrval, sest osa teest ei olnud aukude tõttu sõidetav.\nAmboseli Rahvuspargi külastamiseks pidi olema kõige õigem sõita Nairobist otse lõuna poole, kuni Tansaania piirini ning Namanga nimelisest piirilinnast läheb edasi väiksem tee Amboseli Rahvuspargini.\nNamangasse jõudes tuli korraks pähe mõte, et kuna tunni aja pärast on päikeseloojang, siis võiks siin kuskil ööbida, ikkagi piirilinn, aga pärast paari ööbimiskoha külastust sai see mõte maha maetud, ning jätkatud edasisõitu põhimõttega, et kui pimedaks läheb, siis tuleb keerata kas vasakule või paremale ja leida võsas mingi magamiskoht. Sest inimasustus Keenias on ikka tunduvalt hõredam kui Etioopias.\nKohaliku tähtsusega tee, vasak teepool on isegi täiesti viisakas, aga parem pool on Aafrikale tüüpiliselt “treppi” sõidetud.\nPosted by Tarmo at 11:25 AM 0 comments\nAsukoht Amboseli National Park, Kenya\nKeenia – Nairobi\nMoyale-Marsabit-Isiolo teekond – teine osa.\nMarsabitis läks hollandlaste autohooldusega (sumbuti keevitamine ja rehviparandus) peaaegu pool päeva, nii et plaanime sellel päeval rohkem mitte edasi liikuda. Poole päevaga eriti kaugele ei jõua ja kindlam on sõita selliselt, et õhtuks jõuab järgmisesse asustatud punkti, see on siis Isiolosse. Ei pidavat olema väga turvaline piirkond öösel sõitmiseks.\nOtsime üles kämpingu.\nKoht üllatab heas mõttes. Külm vesi ja soe vesi, elekter, külmkapp Coca ja Spritega.\nPosted by Tarmo at 8:30 PM 0 comments\nKeenia - Marsabit\nJungle Junction Camping\nKeenias on vasakpoolne liiklus, õnneks polnud üleminek liiga järsk, sest juba alates Egiptusest oli võimalik vasakul sõitmist harjutada. Kui ikka vaja oli , siis sõideti ka kiirteel vastassuunavööndis, Kairost rääkimata.\nJa veel üks tähelepanek, et kui on plaanis Euroopast Lõuna-Aafrikasse või siis näiteks Namiibiast Hollandisse sõita, siis peamine on tahtmine see klassikaline Cape-Cairo teekond ette võtta, auto mark ja vanus ei ole eriti oluline. Mõned näited:\nVolkswagen aastast 1970, 41 aastat vana. Namiibiast Hollandisse.\nPosted by Tarmo at 7:50 PM 0 comments\nReisi 125. päev\nEtioopia, Addis Ababa.\nDjiboutist Etioopia pealinna viiv tee pidi olema riigi kõige paremas korras tee. Ja oligi. Kahe päevaga sai hakkama.\nMaraboud tee ääres – või kui nüüd eriti täpseks minna siis Marabou Stork, Leptoptilos crumeniferus\nPosted by Tarmo at 9:30 PM 0 comments\nDjibouti – Lac Abbe\nReisi 121 päev.\nLac Abbe on Djibouti ja Etioopia piiril asuv soolajärv. Pidi olema ebamaise loodusega koht, sest seal on filmitud esimest “Ahvide Planeeti”.\nSelline vaade oli kohapeal - foto on tehtud hommikul veidi pärast päikesetõusu.\nAga terve lugu ise algas nii: Plaan oli selline, et külastada Lac Abbed, ning seejärel sõita tagasi Etioopiasse.\nPosted by Tarmo at 6:26 PM 0 comments\nReisi algusest 16597 km\nEsimene kohustuslik vaatamisväärsus Djiboutis – Lac Assali soolajärv.\nPosted by Tarmo at 2:47 PM 2 comments\nSomaliland – Hargeisa Loyada teekond\nReisi algusest 16262 km\nTee Somaalimaalt Djiboutini pidi olema kehv. Tagantjärele võib öelda, et see jutt ei vasta tõele, kuna vahepeal teed lihtsalt ei ole. On mingid rattarööpad, mis lähevad naaberriigi poole. Kahe riigi vaheline reisijatevedu toimub 4x4 LandCruiseritega ja kaubavedu suurte veoautodega. Ja kui saab läbi veoauto, siis peaks see vahemaa olema läbitav, sest täislastis veoautoga mööda liivaluiteid üldiselt ei sõideta.\nSeega oli asi otsustatud. Esimene jupp teed pärast Hargeisat.\nPosted by Tarmo at 10:25 AM 3 comments\nSomaliland – Berbera\nReisi 104 päev\nReisi algusest 15838 km.\nHuvitaval kombel on Aafrikas nii, et kui sõidad samas suunas, siis kohtud mitmeid kordi samade inimestega. Põhjus on muidugi väga lihtne, oma autoga Kairost lõuna poole sõites tuleb paratamatult läbida kindlad kohad, millest ei saa üle ega ümber. Egiptuses on selleks kohaks Aswan, sest allapoole Sudaani saab ainult laevaga. See, et kaartidel on Punase mere ääres Egiptusest Sudaani viiv tee, ei tähenda, et seda teed mööda on võimalik Sudaani jõuda.\nVahelduseks teekond vabakäejoonena, reaalajas saab jälgida liikumist blogi esilehelt “Location-NEW”\nPosted by Tarmo at 12:46 AM 0 comments\nLabels: Somaalimaa, Somaliland\nSomaliland – Laas Gaal\nReisi 101 päev.\nSomaalimaa kaljujooniste külastamiseks tuleb sõita pealinnast Hargeisast sadamalinna Berbera poole u 50 km.\nNii nagu Etioopias, on ka siin tee ääres sõjast jäänud tankid.\nJa loomulikult suured kilpkonnad.\nIgasugused teeviidad , mis juhataksid sellise haruldase vaatamisväärsuse juurde, puuduvad täielikult. Õige koha tunneb ära selle järgi, et tee läbib väiksese küla, paremale jäävad kaks mäge (mille nimeks Naasa Hablood) ja vasakule läheb raskesti leitav ja vähesõidetud rada, mille ülesleidmiseks tuleb kohalikelt elanikelt juhatust küsida.\nPosted by Tarmo at 2:16 PM 0 comments\nSomaliland – Hargeysa\nReisi algusest 15412 km\nMõte Somaalimaad külastada oli tekkinud juba pikka aega tagasi. Tegemist on Somaalia regiooniga, mis kuulutas ennast 1991 aastal iseseisvaks pärast Somaalia keskvalitsuse kokkukukkumist. Ükski riik pole seni Somaalimaad tunnustanud ja erinevalt ülejäänud Somaaliast peaks siin valitsema stabiilne olukord. Aga sellest hiljem pikemalt.\nKõigepealt oli vaja leida Somaalimaa saatkond ja saada viisa. Sest ilma viisata sinna ei pääse ning kõige õigem koht viisat taotleda on Etioopia.\nSain kätte oma passi Djibouti Saatkonnast ning lootus oli, et äkki saan sama päev ka Somaalimaa asjad korda. Küsisin, kohalikult taksojuhilt, et kas ta teab, kus on Somaalimaa saatkond ja mis sinna sõit maksab, vastus oli et teab. Kauplesin taksojuhiga hinna üle ja seejärel läks sõiduks. Aga paari minuti pärast keeras takso hoopis vales suunas, minu teadmiste järgi pidi asuma saatkond hoopis teisel pool. Ja juhtuski nii, et tema arvates soovisin ma minna Somaalia saatkonda ja viiski mu emamaa saatkonna juurde. Pärast poliitilise olukorra selgitamist naabermaal pandi auto uuesti käima ja seejärel olingi 5 minuti pärast õiges kohas. Aga kahjuks oli see õige koht tänaseks suletud. Niipalu oli sellest kasu, et sain täpsed GPS koordinaadid, võetud otse värava eest.\nPosted by Tarmo at 3:28 PM 0 comments\nEtioopia, Addis Abeba,\nWims Holland House,\nReisi algusest 14648 km\nOlukorrad, mis jäid fotosse ja videosse võtmata.\nVäike küla Dabat, 74 km Gondarist põhja suunas. Esialgu tundus, et tavaline Etioopia küla. Võtsin kiiruse maha, et kedagi mitte alla ajada. Lapsed ja täiskasvanud ja eeslid ja kanad ja kitsed, kõik elavad ju tee peal. Ja järsku ebaharilik vaatepilt – samas suunas jalutavad kaks seljakottidega valget inimest, kohalikest lastest ümbritsetuna. Jõuan kõrvale ja peatun, ning küsin, at kas kõik on ikka korras? Või on järsku küüti vaja?\nTegemist oli ungarlastega. Gabor ja Ezster. Gabor on juba seitsmendat aastat teel, seljakotiga ja kohaliku transpordiga, Etioopia on 121-ne riik külastada. Muljetavaldav.\nKohalike jaoks oli selleks korraks etendus läbi. Ei mingeid pastakaid ega raha. Paarkümmne sekundi pärast lendab paar kivi bussi suunas. Esialgu tuleb meelde kaks võimalust, kas sõita edasi või siis jääda seisma ja hakata vastu loopima. Käiku läheb esimene võimalus.\nKuna tagaklaas on siiani terve siis annab Gabor nõu see mingi materjaliga kinni katta. 10 minutiga on asi tehtud, mullikile ja maccaivari teip aitavad peaaegu alati hädast välja.\nMeie edasine omavaheline suhtlus käib inglise keeles, ehkki ungari keel pidi kuuluma soome-ugri keelete hulka. Igatahes oma emakeeles meil suhelda ei õnnestunud. Ja veel oli omavahel võimalik rääkida vene keeles, mis oli eriti kasulik siis, kui kohalikud olid kõrval ja oli vaja mingite hindade või teenuste üle arutleda.\nBlue Nile Falls. Kosele on ehitatud tamm ja elektrijaam ja sellega on kosest alles jäänud vaevalt veerand. Võib-olla kümnendik. Kui sedagi. Kuid pilt on ikkagi võimas. Kõrval on näha, kust kaudu vesi on varem voolanud. Tee lõpeb hüdroelektrijaama väravas, kõrval on piletite müük. Kahel pool teed müüakse kõike söödavat ja mittesöödavat.\nVahepõikena Etioopia rahaühikutest. Etioopia raha on birr, ja 1 EUR = 23,5 birri, ehk teistpidi võttes on 100 birri u 4 Eurot. Püüan mitte olla vanamoodne ja jätan kroonihinnad arvutamata.\nPilet maksab 15 birri, paar minutit hiljem selgub, et ise vaatama minna ei tohi, kaasa peab tulema kohalik giid. Lisaks siis veel 50 birri, õnneks räägib giid üpris soravat inglise keelt, nii et saab kohaliku elu-olu kohta küsimusi esitada. Auto juurde minnes selgub, et keegi kirjutab välja ametlikku parkimiskviitungit ja soovib saada 5 birri. Mitte et hind jalust maha võtaks, aga asi on põhimõttes, ning selgitan, et ma sõidan nüüd kose juurde ja ei kavatsegi siin parkida. Neile on vist samuti kindel kavatsus raha saada, ja vastus on, et see ongi kose juures parkimise pilet. Ok, las ta siis olla. Kose juurde viiv tee on selline, et kiirus saab olla maksimaalselt 20 km/tunnis.\nKose juures ilmub kohe välja keegi noormees, kes teatab, et tema valvab niikaua autot, kui me ära oleme. Võiks ju arvata, et näe kui tore inimene, aga elu näitab seda, et alguses ei räägi keegi rahast ja hiljem küsitakse mingi korralik summa. Näitan talle parkimise kviitungit ja viipan giidile, et nüüd on tema kord parklavahiga suhelda.\nÕnneks saab giidiga kohalikest kommetest rääkida, tagasi auto juurde tulles üritan järjekordselt selgitust saada, miks küsitakse igal pool valge inimese käest vähemalt topelt hinda. Nn “Faranji price”. Vastuseks tuleb, et valged on ju rikkad ja miks nad siis ei võiks maksta. Tuttav jutt ja suhtumine.\nNäitan bussi kõrval parkivale kohaliku numbrimärgiga uuele Toyota maasturile, mille hind ületab minu 24 aastat vana sõiduki hinna vähemalt 10 kordselt. Selget vastust ei tule. Kuna sooja on üle 30 kraadi, siis ostan kaks “Spritet”, omale ja giidile. Muidugi turistihinnaga, 10 birri tk. Ja hiljem viib giid mind oma kulul hüdroelektrijaama kohvikusse kohaliku hinnaga kohvi jooma. Siin on kohalik hind 2 birri tass. Mujal on tavaliselt 3 ja Gondaris küsiti 10.\nPildid tee äärest.\nAuto jäänused, kohandatud elamiseks.\nPõhja-Etioopia. Debre Damo – platool asuv kirik, kuhu pääseb ainult köite abil. Külastamine pidi olema tasuta ja on lubatud ainult meestele. Ülalt ripub alla 2 lapitud köit. Ühe ots tuleks siduda omale ümber kere, see oleks julgestuseks, ning teisest tuleb siis üles ronida, kasutades kaljukonarusi. Teise köie mõlemad otsad on üleval, üks ots korralikult kinni ja teisest siis mehed sikutavad. Kohe selgub, et siin on mul kodune töö jäänud tegemata – ilma julgestusköieta ma sinna üles ega alla poleks saanud. Ikkagi 15 meetrit, peaaegu 5-kordse maja kõrgus. Olesks ikkagi võinud vabal ajal kaljuronimist harrastada. Kunagi ei tea, millal mõnda oskust vaja läheb.\nJa siis, kui on plaan alla minna, selgub, et allaminek on tasuline. Nii need asjad siin on. Gabor võttis köiest kinni ja läks alla. Nagu hiljem selgus, oli tal see ronimine rohkem käe sees. Kohalikud tõstsid häält, nähes, et keegi ilma maksmata alla ronib ja püüdsid köit üles tõmmata. Tänu temale on siin nüüd mõned pildid minu laskumisest.\nÜleüldse – maksmine maksmiseks, aga seal toimuv tundus rohkem väljapressimise moodi.\nJa hiljem ülal tehtud pilte vaadates tekib mõte, et kas see ikka on ainus tee üles ja alla, sest üleval on lehmakari. Kas tõmmati samuti köitega üles? Enam pole kellegi käest küsida.\nLalibela. Bet Giyorgis seest ja väljastpoolt\nVanadest autorehvidest saab "plätusid" valmistada\n4.aprilli hommik. Päevaplaan on selline, et tellime takso ja läheme linna asju ajama. Omal on plaanis külastada viisa taotlemiseks Djibouti saatkonda, Chris vajab uut läpakat. Chris on mootorrattur Saksamaalt, kes tegi nädal aega tagasi Etioopias avarii, sai paar päeva tagasi haiglat välja ja liigub nüüd karkude abil. Läpakas on pärast avariid täiesti kasutamiskõlbmatu. Laseme tellida tuttava taksojuhi, kes kes inglise keelt räägib.\nAddise taksod – nüüd tuleb nostalgia peale – vanad Ladad ehk Zigulid, valdavalt VAZ-2101. Ainult et sellises seisukorras, et hirm tuleb peale. Sõites on erinevaid kohinaid, raginaid ja kolinaid nii palju, et oma treenitud kõrv ei suuda põhjusi eristada. 3 km pärast kuuldub auto alt järjekordne raksakas, õnneks oleme jõudnud saatkonnani. Auto keeldub esimese käiguga mäest üles minemast. Veidi aitab see, kui autost välja tulla ja lükata. Juhi jutu järgi on mingi jama käigukastiga. Lähen saatkonda, taksojuht organiseerib uut liiklusvahendit.\nSaatkonnas käib asi kiiresti, kahepoolne A4 ankeet ja 1 passipilt ja homme pärast lõunat peaks viisa passis olema. Viisa on kuuajane ja hakkab kehtima tänasest. Küsin igaks juhuks üle, et kas on mingeid erinõudeid kui lähen oma autoga. Vastuseks on selge ei, et pole midagi vaja. Eks siis piiril paistab.\nVäljas ootab uus “kaarik”. Esimese mulje järgi eelmise takso koopia. Esimene mulje ei peta, isegi kolinad on samad, mõned on uued. Sõidame mingi kaubanduskeskuse juurde, kus on hulgim arvutikaupadega tegelevaid poode. Väikseid “netbooke” aga peaaegu ei ole. Ja kui ongi, siis esialgne hind on u 100 euri kõrgem, kui eestis. Pärast kauplemist hind küll langeb, aga võiks tunduvalt rohkem langeda. Otsustame sõita kämpingusse tagasi ja kasutada kohalike tutvusi. Uus taksojuht üritab saada tunniajase ootamise ja 3 kilomeetrise sõidu eest “faranji” hinda. Edutult. Tund aega taksot maksab 70 birri ja punkt, s.o. 3 Euri. Seda on siin piisavalt.\nIgatahes varsti on aeg jälle liikuma hakata. Võib-olla on mujal internetiühendus parem, nii et õnnestub mõned videod üles laadida. Eks näe.\nPosted by Tarmo at 11:22 AM 2 comments\nLabels: Ethiopia, Etioopia\nSiin on minu Aafrika ja Lõuna-Ameerika automatka muljed.\n2011 Reis algab siit\nKui otsid ekstreemsusi,\nsiis võib alustada:\nTeekond Somaalimaalt Djiboutisse\nDeath Road, Boliivia\nBR-319 ja Transamazonica\nLoodusparkide muljed on aga siin\nKeenia - Amboseli\nAsukoht reaalajas (Satellite Tracker Map)\nMazda E2200 Van\n"If you follow the crowd,\nyou will likely get no further than the crowd.\nIf you walk alone,\nyou're likely to end up in places no one has ever been before"\n--- Albert Einstein ---\nUued postitused meilile\nReisipäevi kokku 1513\nKilomeetreid - 167 171\nRiike - 41\nLäti, Leedu, Poola, Slovakkia, Ungari,\nSerbia, Bulgaaria, Türgi, Süüria, Jordaania,\nEgiptus, Sudaan, Etioopia, Somaalimaa,\nDjibouti, Keenia, Uganda, Lõuna-Sudaan,\nKongo DV, Rwanda, Burundi, Tansaania,\nMalaavi, Sambia, Zimbabwe, Mosambiik,\nSvaasimaa, Lõuna-Aafrika Vabariik,\nArgentina, Uruguai, Brasiilia, Paraguai, Tšiili,\nBoliivia, Peruu, Guyana, Suriname, French Guiana,\nPiiriületusi - 83 + veel mõned (täpsustamisel)\n19 ilma autota\nKõrgeim tee -\nAafrikas - 4272 m, Simieni mäed, Etioopia\nL.Ameerikas - 5059 m, Abra Huayraccasa, Peru\nKongo DV (2)\nLõuna-Aafrika Vabariik (13)\nPrantsuse Guajaana (4)\nElu Nairobi slummis\nNeljakesi Namiibias (elevandist rääkimata)\nLääne kaudu itta


Kommentaarid: Suurpuhastus jätkub? “Radarist” lahkuvad Hannes Sarv ja Deisi Helemäe-Sarv\nSuurpuhastus jätkub? “Radarist” lahkuvad Hannes Sarv ja Deisi Helemäe-Sarv\nLiisa Mugra, 25. juuni 2018 16:41\n26. juuni 2018 05:06\ndas/ 25. juuni 2018 22:48\nMa olen tihti mõelnud, et arvestades seda karja ajakirjanike produtseerivad nad suht keskpärast kraami. Lusti Kuuuurija paneb sellele kambale pika puuga ära. Äriliselt pole vist raske arvata, kumb saade kanalile rohkem sisse toob, kas hoida 5 + taustajõud või 1 + taustajõud töös. Minu teada on Lustil ainult 1 või kaks inimest abiks, Radaril tundub neid seal hulgim olevat.\nuskumatu/ 25. juuni 2018 22:44\nKarell ja saate produtsent olid ka abielus, huvitav saade kus tegijate hulga kaks abielupaari.\nkirjanik vesipruul/ 25. juuni 2018 21:36\nolen kuskilt lugenud,et eestis on ca 348000 ajakirjanikkku\nainuüksi talina ülikoolist tuleb neid,kui vändrast saelaudu\nülejäänud eestlased on niisama kuulsad.\nküllap leidub sama indeligenseid brovesionaale küllaga radarisse\noh heldene aeg/ 25. juuni 2018 20:23\n"Otsus ei tulnud peale edukat hooaega kindlasti kergelt"\nMis mõttes edukat? Lust teeb üksinda mitu korda põnevamat saadet kui see veider vikerkaarne seltskond.\nden/ 25. juuni 2018 22:50\nKirjutasin umbes sama kommentaari. Radaris oli tööl 7 inimest vs Kuuuurija 1 inimest.\nKristiina/ 26. juuni 2018 03:54\nLust kasutab udustamist liiga kergekäeliselt mis radar lõpus ei teinud ning julges kritiseerida ka kohut..\n26. juuni 2018 06:38\nSinul loomulikult ikka oma probleem.\nmarsipuurija/ 25. juuni 2018 19:08\nIlmselgelt ebakompententsed ja igavad saatejuhid.\nIstub seal intervjueeritava vastas kõõlub toolil,silmad silavad ja käed käivad aga välja tulevad ainult totakad küsimused.\ntsau/ 25. juuni 2018 21:28\nmis teed äa?\nTaat/ 25. juuni 2018 18:07\nAsendamatuid inimesi ei ole!Kas sellist saadet on vaja,seda saab öelda vaataja.\njah/ 25. juuni 2018 18:06\npaljastasid parteilastest kantijaid ja vargaid. Nüüd võid rahumeeli edasi varastada.\nP...dets/ 25. juuni 2018 17:48\nSeal on lahe intriig sees, millel ei puudu skandaalne komponent. Kui nad oleksid head ajakirjanikus, siis nad räägiksid sellest.\nParadiisis/ 25. juuni 2018 17:42\nvõiks olla hoopiski uuenenud saate pealkirjaks! Seal räägitaks ja näidataks, kuidas halba ültse ei eksisteerigi maailmas, kõik armastavad üksteisi ja läbisegi, kõik sõjad, terrorism ja vägivald toimub ainult fantaasia filmides ning Venemaa oht on ka väljamõeldis!\n25. juuni 2018 18:05\nTuulte suund on muutunud/ 25. juuni 2018 17:20\nAsi on lihtsalt selles, et see, mida räägiti veel aastaaega tagasi, ei kõlba enam nüüd. Tuule suund ju muutub. Kui puudub ka ümberkehastumise võimalus ja ei soovita oma arvamustes silmakirjalik olla, siis ei saagi ajakirjanduslikku tööd teha.\n25. juuni 2018 16:52\ntegelt/ 25. juuni 2018 16:58\nei olda nõus Postimehe kartelli suu kinnitoppimise ja jäägitu allumise poliitikaga.\ntee/ 25. juuni 2018 17:38\ntuleb slaavlastele vabastada\nvaataja/ 26. juuni 2018 08:28\nmõned räägivad seal nii halba kanget keelt,et jube eesti saadetes\nsetud ju/ 25. juuni 2018 17:47


Yammer Windowsi ja Maci jaoks - Office 365\nYammer Windowsi ja Maci jaoks\nOffice 365 haldus Rohkem... Vähem\nTöölauarakendus on omaklientrakendus Maci ja Windowsi jaoks, millel on kõik Yammeri funktsioonid. Sujuvama sisselogimise ning ühekordse sisselogimise toega rakendus on integreeritud oma operatsioonisüsteemi funktsioonidega (nt teatised, otseteed) ning käivitub arvuti käivitamisel.\nSüsteemi ja kasutajakonto nõuded\nMac OS 10.9 või uuem versioon\nYammeri konto Microsoft 365 identiteedi abil\nTeil peavad olema õigused rakenduste installimiseks teie arvutisse.\nInstallimise lõpule viimiseks tehke järgmist.\nMac: Lohistage Yammeri rakendus oma rakenduste kausta.\nWindows: Käivitage allalaaditud installer.\nYammerisse sisse logimine ja teatiste eelistuste määramine\nSisselogimiseks on vaja Microsoft 365 kontot.\nMärkus. Kui teie ettevõte toetab ühekordset sisselogimist, logitakse teid pärast rakenduse käivitamist automaatselt sisse.\nKui olete sisse logitud, määrake enda teatiste eelistused, vaadake teemat Meili- või telefoniteatiste lubamine või keelamine.\nYammeri rakenduse värskendused\nKui Yammeri rakenduse uus versioon on saadaval, teavitatakse teid rakenduse värskendamiseks. Värskendused rakendatakse rakenduse taaskäivitamisel automaatselt. Saate kontrollida, kas teil on uusim versioon, kasutades rakenduse menüüd.\nLevitamine süsteemihaldustarkvara (Windowsi installer MSI) kaudu\nYammeri töölauarakenduse levitamiseks hallatud levitamise tarkvara kaudu (nt Microsoft System Centeri konfigureerimishaldur (SCCM)) laadige allpool alla MSI-pakett. MSI-installeri käivitamisel installitakse klientarvutisse Yammeri tervet seadet hõlmav installer, mis installib Yammeri töölauarakenduse järgmisel kasutajate seadmesse sisselogimisel.\nWindowsi jaoks mõeldud Yammeri (32-bitine, MSI) allalaadimine\nWindowsi jaoks mõeldud Yammeri (64-bitine, MSI) allalaadimine\nKüsimus. Kuidas saan IT-administaatorina tagada, et Yammeri töölauarakendus alati lõppkasutaja sisselogimisel installitakse?\nVastus. Kui lõppkasutaja Yammeri töölauarakenduse desinstallib, siis säilitame selle kirjutades faili „%localappdata%\_yammerdesktop\_.dead“. See fail ei lase kasutaja järgmisel seadmesse sisselogimisel Yammeri kogu seadet hõlmaval installeril rakendust uuesti installida. Lõppkasutaja otsuse tühistamiseks kustutage fail „% localappdata%\_yammerdesktop\_.dead“.\nTootesisesed viibad (kuvatud veebikliendis)\nKui näete mõnda järgmistest viipadest, saate rakenduse alla laadida ja installida ka Yammeri parempoolselt paanilt.\nIT-administraatorid: kui teie kasutajad saavad uue tarkvara hallatud levitamismeetodite (nt SCCM) kaudu, siis pöörduge klienditoe poole, kui soovite need tootesisesed rakenduse allalaadimise ja installimise viibad keelata.\nYammeri seadistamine mobiilsideseadme jaoks Office 365 sisselogimine Yammeris\nOffice 365 identiteedi jõustamine Yammeri kasutajate jaoks


Kuna suvandite muutmisel selles dialoogiboksis rakendatakse muudatused teie pildile, kujundile, tekstile või mõnele muule objekt viivitamatult, ei pea te pildile avalduva mõju nägemiseks dialoogiboksi sulgema. Muudatuste viivitamatu rakendamise tõttu ei saa aga selles dialoogiboksis klõpsata nuppu Loobu. Muudatuste eemaldamiseks peate iga eemaldatava muudatuse puhul klõpsama kiirpääsuribal nuppu Võta tagasi .\nSuurus. Peegelduse suuruse määramiseks nihutage liugurit Suurus või sisestage soovitud arv liuguri kõrval asuvale väljale. Mida suurema arvu tipite, seda suurem on peegeldus. See protsent põhineb selle objekt suurusel, millele seda rakendatakse. Protsent võib olla 0% (peegelduseta) kuni 100% (kogu objekti peegeldatakse).


PESUMODELLIST ESILEEDIKS: 7 fakti Melania Trumpi kohta | Buduaar\nPESUMODELLIST ESILEEDIKS: 7 fakti Melania Trumpi kohta\n2016. aasta 9. november 18:00\nUSA presidendikandidaat Donald Trump on tänasest maailmale teada kui Ameerika Ühendriikide president, kuid kes on Ameerika uus esileedi Melania Trump? Siin on seitse fakti, mida sa Melania Trumpi kohta teada võiksid:\nMelania tegeles oma nooruses modellindusega ning aastal 2000 poseeris ta Briti meesteajakirjale GQ alasti! Veel üks põnev fakt – ta tegi seda Donald Trumpi eralennukis. Melania Trump töötas varem nii Euroopas kui USAs modellina, kuid tegi ka aktifotosid.\nUSA väljaanne New York Post avaldas juulis mitu fotot, millest üks oli ka esikaanel, millel Melania Trump on alasti. Väidetavalt tehti need fotod 1995. aastal kunstilisel eesmärgil.\nMelania oskab rääkida lausa viit keelt, mis on üsnagi muljetavaldav. Nimelt valdab ta sloveeni, inglise, prantsuse, saksa ja serbia keelt.\n3. Klassikaline esileedi\nMelania on enda jaoks paika seadnud visuaali, kuidas avalikkus teda nägema peaks. Nimelt tahab ta saada järgmiseks Jackie Kennedyks ning seda teadis ta juba aastal 2000, mil ta ütles New York Times’ile antud intervjuus, et kui temast peaks kunagi saama USA esileedi, siis tahab ta olla väga traditsiooniline nagu olid ka näiteks Betty Ford ja Jackie Kennedy.\n4. Teda peetakse taibukamaks kui Donaldit\nMitmed allikad on pooleldi naljaga öelnud, et neil poleks selle vastu midagi, kui Melaniast saab järgmine USA esileedi, ent tema abikaasa Donald Trump USA presidendina valmistab neile tõsist muret.\n5. Ta kasvatab oma pojast mini-Donaldit\nMelania ja Donaldi üheksa-aastane poeg Barron armastab juba praegu kanda ülikonda ja lipsu ning vabal ajal mängib ta koos isaga golfi. Vaatamata oma noorele vanusele on poiss juba tänase seisuga näidanud välja oma üleolevat suhtumist – näiteks on ta mitmed oma lapsehoidjad ametist lahti lasknud ja siis uuesti ametisse palganud, et näha nende reaktsiooni.\nKuigi Donald Trump on palavalt illegaalidevastane, töötas väidetavalt tema praegune abikaasa Ameerikasse tulles riigis illegaalina, omamata tööviisat. Samuti on sahistatud, et Melania teenis elatist mitte modelliagentuuris, vaid eskordina. Seda fakti ei ole kinnitatud.\n7. Sloveenia päritolu\nMelania Trump kasvas üles Ida-Sloveenias Sevnica linnas. Kohalikud väidavad, et tema isa müüs autoosi ning ema töötas tehases, kus valmistati lasteriideid. Ema olevat õmblusmasinale valu andnud hiliste õhtutundideni. Melaniat märgati modellina, kui ta oli 17aastane. Ameerikasse kolis ta 1998. aastal, millal ta ka oma praeguse abikaasaga tutvus.


Selver toetab igakülgselt Ukrainat ja Ukraina sõjapõgenikke - Kaubandus\nAutor: Kaubandus.ee • 4. märts 2022\nSelver toetab igakülgselt Ukrainat ja Ukraina sõjapõgenikke\nSelver osana Tallinna Kaubamaja Grupist pakub Ukraina sõjapõgenikele tööd, vajadusel elukohta ning kogub humanitaarabi ja saadetisi Venemaa sissetungi eest varjuvate inimeste abistamiseks.\nOsake Selveri klientide annetustest, mille Punane Rist Ukrainasse viib\n„Seisame selle eest, et Ukraina inimesed tunneksid end Eestisse saabudes teretulnuna. Turvaliselt ja kaitstud. Tunneme täna kõik, et tahame Ukrainat aidata nii palju kui vähegi võimalik. Tunneme seda nii ühiskondlikul tasandil kui kollektiivis, tuttavate seas ja pereringis. Selveris oleme otsustanud pakkuda toetavat kollektiivi, sujuvat sisseelamist ja igakülgset abi neile Ukraina inimestele, kes on sunnitud sõjakoleduste eest põgenema ja oma kodud hülgama,“ ütleb Selveri juht Kristi Lomp.\nLisaks Selverile pakuvad tööd Selveri tütarettevõte Kulinaaria ning Tallinna Kaubamaja Grupi ettevõtted Kaubamaja ja Viking Security.\nTallinna Kaubamaja Grupp koos Kaubamaja, I.L.U ja Selveriga tänavad kõiki oma kliente, kes on olnud uskumatult lahked annetajad. „See kogus, mis meie kauplustesse headelt inimestelt jõudis, on olnud positiivselt jahmatav. Sadakond alusetäit mähkmeid, hambaharju- ja pastasid, suuhügieenitooteid, pesemisvahendeid, tualettpaberit, hügieenisidemeid, tekke, patju, magamiskotte, täispuhutavaid madratseid. Suur tänu kõigile annetajatele!“ tänab Selveri juht. Esemelisi annetusi võtavad Selverid vastu veel tänase päeva lõpuni ja jätkavad seda siis kui Punase Risti uued vajadused on selgunud.\nLisaks kogutakse Tallinna ja Tartu Kaubamajades, Kaubamaja e-poes, I.L.U. kauplustes, Selverites ja e-Selveris rahalisi annetusi, mis on jätkuvalt oodatud.\nKogutud tooted ja rahalised annetused edastatakse läbi Eesti Punane Risti Ukrainasse kannatada saanud elanike abistamiseks.\nSelveri tütarettevõte Kulinaaria OÜ panustab Eesti Punase Risti vabatahtlike toitlustusse.\nTeeme koostööd ka MTÜ-ga Pagulasabi, kuhu annetame tarvilikke tooteid ja toitu neile sõjapõgenikele, keda mittetulundusühing Poola piiril vastu võtab ja Eestisse transpordib.\nTallinna Kaubamaja Grupp ja Selver tänavad kõiki kliente, töötajaid ja koostööpartnereid – rasked ajad on järjekordselt tõestanud, et Eesti inimesed on väga heasüdamlikud ning ettevõtted, riik ja kolmanda sektori organisatsioonid teevad omavahel väga head koostööd.


Lapsevanem.ee - Sisukestev õpe lapsevanemale :: Uue aastatuhande energia\nMidagi huvitavat » Huvitav füüsika » Uue aastatuhande energia\nLapsevanem.ee - Sisukestev õpe lapsevanemale :: Uue aastatuhande energia Matemaatika, füüsika, ajalugu, inimeseõpetus jne. Kõik selleks et abistada õppijat.Uue aastatuhande energia,Matemaatika, ekool, e-kool, füüsika, ajalugu, seks, abort\nTallinna Tehnikaülikooli vanemteadur. Füüsika-matemaatikakandidaat.\nIga aastaga muutub üha põletavamaks küsimus, kuidas inimkond tulevikus oma energiavajadusi hakkab rahuldama. Me võime ju propageerida energia kokkuhoidu ning leiutada üha vähem energiat nõudvaid tehnoloogiaid, kuid fakt jääb faktiks: varsti pole ikkagi maapõuest enam midagi võtta! Kellelegi pole ka uudis, et lahendust nähakse eelkõige juhitavate termotuumareaktorite kasutuselevõtus. Unistus sellest peaaegu põhjatumast energiaallikast on teadlasi tiivustanud juba aastakümneid, kuid tulemused on seni üsna tagasihoidlikud. Veel hiljuti leidus hulgaliselt optimiste, kes ennustasid, et hiljemalt aastaks 2000 on termotuumareaktsioonid ohjeldatud. Nüüd ei julge keegi isegi mitte mainida, millal siis ometi midagi ka toimuma hakkab. Kuid pessimismiks pole ometi mingit alust. Isegi vastupidi, järgnevad aastad toovad eelduste kohaselt termotuumaenergeetikasse mõndagi huvitavat.\nKüllap teavad paljud, et praegugi toodetakse energiat tuumareaktorites. Ja seda üsna laialdaselt. Need aatomielektrijaamad saavad vajaliku energia raskete, peamiselt uraani tuumade lõhestumisel kergemateks tuumadeks. Olgugi, et selline protsess annab samuti üsna palju energiat, kaasneb temaga aga paratamatult radioaktiivsete jäätmete probleem. See on ka põhjus, miks aatomielektrijaamadele enam sugugi soosiva pilguga ei vaadata. Termotuumareaktsioonid kujutavad endast aga tuumareaktsioonidele vastupidist protsessi. Seal eraldub energia kergete tuumade ühinemisel raskemaks tuumaks. Mitmekordselt suurema energeetilise saagise kõrval on termotuumareaktsioonides eralduv radioaktiivne saaste oluliselt väiksema keskkonnaohtlikkusega. Ja mis peamine — kütust saab ammutada tavalisest veest.\nEi ole ka meie Päike ju midagi muud kui üks hiiglaslik termotuumareaktor.\nJuba ammu on teada, et termotuumareaktsiooni on kõige lihtsam läbi viia kahe vesinikuisotoobi, triitiumi ja deuteeriumi ühinemisel heeliumi tuumaks. Just sellise reaktsiooniga algas termotuumaajastu esimeses vesinikupommis. Et aga reaktsiooni üldse alustada, peab temperatuur tõusma 107 kraadini! Vesinikupommis, kus eesmärgiks pidi olema võimalikult suurte purustuste tekitamine, võis temperatuuri tõstmiseks edukalt kasutada tavalist aatomipommi. Ilmselt ei saa energia tootmisel rakendada samu võtteid. Kuidas siis toimida?\nÜldiselt on nüüd juba üsna raske kindlaks teha, kes esimesena soovitas termotuumareaktsiooni süütajateks lasereid 1. Üks on igatahes selge: sellel kaugel ajal ei olnud veel ühtegi laserit, mis ülesandega hakkama oleks saanud. Ega neid praegugi veel ole, kuid 1996. aastal otsustati USAs alustada maailma suurima laseri ehitust, mis lõplikult peaks töökorras olema aastal 2003. Valmiv laser, mille ehitamiseks kulub tagasihoidlike arvestuste kohaselt 1,2 miljardit dollarit, on nii suur, et võtab enda alla staadioni suuruse maa-ala. Kogu projekt sai nimeks NIF (National Ignition Facility). Et praegu asub maailma võimsaim laser nimega "Nova" Lawrence Livermore’i Rahvuslikus Laboratooriumis Californias, siis ka uus laser otsustati ehitada just sinna. On ju sealsetel teadlastel suuri kogemusi ülivõimsate laserite alal ning alles hiljuti suutsid nad ka laseri abil sünnitada deuteeriumist esimesed heeliumi tuumad. Olgugi, et tegemist oli samuti termotuumareaktsiooniga, ei järgnenud sellele ahelreaktsiooni ehk isesüttimist. Kuid juba seegi katse näitas, et põhimõtteliselt ollakse õigel teel.\nNIF-kompleks kujutab endast ülivõimsat laserit, mis kiirgab infrapunast kiirgust lainepikkusega 1,05 mikromeetrit. Optiline süsteem lahutab väljuva kiire 192 osakiireks, mis juhitakse tulevasse süütekambrisse. Kõikide kiirte summaarne võimsus ületab umbes 1000 korda kogu USAs toodetava elektrienergia võimsuse! Ei maksa muidugi arvata, et iga laseripulss kustutaks USAs valguse. Ülisuur võimsus saavutatakse NIF laseri puhul siiski vaid tänu laserimpulsi ülilühikesele kestvusele. Laserikiirte koguenergia on kõigest 1,8 MJ, millest piisab ehk vaid kahe kannutäie kohvi keetmiseks. Kuid ometi on laserist väljunud kiired suutelised tõstma temperatuuri triitiumiga täidetud pisitillukeses kapslis 100 miljoni kraadini. See temperatuur ületab kümnekordselt isegi Päikese sisemuses valitseva kuumuse.\nElektrienergia tootmiseks ei piisa paraku vaid lihtsalt triitiumi "süütamisest" laseriga. Kõigepealt on vaja hoolitseda selle eest, et ülikiire laseripulss suudaks vallandada ahelreaktsiooni. Kavandatavas tuleviku elektrijaamas loodetakse tavalise vitamiinikapsli suuruses kütusekapslis asuv deuteerium ja triitium igast suunast langevate laserikiirte abil suruda ülitihedaks kogumiks, mille tihedus ületaks isegi tina tihedust umbes 20 korda. Temperatuur tõuseb samal ajal vajaliku 100 miljoni kraadini. Vallanduv ahelreaktsioon peab kõigi eelduste kohaselt edenema kiiremini kui kapsel laiali lendab. Kui esimesel hetkel suudetakse "süüdata" vaid umbes 2 protsenti kütusest, siis edasise reaktsiooni järel muutub kogu kütus lihtsalt heeliumi tuumadeks. Seega toimub mikroskoopiline vesinikupommi plahvatus! Ühes sellises plahvatuses vallandub energia, mis võrdub umbes 40 kilogrammi trotüüli plahvatusega. Ei saa just öelda, et selline kõmakas oleks pisiasi, kuid tehnoloogiliselt pole siin midagi hullu. Reaktori seinad on ümbritsetud soojuskandjaga, mis kogub plahvatuses eraldunud soojuse ning kannab selle reaktorist välja. Seda soojust saab kasutada turbiinide liigutamiseks täpselt samamoodi nagu igas teiseski soojuselektrijaamas.\nTermotuumareaktsioonis eralduvat kasulikku energiat kannavad põhiliselt suure energiaga neutronid. Kui reaktori seintesse paigutada lisaks soojusvahetajale veel ka liitiumi, saab kiirete neutronite ja liitiumi omavahelisel reaktsioonil toota ka triitiumi, mida võib edukalt uuesti ringlusse lasta. Kogu tsükkel kavatsetakse läbi viia 5-10 korda sekundis. Iga tsükli algul tuleb reaktorisse sisestada uus kütusekapsel ning kogu protsess läheb kordamisele. Säärane reaktor meenutab veidi tavalist sisepõlemismootorit, mille silindrites toimuvad ju samuti ülilühikese kestvusega võimsad plahvatused. Muidugi on see vaid esialgne kujutelm tuleviku elektrijaamast. NIF projekti eesmärk on siiski eelkõige kontrollida nende teoreetiliste plaanide paikapidavust praktikas. Edaspidiste finantseeringute taotlemiseks oleks ju ka tore näidata, et kavandatav reaktor on suuteline energiat tootma. Plaanid on tõepoolest suured: juba aastaks 2025 on kavas esimene taoline termotuumaelektrijaam käiku lasta. 2001. aastal loodetakse aga tekitada esimene ülivõimas laseriimpulss, mis võib meid viia tõepoolest uude aastatuhandesse.\n1 Vt. Henn Käämbre. Laseriraamat.\n4 / 1 9 9 8 J U U N I HORISONT\nMärksõnade pilv: Füüsika Suzuki motorattad / mootorrattad spordivigastuste järgne teraapia ja taastumine Test lapse soo määramiseks Avast antiviirus AVG Antiviirus Kombineeritud pillid Sangad Прогестиновые таблетки. Mини-пили Antibeebipillid seagripi ravi Matemaatika valemid PIL Lõpukirjandi kirjutamine Eesti Tervishoiumuuseum Meelespea.net Vigastusi ennetav füsioteraapia Kaspersky antiviirus Õppematerjalid Aspiriin VLC media player raseduse vältimine Kaabliside Ruumalaühikud Eesti Rahva Muuseum Filmide vaatamise programmid Erakutseõppeasutus naiste edu matemaatikas ja loodusteadustes Pea- ja kaelavähk Аборт


Gordon Ramsayga põrgusse ja tagasi - Sarjad - Kanal 2\nGordon Ramsayga põrgus...\nUUS SARI! Gordon Ramsay tõttab New Yorki, et päästa Bella Gianna Itaalia bistroo. Pereärina tegutsevat söögikohta on pikalt üleval pidanud isa Frank oma pensionist, aga paraku sellest üksi ei piisa. Köök on rõvedalt räpane, sisustus ajast ja arust ning toit ei hiilga samuti mitte millegagi. Kuid nagu ikka, suudab Gordon ka sel korral imesid korda saata.\nTee viib Gordon Ransay Orange Countysse, kus ta püüab aidata pereäri Socials. Pealtnäha on kõik idülliline – kodukootud toidud ja sõbralik personal. Pinna all võib aga leida pisut hallitust. Mõistagi võtab Gordon südameasjaks 250 000 dollarilise võlaga restoran päästa. Maksku mis maksab.\nKokkade kuningas Gordon viibib sel korral Californias, kus vajab päästmist M'Dears Bakery & Bistro. Mõistagi ei ole aega sekunditki rohkem kui 24 tundi ning ennast unustavalt hakkab tööle nii restorani personal kui Gordoni tiim. Milliste lahendustega pannakse naudingutoite pakkuv söögikoht taaskord tööle, selgub varsti.\nTäna on Gordon Ramsay Seymouris Connecticutis, kus ta valmistab elustavat auru Stone's Throw restoranile. See jõekaldal paiknev asutus peaks oma hingematva vaatega meelitama kohale iga viimase kui kliendi, kuid jäle toit ja kehv teenindus peletab eemale kõik läheduses hiilivad näljased. Kui gastronoomia kuningas Gordon Ramsay end ilmutab, muutub loomulikult kõik.\nSel korral viibib Gordon Memphises, kus vajab päästmist Catfish Cabin. Mõistagi ei ole aega sekunditki rohkem kui 24 tundi ning ennast unustavalt hakkab tööle nii restorani personal kui Gordoni tiim. Milliste lahendustega pannakse endine oivaline söögikoht taaskord tööle, selgub peagi.\nGordon Ramsay on teel Waterburysse, et äratada ellu endine edukas Itaalia restoran, mida juhib kreeka immigrantide poeg Vasi Kaloidis. Kümme õitsvat tegutsemisaastat asendusid pärast mehe isa surma ikalduse ja poole miljoni suuruse võlaga. Mõistagi annab Gordon endast parima, et kõik halb paremaks pöörata.\nSel korral on Gordon Ramsay Allentownis Pennsylvanias, kus püüab eluvaimu sisse puhuda Shanty restoranile. Omanikud Joe ja Melanie ostsid lootust andva söögikoha viie aasta eest, kuid kahjuks töötab nii personal kui olematu restoranipidamise kogemus neile vastu. Melanie töötab suisa kahel kohal, et peret üleüldse vee peal hoida. Mis juhtub, kui Gordon neile appi tuleb?\nSeekordne päästeoperatsioon viib Gordon Ramsay New Orleansisse Louisianasse, kus ta ulatab abikäe The Trolley Stop Cafe'le, mille omanik Ragnar on saatuse hoolde jätnud. Personal on aastaid töötanud pideva hirmu all, kartes kaotada töökoht. On ilmselge, et kõike näinud Ramsay ületab takistused ka sel korral.\nSeekordne päästeoperatsioon viib Gordon Ramsay Californiasse, kus ta püüab aidata pererestorani Patrick Molloy´s. Peamine põhjus, miks restoran enam ei toimi, on tingitud kolme omaniku halbadest omavahelistest suhetest. Gordon Ramsayl ei jää üle muud, kui hakata lisaks restorani päästjaks olemisele ka suhtekorraldajaks.\nTäna reisib Gordon Ramsay Kansasesse, püüdmaks päästa loomasõbralikku restorani Fetch Bistro. Söögikoht loodi armastusest teineteise ja oma koerte vastu, kuid kahjuks on äritegevus mõjunud laastavalt just isiklikele suhetele. 2016. aastast tegutsev omanäoline restoran on kogukonnas oodatud, ent tihti on pakutav toit karvasem kui kaasa võetud lemmik. Kas Gordonil õnnestub päästa neljajalgsete moodne kohtumispaik, selgub peagi.\nSeekordne päästeoperatsioon viib Gordon Ramsay Los Angelesse Californiasse, kus ta püüab aidata pererestorani La Serenata. Ülesanne oleks lihtsam, kui perekond poleks pärast perepea Done Jose surma tülli pööranud. Kangekaelne ema Aurora näeb siiani oma pojas Marcos 15aastast last. Viimane on aga tüdinenud, et teda koheldakse kui teismelist. Kuidas päästa 1984. aastast tegutsev maine pärand, teab vaid Gordon Ramsay.\nTäna läheb Gordon Ramsay Greenville'i, et päästa Shermani pererestoran, mis on tegutsenud üle kolmekümne aasta. Viie aasta eest võtsid selle üle Nimrodid, kelle igapäev toob üha vähem klienti ning kokkuvõttes pole kaalul üksnes restoran, vaid ka nende kodu. Kulinaarse tee põrgusse võtab ette ka Ramsay, kes 24 tunniga ikka imesid püüab korda saata.\nTäna on Gordon Ramsay Los Angeleses, et päästa täielikust hävingust Brownstone'i bistroo. Viie aasta eest hukkus bistroo omaniku Clive Jacksoni poeg, misjärel olukord peapeale pööraski. Hetkel ripub armastatud söögikoha eksistents juuksekarva otsas ja appi tõttab viimane lootus Ramsay.\nGordon on täna New Orleansis, kus gastronoomilist imet vajab The Old Coffee Pot restoran, mis inetu lahutuse tagajärjel peaaegu väljasuremise äärel kiratseb. Põhjuseid ei peagi kaugel otsima – varjatud kaamera tuvastab üsna kiiresti, et klientidega käitutakse inetult, rösteris on põlenud hiir ja meeskond ei toimi. Pärast täielikku uuenduskuuri saab lahenduse ka oluline pereküsimus.


Figuuri korrigeerimine – millised on esimesed muljed | ilukliinik vipMedicum\n“Protseduur oli meeldiv aga kohati valulik, eriti just reie väliskülgedelt. Spetsialist selgitas, et esimesed protseduurid on natuke valulikumad, kuna keha peab harjuma. Nagu öeldakse – ilu nõuab ohvreid! Keha töödeldi jalataldadest kuni kõhu piirkonnani, nii eest kui ka tagant poolt. Järgmine päev oli tunne nagu oleks käinud üle pika pika aja trennis. Teistele soovitangi jätta protseduuride vahele rohkem kui 1 päev, sest järgmisel päeval oli veel tunda sellist lihasevalu moodi tunnet. Pärast protseduuril tegi spetsialist pilti, et näidata erinevust töödeldud ja mitte töödeldud tuhara poolel. Tulemus oli tõesti hea, töödeldud pool oli juba palju palju pringim ja siledam!! Ootan juba järgmist korda, selleks ajaks peaks keha juba harjunud olema ja saab tõhusamat tööd teha.\nRate:\tEelmineSaage tuttavaks meie projekti esimese osalejaga!\tJärgmineImelised tulemused juba pärast 4. Endospheres Therapy külastust\tAbout The Author


"Läbipõlemine. Mida saavad organisatsioonid ja töötajad teha läbipõlemise vältimiseks."\nRaamat on kirjastusest läbi müüdud!\nLäbipõlemise esmamainimisest on nüüdseks möödas üle kolmekümne aasta. Aastatepikkuse töö tulemusena võime täna kirjeldada selle fenomeni tunnuseid ja tekkepõhjuseid. Kuigi töötajad on saanud palju soovitusi selle tülika seisundi ennetamiseks, on läbipõlemise juhtumid sagenemas.\nMul on ülimalt hea meel, et see erakordne raamat jõuab viimaks ka eesti lugejani. Autorid, kes ise olnud läbipõlemise uurimise teerajajateks ning jäänud kõrgelt hinnatud autoriteetideks tänaseni, kirjeldavad selles raamatus esmakordselt kuut peamist ebakõla töötaja ja töö vahel, mis just tänapäeva organisatsioonides tekitavad nii suure läbipõlemise riski.\nSadades erinevates töökeskkondades läbiviidud uuringutele tuginedes pakuvad raamatu autorid välja vastuse – muuta ebakõla hoopis inimese-töö vaheliseks sügavamaks suhteks. Ja nagu ikka: kui probleem on suhtes, läheb lahenduse leidmiseks tarvis mõlema poole pingutust ja koostööd.\nMaslach innustab lugejat isiklikku vastutust võtma. Mitte ootama ja kurtma, miks küll keegi ei märka ega tunnusta, vaid mõistma, et just ise ollaksegi sellise töökeskkonna kujundajateks, kus märgatakse ja väärtustatakse üksteise tulemusi ning ollakse õiglased.\nLugeja ei peaks laskma end raamatu esmapilgul dramaatilisena tunduvast toonist heidutada. Tegemist on ühe revolutsioonilise hetkega läbipõlemise uurimise ajaloos: uurijate eesmärgiks on kummutada aastakümneid valitsenud arusaam, nagu vastutaks töötaja läbipõlemise eest ainuisikuliselt, ning demonstreerida jõuliselt selle seisukoha lühinägelikkust ja ohtlikkust.\nDevelopDesign koolitus ja konsultatsioonid\nVaata teisi raamatuid siit: http://www.print.ee/telli/


EOK ootab ettepanekuid sportlaste valimiseks - Paberleht - Tasuline - Järva Teataja\nEOK ootab ettepanekuid sportlaste valimiseks\nEesti olümpiakomitee (EOK) ootab kuni 15. märtsini kandideerimisavaldusi järelkasvutiimi «Märka järgnevat põlvkonda». Tiimi valitakse kuni 26 sportlast, kes on sündinud aastatel 1992–1995, ja üks järelkasvu pallimänguvõistkond.\nKohad jagunevad järgmiselt: kaheksa sportlast suveolümpiaaladelt, neli taliolümpiaaladelt, kuus mitteolümpiaaladelt, kuus pallimängijat, üks pallimänguvõistkond, üks kaitseväe sportlane (nimetab kaitsevägi) ja üks üliõpilassportlane (nimetab Eesti akadeemiline spordiliit).\nLisaks nendele stipendiumidele antakse välja kaks noore talendi, kaks väga noore talendi ja üks eesti rahva stipendium (nimetab Eesti spordihetke konkursi võitnud spordiala alaliit ehk sel aastal kergejõustikuliit). Kandideerimistingimused ja -ankeedid leiab EOK kodulehelt.


Andres Riivits: üles minnes näitan – Külauudised\nPärnu Eliisabeti kiriku pööningul käib vanade puitkonstruktsioonide suuremahuline proteesimine. Foto: Urmas Saard\n[pullquote]Siin on olemasolev olukord, eksperthinnang. Rängad ehitusvead, mis vesi müürile teeb[/pullquote]Riivits on valitud kolmandat aega koguduse juhatuse esimeheks. Ta tegeleb selle pühakoja põhjalike remondivajadustega juba kümmekond aastat. Tema hääl kõlab sama selgelt nagu kogu selgitav jutt, milles valitseb lihtsalt mõistetav arusaadavus, täpsus ja nõudlikkus ette võetud ülesannete täitmisel.\n„All on laetalad, katus seisab sarikate peal. Aga sarikate ja laetalade konstruktsiooni kokkupuute kohad on pehastunud.” Erinevatel aegadel on neid proteesitud, jätkatud. Sarika konstruktsioon peab toetuma müürilati peale. Katuse eendi osa on suurelt jaolt toetunud müüri peale. Müürilatt on ka pehastunud. Müürile toetudes ei juhtu veel midagi väga hullu. Aga eendudes karniisile, mis ei ole väga kandev, hakkab karniis lagunema. Karniis ei pea seda survet vastu ja tükid tulevad lahti.”\nRiivits ütleb kriitiliselt, et 2000. aastal toimunud katuse renoveerimise käigus oleks pidanud tervele ringile tegema uued müürilatid. Müürilattidele toetuvad sarika otsad pidanuks ära proteesima, samuti laetalad. „Midagi tehti ja midagi on seal ka erinevatel ajajärkudel ära tehtud. 1900 on tehtud. Igaüks on seda oma nurgast kuidagi püüdnud teha. Lõpuks on nii, et kui me tahame hakata seda nõuetekohaselt tegema, siis tuleb tappide osas leida erinevaid lahendusi. Et katus ei tõuseks ega langeks, oleks stabiilne.”\nRiivits laotab lauale kogu kiriku renoveerimise tööd käsitleva dokumentatsiooni. Ta lehitseb rikkalikult illustreeritud fotodega vihikut „Pärnu Eliisabeti kiriku ülevaatuse aruanne ja remondi-hooldustööde ettepanekud” aastast 2005. “Siin on olemasolev olukord, eksperthinnang. Rängad ehitusvead, mis vesi müürile teeb. Rändmeister OÜ koostatud talade ja müürlattide plaanil on märgitud talade ja sarikate otsad, mis vajavad proteesimist. Kõik viirutatud osad tuleb välja vahetada. Mõlema mehe silmapaarid näevad suurt vaeva, et leida mõnda üksikut otsa, mis ei vajaks proteesimist.\nPärnu linn on osaliselt toetanud Eliisabeti kiriku renoveerimise vajadusi. Lisaks on neil omafinantseeringud. Eelmisel aastal saadi linna abiga renoveerida läbi laskva neelu osa. „Üles minnes näitan. Kogu asja lihtne sisu oli ikkagi selles, et tugevad edela tuuled surusid vee sisse. Nüüd enam vett sisse ei tule, aga kahjustused on suured ja vägevad.”\nSiin on hullumeelsuseid veelgi.\nRiivitsa sõnul toimiti väga valesti, kui renoveerimise käigus paigaldati üheksakümnendate alguses katuse alla kile. Kile tekitab higistamist. „Need on nii suured pinnad, et kondentsvesi voolab sirinal. Kile kasutamisel tulnuks ehitada õige konstruktsioon. Siin on hullumeelsuseid veelgi. Vee valgumisel on tammid ees ja kui vesi jookseb, siis seinte peale. Siin on väga palju vigu. Millepärast kiriku krohv kukub? Kukub peale jooksva vee tõttu.”\nKogudusele on esitatud katuse parandamiseks kolm hinna pakkumist. Kõige odavam oli 400 000, mille tegi Pärnu REV. „Me oleme varem kolm korda muinsuskaitselt toetust taotlenud. Eelmisel aastal saime 70 000. Linn liitis juurde 40 000, kokku tuli 110 000 eurot. Et kogu katuse jant ära teha, läheks vaja 300 000. Eraldatud rahast jätkub proteesimiseks napilt neljandikule. Saime ka neelusid parandada.”\n[pullquote]Pudeneva krohvi puru hakkab punasel vaibal valusalt silma[/pullquote]Riivits ei oska ennustada, kas järgmine aasta saadakse raha või ei, aga taotlused esitatakse ikkagi.\nPärast kabinetis toimunud lühitutvustust läheme Riivitsaga Pärnu linna suurimale pööningule, millel kõrgust vast kümmekond meetrit. Rõdul astudes näeb lähemalt, mida vesi on teinud lae nurkades. Pudeneva krohvi puru hakkab punasel vaibal valusalt silma. Kitsas spiraaltrepp viib avarale pööningule, kus REV-i suurte kogemustega töömehed ametis. „Proteese üldiselt selliste raudadega kinni ei tõmmata,” näitab Riivits. REV teeb teisiti. Jämedad uued talad, ristlõikega 31 cm, on toodud Lõuna-Eestist. Neist valmivad proteesid ühendatakse vanade pehastumisest puutumata jäänud otste külge pikkade keermelattidega ja mutrite peale keeramisega. Müüripealse ja puitmaterjali vahele asetatakse kasetoht, mitte tõrvapappi. Ilmselt on talasid püütud vahetada ka 1900 alguses ja hiljemgi. Seda näitavad taladele märgitud aasta arvud. „Pärast teist maailmasõda oli katus üsna läbi lastud. Seintes olid pommikillu augud. Ma olen üsna kindel, et viiekümnendatel tehti samuti midagi. Siis nokitseti üheksakümnendatel ja 2000-ndal. Nüüd siis tahame teha vastavalt kõikidele nõuetele, normidele, muinsuskaitse ettekirjutustele, et need asjad oleksid korras,” räägib Riivits ja näitab enne alla laskumist pööningu keskel olevaid pehastunud puitkonstruktsiooni jäänuseid, mis sõrmega puudutamisel laiali laguneb.\nArvandmeid 18. sajandi kekspaigas valminud Eliisabeti kiriku kohta:\nKatusehari 23 m kõrgusel\nTorni vaateplatvorm 30 meetril\nTipus olev kukk 50 m kõrgusel\nKuke hari kõrgub 51 meetri kõrgusel\nPostitatud 12/09/2018 12/09/2018 Autor Urmas SaardRubriigid Pärnu,PärnumaaSildid ehitus\nEelmine Eelmine postitus: Tallinn ja Pärnu soovivad arutelu turismimaksu üle\nJärgmised Järgmine postitus: Nordeconil valmis Pärnus Metsä Woodi tehase ehitus


VÄLKFOORUM “KUIDAS PAAVST FRANCISCUS MÕJUTAB MAAILMA?”\nAvaldatud: Kolmapäev, 29 August 2018 09:04\n03. septembril kell 11.00 Tallinna Ülikoolis, Mare maja aatriumis toimub VÄLKFOORUM “KUIDAS PAAVST FRANCISCUS MÕJUTAB MAAILMA?” Tule kuula skeptilise õppejõu professor Daniele Monticelli ja Rooma-Katoliku piiskopi Philippe Jourdan arutelu paavsti ja katoliku kiriku rolli üle maailmas. Avatud on Mare maja aatriumis Franciscusele pühendatud rändnäitus.\nKui kirik ja paavst on paljude arvates justkui iganenud katked möödunud aegadest, siis miks soovivad just paavsti audientsi suurriikide juhid, nagu näiteks USA president Trump või Venemaa president Putin? 2011. aastal kõneles Eesti rahvaga Vabaduse väljakul Tiibeti usujuht dalai-laama. Juba sel sügisel külastab Eestit teine, miljonite inimeste vaimne juht ja hingeline teenäitaja - paavst Franciscus, kes 25. septembril pöördub samuti Vabaduse väljakul Eesti rahva poole. Kes ta on? Miks ta peab oluliseks keskkonnakaitset ja kõnelemist oma kuulajaskonnaga südamest-südamesse, mitte ei kasuta ettekirjutatud kõnesid? Milline on tema roll tänapäeva maailmas? Kas tal on maailmale midagi uut öelda?\nSelleks, et tutvuda ise peagi meie riiki külastava paavst Franciscusega, olete kutsutud osa saama tema isikunäituse avamisest 03. septembril kell 11.00 Tallinna Ülikoolis, Mare maja aatriumis. Avamise puhul võtavad sõna professor Daniele Monticelli ja piiskop Mgr Jourdan Philippe. Näitusele tulnutel avaneb võimalus kuulata skeptilise õppejõu ja Rooma-Katoliku piiskopi arutelu paavsti ja katoliku kiriku rolli üle maailmas ja sealhulgas ka Eestis ning tutvuda meie riiki külastava suurmehe elulooga.\nÜritusel osalemine on tasuta ning kuulama ja vaatama on oodatud kõik!"


Jasmiinilõhn vähendab süütunnet - Aed - Maa Elu\nJasmiinilõhn vähendab süütunnet\n10. jaanuar 2019, 8:46\nKuna jasmiin on üsna tugeva lõhnaga, ei tasu seda tuua allergiku koju. Ka magamistuba pole sellele õige koht.\nPärast jõule võib lillepoes leida toas kasvatamiseks sobivaid valgete õitega jasmiine, mis levitavad üsna tugevat lõhna. Lõhnravis laialdaselt kasutatav jasmiin parandab enesetunnet ning vähendab kurnatust ja köha.\nKüllap igaüks tunneb Eesti parkides laialt levinud ebajasmiini (Philadelphus coronarius), mis, nagu nimigi ütleb, on jasmiini kauge sugulane: ebajasmiin on kivirikuline ja päris jasmiin õlipuuliste esindaja.\nPäris jasmiini lähem sugulane Eesti looduses on hoopis harilik saar, mis oma leviala põhjapiiril kannatab sageli külmakahjustuste all. Ligustrilaadsete seltsi teised perekonnad peale õlipuuliste on veel sirelid, ligustrid ja forsüütiad.\nJasmiinid on troopikas ja subtroopikas kasvavad igihaljad või heitlehised lehtpõõsad või puitunud liaanid, olles esindatud peaaegu 200 liigiga.\nKultuurina viljeletakse peamiselt suureõielist ehk tavalist (Jasminum grandiflorum), madalat (J. humile) ja toalillena kasvatamiseks sobivat valgeõielist jasmiini (J. sambac). Jasmiiniõisi on ajalooliselt hinnatud ennekõike piirkondades, kus need taimed kasvavad. Nii on hindudel levinud komme punuda suureõielise jasmiini õisi vanikutesse, et neid kinkida eriti lugupeetud külalistele. Indiast on pärit ka jasmiini poeetilised nimetused öökuninganna ja kuukiir. Juba iidsetest aegadest on Indias tava kasutada jasmiiniõisi ohvriannina.\nEri paikkondade legendide järgi sümboliseerivad jasmiiniõied rõõmu, õnne, viljakust, ilu, naiselikkust, emadust, pulmarituaalides ka igikestvat armastust. Huvitav on tõsiasi, et Indias on jasmiin otseselt mõrsjalill, Itaalias Toscanas kuulub jasmiin küll pruudikimbu sisse, aga toob uskumuse kohaselt õnne hoopis peigmehele.\nSuureõieline jasmiin on Pakistani rahvuslill, selle taime oksi on kujutatud Pakistani vapil. Valgeõieline jasmiin on saanud rahvuslille staatuse Filipiinidel ja Indoneesias. Rahvuslikuks sümboliks peetakse jasmiini ka Tuneesias. Samuti on jasmiiniõied üks Süüria linna Damaskuse sümboleid.\nToas kasvatamiseks sobivad lõhnav jasmiin (J. odoratissimum), hiina jasmiin ehk roosa jasmiin (J. polyanthum), talijasmiin ehk kollaseõieline jasmiin (J. nudiflorum), euroopa jasmiin (J. fruticans), beesi jasmiin (J. beesianum) ja tavaline jasmiin. Kõikide nimetatud liikide hooldamine on ühesugune.\nValgeõieline jasmiin pärineb troopilisest Aasiast. Lihtõielised valged õied on tugeva spetsiifilise lõhnaga, mis täidavad kogu väikese elamise. Sellepärast ei soovitata jasmiini magamistuppa, võib põhjustada peavalu ja allergiat. Õitseb maist septembrini. Õied tulevad lühikeste kõrvalvõrsete otsa, mis kasvavad igal aastal uuesti.\nValgeõielise jasmiini sortidest on levinumad suurte õitega hästi lõhnav ʻOrleans’, kahekordsete õitega ʻBelle of India’ ja väikesi miniatuurseid roose meenutav vähem aromaatne ʻGrand Duke of Tuscany’.\nToas kasvatamiseks vajab jasmiin aasta läbi palju valgust ja võrdlemisi vähe soojust. Sobivam temperatuur on 17–18 kraadi. Tähekujuline valge õis on aromaatne, paikneb üksikult või moodustab 2–12 kaupa kobaraid. Kõige kaunimad õied kingib jasmiin siis, kui kasvab suhteliselt väikeses potis korralikult väetatud turbamullas.\nPõõsast tuleb lõigata tagasi varakevadel. Potis kasvatades vajab tuge. Sobilik kasvumuld tuleb segada mättamullast, lehemullast, kõdusõnnikust ja liivast vahekorras 2:1:1:1. Aktiivsel kasvuajal lisage kastmisveele täisväetist (2 g liitri kohta) ja andke verejahu. Talvel väetage ainult kunstliku valguse tingimustes.\nSuveks tuleks jasmiin viia õue ja istutada poolvarjulisse kohta. Märtsist oktoobrini peab jasmiini süstemaatiliselt kastma, kuid hoiduma liigsest niisutamisest. Paljuneb kergesti pistikutega, mis juurduvad niiskes substraadis toatemperatuuril. Kahjuritest levinumad on kedriklest ja kasvuhoone karilane.\nRoosa ehk hiina jasmiin on Ida-Aasiast pärit kiiresti kasvav ronitaim. Hoolimata sellest, et taime nimetus on roosa jasmiin, on sel valged õied, vaid õiepungad on roosakat värvi. Jasmiiniõitel on väga tugev lõhn, seega ei sobi taim astmaatiku koju. Looduslikes tingimustes õitseb jasmiin veebruarist suve keskpaigani, toas lühemalt.\nRoosat jasmiini kastetakse talvel vähem kui teistel aastaaegadel. Talvel tuleks lasta mulla pealmisel kihil kuivada. Suvel tuleb taime märksa rohkem kasta, kasutage pehmet vett. Roosa jasmiin vajab palju valgust, lühikest aega talub ka otsest päikesevalgust. Eelistab jahedamat kasvukohta.\nJasmiini kasutatakse laialdaselt lõhnravis. Naturaalne jasmiiniõli on värvuselt oranžikaspruun, tugevalt aromaatne viskoosne vedelik.\nJasmiini lõhnakomponente on palju. Et saada arvestatav kogus aroomiõli, peab õisi koguma massiliselt: liitri õli tarvis on vaja noppida ligi kaheksa miljonit õit. Sestap ongi looduslik jasmiiniõli üks kallimaid õieõlisid maailmas.\nJasmiinilõhn parandab enesetunnet, toob tagasi elutahte pärast suuri vaimseid üleelamisi, vähendab alaväärsustunnet ja kurnatust, süütunnet, ahistust ja toimib erootiliselt ergutavalt. Ravib köha ja häälekähedust. Mõjub tugevamalt koos viirukiga. Reisivaevuste ja väsimuse korral aitab paremini koos tsitruseliste lõhnaga.\nTilkade arv ei pruugi olla rangelt määratletud. Lähtuda tuleks sellest, et juba 1–2 tilka aroomiõli avaldab mõju. Õli võib tilgutada padja sisse või magamistoa kardinatele. Otse nahale ei soovitata tilgutada ühtki õli, välja arvatud teepuu.\nTee jaoks tuleb koguda veel avanemata, aga värvunud õiepungi. Hiina meditsiinis kasutatakse jasmiiniõisi hepatiidi, rinnavalu, maksatsirroosi ja düsenteeria vastu. Jasmiinitee joomise traditsioon kujunes seal välja kaheksa-üheksa sajandit tagasi Songi dünastia ajal.\nTeeks võtke 1 kuhjas tl kuivatatud õisi klaasi keeva vee kohta, laske kinnises nõus seista, kuni tee on joomiseks paraja temperatuuriga, kurnake ja jooge. Kuivatatud jasmiiniõisi võib segada rohelise tee hulka vahekorras 1:3. Hea tee ei pea tingimata sisaldama kuivatatud jasmiiniõisi, piisab, kui hoida õisi mõni nädal marlikotikeses teepurgi põhjas.\nJasmiinitee on rahustava toimega, tõstab toonust ja tuju, vähendab üleväsimusest tekkinud peavalu, soodustab seedimist ja puhastab organismi.


vaktsiin vs. vabadus « McNeo kodanikublogi\nTere lugeja, täna pöördun sinu poole isiklikult, sinatades. Mitte, et ma seda varem pole teinud, vaid, et nüüd on asi oluliselt tõsisem. Seega, palun kannatust, kui tunned lugemisel ebamugavust.\nKõigi muude hädade keskel on meil üks ühine häda - viirus (covid). Erinevalt harjumuspärasest viirusest on see vähemalt 10 korda tapvam, ühtlasi nakkavam.\n'Mis see minusse puutub, meil on ju arenenud tervishoid'. Hakkab puutuma, hakkab. See möll, mis on tabanud tervishoiu töötajaid, ei jäta puutumata ka patsiente. Arstid, õed ja sanitarid on viidud kurnatuse piirini, kus nad lihtsalt rohkem enam ei suuda. Sa helistad neile, et sõin vist midagi halba ja kõht väga valutab. Vastatakse sulle, et kui surema hakkad, helista uuesti. Või siis ootad juba kuude viisi ravi oma kroonilisele hädale, ja vastatakse sulle, et sina elad, teised surevad. Jah, ja nii ongi.\nOlgugi meie meditsiin maailma tipptasemel, jääb puudu õpetatud personalist. Ning seda õpetatud personali pole võimalik tekitada ei kahe nädala, ega ka kahe kuuga. Ainsad, kes suudaksid oskuste poolest aidata, oleksid transporttöölised (ise arva, kust ja kuhu).\nNii, nüüd siis selgema, ühtlasi tungivama soovituse juurde - vaktsineeri ennast ja õhuta oma lähedasi sama tegema. See on meie ainus lahendus probleemile. Kui keegi usub Jumala poole palvetamisse, siis tehku seda - südant lõhestavalt.\nProbleem on selles, et meie majandus, elik ühiskond ei kannata välja järjekordset aastapikkust kinnipanekut; me langeme kaosesse, kust pole pääsu pea kellegil. Ohjah, neil, kellel on õnnestunud varandust siia ja sinna paigutada, saavad läbi hõlpsamalt, ent ei jäta kriis puutumata ka neid.\nLoll saab ööklubiski peksa\nOlen kohanud hulkade viisi inimesi, kes on vaktsiini teemal üsna kõhkleval arvamusel. Ütlemata tervislik hoiak, seniks kuni väidetel kindlamat tõepõhja napib. Samas, nii terviseameti kui ka ravimiameti kodulehtedelt leiab üsnagi põhjaliku seletuse nii viiruse kui ka vaktsiini kohta. See eeldab muidugi süvenemist ja kaasa mõtlemist. Ühtlasi küsimuste esitamist; jah palun, tehke seda. Võin omalt poolt kinnitada, et tegu pole järjekordse ususektantide hullusega, vaid täitsa täitsa päris teadusega. Ja veelkord, veendu ise, mõtle ja arutle ise. Enam pole vabanduseks, et mingi Sinutoru ekspert rääkis teistsugust juttu. Iga teaduslik jutt peab olema kinnitatud.\nVaktsiinipass ja joodikutõke\nKui tädi Maali otsustab, et tema ennast ei vaktsineeri, siis las olla temaga. Kapsad (seda) viirust ei levita, ega ka nakatu. Seega, las tädi Maali olgu.\nKui umbjoobes seltsimees alkoholi tahab osta, on seaduslik alus nii baaril kui poel õigus keeluda teda teenindamast. Miks siis? Sellepärast, et veelgi rohkem joobnuna tekitab ta probleeme lisaks endale kui ka ühiskonnale. Meie meditsiin ja politsei pole lõppeks mõeldud joodikute koju tarimiseks.\nPikka juttu kokku võttes - vaktsineeritud pidagu pidu, teised istugu kodus või jalutagu looduses.\nMõõdame pikkust, või kaalume kaalu? »\n« Usk, hirm ja propaganda