Kuningliku printsi tabamine neljapäevase lahingu ajal - Ajalugu Podcastid - 2022\nKuningliku printsi tabamine neljapäevase lahingu ajal\nSee pilt jäädvustamisest Kuninglik prints 1666. aasta neljapäevase lahingu ajal tootis 1672. aastal Van de Velde vanem\nPilt on reprodutseeritud kirjastuse Seaforth viisakalt ja selle võib leida 1666. aasta nelja päeva lahingust, Frank L. Fox\nMusta printsi võit leidis aset 19. septembril 1356.\nAugustis 1356 alustas Walesi prints Edward, rohkem tuntud kui Must prints, ulatuslikku reidi Prantsusmaale oma baasist Akvitaaniast. Põhja poole liikudes viis ta läbi kõrbenud maa kampaania, püüdes leevendada survet inglise garnisonidele Põhja- ja Kesk -Prantsusmaal. Toursis Loire'i jõe äärde jõudes peatas tema haarang suutmatus linna ja selle lossi minna. Edwardil tekkis viivitusega teade, et Prantsuse kuningas Johannes II on Normandias langenud Lancasteri hertsogi vastu suunatud operatsioonidest lahti ja marsib lõunasse, et hävitada Toursi ümbruses asuvad inglise väed.\nKas Guardian kajastas prints Philip'i surma liiga palju?\nKui suur on kuningliku abikaasa surma korral õige hüvitis?\nLaupäeval, 10. artikkel.\nSee oli üks vähestest riiklikest lehtedest, mis ei pakkunud põhilevi kõrval erilist lisa, kuid mõne lugeja jaoks oli seda siiski liiga palju. Lugejate toimetuse ja kirjalaua vahel saime umbes 100 kaebust.\nÜks lugeja kirjutas: „Mul on raske aru saada, kuidas Guardian saab pühendada 13 lehekülge oma laupäevasest väljaandest prints Philipi surmale. Kuivõrd kuulutades enesestmõistetavat vabariiklikku toimetuspoliitikat, kuidas saate ratsionaliseerida sellist ülekoormust, mis riigipea surma korral mõjub autoritaarses riigis omamoodi meediakajastusele. ”\nTeine - kes näiliselt ei jaganud juhtartikli seisukohta, et Covidi aegadel „näevad teised pered täna iseennast, oma leinaid ja oma kaotusi ja kurbusi. See on üks põhjusi, miks see surm on tõepoolest Suurbritannia riiklik sündmus. pandeemia ja selle mõju konkreetsetele kogukondadele. Tundus, et üks elu on teistest tähtsam. ”\nMõned lugejad väljendasid muret, et Edinburghi hertsogi rekord rassiliselt solvavate kommentaaride kohta oleks pidanud kaaluma raportite tooni või mahtu, samas kui paljud kaebuse esitajad esitasid süüdistuse.\nIga päev loeb trükitud paberit üle 100 000 inimese ja paljud miljonid loevad seda digitaalsel kujul. Ja alati on nii, et lugejad ei kipu oma rahulolu registreerimiseks palju vähem ühendust võtma. Mõned väitsid aga kaebuse esitajatele vastu: "Tänan teid täna esilehe eest," kirjutas üks. "Olen kindel, et teate, mida ma mõtlen, aga kui te seda ei tee, siis pole ükski juhtiv monarhia juht."\nTeine ütles, et on vale eeldada, et kõik lugejad mõtlevad ühtemoodi, lisades: „Mu naine ja mina (mõnevõrra erineva fraasi jaoks) oleme olnud lugejad vähemalt 40 aastat ja arvasime, et teie kajastus ja eriti kommentaarid on väga asjakohased.” Kolmas kirjutas: „Kui ma kasutasin oma teleri/raadio väljalülitusnuppu [9. aprillil], et pärast prints Philipi lahkumist tekitada üldist kajastust, hindasin laupäevast Guardiani suurepärast ja tasakaalustatud väljaannet.”\nNelja päeva jooksul pärast prints Philipi surmateatist avaldati veebis Guardian ja Observer umbes 50 seotud artiklit. Nende iganädalase uudiskirja kaudu korraldatud tellijate õleküsitluses jagati umbes 600 vastanut (need võivad olla mis tahes riigi paber- või digitaalsed lugejad) võrdselt „liiga palju” või „umbes õige” vahel, kusjuures väike käputäis oli "ebapiisav" kajastus.\nPrints Philip, Suurbritannia kõige kauem teeninud abikaasa, on seitsmes kuninglik kaaslane, kes suri Guardiani 200-aastase ajaloo jooksul, kuid alles kolmas-pärast kuninganna Caroline'i (kes suri 1821. aastal, vahetult pärast seda, kui ta oli mehe kroonimisest keelatud) ja prints Alberti- kes teenis endiselt valitseva monarhi kõrval.\nAjad, tunded ja ajalehtede formaadid muutuvad, nii et sellel juubeliperioodil tundus sobivat süveneda arhiividesse, et näha, kuidas neid sündmusi varem käsitleti.\nAlberti surma ajal 1861. aastal oli Manchester Guardian vaid neli laialehepikkust, mille esikülg anti kokkuleppel salastatud reklaamile. Kuninganna Victoria abikaasa matused võtsid jõululaupäeva väljaande sees umbes poole toimetusruumist.\nAastal 1925 hõivas austusavaldused kuninganna Alexandrale 24 leheküljest ligi neli, samas kui kuninganna Mary surm 1953. aastal, mida The Guardian kirjeldas kui „kuningannade kõige kuningannumat”, juhtis kaks päeva esilehte, kus oli palju fotosid ja austusavaldused 12-leheküljelise paberi sees esimesel päeval. Juht arvas, et monarhia tugevus seisneb „suuresti tänu tohutule kiindumusele ja imetlusele, mille tema julgus, tööstus ja väärikus võitsid nii enda kui ka krooni eest”.\nEnne Philipit jõuame kahe aastakümne taha kuni 101 -aastase kuninganna ema surmani 2002. aastal, ta oli pool sajandit olnud lesk. Nende aastatega oli palju muutunud. Esilehe kommentaar oli pealkirja all: „Ebakindel hüvastijätt jätab rahva lõhestatud”, levik lehekülgedel 4 ja 5 (kus teatati, et BBC kaitseb oma kajastust kriitika eest alates ajakava muudatustest kuni Peter Sissonsi kandmata jätmiseni) must lips) ja neli lehekülge nekroloogi.\nArvamusrubriigis ei säästnud Christopher Hitchens. Juhtiv artikkel pakkus seejärel avameelse hinnangu endise kuninganna tugevustele ja nõrkustele, kuigi viimane „ei muutnud tema õigust riiklikule auks” kehtetuks, kuid lõpetas öeldes, et kui matused on lõppenud, „peab see riik kaaluma, kui palju kauem saab monarhia meie rahvuslikus elus jätkuvalt seda kohta hoida ”, mida ta oli teinud nii palju, et„ ajastu trotsides ”säilitada.\nPika kirjapaketi pealkirja all: „Me ei ole kõik leinas” ümardasid mõned lugejad järgmisel päeval kui „õelad”.\nÜkskõik, kuidas võiks tulevikku soovida, oli prints Philipi elu olnud osa rahvuslikust struktuurist viimase 75 aasta jooksul. Küsisin peatoimetajalt Katharine Vinerilt, kuidas otsustati tema surma kajastamine 2021. aastaks.\n„Nagu iga märkimisväärse näitaja puhul, oli meil pikaajaline plaan. Olime tellinud väikese hulga hästi uuritud ja hästi kirjutatud teoseid, sealhulgas silmapaistva nekroloogi, mille rühm vanemaid toimetajaid oli enne tema surma enne kuu aega üle vaadanud, ”selgitas naine.\n„Me pidasime otseblogi, kuna see oli parim viis jäädvustada reaktsiooni teadaandele… [ja] järgnevatel päevadel esitasime erinevaid vaateid prints Philipi elule ja surmale ning selle tähendusele. monarhia ja riik.\nKonföderaadid vallutasid Harpers Ferry\nKonföderatsiooni kindral Thomas “Stonewall ” Jackson vallutab Harpers Ferry, Virginia (praegune Lääne-Virginia) ja umbes 12 000 liidu sõdurit kindral Robert E. Lee ja#x2019 armeena kolib põhja poole Marylandi.\nFöderaalne garnison Harpers Ferry'is oli konföderatsiooni rünnaku suhtes haavatav pärast Lee ’s septembris Marylandi sissetungi. Strateegiline linn Potomaci jõe ääres oli ülejäänud liidu armeest ära lõigatud. Potomaci armee ülem kindral George B. McClellan saatis sõnumid liidu kindralile Dixon Milesile, Harpers Ferry garnisoni ülemale, et see linn iga hinna eest kinni hoida. McClellan lubas abi saata, kuid ta pidi tegelema ülejäänud Konföderatsiooni armeega.\nJackson veeretas oma suurtükiväe oma kohale ja hakkas 14. septembril linna tulistama. Jänkidel oli laskemoona nappus ja Miles osutas vähe vastupanu, enne kui nõustus 15. septembri hommikul alistuma. Nagu Miles ’ abi, sõitis kindral Julius White Jacksonile alistumistingimuste üle läbirääkimisi pidama, jätkas üks konföderatsiooni kahur tulistamist. Miles sai surmavalt haavata viimase Harpers Ferry pihta lastud lasu tõttu.\nJänkid loovutasid Harpers Ferry'is 73 suurtükiväge, 13 000 vintpüssi ja umbes 12 000 meest. See oli sõja suurim üksik liidu alistumine.\nHarpers Ferry kukkumine veenis Lee oma plaane muutma. Pärast 14. septembril Marylandis South Mountaini lahingus Harpers Ferry'ist kirdes suuri kaotusi kandnud Lee oli kavatsenud oma hajaväed kokku koguda ja Virginiasse tagasi pöörduda. Nüüd, kui Harpers Ferry oli turvaline, kutsus ta Jacksoni Marylandi osariigi Sharpsburgi ümbruses ülejäänud vägedega ühinema. Kaks päeva hiljem, 17. septembril, pidasid Lee ja McClellan Antietami lahingu.\nVõitlejad Alma lahingus: Briti, Prantsuse ja Türgi väed keiserliku Vene armee vastu.\nKindralid Alma lahingus: Kindral Raglani krahv juhtis Briti armeed. Marssal Saint-Arnaud juhtis Prantsuse armeed. Prints Menšikov juhtis Vene armeed.\nArmeede suurus Alma lahingus: Briti armeesse kuulus 26 000 jalaväelast, 1000 ratsaväge (ainult kergebrigaad, raskebrigaad ei maandunud lahinguks õigeaegselt Krimmis) ja 60 relva. Prantsuse armee koosseisus oli 28 000 jalaväge, ratsaväge ja 72 relva. Türgi kontingenti kuulus 7000 jalaväge, ratsaväge ja teadmata arvu relvi. Vene armee koosnes 33 000 jalaväest, 3400 ratsaväest ja 120 relvast.\nPrints Menšikov, Venemaa ülemjuhataja Krimmis: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nVormiriietus, relvad ja varustus Alma lahingus: Krimmi sõjas Venemaa, Suurbritannia ja Prantsusmaa eest võidelnud armeed erinesid organisatsiooniliselt vähe sõjavägedest, kes sajandi alguses Napoleoni sõdu pidasid. Need olid aga tulirelvade arenguga kaasnenud oluliste muutuste äärel.\nBriti jalavägi oli 18. sajandi algusest mingil kujul sõdinud pruuni Bessi musketiga.\nKrimmi sõja puhkedes varustati Briti armee jalavägi uue prantsuse Minié vintpüssiga, mürsuga laetava koonupüssiga (kõik Briti diviisid, välja arvatud neljas, saabusid selle relvaga Krimmi). See relv asendati kiiresti tõhusama Briti Enfieldi vintpüssiga.\nUut vintpüssi nähti kuni 1000 jardi, võrreldes vana Brown Bessiga, mis oli 100 meetri kaugusel täiesti ebatäpne.\nMarssal de Saint-Arnaud, Prantsuse ülemjuhataja Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nKuluks ülejäänud sajand, et välitaktika jõuaks kasutusele tulevate kaasaegsete relvade mõjudeni.\nAlma lahingu võitja: Britid ja prantslased\nBriti lahingukord Alma lahingus:\nÜlemjuhataja: feldmarssal lord Raglan\nRatsaväediviis: kindral krahv Lucan\nRoyal Horse Artillery väed\nValgusbrigaad: kindralmajor Cardigan krahv\n4. kerged draakonid\n13. kerged draakonid\nEsimene diviis: Cambridge'i hertsog\nKaks välipatareid Royal Artillery\nKaardibrigaad: kindral Bentinck\n3. pataljon, grenaderikaardid\n1. pataljon, Coldstream Guards\n1. pataljon, Šotimaa kaitsjad\nHighland Brigade: kindralmajor Sir Colin Campbell\n93. mägismaa ohvitser, allohvitser ja torupidaja: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nTeine osakond: kindralleitnant Sir de Lacy Evans\n49. rügemendi ohvitserid: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: Ackermanni trükk\nKolmas brigaad: brigaadikindral Adams\nNeljas brigaad: brigaadikindral Pennefather\nKolmas diviis: kindralleitnant Sir Richard England\nViies brigaad: brigaadikindral Sir John Campbell\nNeljas kuninga oma rügement\nKuues brigaad: brigaadikindral Eyre\n1. kuninglik rügement\nNeljas diviis: kindralmajor Sir George Cathcart\nÜks kuningliku suurtükiväe patarei\nSeitsmes brigaad: brigaadikindral Torrens\n21. kuninglik Šoti fusilier\n(57. rügement, kes maandus alles pärast lahingut)\n2. laskurbrigaad, mis juhib valgusdivisjoni üle jõe Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Louis Johns\nValgusdivisjon: kindralleitnant Sir George Brown\nÜks trobikond kuninglikku hobuse suurtükiväge ja üks välipatarei kuninglikku suurtükiväge\n2. pataljon Laskurbrigaad.\nEsimene brigaad (tuntud kui Fusilier Brigade): kindralmajor Codrington\nSeitsmes kuninglik fusilier\n23. Royal Welch Fusiliers\nTeine brigaad: kindralmajor Buller\nPrantsuse lahingukord Alma lahingus:\nKindral Bosquet, kindral Canroberti, prints Napoleoni ja kindral Forey neli diviisi.\nKaart Alma lahingust 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: John Fawkesi kaart\nKirjeldus Alma lahingust:\nBriti ja Prantsuse armeed maabusid 14. septembril 1854 Krimmi poolsaarel, kavatsedes vallutada Venemaa mereväebaasi Sevastopolis Krimmi edelaosas. Maandumine toimus Krimmi läänerannikul umbes viisteist miili sadamast põhja pool.\nKuninglik suurtükivägi liikvel: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nTee mööda rannikut Sevastopolisse ületas nelja jõge, mis voolasid idast läände Musta mereni - Bulganek, Alma, Katelia ja Belbeck.\nLiitlaste armee (Briti, Prantsuse ja Türgi) alustas maabumiskohast lõuna poole marssi 19. septembril 1854. Prantsuse armee marssis rannikul, Türgi kontingent tema keskel. Britid võtsid kahes veerus sisemaa ääre. Briti ratsaväe kerge brigaad varustas esi- ja vasakpoolset külge. Briti ja Prantsuse mereväe laevad sõitsid paralleelselt ja armeede ette.\nMarssal Saint-Arnaud 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal Alma lahingus: Saint-Arnaud oli haigusele peaaegu lähedal: pildi autor Belangé\nLiitlaste sõjavägi ületas Bulganeki Sevastopolisse kulgeva 25 miili marsruudi esimesel päeval. Kui venelased taganesid jõe tagant küngastelt, püüdis lord Lucan neid kerge brigaadiga taga ajada, kuid Briti ülemjuhataja lord Raglan andis talle käsu taganeda. Liitlaste armeed laagrisid kõrgel maapinnal jõe taga.\nPrantsuse suurtükivägi Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nVene kindral prints Menšikov otsustas Alma jõe ääres oma seisukoha võtta, kasutades ära lõunakalda kõrgust.\nEdasiliikumise telg oli postitee, mis järgnes rannajoonele Eupatoriast Põhja -Krimmis Sevastopolisse. Riik oli avatud ja veeres rohumaad, võimaldades vägedel marssida mõlemal pool teed.\nKülmavoolu valvurid Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\n20. septembril 1854 jätkasid liitlasväed oma rongkäiku samas koosseisus. Umbes keskpäeval avas sõjalaev armeede ette aurutades kaldal pommitamise. Liitlaste armeed jõudsid ühe madala mäeharja tippu, mis asus üle marsruudi ja nende ees avanes Alma org.\nKolm küla asusid piki Almatamaki jõe kallast prantsuse Bourliouki ees rünnaku keskel ja Tarkhanlari vasakul brittidest. Postitee ületas Alma Bourliouki siseküljele ja tõusis jõest kaugemale jäävatesse mägedesse.\nPrantsuse väed ületasid jõe Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nAlma kaugemal küljel asus kõrgel kohal Vene armee, kes kavatses Sevastopoli kaitseks lahingut pidada. Menšikovi vägede põhiosa asus Briti armee keskuse ees Kourgané mäel, mis oli kaetud kaheksa raske piiramispüstoliga. Need relvad olid Venemaa kaitse keskpunktiks ja neid hakati nimetama “Suurepärane vene aku"Või"Suurem Redoubt”. Vahetult Bourliouki taga okupeerisid Venemaa reservid künka koos telegraafijaamaga, millel oli silt Telegraph Hill. Sevastopolisse suunduv postitee asus Kourgané mäe ja Telegraafimäe vahelises orus.\nBourlioukist rannikuni, Prantsuse edasiliikumise ees, sai Alma lõunakaldast kaljunukk. Ligipääsetav tee ületas Almatamakist jõe ja tõusis kaljule. Jõe suudme lähedal ronis järsk tee kaljunukile. Venelaste kohalolek selle kalju kohal kõrgel oli väike.\nPrantsuse zouavid tormasid kõrgustesse Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nMenšikovi juhtimine oli inspireerimata ja jõuline. Venelased võtsid oma positsioonide kindlustamiseks vähe vaeva. Kourgané mäe raskete relvade ees oli madal parapett, mille eesmärk oli peatada relvade mäest alla veeremine, mitte kaitseks. Tehaseid polnud ehitatud selleks, et prantslasi rannikualade kõrgustelt eemal hoida või Vene vägesid mereväe pommitamiste eest kaitsta.\nPrantsuse zouaves Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Victor Adam\nSel hommikul Raglani ja St Arnaud vahel kokku lepitud liitlaste plaan oli prantslastel alustada rünnakut laevastiku relvade varjus.\nBosquet'i diviis tungis rannikuteele ja Almatamaki teele. Canrobert ületas Alma Almatamakist läänes ja ronis Telegraph Hillile, saates relvad Almatamaki teele. Vene piketid süütasid Bourliouki põlema ning tõmbusid üle jõe ja mäest üles.\nKindral St Arnaud saatis Lord Raglanile sõna, paludes, et britid hakkaksid nüüd ründama Venemaa peamisi positsioone ja Raglan andis oma diviisiülematele käsu rünnata.\nNüüd juhtus erakordne ekstsentrilisus. Jättes oma kindralid rünnakule, juhatas lord Raglan oma töötajad üle jõe ja sõitis üles Telegraph Hilli all asuvale neemele. Raglan jälgis brittide rünnakut positsioonilt Venemaa joonte taga.\n93. mägismaalased Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nCambridge'i hertsog Grenadierikaardiga taustal: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: trükk Ackermanni poolt\nBriti jalavägi liikus jõe suunas joonel, mis ulatus Bourlioukist peaaegu parempoolse teise divisjonini Tarkhanlari ja vasakult kerge diviisini. Kolmas diviis toetas teist ja esimene diviis valgust. Neljas diviis jäi vasaku tiiva taha. Ratsaväe kerge brigaad valvas sisemaad.\nRaskete Vene relvade patarei Kourgané mäel avas tõhusalt tule Briti jalaväele, põhjustades ohvreid ja häirides vägede moraali.\nPõlev Bourliouki küla tekitas märkimisväärseid raskusi, teise diviisi brigaadid olid sunnitud jõest jõudmiseks mõlemast küljest mööda sõitma. Kindral Adamsi brigaad jõudis jõeni Bourlioukist ida pool ja sattus Telegraph Hilli jalamile.\nKindral Pennefatheri brigaad läks küla lääne poole. Tema kolmas rügement, 95., liitus Codringtoni Fusilier 'brigaadiga ja osales selle koosseisuga rünnakus, jättes Pennefatheri 30. ja 55. rügemendi koosseisu.\nPrints Napoleoni ja#8217 diviisi prantsuse väed tungivad Krimmi sõja ajal 20. septembril 1854 Alma lahingus edasi: pildi autor Orlando Norie\nCodringtoni rügementidest sai edasimineku tipp Vene patareini. Diviisi teise brigaadi kahte rügementi hoiti tagasi, et kaitsta armee sisekülge. Selle brigaadi järelejäänud rügement, 19., ühines samuti Codringtoni rünnakuga, nii et ta juhatas oma brigaadi kolme rügemendi asemel edasi viis rügementi (7., 19., 23., 33. ja 95.).\nBriti kaardiväed lähevad Krimmi sõja ajal 20. septembril 1854 Alma lahingus edasi: pildi autor Henri Dupray\nBriti jalavägi jõudis jõe äärde ja hakkas ületama, leides, et vesi on peaaegu igas kohas ümberpööratav (pole selge, kas see fakt oli enne lahingut avastatud). Jõe kaugemal kaldal oli järsk kuue jala pikkune kallas, mis peatas edasiliikumise osaliselt selle füüsilise takistuse ja osaliselt seetõttu, et see pakkus vägedele pommitamisest kaitset. Valgusdiviisi diviisiülem Sir George Brown sõitis kaldale ja kutsus oma sõdureid järgima. Jaoskond tõusis jõest välja ja ulatus mäest kaugemale.\n42. mägismaa, must käekell, astus Krimmi sõja ajal 20. septembril 1854 Alma lahingus Sir Colin Campbelli selja taha\nMaa mäenõlval oli terrasside ja müüridega, mistõttu oli rügementidel pärast jõeületust ja Briti vägede mõningase korrarikkumise tõttu mäest üles ründamist raske reformida. Rügemendid jõudsid Vene patareini, et avastada, et relvad olid kiiruga jäigastatud ja eemaldati tahapoole. Krimmis suurtükiväeohvitserina töötanud kindral Hamley on seisukohal, et nende relvade järsk taganemine päästis Briti jalaväerügemente rünnaku lõppjärgus kohutavate kaotuste eest, lühikese vahemaa tagant tulistatud juhtumite eest. .\nPrantsuse ülemjuhataja marssal Saint-Arnaud töötajad Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nSellegipoolest oli Codringtoni brigaad ebakindlas olukorras. Korda oli vähe ja ohvreid lisandus, eriti ohvitseride seas. Vene massiivsed jalaväelased kandsid patareid alla. Paljud Briti sõdurid kukkusid mäest alla jõe poole.\nRaglani positsioon Telegraph Hilli madalamatel nõlvadel takistas tal oma armee rünnaku üle nõuetekohast kontrolli. Kui asjad oleksid läinud plaanipäraselt, oleks esimene diviis Codringtoni vägesid toetanud. See ei olnud. Cambridge'i hertsog käskis aeglaselt oma kaardiväe ja mägismaa brigaade Almat ületada. Õnneks polnud kindralkvartal, kindralleitnant Airey oma komandöriga kaasas ja oli valmis Cambridge'i edasi ajama. Sellegipoolest oli esimene diviis liiga kaugel, et toetada kriisihetkel kergete diviisi.\n79. mägismaalased Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nEsimene diviis liikus edasi Alma jõe äärde, paremal kindral Bentincki kaardiväebrigaad ja vasakul Sir Colin Campbelli mägismaabrigaad. Kaks brigaadi moodustati vastavalt pretsedendile nii, et vanempolk paremal iga brigaadi sees, järgmine vanempolk vasakul ja noorempolk keskel: paremalt vasakule Grenadier Guards, Scots Fusilier Guards, Coldstream Guards, 42. Highlanders, 91. Highlanders ja 79. Highlanders. Liini pikkus, mis on oluliselt pikem kui kergediviisil, ulatus Venemaa sisemaast kaugemale. Jõe sügavuse ning kalda kõrguse ja järsuse erinevused mõjutasid kiirust, millega need rügemendid suutsid jõe ületada ja mäe tõusu alustada.\nBriti töötajad jälgivad kaardiväe edasiminekut Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nGrenaderide adjutant kapten Higginson kirjeldas oma mälestustes, kuidas tema ülem kolonel Hood märkis Fusilier 'brigaadi segadust, kui see ründas Vene patareid ja otsustas oma pataljoni range kontrolli all hoida. Grenadierid moodustasid enne jõest lahkumist järjekorras ja liikusid mäest üles, tulistades mäeveerul asuvaid Vene jalaväelasi kaks salvi, põhjustades nende taandumist.\nGrenadierikaardid ründavad mäest üles pärast jõe ületamist Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nMäe otsas ei olnud taandunud seitsmes kuninglik fusilier kolonelleitnant Lacey Yea juhtimisel Codringtoni brigaadi paremal küljel. Suur osa ülejäänud brigaadist langes tagasi ja šotlased Fusilier Guards Bentincki brigaadi keskel viidi meeste tulva tõttu mäest alla jõkke.\nÜlejäänud kaks kaardiväepataljoni, Grenadiers ja Coldstream, jätkasid mäest üles ja võtsid tagasi Vene patarei. 42. mägismaalane, kes edestas teisi mägismaabrigaadi rügemente, ületas vasakul asuvat patarei, ülejäänud kaks kõrgustiku rügementi, mis tulid kaugemale küljele.\nŠotimaa fusilierkaartide värvid Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi tegi Lady Butler\nRünnaku ajal Vene patareile Kourgané mäel ründasid ülejäänud diviisi rügemendid, 55., 30. ja 47., Telegraafimäge, mida toetasid 41. ja 49. rünnak.\nBriti relvapatareid ületasid Bourlioukist kaugema silla ja pommitasid Vene rügemente Telegraph Hillil. Kuningliku hobuse suurtükipatarei ronis mäe otsa ja tulistas Vene jalaväkke kaitseväebrigaadi paremalt poolt. Teised Briti relvad tulid teise diviisi rügementide äärele ja tulistasid taganevatele vene rügementidele. Ühel juhul ületas patarei oma püssimehi jalutas ja ohvitserid võtsid relvad kasutusele.\nKolmas diviis ületas Alma mägismaabrigaadi toetuseks ja ratsavägede kerge brigaad liikus sisemaal edasi.\nBriti jalaväelaste rünnak Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nPatareist puhastatud ja Kourgané ja Telegraph Hills'i rünnakute ohus, mida nüüd suurtükitule täielikult toetab, kukkus vene jalavägi tagasi ja lahkus lahinguväljalt, marssides minema Sevastopoli poole.\nAinus liitlaste ratsavägi väljakul, Cardigan's Light Brigade, ratsaväediviisi ülema lord Lucani otsesel juhtimisel, taotles luba taganevate venelaste jälitamiseks, kuid Lord Raglan käskis neil armeesse jääda.\nMust käekell Alma lahingus 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nLiitlaste armeed laagrisid lahinguväljast kaugemale, Menšikov juhtis aga oma armee mööda postiteed Sevastopolisse tagasi.\nPrantsuse väed osalesid lahingus vähe, kuigi Bosquet'i diviisil oli kokkupuude venelastega. Canroberti diviis kesklinnas kasutas vähe oma positsiooni, et mõjutada Kourgané mäe rünnakut.\nOhvrid Alma lahingus:\nVenelaste ohvrid tapeti, haavati ja vangistati 5 709 inimest. Prantsuse ametlik tagasipöördumine nõudis 1340 inimese ohvreid. Briti arvamus on, et see tagasitulek oli vale. Lord Raglan määras Prantsuse ohvriks 560. 3 Prantsuse ohvitseri tapeti.\nŠotlased Fusilier Guardi harjutustel Inglismaal 1853. aastal: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Orlando Norie\nSuurbritannia hukkunute arv oli 2002, kes said haavata ja kadusid.\nBriti rügemendi ohvrid olid:\nKuninglik suurtükivägi: 3 ohvitseri ja 30 meest.\nGrenadierikaardid: 3 ohvitseri ja 127 meest\nColdstream Guards: 2 kontorit ja 27 meest\nŠotimaa kaitsjad: 11 ohvitseri ja 149 meest\nNeljas kuninga rügement: 2 ohvitseri ja 11 meest\n19. rügement: 8 ohvitseri ja 119 meest\n20. rügement: 1 mees\n23. Royal Welch Fusiliers: 13 ohvitseri ja 197 meest\n30. rügement: 5 ohvitseri ja 74 meest\n33. polk: 7 ohvitseri ja 232 meest\n41. rügement: 27 meest\n42. mägismaa: 39 meest\n44. rügement: 8 meest\n47. rügement: 4 ohvitseri ja 65 meest\n49. rügement: 15 meest\n55. rügement: 8 ohvitseri ja 107 meest\n77. rügement: 20 meest\n79. mägismaalased: 9 meest\n88. rügement: 1 ohvitser ja 21 meest\n93. mägismaa: 1 ohvitser ja 51 meest\n95. rügement: 17 ohvitseri ja 176 meest\nLaskurbrigaad: 1 ohvitser ja 50 meest\nRidge päeval pärast Alma lahingut 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nAlma lahingu järelmeetmed:\n79. kuninganna ja#8217s värvid Oma Cameron Highlanders: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: pildi autor Michael Angelo Hayes\nRaglan kutsus oma Prantsuse kolleegi St Arnaud tungivalt üles, et liitlased asuksid kohe venelastele Sevastopolisse järele. St Arnaud keeldus seda tegemast. Tundub olevat autoriteetne seisukoht, eriti venelaste puhul, et kui liitlased oleksid alustanud kiiret rünnakut, poleks neil olnud linna vallutamisega suuri raskusi. Hilinemine võimaldas venelastel lüüasaamisest toibuda ja linnakaitse korralikult korda seada. See omakorda mõistis liitlased hukka 1854/5 ja 1855/6 talvedele Sevastopoli piiramisel ja veel kaheks lahinguks.\nTeisest küljest kinnitab Krimmis teeninud kindral Hamley oma raamatus, et kui sõjavägi venelastele järgnes, leidsid nad vähe märke korratust taganemisest.\nLahing paljastas Briti armees mitmeid teravaid ebaõnnestumisi.\nŠotlaste Fusilier Guards'i leitnant Lindsay võitis 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal Alma lahingus Victoria risti: pildi tegi Harry Payne\nPuudus tavaline lahinguõppus, iga rügemendi käitumine sõltus ülemjuhataja individuaalsest lähenemisest. Mõned rügemendid pidasid vajalikuks metoodiliselt joont moodustada ja teised kiirustada, samas kui teised tormasid Suure Patarei juurde nii kiiresti kui võimalik, ilma Alma jõe ületamist moodustamata.\nTundub, et brigaadide või jaoskondade tasandil oli kontrolli vähe. Jalaväe ja suurtükiväe vahel puudus kooskõlastus, püssid jäeti üles tule avama, nagu ja kus nende ohvitserid arvasid kõige paremini.\nOma uudishimuliku ekspeditsiooni tõttu Venemaa joonte taga kaotas ülemjuhataja lord Raglan kontrolli oma armee üle. Hamley kommenteerib: "Selles olukorras oli õnne, et diviisiülematel oli nii lihtne ülesanne. ” On ilmne, et hoolimata nende ülesannete lihtsusest, oli vaja teatud kontrolli teostada. Rünnaku juhtimise langetas kindral Airey, kes ajendas esimest diviisi toetama heitlikku kerge diviisi rünnakut.\n79. mägismaa ohvitser: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal: Ackermanni trükk\nAnekdoodid ja traditsioonid Alma lahingust:\nKõik Krimmi lahingud on Suurbritannia armee jaoks tugevad sümbolid, kus sõdurid ja ohvitserid on palju vapralt tegutsenud ning kõrgematel astmetel rumalust alustavad.\nViktoriaanlikud jutustused Fusilier 'brigaadi taganemisest Vene patareist kirjeldavad põhjusena pensionikõnet. Kindral Hamley ei maini oma lahingukirjelduses seda lärmakutset. Võib juhtuda, et taandumise põhjused olid rügementide korrarikkumised, suured ohvitserikaotused, ülekaaluka venelaste rünnaku peatumine ja esimese diviisi toetuse puudumine.\nVene patarei ründamise iseloomu ja hoogu hoidmise tähtsuse tõttu on rügemendi värvide kasutamine saavutanud lahingu ajaloos ja traditsioonides esiletõstmise. Olulistel piltidel on näha šotlaste fusilierkaartide värve, mis viiakse lahingusse, seersant Luke O’Connor koos kuningliku Welchi fusilieride kuninganna värviga ja Coldstream Guardi värvipartei. Higginson nendib, et Grenadieride kaardiväe värvid avati alles vahetult enne Vene patarei ründamist. Ta ütleb, et Šotimaa Fusilier Guardi värvid tulistati läbi, samas kui Grenadier Colors oli suures osas vigastamata.\nSeersant Luke O ’Connor 23. Kuninglikust Welch Fusiliers'ist, kes võitis 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal Alma lahingus Victoria risti: pildi autor Desanges\nŠotlased Fusilier -valvurid rõõmustasid kuningannat Victoria Buckinghami palees enne Krimmi lahkumist: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nKapten Bell ja reamees Syle võitsid VC -sid 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal Alma lahingus: pildi tegi Harry Payne\nBriti Krimmi sõja medal 1854–1856 koos klambritega Alma, Balaclava ja Sevastopoli jaoks ning Türgi teenetemärgiga: Alma lahing 20. septembril 1854 Krimmi sõja ajal\nViited Alma lahingule:\nSir John Fortescue Briti armee ajalugu\nKindral Sir Edward Hamley sõda Krimmis\nEelmine lahing Briti lahingute jadas on Goojerati lahing\nJärgmine lahing Krimmi sõjas on Balaclava lahing\nOtsige saidilt BritishBattles.com\nJälgi / Like meid\nBriti lahingute podcast\nKui olete saidi lugemiseks liiga hõivatud, siis miks mitte alla laadida individuaalse lahingu podcast ja kuulata liikvel olles! Külastage meie spetsiaalset Podcasti lehte või külastage allpool Podbeani.\nKuningliku printsi tabamine neljapäevase lahingu ajal - ajalugu\n"Nii et see on idalaevastik," jooksis viitseadmiral Sir James Fownes Somerville'i signaal. "Ära pane tähele. Paljud head viisid kõlavad vanal viiulil. ”\nSee oli 31. märts 1942 ja hea huumor oli peaaegu Suurbritannia ainus kaitse Jaapani näiliselt järeleandmatute edusammude vastu Vaikse ookeani ääres. Kuna Jaapan ründas 7. detsembril 1941 Pearl Harborit, olid tema väed vallutanud Hongkongi, Malaisia, Singapuri, Hollandi Ida -India ja Birma. Nüüd kuumutasid Jaapani keiserlik merevägi ja armee rünnakut India vastu, Briti keiserliku krooni ehteks.\nJaapanlased olid seganud lääne vaatlejaid ja eksperte oma suurepärase lennuki, ründava vaimu ja koordineeritud taktikaga, mis saatis Suurbritannia moodsaima lahingulaeva HMS Walesi prints, kolm päeva pärast sõda ookeani põhja ja vallutas Singapuri pärast 70 -päevast võidukat lahingut. Nüüd peksid nad India väravaid.\nLahingutestitud Jaapani laevastik vananeva kuningliku mereväe vastu\nPõhja -Austraalia sadamalinna Darwini hävitanud õhurünnakust tõusis viitseadmiral Chuichi Nagumo esimene õhulaevastik viiest karmist vedajast, kõik Pearl Harbori veteranid - ainult Kaga oli kadunud, olles kannatanud maandumise väärikust - umbes 300 lennuki, nelja lahingulaeva, kolme ristleja ja 11 hävitajaga. Nagumo töörühm pidi korraldama ulatusliku haarangu Suurbritannia India ookeani konvoi marsruutidele, katkestama varustusvoo Bengali lahes ja neutraliseerima Briti idalaevastiku. Nagumot toetas viitseadmiral Jisaburo Ozawa eraldi töörühm, mis koosnes valguskandjast Ryujo, seitse ristlejat ja 11 hävitajat, kes olid määratud piirkonnas konvoisid lööma.\nNagumo töörühm oli veteranide komplekt ja selle piloodid olid võitnud Pearl Harboris, Wake'is, Darwinis ja Hollandi Ida -Indias. Selle vastu pidid britid saatma teise stringiga meeskonna. Paberil oli Briti idalaevastik karm riietus: kolm vedajat, viis lahingulaeva, seitse ristlejat ja 14 hävitajat, kes asusid Tseilonist. Lähem kontroll näitas laevastikus tõsiseid vigu.\nKolmest lennuettevõtjast kaks olid uued - HMS Hirmutav ja HMS Alistamatu. Kumbki vedaja ei olnud täielikult valmis ja nad kasutasid jaapanlaste ja nende nobedate hävitajatega võrreldes vananenud lennukeid.Nende vahel oli 45 Fairey Albacore torpeedopommitajat ja 33 hävitajat, millest viimane koosnes 12 Grumman F4F Martletist (Ameerika Wildcati ekspordiversioon), 12 Fairey Fulmarist ja üheksa Hawkeri orkaanist.\nKolmas operaator, HMS Hermes, oli üks Suurbritannia vanimaid, valmis 1923. aastal ja ei suutnud ülejäänud kahega sammu pidada. Ta kandis ainult 15 vananenud lennukit.\nEsimese maailmasõja aegne lahingulaev HMS Resolution ja lennukikandja HMS Formidable teenisid koos Teise maailmasõja ajal Briti idalaevastikuga.\nNeli viiest lahingulaevast kuulusid R -klassi: Kättemaks, Ramillies, Kuninglik Suverään, ja Resolutsioon, kõik Esimese maailmasõja veteranid olid Jaapani vastastega võrreldes aeglased ja nõrgad. Ainus Briti lahingulaev, mis jaapanlastega sobis, oli moderniseeritud HMS Sõja ajal, mis võitles Jüütimaal. Isegi Briti ristlejad polnud jaapanlastega võrdsed - neist neli oli maha pandud Esimese maailmasõja ajal.\nÕhutõrje oli teine probleem: brittidel oli kolm eskadrilli Hawker Hurricanes ja veel kolm Fulmarit, et kaitsta Tseiloni. Mõlemad tüübid olid nõrgemad kui Jaapani null. Kahekohaline Fulmar oli lootusetu ja orkaan ületas madalatel kõrgustel. Ainsad saadaolevad pommitajad olid Bristol Blenheimsi eskaader, kuid luuretöödeks oli kaks üksust kaugetest konsolideeritud PBY Catalina lendavatest paatidest, üks neist Kanada Kuningliku Õhujõudude eskaader 413.\nAinus brittide eelis oli see, et nende torpeedopommitajate eskadrillid olid välja õpetatud öisteks rünnakuteks, kuid isegi seal oli brittidel probleeme. Nende Fairey Swordfishi torpeedopommitaja oli biplane, mis nägi välja nagu tagasilöök I maailmasõjale.\nSomerville ’s salajane sadam T\nKõik need nõrkused sattusid viitseadmiral Somerville'i, veteran -merekoera lauale, kelle saavutuste hulka kuulus ka Saksa lahingulaeva tagaajamine ja hävitamine Bismarck 1941. Kuna Suurbritannia ei suutnud ühtegi laeva välja saata, et tugevdada lapitööd ja iidset idalaevastikku, oli parim, mida nad teha said, pakkuda kindlat juhtpositsiooni Somerville'i näol.\nOlles silmitsi vananenud laevade ja kõikvõitva vaenlasega, otsustas Somerville jagada selle laevastiku kaheks kaasaegseks vedajaks ja Sõjaaegne ja aeglane jagunemine nelja vana lahingulaevaga ja Hermes.\nSomerville teadis, et ta ei saa võita jaapanlaste vastu “tulekahju kaugusel asuvat Flanagani” merelahingut, nii et ta lootis jaapanlasi oma ööpommitajatega tabada, nende laevu halvata ja ellujäänuid päeval üles pesta. Kuid tema peamine eesmärk oli säilitada oma väike ja ebajärjekindel laevastik. Kuni tema laevad eksisteerisid, ei saanud jaapanlased riskida kahepaiksete rünnakutega India rannikul.\nNii lõi Ida -laevastiku varjamiseks Somerville Maldiivi saartele Addu atollile salajase baasi. Siin, salajases sadamas T - “Scapa voog palmipuudega” - varjas Somerville oma varusid ja tugilaevu.\nJärgmisena veetsid Somerville'i luureteenistused ta alt. Kuna Jaapani laevu ei olnud raadio pealtkuulamine ega Catalinas luhtunud, käskis Somerville oma kiirel diviisil naasta Addu atolli juurde, et tankida ja värsket vett võtta - suured laevad olid peaaegu veest otsas ja väikesed laevad kütus otsas. Kui jaapanlased 1. aprillil Tseiloni ei rünnanud, andis Somerville eksliku hinnangu, et rünnakut saarele ei peeta.\nTa saatis oma aeglased laevad Tseiloni, et nad saaksid tankimisvoolikute juurde pöörduda. Rasked ristlejad Dorsetshire ja Cornwall saadeti Colombosse, samas kui vedaja Hermes ja hävitaja Vampiir saadeti Trincomalee'sse.\nLaevade hajutamine osutus veaks. Jaapanlased olid tulemas. 4. aprillil nägi Kanada kuningliku õhujõudude eskadrilli juht L.J. Birchall kell 16.00 Nagumo laevastikku 360 miili kaugusel Tseilonist kagus. Kui raadiooperaator aruannet avaldas, lendas Birchall oma Catalina pilvekatte sisse, et vältida Jaapani nullhävitajate patrulle. Tema raadiosignaale võtsid jaapanlased, kes tulistasid Birchalli lennuki maha ja püüdsid meeskonna kinni. Nad saadi kätte ja peksti, seejärel saadeti sõja ajaks vangilaagrisse, jättes selle ellu.\nJaapani laevastiku avastamise eest anti Birchallile hüüdnimi “Tseiloni päästja”.\nJaapani rüüsteretk Colombos\nSomerville oli halvas taktikalises olukorras. Kiire diviis (Force A) tankis ja aeglane diviis (Force B) oli laiali -Hermes Tseiloni juures kahe ristlejaga, lahingulaevad Addu atollis.\nMis veelgi hullem, vaatlusaruanne ei kirjeldanud vaenlase jõudude tugevust. Kuid Somerville arvas õigesti, et sissetungijad olid Nagumo kandjad, kes tulid Jaava lõunaosast, mitte täiemahuline kahepaiksete ründejõud.\n5. aprillil kell 7 hommikul sõitis Addu atollilt täis kütusega Force A, millega liitusid Force B lahingulaevad. Kuid olles 600 miili kaugusel Tseilonist, ei olnud tal võimalust jaapanlasi kinni pidada.\nJaapani keiserliku mereväe kapten Mitsuo Fuchida.\nTseilonis (praegu Sri Lanka) hoiatasid britid oma kaitset. RAF Catalinas karjus Jaapani vedajate leidmiseks. Kataliinlased võtsid vaenlasega ühendust, kuid ei suutnud oma tugevusest teatada. Üks Catalina tulistati maha ja teised aeti minema. Oli ilmne, et jaapanlased olid vedajatega väljas, kuid täpselt, kust rünnak tuleb, jäi brittidele saladuseks.\nSalapära lahendati kell 8.00 ülestõusmispühade pühapäeval, 5. aprillil, kui jaapanlased tabasid Colombot, lootes leida kuningliku mereväe idalaevastiku, mis on seotud sadamas nagu ameeriklased Pearl Harboris. Jaapani rünnakut juhtis ülem Mitsuo Fuchida, kes oli juhtinud ka Pearl Harbori rünnakut. Jaapanlased saatsid 91 lennukit: 70 sukeldumispommitajat ja 21 hävitajat.\nJaapanlased aga ei leidnud Briti laevastikku ankrus. Somerville oli võtnud ettevaatusabinõu, et hajutada Ceyloni kahes põhisadamas Colombo ja Trincomalee kogunenud sõjalaevad ja kaubalaevad laiali. Peale mõne rannasõidulaeva ja kaubavedaja jäid ainsad laevad maha hävitajaks Tenedos, relvastatud kaubaristleja Hector, depoolaev Lucia, ja allveelaev Usaldusväärne. Viimast ujutati kuivdokist välja, et vältida vaenlase sukeldumispommitajate varustamist istuva sihtmärgiga.\nTseiloni kaitse oli kuningliku suurtükiväe õhutõrjekahurite ja väikese kontingendi RAF ning Fleet Air Arm Hurricane ja Fulmar hävitajate käes.\nJaapanlased tungisid Tseiloni kallale, nende 30 võitlejat alistasid kergesti Briti kaitsjad. Britid kaotasid 15 orkaani ja neli Fulmarit, jaapanlased aga seitse võitlejat. Jaapanlasi üllatas orkaani visadus, mille puitkarkass võis endasse haarata soomust läbistavaid kuuli.\nJaapani pommitajad lõhkusid Colombot, kuid kuna sadamas oli nii vähe laevu, tehti vähe kahju. The Tenedos ja Hector olid nii uppunud kui ka Lucia sai vigastada ja kuus mõõkkala, kes üritasid maanduda peamise lennubaasi juures, põrutati ja tulistati alla. Plahvatused ja tulekahjud olid muljetavaldavad, kuid kahju oli minimaalne. Britid olid kopaga lennanud.\nAvastati kaks ristlejat\nVedaja juurde naasmisel Akagi, Fuchida jalutas lipusilla juurde, et Nagumole aru anda ja nõuda skautlennukite käivitamist sadamast põgenenud Briti laevade leidmiseks. Nagumo ei vajanud mingit hoiatust. Kadunud laevade leidmiseks saatis ta välja otsimislennukid.\nKaks neist olid juba lahkunud. Ristlejad Dorsetshire ja Cornwall, Briti maakonna klassi õed olid purjetanud Colombost eelmisel õhtul kell 22, suundudes 23 sõlme kaugusel edelasse. Kõrgem ohvitser oli DorsetshireKapten Augustus Agar, kes omas Victoria risti Vene ristleja torpedeerimise eest kuningliku mereväe lühiajalise sekkumise ajal enamlaste vastu juba 1919. aastal. Tema käsud olid kohtumine Somerville'i väega A. Pärast tema korralduste ja suure kaardi uurimist edetabeli ruumis, käskis Agar oma ristlejatel oma kiirust 26 sõlmeni kiirendada, seejärel 28 -ni, kui jaapanlased asusid tema positsioonist 150 miili ida pool.\n5. kuupäeval kell 11.30 vaatetornid Dorsetshire märkas Jaapani ristleja vesilennukit Toon hõljub valvsalt idahorisondil. Agar hoidis raadio vaikust kuni keskpäevani, seejärel teatas, et teda varjutatakse. Sõnum ei jõudnud kunagi Colombosse ega Somerville'i.\nJaapanlased olid raadio vaikuse pärast vähem mures. The ToonLennuk teatas oma leiust Nagumole ja Jaapani admiral tegutses kiiresti. Ta saatis Pearl Harbori veteranleitnant leitnant Cmdr alla 80 sukeldumispommitajat. Takashige Egusa pärast Briti laevu. Pommitajad pidid algselt korraldama teise rünnaku Colombo vastu, kuid Nagumo soovis, et need ristlejad uputataks.\n“ See oli nagu käe pööramine, see oli nii lihtne. ”\nEgusa lennukid võeti peale Dorsetshire'S radar kell 13.00 ja Agar raadiosõnumit Somerville. Somerville'i suured laevad olid vaid 70 miili kaugusel Dorsetshire ja Cornwall, aga Agari teade saabus Somerville'i lipulaevale Sõja ajal, moonutatud kujul ja selle päritolu kindlakstegemiseks möödus peaaegu tund.\nVahepeal sõitsid jaapanlased kahe raske ristleja peale. "Nad tulid meile kolmekordsete lainetega päikesest välja sukelduma," meenutas Agar. “Esimene oli mõeldud otse Cornwall, tabas tabamuse tagant ja#8230 mõne sekundi jooksul pärast nägemist. Järgmised kolm tulid otse meie poole. Nägime, kuidas pommid langevad, mustad ja läikivad, nüri ninaga 1000 naela. Ma käskisin rooli üle 25 kraadi panna ja#8230, kuid sellest hoolimata sai esimene katapuldi lähedal löögi ja lõi tule. Järgmine langes silla lähedale, plahvatus paiskas meid tekile ja#8230 [ja see] lõpetas juhtmeta peakontori tegevuse, mis takistas edasiste teadete jõudmist C-in-C-sse. ”\nMõne minuti pärast DorsetshireRelvad jäid tegevuseta. Ristleja ajakirjas plahvatas kolmas pomm ja sõjalaev hakkas ahtrisse vajuma. Kaheksa minuti jooksul pärast rünnakut algas HMS Dorsetshire uppus, jättes maha päästeparved, vaalapüüdjad ja rusud. Agar oli üks 500 mehest, kes pääses, ja ta organiseeris ellujääjad kiiresti nii, et kõik, kaasa arvatud tema ise, tegid vees hoolikalt reguleeritud pöördeid, et nende laevakaaslased saaksid paatides puhkeaegu nautida.\nIndia ookeani Jaapani mereväe koosseisu kuuluva Jaapani lennukikandja Akagi tekilt tõuseb õhku hävituslennuk Mitsubishi A6M Zero.\nVahepeal põrkasid peale teised pommitajad Cornwall. Teine ristleja võitles 20 minutit tagasi, kuni kapten P.C.W. Manwaring andis käsu laevast loobuda. CornwallAhtritõus tõusis kõrgele õhku ja ta libises värvidega lendades põhja.\nFuchida hinnang ühepoolsele kaasamisele oli karm: „Pinnalaevadel polnud võimalust meie löögijõu vastu. See oli nagu käe keeramine, see oli nii lihtne. ”\nKui Fuchida teatas võidust Nagumole, paisus doomi vana admiral uhkusest. Kuid ümbritsevad pinnaliini ohvitserid olid segaduses, peaaegu vihased. Neile ei meeldinud idee, et mereväe õhk on nii võimas. Esimene õhulaevastik oli äsja lasknud liikuma kaks võimsat sõjaväelast, kes polnud lõksus ja liikumatud nagu Pearl Harbori laevad. Pinnalaevade ülemvõimu pooldajatel polnud alibit järel. Fuchida ütles: „Merejõud oli muutunud ja algas uus ajastu. See oli mereväe õhujõudude võit. ”\nPoolteist päeva vedelesid mõlema laeva ellujääjad vees kuni kerge ristleja HMS -ni Ettevõtlus ja hävitajad Paladin ja Panther saabus neid korjama. Kahe laeva 1546 ohvitserist ja meeskonnast päästeti joogist umbes 1122 ohvitseri ja meest.\nSomerville ’s peitusemäng\nSomerville teadis, et ei suuda päevavalguses jaapanlastega võidelda, mistõttu pöördus ta vaenlase vältimiseks lõunasse. Järgmised paar tundi mängis Somerville jaapanlastega peitust, püüdes vältida nende luurelennukeid. Ta muretses, et jaapanlased võivad teada saada oma salajase baasi asukoha Addu atollil.\nTegelikult jaapanlased seda ei teinud. Nagumo tiirutas Tseilonist ida pool, selge 500 miili kaugusel, ja mõtles välja oma järgmise sammu.\nWarspite ja kandurigrupp haakus 6. aprilli koidikul R-klassi lahingulaevadega ning Somerville lähenes ettevaatlikult Addu atollile, valmistudes ette öiseks rünnakuks Jaapani vaenlase vastu, keda ta eeldas oma baasi lähedal. Taktikalise olukorra selgudes oli selge, et Nagumo pole salajase baasi lähedal ja Somerville'i laevad ankrusid seal 8. aprillil.\nVahepeal teine Jaapani mõõk, Ozawa rüüstejõud viiest raskest ristlejast ja kergkandja Ryujo, tabas Briti kaubalaevandust Bengali lahes. Ozawa jagas oma väed lihavõttepühade õhtuhämaruses kolmeks rühmaks ja viskas nad Kalkutta poole suunduvate kaubalaevade poole.\n48 tunni jooksul uputasid Ozawa laevad 20 kaupmeest, sealhulgas 7726 tonni Dardanus, 5281 tonni Gandera, ja 7621 tonni Autolycus. Kokku uputasid Ozawa ristlejad ajavahemikus 5. – 7. Aprill 93 000 tonni väärtuslikku Briti laeva. Kahe päeva mõju oli tohutu. Kalkutta sadam seisis rünnaku järel kolm nädalat.\nSomerville oli selle tänapäevase mereväe suurepärase näitamise ees abitu - tema laevad olid sündmuskohast liiga kaugel, Nagumo vedajad olid tema ja Ozawa vahel ning tema laevad olid Nagumo vedajate ja lahingulaevade ees ja ees.\n“ Väljuge ohust kõige varem. ”\nSee oli lootusetu olukord ja parim, mida Somerville teha sai, oli bluffida ja oma vähenevat laevastikku säilitada. Ta otsustas saata neli R-klassi lahingulaeva Keeniasse Mombasasse, et kaitsta Ida-Aafrika lähedal asuvaid olulisi laevateid. Sõjaaegne ja kaks laevastikuvedajat asuksid Bombaysse, kus nad ei oleks Nagumo lennuettevõtjatele kättesaadavad, kuid suudaksid siiski lõunasse sekkuda. See tähendas, et kuninglik merevägi loobus jaapanlastele India ookeani idaosa kontrolli alt - see on karm valik igale veteranist meremehele.\nAdmiraliteet kiitis Somerville'i sammu heaks, andes märku, et lahingulaevastik peab „esimesel võimalusel ohust välja saama”.\n24 tunni jooksul pärast Somerville'i otsust lõi Nagumo uuesti, olles tankinud merel oma tankereid. Tema uus sihtmärk oli Tseiloni teine sadam Trincomalee. Nagumo saatis sadama ründama 91 pommitajat ja 38 võitlejat eesotsas Fuchida endaga.\nBriti Catalinas teatas taas saabuvast õhurünnakust ning britid said aega sadamas laevandust laiali ajada ja rünnakuks valmistuda. Umbes 17 RAF -i orkaani ja kuus Fleet Air Arm Fulmarit ründasid ja leidsid end peagi 38 osavama Zero -hävitaja üle. Kaheksa orkaani ja üks Fulmar tulistati alla ning jaapanlased tabasid tõhusalt.\nPlahvatuste ja kriuksuvate sukeldumispommitajate keevitajas said jaapanlased tabamusi Briti sadamahoonetele ja muudele kaldaseadmetele. Need tabasid ka monitori Erebus ja kaubalaev Saaing, 7 958 tonni.\nRAF proovis vasturünnakut. Viimased üheksa Blenheimi pommitajat nr 11. eskaadris möllasid, et tabada Nagumo laevu, kuid neil polnud Jaapani Zero hävitajate vastu mingit võimalust ja ainult neli naasid baasi, kõik vigastatud.\nKui Fuchida lennukid moodustasid Trincomalee kohal tagasi ja pöördusid tagasi oma vedajate juurde, siis kell 7.55 oli lahingulaevast pärit vesilennuk Haruna märkas haarangu suurimat auhinda - vedajat Hermes ja tema saatja, Austraalia hävitaja HMAS Vampiir, umbes 65 miili lõunasse, umbes viis miili avamerele, naasmine Trincomalee juurde ja hävitaja kaitse. Koos nendega oli haiglalaev Vita, lõunasse suundumas.\nNagumo ’s teine laine\nKuigi Fuchida streik suundus kogu oma laskemoonaga koju, oli Nagumol teine laine, mis valmistus tema pardatekkidel rünnakuks Trincomalee vastu. Nüüd muutis Nagumo plaani. Tseiloni teise rünnaku asemel lööksid ülem Egusa 85 sukeldumispommitajat ja üheksa hävitajat Briti vedajat. Lennukid startisid kell 9.45.\nKell 10.35 jõudsid Egusa pommitajad kohale Hermes. Nad eirasid selgelt märgistatud haiglalaeva ja hüppasid vedajale alla. Selle eesmärk oli varustada vedaja hävitajaga - ta oli lasknud ainult mõõkkala ja Albacore torpeedopommitajad -, kuid side rike tähendas seda, et käsud ei saabunud RAF Ratmalanasse piisavalt aega, et vähesed saadaval olevad hävitajad rüseleda.\nJaapani lahingulaeva Haruna pildistatakse merel. Üks lahingulaeva vesilennukitest märkas tegelikult India ookeanis Briti lennukikandjat Hermes, algatades õhurünnaku, mis viis lennuettevõtja uppumiseni.\nRünnak oli peaaegu veresaun. Esimene pommitajate laine lõi pihta Hermes, ja mõne minuti jooksul tabas teda üle 40 pommi. Ta uppus 20 minutit hiljem ja üks tema õhutõrjekahuritest tulistas endiselt väljakutsuvalt, kui ta ümber rullus ja pinna alla kadus. Tema kapten, kapten Richard Onslow, läks koos laevaga alla koos 18 ohvitseri ja 288 mehega.\nVahepeal peksid 16 Jaapani sukeldumispommitajat sama õnnetuid Vampiir. Kaks lähikondlast raputasid laeva tugevasti ja seejärel peatas ta katlaruumis otsese löögi. Järgnesid neli tabamust kiiresti ja komandör W.T.A. Moran, VampiirKapten käskis meeskonnal laev maha jätta. Ujukid ja parved lasti vette, kui järjekordne löök murdis laeva selja. Jaapanlaste hinnangul tabas neid 13 otsehitti Vampiir 16 pommiga.\nVampiirVibu vajus kiiresti ja mõnda aega hõljunud ahtrile järgnes kell 11.20 pärast tugevat plahvatust, tõenäoliselt ajakirjast. Ülem Moran, keda viimati nähti oma hävitaja sillal, läks alla Vampiir koos seitsme reitinguga: pealik Stoker R.E. Issand, Stokeri väikeohvitser J.V.A. Carey, väikeohvitser R.A.H. McDonald, Stokeri väikeohvitser L.A. Gyss, Stoker G.H. Williams, Stoker J.H. Hill ja Signalman A.S. Shaw, kuninglik merevägi.\nFuchida juhib nulle ja#8217 jälitamist\nVahepeal taastati Fuchida rühm kiiresti ja pöördus ümber, et liituda Egusa rühmaga. Hooldusmeeskonnad laadisid Fuchida tasapommitajaid torpeedodega. Jättes oma torpeedopommitajad kandjatele maha, juhtis Fuchida nullide rühma Egusat jälitama juhuks, kui ta vajab abi võitlejatega toimetulekuks.\nKui Fuchida saabus, Hermes oli juba vajumas. Ta märkas leitnant Shokei Yamadat, kes juhtis AkagiSukeldumispommitajad, kes žestikuleerisid kiiresti, nii et Fuchida lendas oma lennuki kõrvale. Yamada osutas ninale, seejärel alla ja naeratas. Fuchida järgis sõrme ja leidis Vampiir uppumas. Fuchida sai aru. Yamada süda oli pandud kandja pommitamisele ja selle asemel, et oma pommi raisata, oli ta selle hoopis hävitajale lasknud.\nKaks sõjalaeva moodustasid rünnakul neli vaenlase lennukit, kuid see oli lootusetu olukord. Kõigi vees viibijate õnneks haiglalaev Vita seisis kõrval ja ta kolis sisse, et hakata ellujäänuid järele võtma. Vita tema arvele jäi 590 ellujäänut, teised aga kohalikud käsitöölised või uskumatult viis miili kaldale.\nKoos Hermes ja Vampiir kiiresti uppus, jahtisid teised löögipaketis olnud Jaapani lennukid läheduses asuvaid teisi sihtmärke. Nad leidsid tankeri Briti seersant umbes 15 miili põhja pool. Kuus sukeldumispommitajat jätsid ta uppumast ja ta läks mööda Elephant Pointi, kus tema meeskond paatidega maandus.\nKorveti leidis veel üheksa Jaapani sukeldumispommitajat Hollyhock saatmas kaubalaeva Athelstone 30 miili Batticaloa Lightist lõuna pool. Jaapanlased hüppasid mõlemat laeva ja uputasid need kiiresti. Kõik AthelstoneMeeskond jäi ellu, kuid 53 Hollyhock'S, sealhulgas ülemjuhataja, seda ei teinud.\nJaapanlastel oli veel üks väike löök brittidele visata. Vedaja Ryujo alustas õhurünnakuid Indias asuvatele Vizagatapanile ja Cocanadale, millega tehti vähe füüsilisi kahjustusi, kuid hirmutati India väejuhatust, käivitades sissetungihirmu, mis vajus mitu kuud.\n“Te, kes juhib õhku, juhib merd ja maailma ”\nSellega oli India ookeani haarang läbi. Jaapanlaste jaoks oli see olnud tohutu võit ja Fuchida ise nägi seda kui õhuväe suurt võitu. "See, kes kontrollib õhku, juhib merd ja maailma," kirjutas ta hiljem. "Tavapärastel mereväe laevadel pole võimalust õhujõudude vastu. On kurb näha, kuidas nad nii abitult vajuvad. ”\nSamal ajal oli Fuchida kurb, nähes, et kuninglik merevägi kukkus enne teda nii kergesti kokku. "See on Briti impeeriumi ja Briti merejõu lõpp," mõtiskles ta. "Kui kahju - maailma ajaloo ajastu oli minu silme ees suremas."\nNiipea, kui Fuchida lennukid oma vedajate tekile maandusid, pöördus Nagumo oma tohutu töörühma koju Jaapanisse, et valmistuda järgmisteks operatsioonideks - rünnakuteks Korallimerele ja Midwayle. Nagumo otsustas pensionile jääda neljal põhjusel: ta oli hävitanud suurema osa Briti pinnajõust Bengali lahes, pool Briti õhujõudu Tseilonis oli hävitatud. eskadrillid ja britid ei näidanud üles kalduvust võidelda.\nPärast enam kui 40 otsest tabamust Jaapani pommidest põleb Briti lennukikandja Hermes raevukalt. Tema ettepoole suunatud lift on oma kaevust välja puhutud ja sügavalt laeva seest kostab suitsu. Vedaja uppus 20 minutiga, kaotades 18 ohvitseri ja 288 meremeest.\nTagasi Londonis ei jäänud peaminister Winston Churchillil muud üle kui toetada oma admirali parlamendi kriitika ees. 13. aprillil ütles Churchill alamkojale: „Ilma vaenlasele kasulikku teavet andmata ei saa ma teha ühtegi avaldust admiral Somerville'i käsutuses olevate vägede tugevuse ega põhjuste kohta, mis viisid ta oma laevastiku käsutusse. mille eest ta vastutas. Miski nendes tingimustes ega neile järgnenud tagajärjed ei ole mingil moel nõrgestanud admiraliteedi usaldust tema otsuste vastu. ”\nChurchill oli eraviisiliselt vihane ja kurtis admiraliteedile: "Asjaomane ohvitser [Somerville] ei ole kunagi andnud rahuldavat selgitust oma vägede ettevaatamatu hajutamise kohta aprilli esimestel päevadel."\nTavaliselt võttis vastutuse Somerville. Ta süüdistas Suurbritannia kaotusi “minu poolt tehtud vales hindamises”, nimelt selles, et ta järeldas valesti, et Colombo haarang lükati edasi või tühistati ning et ta alahindas rünnaku suurust, mille Nagumo peagi alustas.\nVigane ja mõttetu võit\nJaapani propagandamasinale tundus see kõik hiilgav. Vaid 47 lennuki jaoks olid jaapanlased uputanud kaks rasket ristlejat, kandja, hävitaja ja korveti ning löönud välja ligi 93 000 tonni kaubalaevu. Kuid võit oli vigane ja mõttetu.\nKindlasti olid jaapanlased taas näidanud, et õhuvarjeta merevägi on abitu vaenlase õhujõudude vastu. Kuid seda asjaolu oli demonstreeritud Pearl Harboris ja B hukkumiselismarck Atlandil ja Walesi prints ja Tõrjuda maha Malaiast. Britid olid püüdnud sellist ühepoolset kokkupõrget vältida ja enamasti õnnestunud. Vaatamata Nagumo pingutustele oli Briti idalaevastik endiselt puutumatu ja tegutses endiselt.\nIdalaevastik tõestas oma võimekust 5. mail, kui selle laevad toetasid Vichy Prantsuse Madagaskari sissetungi, mis oli esimene edukas liitlaste sissetungi sõjas.\nKuid Idalaevastikul oli veel pikk tee minna. See vajas kaasaegsemaid laevu, paremat koordineerimist maapealse lennundusega ja rohkem lennukeid.\nJaapanlased ei naasnud kunagi India ookeani äärde, et oma edu jälgida, ning ei esitanud enam kunagi väljakutset Idalaevastikule. Võidule vaatamata ei suutnud jaapanlased korraldada kahepaikset otsajoont ümber Briti kaitsealade Birmas, rääkimata amfiibrünnakust India kallastele.\nSamuti ei olnud eriti edukad jaapanlaste haarangud Briti baasidel Trincomalee ja Colombos. Vaatamata oma pingutustele jätkasid britid baaside kasutamist.\nKõige tähtsam on see, et Jaapani India ookeani rünnak viis nende suured lennuettevõtjad ja kõrgelt koolitatud piloodid oma esmastest sihtmärkidest - USA mereväest - eemale. Kui Nagumo laevad ründasid India ookeani, siis ameeriklastel oli aega Pearl Harborist uuesti üles ehitada ja järgmisteks ringideks oma jõudu toetada. Jaapanlaste Vaiksele ookeanile naasmise ajaks oli neil Jaapani jaoks halvasti lõppenud operatsioonile Coral Sea saadaval ainult kaks vedajat. India ookeanis veedetud aega oleks võinud Vaikse ookeani piirkonnas tulusamalt kasutada.\nLõpuks kasutas Nagumo rünnak India ookeani haamriga munakoore lõhkumiseks. Briti kaotused olid piinlikud ja alandavad, kuid pikas perspektiivis väikesed-kaks ristlejat ja vana lennukikandja-ning britid teadsid, et jaapanlaste vastuvõtmiseks on vaja võimsamat, kiiremat ja tasakaalukamat lennukiparki.\nTaas oli Nagumo töörühm löönud keisri vaenlased alla, ilma et oleks oma sõjalaevade nahale kriimustatud. Kaotatud 47 lennukit olid väikesed. Kerge võit lisas Jaapani ülbust, mis kahe kuu pärast hävitatakse, Korallimerel ja Midwayl.\nLiituge meie uue kommenteerimisfoorumiga\nLiituge mõtlemapanevate vestlustega, jälgige teisi sõltumatuid lugejaid ja vaadake nende vastuseid\n1/5 Prints Philipi elu ajajoon aastatel 1921–2021\nPrints Philipi elu ajajoon aastatel 1921–2021\nKuninganna Elizabeth II ja Edinburghi hertsog, prints Charles ja printsess Anne, 1952\nPrints Philip (teine vasakul) võtab vibulaskmistunde Ameerika Ühendriikide MacJanneti koolis St Cloudis\nPrintsess Elizabeth ja Edinburghi hertsog koos kaheksa pruutneitsiga Buckinghami palee troonisaalis nende pulmapäeval\nPrints Philip puhkas kuninglikel matustel enneolematult\nLONDON-Suurbritannia kuninglik perekond jättis laupäeval hüvasti riigi kõige kauem teeninud kuningliku abikaasa prints Philipiga tseremoonia ajal, mis oli kohandatud järgima Covid-19 sotsiaalse distantseerumise reegleid, kuid mis oli rikas sümboolika poolest, mis rääkis printsi pühendumisest kuningannale. ja tema sügav kiindumus Briti sõjaväkke.\nMaskeeritud kuninganna Elizabeth istus üksi, ümbritsetuna Windsori lossi Püha George'i kabelis tühjade kohtadega, ja jälgis, kuidas tema üle 73 -aastane abikaasa langetati kuninglikku võlvikusse matustel, millel polnud pretsedenti monarhia pika ajaloo jooksul.\nPandeemia tõttu lubati isiklikult jumalateenistusel osaleda ainult 30 prints Philip'i pereliikmel, sealhulgas kolmel tema sugulastel Saksa aadlist. Lossimüüride taga asuvaid leinajaid kutsuti üles aprillikuu kevadpäikese käes mitte kogunema. Selle asemel kutsuti riik televisioonis häälestama, et mälestada Kreekas sündinud printsi, kes pühendas oma elu Briti monarhia edendamisele.\nProfessionaalsed jalgpalli- ja kriketimatšid määrati matuste ajaks ümber. Kell 15.00. suurtükituli andis märku üleriigilisest vaikusest, mida peeti prints Philip'i elu meenutamiseks.\nSündinud 1921. aastal Korfu saarel Kreeka ja Taani vürstina, teenis ta Teise maailmasõja ajal suurepäraselt kuninglikus mereväes ja abiellus seejärel kuningannaga - siis veel printsess Elizabethiga. Ta oli tema kõrval alates kuningannaks saamisest 1952. aastal. Ta suri 9. aprillil 99 -aastasena.\nJätkake oma artikli lugemist WSJ liikmelisus\nJuunis 1494, kui Christopher Columbus uuris Lääne -Kariibi mere piirkonda lootuses leida Aasia teekond, puhkes Hispaanias Isabelas kaos, kui Hispaaniast saabus veel kolm laeva. Suhted põliselanike Taino ja asunike vahel keesid üle ning kapten Pere Margaritile lojaalne rühmitus muutus nii distsiplineerituks ja ohjeldamatuks, et istusid ühele kolmest äsja saabunud laevast Columbuse ja venna Bartholomewi juhtimisel ning asusid kohe Hispaania poole teele.\n1. juunil 1521 lasti suurel asteekide sõjakanuude kontingendil vastu Conquistador Hernan Cortés ' brigantiinlaevastik, mille laevameister Martin Lopez rannikul ehitas, lammutas, tuhandete põliselanike kinnipeetavatega üle viis ja rekonstrueeris Tenochtitlani järvel. Tenochtitlani järv. Keskmiselt umbes 50 jalga ja umbes 65 jalga olid need ühe- ja kahemastilised lamedapõhjalised laevad mõeldud kuni 30 raudkahuriga ja ambudega relvastatud sõduri vedamiseks. Asteegid ei sobinud hispaanlastele Cortés ja tema hispaanlased kergesti kündis läbi põlisrahvaste kaitse, kuigi Cortés sattus lühikese ajaga oma lipulaeva pardale, mille päästis tema laevakirjanik Lopez. Pärast päästmist tungis ta Tenochtitlani lähedal Ixtapalpa teepeale. Läks ligi kaks kuud, enne kui Cortés tuhandete põliselanike liitlaste ja sadade hispaanlaste arvelt teepinnast kaugemale jõuab, et lõpuks Hispaania lipp Tenochtitlani kõrgeima püramiidi kohale istutada.\nJuunis 1525, kui Conquistador Francisco Pizarro paranes Pärlisaartel Cochambras pärast seda, kui oli saanud tõsiseid haavu põlisrahvaste lahingus Puerto Quemados, naasis Pizarro ja#039s ülemjuhataja Diego de Almagro Panama linna, et oma kohtumisest teada anda. Pizarro, jõudnud tänapäeva Candelariasse Peruus laeva ja kahe suure kanuuga mööda Vaikse ookeani lõunarannikut Panama linnast 110 mehe ja mõne hobusega, ning teine meeskonna juht Diego de Almagro hilisema ekspeditsiooni pardal pärast laagrit rannikul Biru jõe suudmes, et oodata kapten Montenegro täiendamist Pärlisaartelt, oli Puerto Quemados aluse karastanud. Pizarro juhtis sisemaal 60 -mehelist ekspeditsiooni, kus põlisrahvaste vastupanu osutas 16 hispaanlast. Pizarro sai mitu korda haavata, haavad olid keedetud õliga kauteriseeritud, sundides ekspeditsiooni taganema Pärlimaal asuvasse Chochamasse. Almagro ekspeditsioon ei võtnud ühendust põhja poole põgeneva Pizarroga, kes kohtus peagi sama vaenuliku põliselanikega, mille käigus Almagro kaotas silma, kuid tema väed surusid lõuna poole San Juani jõe suudmesse, kus ka tema pööras tagurpidi. kursust ja liitus Chochamas taastuva Pizarroga, enne kui teatas oma avastustest kuberner Davilale, kes ülendas ta ekspeditsiooni kaaskapteniks ja käskis tal 110 mehega Pärlisaartele tagasi pöörduda, et näoga Piru poole (Biru kirjaviga).\n1527. aasta juuni alguses saatis Conquistador Francisco Pizarro ja tema kaaskapten Diego de Almagro koos piloot Batholome Ruiziga, olles rajanud baasi Gallo saarele Ecuadori rannikul, pärast seda, kui ta pidi mandrilt põgenema, kui silmitsi seisis tohutu põlisrahvas. tagasi Panamasse, et otsida tugevdusi suure maakampaania käivitamiseks.\nAastal 1579 kuulutati Hispaania monarhia tagasilükkamiseks välja Utrechti liit, kus Hollandi, Zeelandi ja Utrechti provintsid liitusid hiljem Gelderlandi ja Friisimaaga ning vabad linnad Gent, Brugge, Antwerpen ja Ypres. Peamiselt katoliiklik Holland jäi Hispaaniale lojaalseks ja teised liidu provintsid toetasid üksteist ning liit säilitas iidsed õigused ja privileegid, sealhulgas usuvabaduse. Mässumeelse liikumise edu tuleb suuresti seostada ägeda katoliikliku vastase Watergeuzeni ehk merehädaliste, piraatkollektiivi tegevusega ja protestantlike paguluste tagasitulekuga, kes moodustasid ühiselt sõjaväe tugeva tuuma. vastupanu (kuni kibeda lõpuni) Alva hertsogi türannia vastu. Suurem osa Hollandi regentidest ei suutnud mitte ainult oma ametis püsida, vaid suutsid ka oma võimupositsiooni maakonnas märkimisväärselt tugevdada, eriti pärast seda, kui neil oli Orange'i vürsti abiga õnnestunud tõrksad inimesed kohale tuua. mere kerjused seadusliku provintsi jurisdiktsiooni piires.\n1. juunil 1586 teatati, et Ralph Lane, kes oli eelmise aasta septembris asunud Roanoke saarele elama 106 sõjaväelase ja ehitusalase taustaga mehega, oli indiaanlastega avatud sõjas. #039s mehed kohtusid Chowanoaci indiaanihõimu kuninga Menatononiga ja võtsid ta vangi, väidetavalt kolmeks päevaks, enne kui ta vabastasid. Vahetult pärast seda tapsid Lane 's grupi liikmed, võib -olla ka tema ise, ajaloolise dokumentatsiooni kohaselt teise indiaanlase Wingina, kuna kolonistid uskusid, et Wingina plaanib valgeid mehi hävitada. Tundes kättemaksu survet, palus Lane Sir Francis Drake'ilt, kes oli saabunud Roanokesse Sir Walter Raleigh 'kolooniasse koos täiendavate varude ja inimestega, sealhulgas Aafrika orjadega, pärast lausa surmavaid rünnakuid Hispaania Uue Maailma kolooniate vastu. aastal võisid Roanoke'i kolonistid Inglismaale tagasi pöörduda. Drake oli valmis pakkuma piisavalt varusid ja laevu, et kolonistid kestaksid veel kuu aega, et valmistuda Inglismaale naasmiseks. Kümme päeva pärast Drake'i saabumist ja varsti pärast seda, kui Lane Drake'i pakkumise vastu võttis, kirjutas Lane: "Tekkis selline soovimatu torm. see torm, mis kestis kuu 13. – 16. päeval ja seega mu koor eemaldati, nagu eespool öeldud, tegi kaldale saabuv kindral mulle uue pakkuja, milleks oli 170 -tonnine laev. & quot; .\nJuunis 1665 määras prantslane Louis XIV Buccaneer Bertrand d 'Ogeroni Tortuga ja Saint Dominigue kuninglikuks kuberneriks. D ' Ogeron oli juhtinud rüseja elu Santo Domingo looderannikul, Petit-Goave'is ning tubakakasvatajana Leogane'is ja Port-Margotis. Tema jõupingutused aitasid kaasa Santo Domingo asustamisele, millel siis polnud kuberneri, tagades sadade sisenenud teenistujate (kutsutud 36 kuud, nende lepingu kestus) transpordi Nantesist ja La Rochelle'ist kõigepealt Port Margotisse ja seejärel Tortuga. Ta töötas koloonia korraldamise nimel, andes piraatidele hispaanlaste ründamiseks komisjonitasusid. Aga kui ta alustas Cap-Français ’i koloniseerimist, vallandas ta ründajate mässu tema vastu.\n1. juunil 1666 algas nelja päeva lahing, mis oli ajaloo üks pikimaid, suurimaid ja verisemaid meretegevusi, mis toimus Teise Inglise-Hollandi sõja ajal. Võitlejate seas oli Briti eraisik Sir Christopher Myngs (pildil allpool vasakul), kes oli just naasnud edukatelt rünnakutelt Hispaania eesmärkide vastu Kariibi mere piirkonnas, sealhulgas Campeche lahingus. Ehkki Myngs sõdis kogu sõja vältel silmapaistvalt, lasti ta põske ja õlgu ning alistus päevad hiljem haavadele.\nJuunis 1678 vallutas Prantsuse piraat Michel de Grammont, „Le Chevalier“ (pildil allpool paremal) San Carlose kindlustuse, mis valvas Maracaibo järve sissepääsu.\n1704. aasta juunis mõisteti piraat John Quelchi piraatluse eest Massachusettsis kohtu alla. Üksteist kuud varem saatis Bostoni kuberner Joseph Dudley välja Charles'i kapteni Daniel Plowmani, kellel oli Privateeringi luba, et rünnata Prantsuse ja Hispaania laevu Newfoundlandi ja Arcadia ranniku lähedal. John Quelch oli kündja ja leitnant. Enne Massachusettsi osariigist Marbleheadist lahkumist mässasid Charles 's meeskond veerandmeister Anthony Holdingu juhtimisel ja lukustas haige kündja oma salongi. Meeskond valis kapteniks Quelchi, kes pööras Charlesi lõuna poole. Künnimees visati üle parda, kuigi kunagi ei tuvastatud, kas ta oli sel hetkel surnud või elus. Meeskond rüüstas Brasiilia ranniku lähedal üheksa Portugali laeva ja sai suure rahasumma, kuigi Inglismaa ja Portugal olid sel ajal rahus. Kui Charles 10 kuud hiljem Marblehead'i tagasi jõudis, läksid meeskonnaliikmed oma rüüstamisega laiali. Osa meeskonnast sõitis koos piraadi ja endise reamehe Thomas Larimore'iga, kes ka varsti pärast seda vangi saadeti. Nädala jooksul oli Quelch vanglas, sest portugallasi ei olnud tema tähemärgis ja mis veelgi olulisem - kuninganna Anne ja Portugali kuningas olid just liitlased saanud. Tema ja teised tema meeskonnast viidi Bostonisse kohtu alla. Kolm meeskonnast muutsid kuninganna tõendid ja pääsesid karmide süüdistuste esitamisest, samal ajal kui Quelch ja veel kuus tema meeskonnast poosid üles 30. juunil. See oli esimene admiraliteedikohus väljaspool Inglismaad. Seda nimetas üks ajaloolane ja see oli esimene kohtumõrva juhtum Ameerikas. "\nJuunis 1718 juhtis kapten Edward Thatch ehk Blackbeard, kes oli värskelt Charles Towni blokaadist lahkunud ning oli sadamas rohkem mehi ja laevu, kui ta soovis või vajas, ja tahtlikult juhtis Beaufort Inletis madalikule oma lipulaeva Anne 's Revenge. Veendudes Stede Bonnetit viima väikese meeskonna Bathi linna, et paluda kuberner Charles Edenilt armuandmist, haaras ta koos kaasmaalaste poolt valitud parteiga kontrolli masside üle ning pani nad kaldale ja ülejäänud Bonneti mehed liivaplatsile a mõne miili kaugusel, kandis kuninganna Anne 's Revenge'i väärisesemed palju väiksema kättemaksu alla ja purjetas minema, enne kui Bonnet tagasi jõudis, et avastada oma reetmist ja oma meeste mõlkumist, mille peale ta kättemaksu vandus.\n1. juunil 1813 alistas HMS Shannon Bostoni sadama lahingus USS Chesapeake'i. Chesapeake tabati lühikese, kuid intensiivse aktsiooni käigus, milles tapeti üle 80 mehe. See oli sõja ainus fregatiaktsioon, kus kummalgi poolel ei olnud jõudu. Kapten James Lawrence sai surmavalt haavata. Tema surev käsk "Ära laevast loobu!" Jäädvustati Ameerika sõjaväe pärimuses.\n1926. aasta juunis avaldas Rahvuste Liiga rahvusvahelise õiguse progressiivse kodifitseerimise ekspertkomisjon oma piraatluse tõkestamise sätete eelnõu.\n1. juunil 2010 saatis USS San Jacinto (CG 56) pardalemineku meeskonna koos USA rannavalve õiguskaitseüksuse ja San Jacinto meremeestega, et otsida piraatlaev, kelle pardal on üheksa piraati, kes ei täitnud uhkete sõdalaste 433 ja#039 korraldust. lõpetada eelmisel päeval. Laevameeskond võttis laeva kiiresti oma kontrolli alla ning otsis läbi laeva ja piraadid, kes olid varem oma relvad, laskemoona ja piraatide atribuutika üle parda visanud. Piraadid vabastati laevastikku pärast seda, kui pardameeskond konfiskeeris ühe mootori ja mitu gallonit kütust, tagades, et nad pääsevad kaldale, piirates samal ajal nende võimet piraatluskatseid jätkata.\n1. juunil 2014 sai kaaperdatud Tai lipu all sõitnud naftatanker MT Orapin 4, mille relvastatud piraadid viis päeva varem Bintani saare lähedal tabasid, rängalt kahjustatud laeva pardal olnud sidesüsteemid, varastati kogu lasti, kuid laev ise jäeti meeskonda kahjustamata, leidis Tai kuninglik merevägi Chon Buri provintsist ja naasis turvaliselt Sriracha sadamasse.\n1. juunil 2017 ründasid kahtlustatavad piraadid skifis Omaani lahes Marshalli saarte lipu all sõitvat naftatankerit MT NAVIG8 Providence. Euroopa merevägi ütles, et laeva turvalisus tõrjus selle minema. "Kahtlustatavate piraatide ja tankeri pardal olnud mereturvalisuse meeskonna vahel toimus väikerelvade tulekahju," ütles EU NAVFOR -i nime all tuntud merevägi oma avalduses. Tankeri pardal olevad valvurid teatasid, et nägid skiffis redelit. EU NAVFOR ütles, et piirkonna piraatlusvastased jõud reageerisid rünnakule ühiselt, otsides üles skifti.\nJa kuna me teeme oma kodu Atlandi ookeani surnuaia kuristiku ääres, siis siin on selle päeva väliste pankade laevavrakkide nimekiri:\nJuuni 1718 - kuninganna Anne 's Revenge, fregatt, piraatlaev/eraisik, kes kuulus Blackbeardile, jooksis karile Beaufort Inletis\nJuuni 1837 - kuunar Aurora kaotas Ocracoke'i ääres\nJuuni 1851 - kuunar Jane kaotas Hatterase juurest\nJuuni 1868 - Istria, koor, kaotas Diamond Shoalsist 23 inimest\n1. juuni 1921 - kuunar Laura A. Barnes uppus Bodie saare lähedal\nTere tulemast Briti lahingutesse (britishbattles.com).\nTere tulemast saidile Britishbattles.com, mis annab teile illustreeritud ja kaardistatud lahingud, mille on pidanud Suurbritannia ja tema impeeriumiväed.\nKlõpsake lahingut, mida soovite vasakpoolses veeriste loendis vaadata. Lahingud on loetletud sõja järgi kronoloogiliselt.\nMeie viimati postitatud lahingud on:\nKindral Stuarti võit kindral Reynieri Prantsuse armee üle Lõuna -Itaalias 4. juulil 1806 Napoleoni sõdade ajal\nMaida lahing 4. juulil 1806 Napoleoni sõdades: pilt J.J. Jenkins\nBriti võit Egiptuses 8. -21. Märtsil 1801 Napoleon Buonaparte'i Itaalia armee veteranide üle\n42. mägismaa, kes päästis kindral Sir Ralph Abercromby Aleksandria lahingus 21. märtsil 1801 Prantsuse vabadussõjas\n73. Podcast Aleksandria lahingust: Briti võit Egiptuses, võitles 8. ja 21. märtsi 1801 vahel Prantsuse vabadussõja ajal Napoleon Buonaparte'i Itaalia armee veteranide üle: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n72. Podcast Floddeni lahingust:9. septembril 1513 toimunud inglaste lüüasaamine, mis hävitas Šoti aristokraatia põlvkonna, sealhulgas Šotimaa kuninga, kuningas James IV: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n71.Podcast sisse lülitatud the Ladysmithi piiramine: Piiramine Natalis Buuri sõja ajal, mis haaras Briti armee 2. novembrist 1899 kuni 27. veebruarini 1900, kuid blokeeris buuride sissetungi kolooniasse: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n70.Podcast Kimberley piiramisest: teemantide kaevandamise linn Lõuna-Aafrikas Cape Colony põhjaosas, 14. oktoobrist 1899 kuni 15. veebruarini 1900 Buuri sõjas, mille reljeef domineeris Lääne-Briti vägede strateegias: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n69. Podcast sisse lülitatud the Mafekingi piiramine 14. oktoobrist 1899 kuni 16. maini 1900 buuride sõjas: Bechuanalandi ja Transvaali vahelise piiri raudteelinna piiramine, mis vallandas Briti kujutlusvõime oma leidliku kaitsega skautliku liikumise asutaja Robert Baden-Powelli poolt: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n68. Podcast Paardebergi lahingust: Bueri sõja tihe lahing 18. ja 27. veebruaril 1900, mis lõppes Cronje buuri armee alistumisega brittidele: John Mackenzie britishbattles.com podcastid: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n67.Podcast Val Krantzi ja Pietersi lahingutestvõitles Buuri sõjas ajavahemikus 5. ja 28. veebruar 1900: Bulleri kolmas ebaõnnestunud katse tungida üle Tugela jõe, millele järgnes neljas, viimane ja edukas Tugela ületamine, mis viis Ladysmithi leevendamiseni: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n66. Podcast Spioni lahingust Kop võitles 24. John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n65. Podcast saidil Colenso lahing: võitles 15. detsembril 1899 buuride sõjas: Bulleri katastroofiline esimene katse ületada Natalis Tugela jõgi ja vabastada Ladysmith, viimane kolmest "musta nädala" lahingust: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n64 .Podcast Magersfonteini lahingust: Lord Methueni katastroofiline lüüasaamine Cronje boeride käe all 11. detsembril 1899 buuride sõjas, mägismaabrigaad kannatas tõsise kaotuse all: musta nädala teine lahing: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n63. Podcast saidil Aasta lahing Stormberg: Kindral Gatacre'i katastroofiline lüüasaamine Põhja -Kapimaa koloonias, peetud 9. -10. Detsembril 1899 buuride sõjas, "musta nädala" esimeses lahingus:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n62. Modderi jõe lahingu podcast võitles 28. John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n61. Podcast Graspani lahingust (tuntud ka kui Enslin) võitles 25. novembril 1899 Suure buuri sõjas, mis viis Briti edasiminekuni Modder Riveri ja Magersfonteini katastroofilistesse lahingutesse: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n60. Podcast Belmonti lahingust võitles 23. novembril 1899 buuride sõjas, alustades brittide rünnakut Kimberley leevendamiseks, mida buurid piirasid: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n59.Podcast Ladysmithi lahingust võitles 29. John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n58. Podcast Elandslaagte lahingustvõitles 21. oktoobril 1899 Suure Buuri sõjas Briti 5. draakoni kaardiväe ja viienda Lancersi laastava laenguga:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n57. Taskuhääling Talana mäe lahingus: Suure Buuri sõja esimene lahing, tuntud ka kui Dundee lahing, peeti Põhja -Natalis 20. oktoobril 1899:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n56. Podcast Ulundi lahingust: Zulu sõja viimane lahing, mis peeti 4. juulil 1879 Lord Chelmsfordi väed, kes hävitasid Zulu kuninga Cetshwayo armee: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n55.Podcast Gingindlovu lahingust: võitles 2. aprillil 1879 Zulu sõjas, lüües lord Chelmsford oma teel Ulundisse Zulu armee:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n54.Podcast Khambula lahingust29. märtsil 1879 Zulu sõjas: kolonel Evelyn Wood VC lüüasaamine Zulu armeest sõja algusjärgus: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n53.Podcast Rorke'i triivi lahingust Zulu sõjas: ikooniline kaitse 22. jaanuaril 1879 Natalis asuva missioonijaama eest, mille viis vähesed Briti ja koloonia väed, võites rekordilise arvu Victoria riste ja inspireerides Victoria -aegset Suurbritanniat: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n52.Podcast Isandlwana lahingustvõitles 22. jaanuaril 1879 Zulu sõjas, kus Zulus hävitas märkimisväärse Briti väe, raputades Briti viktoriaanlikku ühiskonda:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n51.Podcast Sortie'is Bayonne'ist: kohutav öine kokkupõrge Bayonne'i ääres 14. aprillil 1814, millega lõppes poolsaare sõda, kuid mis toimus pärast keiser Napoleoni loobumist 4. aprillil 1814: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n50. Podcast saidil Toulouse'i lahing võitles 10. aprillil 1814 Wellingtoni poolt Lõuna -Prantsusmaal Toulouse'i linnas väljaspool Prantsusmaa Toulouse'i linna marssal Soulti vastu, viimati peeti Wellingtoni poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n49. Podcast Tarbesi lahingust: võitles Wellingtoni poolt Marssal Soult vastu 20. märtsil 1814 Lõuna -Prantsusmaal poolsaare sõja ajal, kus 95. vintpüsside kolm pataljoni eristusid:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n48. Podcast Orthezi lahingust: võitles 2. veebruaril 1814 Prantsusmaa edelaosas poolsaare sõja ajal Wellingtoniga, lükates marssal Soult'i Püreneede armee üle Adouri jõe tagasi: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n47. Podcast St Pierre'i lahingust: võitles 13. detsembril 1813 poolsaare sõjas, Wellingtoni armee Nive jõe ületamise viimast päeva kirjeldati kui sõja ägedamaid võitlusi: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n46. Podcast Nive'i lahingust: võitles 9. ja 13. detsembri vahel 1813. aastal poolsaare sõjas Wellingtoni armeega, kes ületas Nive'i jõe ja liikus edasi Prantsusmaale lahingusse poolsaare sõja ägedamate võitlustega: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n45. Podcast Nivelle lahingust: võitles 10. novembril 1813, Wellingtoni poolsaare sõja ajal, ületades Wellingtoni armee Nivelle jõe ja liikudes Püreneede mägedest Prantsusmaa tasandikele: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n44. Podcast Bidassoa lahingust: võitles 7. oktoobril 1813 poolsaare sõja ajal Wellingtoni armeega üle Bidassoa jõe Prantsusmaale:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n43. Podcast San Marciali lahingust: võitles 31. augustil ja 1. septembril 1813 Prantsusmaa piiri ääres poolsaare sõja ajal koos Hispaania vägedega, kes tõrjusid otsustavalt Prantsuse rünnaku: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n42. Podcast Püreneede lahingust: lahingud, mis peeti 25. juulist kuni 2. augustini 1813. aastal Püreneede mäestiku lääneosas, poolsaare sõja ajal Wellingtonis, tõrjudes otsustavalt marssal Soult'i sissetungi üle piiri, et leevendada Prantsuse garnisone Pamplonas ja San Sebastianis: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n41. Podcast San Sebastiani tormist: raske võitlus Hispaania kirderanniku linnasadama vallutamiseks Prantsusmaa piiri lähedal 11. juulist kuni 9. septembrini 1813 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n40. Podcast San Milani ja Osma lahingust:18. juunil 1813 Põhja -Hispaania mägedes toimunud kokkupõrge Wellingtoni pealetungiva armee kaubiku ja kindral Reille'i Prantsuse „Portugali armee“ vahel, kes lahkus Vitoriasse: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n39. Podcast Morales de Toro lahingust: Edukas ratsavägede võitlus, mille Briti Husaaribrigaad võitles Prantsuse 16. ja 21. draakoni vastu 1. juunil 1813 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n38. Podcast Burgosest taganemisel:Wellingtoni taandumine Ciudad Rodrigosse pärast ebaõnnestunud rünnakut Burgose vastu 1812. aasta sügisel poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n37. Podcast Burgo rünnaku kohta 19. septembrist kuni 25. oktoobrini 1812 poolsaare sõjas: Wellingtoni ebaõnnestunud rünnak Hispaania linnale pärast Salamanca lahingut: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n36. Podcast Majadahonda lahingust: kihlumine 11. augusti 1812 poolsaare sõjas Wellingtoni kõrgema kaardiväe ja Joseph Buonaparte’i ratsaväe tagavalvuri vahel: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n35. Podcast Garcia Hernandezi lahingust võitles 23. juulil 1812 poolsaare sõjas, Salamanca lahingu teisel päeval, kui kuninga Saksa leegioni dragunid prantslaste taandumise ajal üle prantsuse jalaväeväljakud vallutasid: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n34. Podcast Havanna vallutamise kohta: Hispaania Havanna sadama vallutamine Kuuba saarel 14. augustil 1762 kuningliku mereväe ja Briti armee poolt seitsmeaastases sõjas märkimisväärselt eduka kombineeritud operatsiooni käigus: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n33. Podcast Laswaree lahingustBriti ja Bengali kerge ratsaväe võidukäik General Lake'i lüüasaamisel Gwalior Mahrattase vastu 1. novembril 1803 pärast Briti valitsetud India tulevase pealinna Delhi vallutamist: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\nHavanna vallutamine 1762\nHispaania Havanna sadama vallutamine Kuuba saarel 14. augustil 1762 seitsmeaastases sõjas kuningliku mereväe ja Briti armee poolt, eriti edukas kombineeritud operatsioon\nKuningliku mereväe pommitamine El Morro lossi 1. juulil 1762 Havanna vallutamise ajal 1762. aastal: Briti pilt\n32. Podcast Siringapatami tormist: Tipu Sultani palee kindluse jäädvustamine 4. mail 1799: võtmelahing Lõuna -India vallutamisel brittide poolt: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n31. Podcast Almarazi lahingust:Rowland Hilli hävitav Prantsuse kindlustatud paadisild Almarazis üle Tejo jõe 19. mail 1812 poolsaare sõja ajal:John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n30. Taskuhäälingusaade Villagarcia lahing: Briti edukas ratsavägede võitlus 11. aprillil 1812 poolsaare sõja ajal prantslaste vastu: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n29. Salamanca lahingu podcast: Wellingtoni võit 22. John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n92. mägismaarügement: Almarazi lahing 19. mail 1812 poolsaare sõjas: pildi autor Richard Simkin\nRowlandi mäe ja Prantsuse kindlustatud paadisilla hävitav hävitamine Almarazis üle Tejo jõe 19. mail 1812, poolsaare sõja ajal\n28. Podcast Vitoria lahingust: Wellingtoni otsustav lüüasaamine Joseph Bonaparte'i Prantsuse armee vastu 21. juunil 1813 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n27. Podcast Badajozi tormist: Wellington vallutas 6. aprillil 1812 Portugali piiril asuva teise Prantsusmaa baasi, mis oli poolsaare sõja ajal Briti pealetungi lõunavärav: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n26. Podcast Ciudad Rodrigo tormist: Wellingtoni 19. jaanuaril 1812 äkiline hõivamine Marmonti operatsioonide baasist Prantsusmaa poolsaare kavandatud kolmanda invasiooni jaoks poolsaare sõja ajal: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n25. Podcast Arroyo Molinose lahingust: Girardi Prantsuse diviisi hävitav hävitamine kindral Rowland Hilli poolt 28. oktoobril 1811 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n24. Podcast El Bodoni lahingust: Edukad tagakaitsemeetmed võitlesid 25. septembril 1811 poolsaare sõjas Wellingtoni vägede poolt Prantsuse ratsaväe vastu: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n23. Usagre lahingu podcast: Kiire lahing peeti 25. mail 1811 poolsaare sõjas, kus Prantsuse draakonite võimas vägi oli Briti 3. dragooni kaardiväe ja neljanda draakoni koos Hispaania ja Portugali liitlastega ülekoormatud: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\nAlbuera lahing 16. mail 1811 poolsaare sõjas: pilt J.J. Jenkins\nMarssal Beresfordi poolsaare sõja ajal 16. mail 1811 peetud kõva lahing marssal Soult'i vastu koos oma Briti, Portugali ja Hispaania vägede armeega.\n22. Podcast Albuera lahingust: Marssal Beresfordi poolsaare sõja ajal 16. mail 1811 peetud kõva lahing marssal Soult'i vastu koos oma Briti, Portugali ja Hispaania vägede armeega: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\n79. Cameroni mägismaalased ründasid Fuentes de Oñoro küla Fuentes de Oñoro lahingu ajal 3. mail 1811 poolsaare sõjas\nWellingtoni raske lahing, et takistada Massenat vabastama Almeida linnust 3. – 5. Mail 1811 poolsaare sõjas\n21. Fuentes de Oñoro lahingu podcast: Wellingtoni raske lahing, et takistada marssal Massena juhitud Portugali Prantsuse armeel vabastama Almeida kindlus 3. – 5. Mail 1811 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com taskuhäälingusaated\nRedinha lahing või Pombal võitles 12. märtsil 1811 poolsaare sõjas: pilt J.J. Jenkins\nOtsustamatu lahing peeti 12. märtsil 1811 Kesk -Portugali lääneosas Massena taandumisel Torres Vedrase joonelt Mondego jõele pärast Prantsusmaa ebaõnnestunud katset Lissaboni poolsaare sõja ajal vallutada.\n18. Podcast Campo Maiori lahingust: võitles 25. märtsil 1811 poolsaare sõjas: John Mackenzie britishbattles.com Pod\nBarossa või Chiclana lahing peeti 5. märtsil 1811 poolsaare sõjas: pilt parun Lejeune\nKindral Grahami märkimisväärne võit, tuntud ka kui Chiclana lahing, prantslaste üle 5. märtsil 1811 poolsaare sõjas Cadizisse marssides\n17. Podcast Barossa lahingust: võitles 5. märtsil 1811 poolsaare sõja ajal: John Mackenzie britishbattles.com podcast\n15. Podcast Waterloo lahingust: 18. juunil 1815 peetud lahing, mis lõpetas Prantsuse keiser Napoleoni domineerimise Euroopa üle ja nägi ajastu lõppu. John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\nBriti ja Portugali jalavägi ajavad prantslased Busaco lahingus mäest alla tagasi 27. septembril 1810 poolsaare sõjas\nWellingtoni üliedukas hoidmislahing võitles 27. septembril 1810 Lääne -Portugalis marssal Massena pealetungiva Prantsuse armee vastu, kuna britid ja portugallased taganesid poolsaare sõja ajal Lissaboni ja Torres Vedrase liinidele.\nBusaco lahingu podcast: John Mackenzie britishbattles.com podcast.\nBriti kerge diviis kaitseb 24. juulil 1810 poolsaare sõjas Coa jõe lahingus silda: pildi autor Christa Hook\nBriti kerge diviisi tuline lahing põgeneda marssal Ney Prantsuse korpuse juurest üle Coa jõe 24. juulil 1810 poolsaare sõjas.\nCoa jõe lahingu podcast: John Mackenzie ’s britishbattles.com podcast.\n12. Gibraltari suure piiramise podcast, 8. juulist 1779 kuni 2. veebruarini 1783, kelle kaitse kindral Eliotti juhtimisel inspireeris Suurbritanniat Ameerika vabadussõjas lüüasaamise ajal: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n11. Podcast Braddocki lüüasaamisest, 1. osa: Kirjeldus kindral Braddocki retkest Fort Duquesne'i kindlusesse 1755. aastal: kindral Braddocki ekspeditsiooni päritolu: John Mackenzie britishbattles.com podcast\n9. Taskuhäälingusaade Talavera lahing: Suurbritannia võit Madridist lõuna pool 28. juulil 1809 Napoleoni poolt Hispaaniale määratud kuninga Joseph Bonaparte ja tema Prantsuse armee üle poolsaare sõjas: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n8. Podcast Douro ristamise lahingust: Lahing, mida tuntakse ka kui teist Portugali lahingut, nägi 12. mail 1809 poolsaare sõja ajal 12. mail 1809 Port Artus Portugalis Sir Arthur Wellesley (hiljem Wellingtoni hertsogi) edukat Douro jõe läbimist, sundides marssal Soult prantsuse keelt armee pealetungi ja katastroofilise taganemisega Hispaaniasse: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n7. Podcast Corunna lahingust: Lahing, mida tuntakse ka kui Elviña lahingut, kindlustas Briti armee põgenemise Hispaaniast 16. jaanuaril 1809, poolsaare sõja ajal, kus suri edu ajal Sir John Moore: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n6. Taskuhäälingusaade Cacabelose lahing: Lahing peeti Cacabelose silla juures 3. jaanuaril 1809 Sir John Moore'i taganemise ajal Corunna poolsaare sõjas: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n5. Taskuhäälingusaade Benavente lahingTeine ratsaväe lahing, mis peeti 29. detsembril 1808 ja millega loodi Briti ratsavägede ülekaal Prantsuse üle poolsaare sõjas: John Mackenzie Britishbattles.com podcast.\n4. Taskuhäälingusaade Sahaguni lahing: Briti 15. husaari koidurünnak 21. detsembril 1808 lumes, mis ründas Prantsuse ratsaväe brigaadi ja seadis Briti ratsaväe standardi poolsaare sõjas „Edu viieteistkümnendale ja„ Jumal päästa kuningas ”: John Mackenzie Britishbattles.com podcast lahingust.\n3. Taskuhäälingusaade Vimeiro lahing: Sir Arthur Wellesley võit Portugalis 21. augustil 1808 marssal Junoti Prantsuse armee üle, tema esimene suurem võit poolsaare sõjas, mis peaaegu hävitas tema sõjaväelise karjääri: John Mackenzie Britishbattles.com podcast lahingust.\n2. Taskuhäälingusaade Roliça lahing: Esimene lahing, mille britid pidasid poolsaare sõjas, ka 17. augustil 1808, esimene võitudest prantslaste üle võitis Sir Arthur Wellesley, hiljem Wellingtoni hertsog: John Mackenzie Britishbattles.com podcast lahingust.\nTalavera lahing (ulatuslik ümberkirjutus)\n43. rügement kogub surnuid pärast Talavera lahingut 28. juulil 1809 poolsaare sõjas: pildi tegi Lady Butler\nSuurbritannia võit Madridist lõuna pool 28. juulil 1809 Napoleoni Hispaania poolt kuninga Joseph Bonaparte'i ja tema Prantsuse armee üle poolsaare sõjas.\nDouro lahing (täielik ümberkirjutamine)\nGrijo lahing: Douro läbipääsu lahing 16. mail 1809 poolsaare sõjas: pildi autor JJ Jenkins\nSelles lahingus, mida tuntakse ka kui teist Portugali lahingut, nägi 12. mail 1809 poolsaare sõja ajal 12. mail 1809 Portugalis Portugalis Sir Arthur Wellesley (hiljem Wellingtoni hertsog) edukat Douro jõe läbimist, sundides marssal Soult'i Prantsuse armee pea ja katastroofiline taganemine Hispaaniasse.\nCorunna lahing (täielik ümberkirjutamine)\nSir John Moore ja Briti armee Corunna lahingus 16. jaanuaril 1809 poolsaare sõjas: pilt R. Granville Bakeri poolt\nLahing, tuntud ka kui lahingElviña, mis kindlustas Briti armee põgenemise Hispaaniast 16. jaanuaril 1809, poolsaare sõja ajal, kui John John Moore suri edu hetkel.\nBriti 95. vintpüssid vastamisi Prantsuse 4. kergejalaväega Cacabelose lahingus 3. jaanuaril 1809 poolsaare sõjas: pildi autor Richard Simkin\nLahing peeti Cacabelose silla juures 3. jaanuaril 1809 Sir John Moore'i poolsaare sõjas Corunna taandumisel.\nChasseurs à Cheval keiserlikust kaardiväest üle Esla jõe Castro-Gonzalo juures Benevente'i lahingus 29. detsembril 1808 poolsaare sõjas\nTeine ratsaväe lahing, mis peeti 29. detsembril 1808, tõestades Briti ratsaväe varajase ülekaalu prantslaste üle poolsaare sõjas.\nBriti 15. husaarid süüdistasid Prantsuse ratsaväge Sahaguni lahingus 21. detsembril 1808 poolsaare sõjas\nBriti 15. husaari koidurünnak 21. detsembril 1808 lumes, mis ründas Prantsuse ratsaväe brigaadi ja seadis Briti ratsaväe standardi poolsaare sõjas."Edu viieteistkümnendale ja" Jumal hoidku kuningat ".\nVimeiro lahing (põhjalik ümberkirjutus)\n71. mägismaa kergejalavägi Vimeiro lahingus 21. augustil 1808 poolsaare sõjas\nSir Arthur Wellesley (hiljem Wellingtoni hertsogi) võit Portugalis marssal Junoti Prantsuse armee üle 21. augustil 1808, poolsaare sõja alguses, lahing, mis peaaegu rikkus Wellesley sõjaväelise karjääri.\nBriti jalaväe seersant, ohvitser, sõdur ja trummar: Roliça lahing 17. augustil 1808 poolsaare sõjas\nEsimene lahing, mille pidasid britid poolsaare sõjas, ka 17. augustil 1808, esimene võitude seeriast prantslaste üle võitis Sir Arthur Wellesley, hiljem Wellingtoni hertsog.\nKindral Pierre Thouvenot, Prantsuse Bayonne'i kuberner Bayonne'i Sortie's 14. aprillil 1814 poolsaare sõjas: pildi autor Denis Dighton\nKohutav öine kokkupõrge Bayonne'i lähedal 14. aprillil 1814, millega lõppes poolsaare sõda, kuid mis toimus pärast keiser Napoleoni troonist loobumist 4. aprillil 1814.\nBriti 27. polk Toulouse'i lahingus 10. aprillil 1814 poolsaare sõjas: pildi autor Richard Simkin\nLahing, mille Wellington pidas marssal Soult'i vastu 10. aprillil 1814 väljaspool Prantsusmaa Toulouse'i linna Lõuna -Prantsusmaal, oli Wellingtoni viimane lahing poolsaare sõjas.\n95. vintpüssid Tarbesi lahingus 20. märtsil 1814 poolsaare sõjas: pildi autor Richard Simkin\nAktsioon, mille Wellington võitles marssal Soult vastu 20. märtsil 1814 Lõuna -Prantsusmaal, kus 95. vintpüsside kolm pataljoni eristusid\nLord Wellington Briti husaaridega: Orthezi lahing 27. veebruaril 1814 poolsaare sõjas\nLahing peeti 2. veebruaril 1814 Prantsusmaa edelaosas, kus Wellington tõukas marssal Soult'i Püreneede armee üle Adouri jõe tagasi\nSt Pierre'i lahing:\nSt Pierre'i lahing 13. detsembril 1813 Nive'i lahingu ajal, võitles 9. kuni 13. detsembrini 1813 poolsaare sõjas: pilt J.J. Jenkins\nLahingut peeti Wellingtoni armee poolt Nive jõe ületamise viimasel päeval, 13. detsembril 1813, seda kirjeldati kui poolsaare sõja ägedamaid võitlusi.\nBriti väed ründasid rikkumist Seringapatami tormijooksul 4. mail 1799 neljandas Mysore sõjas\nTorm Sultani paleekindluses 4. mail 1799, mis viis Mysore'i valitseja Tipu Sultani surma: võtmelahingud Lõuna -India vallutamisel brittide ja Wellingtoni hertsogi ühe varajase tegevuse poolt.\nLahing võitles 9. ja 13. detsembri vahel 1813 Wellingtoni armee, ületades Nive'i jõe ja liikudes edasi Prantsusmaale, lahingu poolsaare sõja ägedamate võitlustega.\nKindralleitnant Sir Rowland Hill: Nive'i lahing, mis peeti 9. ja 13. detsembri vahel 1813 ja St Pierre'i lahing poolsaare sõjas\nLahing peeti 10. novembril 1813 Wellingtoni armee poolsaare sõja ajal, ületades Nivelle jõe ja liikudes Püreneede mägedest Prantsusmaa tasandikele.\nNivelle'i lahing 10. novembril 1813 poolsaare sõja ajal: pilt J.J. Jenkins\nLahing peeti 7. oktoobril 1813 poolsaare sõja ajal, kui Wellingtoni armee ületas Bidassoa jõe Prantsusmaale.\nBriti kolonn, mis ületab Bidassoa suudmeala Bidassoa lahingus 7. oktoobril 1813 poolsaare sõja ajal: J.P. Beadle'i pilt\nSan Marciali lahing\nLahing toimus 31. augustil ja 1. septembril 1813 Prantsusmaa piiril, poolsaare sõja ajal koos Hispaania vägedega, kes tõrjusid otsustavalt Prantsuse rünnaku.\nHispaania väed kaitsevad San Marciali mäge San Marciali lahingus 31. augustil 1813 poolsaare sõjas: pildi autor Augusto Ferrer Dalmau\nLahing toimus 25. juulist kuni 2. augustini 1813 Püreneede mäestiku lääneosas, Wellingtoni poolsaare sõja ajal, tõrjudes otsustavalt marssal Soult'i sissetungi üle piiri, mille eesmärk oli taastada Prantsusmaa okupeerimine Hispaanias.\nWellington ja Somerset 27.\nSan Sebastiani torm\nRaske võitlus Hispaania kirderanniku väikese linnasadama San Sebastiani vallutamiseks Prantsusmaa piiri lähedal 11. juulist kuni 9. septembrini 1813 poolsaare sõjas\nTeine rünnak 31. augustil 1813 San Sebastiani tormides 11. juulist kuni 9. septembrini 1813 poolsaare sõjas\nThe Taganemine Burgosest\nWellingtoni taandumine Ciudad Rodrigosse pärast ebaõnnestunud rünnakut Burgosele 1812. aasta sügisel poolsaare sõjas\nKindral Pageti vallutamine Prantsuse draakonite poolt 17. novembril 1812 poolsaare sõjas Burgosest taganedes\nVitoria lahing poolsaarel (põhjalik ümberkirjutamine)\nWellingtoni otsustav lüüasaamine Joseph Bonaparte'i Prantsuse armee vastu 21. juunil 1813 Kirde-Hispaanias poolsaare sõjas\n4., 47. ja 69. rügement tungisid Gamarra linnapeale Vitoria lahingus 21. juunil 1813 poolsaare sõjas: JP Beadle'i pilt\nKaart Vitoria lahingust 21. juunil 1813 poolsaare sõja ajal: John Fawkesi kaart\nBriti väed mägedes: San Millani ja Osma lahing 18. juunil 1813 poolsaare sõjas: pildi autor Richard Simkin\nSan Milani ja Osma lahing poolsaare sõjas\nKokkupõrge Põhja -Hispaania mägedes 18. juunil 1813 Wellingtoni edasijõudnud armee kaubiku ja kindral Reille'i Prantsuse "Portugali armee" vahel, kes lahkusid Vitorial.\nMorales de Toro lahing 2. juunil 1813: pildi tegi William Heath\nThe Morales de Toro lahing võitles poolsaare sõjas:\nEdukas ratsavägede võitlus, mille Briti Husaaribrigaad võitles Prantsuse 16. ja 21. draakoni vastu 1. juunil 1813.\nRünnak Burgose lossi vahel 19. septembrist kuni 25. oktoobrini 1812 poolsaare sõjas\nThe Rünnak Burgose linnale poolsaare sõjas:\nWellingtoni ebaõnnestunud rünnak Hispaania linna Burgose vastu 19. septembrist kuni 25. oktoobrini 1812 pärast Salamanca lahingut.\nBriti ja India armee marsil Abessiinias: Magdala lahing 13. aprillil 1868 Abessiinia sõjas\nThe Magdala lahing Abessiinia sõjas:\nSir Robert Napier vallutas 13. aprillil 1868 Magdala kindluse, Abessiinia keiser Theodore III kindluse.\n5. draakoni kaardivägi Salamanca lahingus 22. juulil 1812 poolsaare sõja ajal, tuntud ka kui Los Arapilesi või Les Arapilesi lahing\nThe Salamanca lahing poolsaare sõjas:\nWellingtoni võit 22 nd Juulil 1812 üle marssal Marmonti Prantsuse armee, mis viis Madridi uuesti vallutamiseni, mida tuntakse ka kui Los Arapilesi või Les Arapilesi lahingut.\nKaart Salamanca lahingust 22. juulil 1812 poolsaare sõja ajal, tuntud ka kui Los Arapilesi või Les Arapilesi lahing: John Fawkesi kaart\nGrenadiers of the 1st, Coldstream and 3rd Foot Guards in 1751: pildi autor David Morier: Kindral Edward Braddocki surm Monongahelas Jõgi 9. juulil 1755 Prantsuse ja India sõjas\nHiljuti Briti lahingutest kroonitud sõda on "Rooside sõjad".\nYorkistid ja lancastristlased võtavad sisemises templiaias valgeid ja punaseid roose: esimesed St Albansi lahingud, võitlesid 22. mail 1455 Rooside sõjas: Henry Arthur Payne'i allegooriline pilt William Shakespeare'ilt\nEsimene St Albansi lahing, mis peeti 22. mail 1455 Rooside sõjas: Graham Turneri pilt\nBritish Battles on avaldanud Inglise kodusõja lahingud:\nEdgehilli lahing on esimene oluline lahing.\nVõitlus kuningliku standardi eest Edgehilli lahingus 23. oktoobril 1642 Edgehilli lahingus Inglise kodusõjas\n20. rügement ja jalaväelased naasevad Inkermani lahingust 5. novembril 1854 Krimmi sõjas: pildi tegi Lady Butler\nMeie saidil on pikk nimekiri lahingutest, mis kirjeldavad toimunut ja muud olulist teavet. Enamikul meie lehtedel on lahingukaart, mille on koostanud ja koostanud meie oma sõjaväekartograaf John Fawkes\nKuigi meie lahingud on peamiselt Briti lahingud, on palju muid huvipakkuvaid lahinguid, sealhulgas kõiki olulisi lahinguid, mille pidas Preisimaa kuningas XVIII sajandi keskel Frederick Suur.\nKõiki lahinguid on põhjalikult illustreeritud piltidega, mis on nii tuntud kui ka varjatumad. Paljude nende piltide väljatrükke saab osta saidi kaudu, nagu ka kaarte.\nKindral George Washington ületas Delaware'i Trentoni lahingus 1776. aasta jõuluööl Emmanuel Leutze\nKõikide lahingu kaart võitles 1. augustil 1759 Preisi, Hannoveri, Hessi ja Briti prantslaste vastu, kus Briti jalavägi tegi oma kuulsa edu Prantsuse ratsaväe vastu roosid mütsis - seda episoodi tähistatakse igal aastal. “Meenerügemendid ”\nMeie viimased täiendused on järgmised:\nRobert de Bruce lööb ja tapab Sir Henry de Bohuni kirvega üksikvõitluses enne Bannockburni lahingut 23. juunil 1314: John Hassalli pilt\nMuude saidi lahingute ja sõdade hulgas on:\nWaterloo lahing 18. juunil 1815: lahingukord lahingu alguses\nJohn Fawkesi kaart 1 /3.\nInglise tuletõrjelaevad tungivad Hispaania armadale ankrusse Calais'is, enne kui meeskonnad nad põlema panid: Hispaania armada juunist septembrini 1588\nKindral Braddock ’s marsib Fort Cumberlandi põhjakaela kaudu\nVirginia ja Marylandi kaudu – märts – mai 1755 – Kaardi autor John Fawkes\nKuningas Haroldi surm Hastingsi lahingus 14. oktoobril 1066 Normanni sissetungil: pildi tegi James Cooper\nEdward III ületas Somme'i enne Creçy lahingut 26. augustil 1346 Benjamin Westi poolt\nJohn Fawkesi Blenheimi lahingu kaart 2. augustil 1704\nLord Cardigan juhib Balaclava lahingus kerge brigaadi juhtimist\nTõepoolest ja nagu ma pole kunagi aru saanud\nCopyright 2022 \_ Kuningliku printsi tabamine neljapäevase lahingu ajal ...