Naslovna/Politika/DNS na Laušu: Najvažniji cilj život dostojan čovjeka\nDemokratski narodni savez dugotrajno osigurava stabilnost i prosperitet Republike Srpske i njenih građana. Posjedujemo kvalitetna kadrove koji će, uz podršku građana, trijumfovati na oktobarskim izborima i to će omogućiti ostvarenje našeg najvažnijeg političkog cilja – obezbjediti svim građanima naše Republike život dostojan čovjeka!\nOvo je sinoć, na tribini Gradskog odbora DNS Banjaluka na Laušu, brojnim članovima i sipmatizerima stranke poručio nosilac liste DNS za Narodnu skupštinu Republike Srpske za Izbornu jedinicu tri Nedeljko Čubrilović.\nČubrilović je na skupu ukazao na značaj sveopšteg srpskog jedinstva i pozvao građane da u oktobru glasaju za kandidate DNS, kao i za kandidate koje DNS podržava za predsjednika Srpske i srpskog člana Predsjedništva BiH.\nDNS, istakao je Čubrilović, ima jedinstvenu poziciju u političkom i društvenom životu Srpske.\nRadmila Kocić-Ćućić, kandidat DNS za poslanika u Narodnoj skupštini Srpske, istakla je važnost sistema obrazovanja u RS.\n“Ponosna sam na rezultate našeg rada u pogledu očuvanja nadležnosti RS u oblasti obrazovanja. Naša djeca moraju znati istinu o istorijskim činjenicama koje su krojile sudbinu srpskog naroda na ovim prostorima”, kazala je ona.\nNaročito je stavila akcenat i na buduće strategije i reforme obrazovanja koje bi dugoročno ostavile pozitivne posljedice po društvo u Srpskoj.\nDamir Ćopić, kandidat za poslanika u Parlamentu RS, izjavio je da su prioriteti u njegovom političkom angažovanju projekti koji osiguravaju masovna zapošljavanja.\n“Projekti na kojima sam do sada radio ostvarivali su rezultate u zapošljavanju svih kategorija stanovništva. To će biti u fokusu mog budućeg političkog angažmana”, rekao je Ćopić koji je istakao snažno jedinstvo DNS i značaj Nedeljka Čubrilovića kao lidera.\nDiana Radić, kandidat za poslanika u Parlamentu RS, istakla je značaj razvoja ekonomije RS, zapošljavanja i sprječavanja odliva najobrazovanijeg dijela stanovništva.\n“Zapošljavanje, podsticanje malih i srednjih preduzeća, izjednačavanje uslova rada u javnom i privatnom sektoru i pružanje prilika za afirmaciju mladih stručnjaka predstavljaju prioritet mog rada kao ekonomiste”, kazala je ona.\nMarko Aćić, kandidat DNS-a za Predstavnički dom PS BIH, naglasio je značaj očuvanja nadležnosti, povratka izgubljenih nadležnosti i jačanja institucija RS.\n“Prioritet su nam očuvanje interesa Srpske na nivou BiH. Sve što pripada RS na nivou BiH se mora braniti”, kazao je Aćić koji je istakao i značaj dobrih odnosa sa Republikom Srbijom kao maticom srpskog naroda.\nDragan Talić, kandidat za poslanika u NS RS, rekao je da je očuvanje srpskog identiteta, prije svega jezika i pisma, garant opstanka srpskog naroda i snažne i stabilne RS.\nU organizaciji ove tribine učestvovali su Mjesni odbori u okviru Rejona 4 (Lauš, Pavlovac, Saračica i Čokorska polja).\nDNS izbori Lauš


Povod za ovaj tekst je pitanje koje mi je nedavno uputio Ivan Ćosić, obzirom da se on do nedavno "raspadao" od posla... Vođenje poslovnog bloga, odnosno kompanijskog bloga se sastoji iz kontinualnog pronalaženja vremena za kreiranje blog sadržaja od strane zaposlenih osoba u kompaniji koji obično upravo nemaju vremena za blogovanje. Kada za kompanije radim konsalting iz oblasti vođenja korporativnih blogova, prvi korak je upravo određivanje intervala objavljivanja blog sadržaja u odnosu na obaveze zaposlenih koji će kreirati te sadržaje. U preko 90 odsto slučajeva prva reakcija na ideju o vođenju kompanijskog bloga bude - "Pa mi nemamo vremena za to!" Problem sa...\nU prvom delu serijala koji obuhvata promene pod zajedničkim nazivom - informaciona ekonomuja bilo je reči o promenama koje se na Webu dešavaju u odnosu na veze između online korisnika i u odnosu na njihova interesovanja. U drugom delu serijala na temu promena koje donosi intenzivna upotreba društvenih medija tema su promene načina korišćenja Interneta, a naročito promena poseta Web sajtovima. Web sajt kao destinacija - Promena, ili nestajanje? Krajem 2007. g. počeli su da se pojavljuju tekstovi na temu skorašnjeg nestanka mikro Web sajtova pod naletom društvenih mreža. Tokom 2009. g. pojavila se serija tekstova na temu završetka "ere destinacionog Weba", koja je bila...\nHana je pre izvesnog vremena napisala veoma poučan tekst (za kompanije, naročito) o realnom procesu odluke pri kupovini. U ovom tekstu se pominje veoma interesantna reakcija kompanije Banini na jedan tvit (tweet): Upravo taj tvit je bio povod što je Hana kupila i probala ovaj keks i napisala je veoma koristan tekst na tu temu. Postavlja se pitanje koliko je vrednost ovakvog pominjanja kompanije i njihovog proizvoda? (more…)\n"Boj ne bije svijetlo oružje, već srce u junaka" "Rat se ne dobija samo upotrebljenim taktikama, već organizovanjem logistike" U dva pomenuta navoda mogu se generalno obuhvatiti razlozi pobede Baraka Obame na predsedničkim izborima u SAD. Mnogi pominju da je Obama svoje protivnike potpuno deklasirao putem Interneta, ali je istina malo drugačija i veoma poučna: "Nije Obamin tim genijalan, a McCainov nekompetentan. (...) McCain je izgubio izbore zato što je u kampanji koristio alate promocije čiji je vek upotrebe prošao..." AdAge Ovo je lekcija koju su (htele ili ne) morale da čuju različite političke partije i kompanije u celom svetu (uključujući i Srbiju), obzirom da je...


Kantonalni zavod za zaštitu kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa Sarajevo pokrenuo je inicijativu za realizaciju projekta zaštite srednjovjekovnog grada Dubrovnik i nekropole stećaka u selu Kopošići kod Ilijaša.\nMotiv za izradu projekta zaštite srednjovjekovnog grada Dubrovnik i nekropole stećaka kneza Batića proizilazi iz činjenice da zona u kojoj se rasprostiru ovi lokaliteti predstavlja značajan potencijal u kontekstu turističke ponude, odnosno općeg razvoja lokalne i šire zajednice.\nU prvoj fazi se vrši sistematsko ispitivanje lokaliteta, utvrđivanje stepena očuvanosti struktura i cjelina, priprema grafičke i fotodokumentacije za izradu nacrta sa detaljnim prikazom fasade, presjeka zidova, profila terena i ažurnog geodetskog snimka koji će služiti za izradu projektne dokumentacije. Druga faza podrazumijeva uspješnu implementaciju – izvođenje konzervatorskih radova i aktivnosti sanacije zidova grada Dubrovnika, te revitalizaciju kompleksa srednjovjekovnog grada i nekropole u njegovoj blizini.


Kolubara – Metalac – FK Metalac\nKolubara – Metalac\nPriliku da prelomi prvenstvo Metalac nije dočekao na pravi način. Pretrpeo je prvi poraz posle nastavka sezone protiv jednog od direktnih konkurenata za prolazak u viši rang. Pauza je očigledno ostavila traga na ekipu Metalca koja je ovaj meč odigrala ispod svog nivoa, sa puno tehničkih grešaka i timskih i individualnih. Na drugoj strani Kolubara izuzetno motivisana, kvalitetna, sa dosta superligaških igrača u svojim redovima koji znaju da igraju ovakve utakmice.\n27. kolo PLS\nStadion FK Kolubara, Lazarevac, 01. jun 2020.\nStrelci: Đenić 12′, Stojanović 35′, Vučetić 61′\nŽuti kartoni: Pecelj 24′ (Kolubara), Gojković 27′, Zoćević 36′, Prestige 82′ (Metalac)\nKolubara: Ostojić, Pecelj, Antonijević (Vujasin 84′), Vasiljević, Đenić (Ristović 74′), Kočić (Jovanović 74′), Milisavljević, Jovanović (Cvetković 54′), Vučetić, Bošnjak, Stojanović (Simić 84′)\nMetalac: Puletić, Gojković, Gočanin, Đurić (Čumić 72′), Popović (Vlalukin 57′), Grbović (Vićentijević 77′), Katanić, Zoćević (Anđelović 77′), Jokić (Maksimović 57′), Mijailović, Prestige\nMetalac je u meč ušao bojažljivo i nesigurno. Tek nakon primljenog gola Metalac kreće da igra odvažnije, ali je usledio hladan tuš u 35′ u vidu drugog gola Kolubare. Taj drugi primljeni pogodak je prelomio meč. Metalac nakon njega nije uspeo da se vrati u utakmicu.\nTreći primljeni pogodak, na nespretan način, možda je i najbolji pokazatelj onoga što se dešavalo na terenu.\nPriliku za popravni Metalac će imati u nedelju 07. juna, kada na stadion kraj Despotovice dolazi ekipa Budućnosti iz Dobanovaca.\nAutor fotografija: Zoran Lazarević\n01.06.2020 18:00 Prva liga Srbije 2019/20 2019/20\nKolubara 2 1 3


Video igre: Resident Evil 7: Biohazard – Cveće zla i naopakog\n3 maja, 2017 23 februara, 2020 mehmetkrljic\nVideo igre: Resident Evil 7: Biohazard\nProduženi vikend sam iskoristio da odigram Resident Evil 7: Biohazard, igru koja je uspela da teturajući serijal prilično uverljivo vrati na staze stare slave. Doduše, današnje tržište mejnstrim video igara je ćudljiva ljubavnica pa je tako igra koja je dobila izvrsne kritike i za tri meseca prodala tri i po miliona primeraka (i to u kvartalu koji je ima nezapamćeno mnogo hitova za ovo doba godine) u Capcomu ocenjena kao „underperforming“ jer je plan bio da se prodaju četiri miliona. Ne znači ovo, naravno da će Resident Evil brend sada biti penzionisan a razvojni tim prodat u roblje ali ukazuje na visoke uloge sa kojima se danas igra i na važnost daljeg marketinga igre koja je već dobrano izašla iz svog launch window perioda.\nOvo je pogotovo značajno jer je Resident Evil 7 trenutno praktično jedini veliki mejnstrim naslov koji omogućava igranje čitave kampanje u virtualnoj realnosti i time neka vrsta demonstracije za čitav medijum. Da je Capcomov tim uspeo da igru od dobrih desetak sati učini ne samo minimalno igrivom već, po izjavama svedoka, vrlo upečatljivom u VR verziji i da to nije rezultiralo kompromisima unutar osnovnog dizajna je priličan podvig na koji se, čini mi se, nedovoljno podseća.\nKako god, pošto se nisam usudio da kupim Playstation VR komplet (ipak pričamo o dobrih šezdeset plus hiljada dinara koji, kakvi su, takvi su, ali naši su) igru sam igrao u staromodnoj, televizijskoj verziji a ako me sećanje ne vara, n00dle je imao zadovoljstvo da je igra u VR, pa njegove utiske potražite drugde na forumu. Ovo su moji, staromodni, low tech utisci.\nResident Evil 7 je vrlo uspešno vraćanje u formu za serijal koji je tokom svog, sada već dvadesetjednogodišnjeg života možda i više lutao nego što se nalazio. Originalna igra bila je jedan od pionirskih koraka u definisanju konzolnog identiteta Playstation generacije kroz svoje kombinovanje trodimenzionalne grafike sa prerenderovanim pozadinama ali i uspostavljanje survival horror žanra koji će atmosferom i eksplicitnošću (i, hmmm, da li se usuđujem da kažem „zrelošću“?) nadrasti svoje dvodimenzionalne ili izometrijske korene (Alone in the Dark i svakako Sweet Home su najuticajniji prethodnici ali ne treba zaboraviti ni Clock Tower od koga je Resident Evil preuzeo jedan deo filozofije). Uspešna formula potom je nemilice eksploatisana – i od strane konkurencije ali i samog Capcoma koji je pumpao nastavak za nastavkom sve dok se originalni model nije toliko izlizao da je postalo očigledno da nešto treba da se menja.\nOvo se pokazalo kao prilično tvrd orah pa je Resident Evil 4 imao nekoliko veoma različitih verzija koje nikada nisu objavljene (od jedne od njih, zna se, nastao je Devil May Cry, lansirajući karijeru Hidekija Kamije kao uspešnog direktora urnebesnih akcionih igara) da bi na kraju povratak Šinđija Mikamija u direktorsku stolicu rezultirao jednom od najuniverzalnije hvaljenih i voljenih igara svih vremena. Mikami, koji je originalni Resident Evil radio pod patronatom svog mentora Tokura Fuđivare (za nešto više detalja o ovom beskrajno uticajnom dizajneru, slobodni ste da prelistate ovu Commando retrospektivu) je sa Resident Evil 4 reinventovao žanr, spajajući originalni spori, mučni avanturistički-horor-sa-epizodama-napete-akcije sa modernijim akcionim igranjem iz trećeg lica, plešući na osetljivoj oštrici između horora baziranog na restrikcijama, ranjivosti i oskudici koji je definisao originalne Resi igre (i čitavu njihovu survival horror generaciju) i akcionog creature-feature spektakla koji je novi, moćni hardver (Nintendov Gamecube kao originalna platforma) omogućavao, čak prizivao.\nMikamijevi kreativni rizici su se isplatili ali se Capcom posle ove igre (i Mikamijevog odlaska u Platinum gde je napravio sublimni Vanquish – uskoro, čini se, i na PC-ju) ponovo našao u situaciji da eksploatiše igrački model koji je uspostavio žanr ali bez dovoljno kreativnih ideja da se ponovi genijalnost utemeljiteljske igre. Resident Evil 5 i 6 su bili, progresivno sve više akcioni naslovi sa dobrom prodajom ali sve univerzalnijim gunđanjem igrača koji su na kraju kristalisani u kolektivno besno režanje: Resident Evil bi trebalo da bude više od pucačine iz trećeg lica sa frustrirajućim menadžmentom inventara i neprestanim QTE instancama. Capcomu je to postalo jasno još pre pola decenije, samo verovatno nisu bili sigurni šta da preduzmu.\nTreba, razume se, shvatiti i da ako se stvari gledaju sa poslovne strane – serijal nije imao neki preteran problem. Daleko od toga da su Resident Evil 5 i 6 prodavali količinu kopija na razini Call of Duty ili GTA, ali sa sedam i šest miliona prodatih primeraka, ove dve igre i dalje drže prvo i drugo mesto na listi najprodavanijih Capcomovih naslova svih vremena. (Prisetite se ovoga kada sledeći put budete kukali da vas Capcom LIČNO mrzi jer ne rade ništa po pitanju vašeg sasvim razumnog tviter-zapomaganja da ponovo ožive Darkstalkers, Ghosts ’n’ Goblins, Devil May Cry ili, dakako, Mega Mana…) Istovremeno, serijal filmova pod upravom Pola Andersona je – neki bi rekli neobjašnjivo – uspeo da održi razuman nivo popularnosti uprkos (ili zahvaljujući) kreativnoj ekspanziji početne premise koja bi mogla da se takmiči sa onim što je rađeno u serijalu Petak trinaesti, obezbeđujući da je brend Resident Evil u drugoj deceniji trećeg milenijuma od rođenja Hrista, prepoznatljiv i razumno popularan.\nA ipak, u Capcomu su vrlo ozbiljno premišljali kuda dalje i kako Resident Evil ponovo pretvoriti u cenjeni igrački naslov koji će trendove uspostavljati, radije nego da ih – sa nerazumevanjem – sledi. Hoću reći, treba staviti u perspektivu naša uobičajena shvatanja korporacija kao bezdušnih uzgajivača suhog profita – nema mnogo sumnje u to da je prodaja poslednja dva nastavka Resident Evil više nego zadovoljila Capcomove deoničare a opet je rukovodstvo firme časno i pošteno identifikovalo da se serijal nalazi u kreativnom ćorsokaku i da je ljudski potražiti izlaz iz njega.\nTakođe, nije da se nije investiralo u eksperimente, Capcom je uradio dve Resident Evil Revelations igre koje su bile pažljivije izbalansirani pokušaji pomirenja originalnog survival horrora sa savremenijim akcionim trendovima i bile prilično uspešne, kao što je bio i remaster originalnog Resident Evil koji je solidnom prodajom ukazao da interesovanja za sporiji, na zagonetkama i napetoj, mučno borbi zasnovan gejmplej itekako još uvek ima.\nTako smo došli do resident Evil 7: Biohazard i već sam ovaj podnaslov (Biohazard je kako se ovaj serijal originalno zove u Japanu) donekle ukazuje da je Capcom nastojao da sa ovom igrom ostvari određeni povratak korenima. Srećom, ovaj back to the roots pristup ne odnosi se na formu, Capcomov razvojni tim predvođen Košijem Nakanišijem (koji je sa dizajnera na Resident Evil 5, preko direktora prvog Revelationsa avanzovao do direktora sedmice) je očigledno detaljno analizirao koji su ključni elementi Resident Evil iskustva, a ne izgleda, ili, čak mehanike, i napravio igru koja je istovremeno izrazito moderna i, heh, sasvim savremeno kinematska, ali i klasična u smislu da koristi oprobane, funkcionalne metode za kreiranje užasne tenzije koja se potom oslobađa u katarzičnim momentima krvoločne akcije.\nJoš u vreme pripreme Resident Evil 5 pričalo se da će Capcom u sledećoj igri eksperimentisati sa postavljanjem perspektive u prvo lice, a akcije na svetlo dana – uzmičući od perpetualno mračnih eksterijera (ali prevashodno enterijera) koji su karakterisali igre do tada. Ispostavilo se da dnevno svetlo nije mnogo pomoglo (mada, pošteno je reći – ni odmoglo) petici, ali sedmica, koja i počinje po sunčanom danu u relativno pitomom eksterijeru je zapravo napravila vrlo dobar posao smeštajući igru u prvo lice. Iako je brzina kretanja protagoniste Ethana daleko od kokainske lakoće jurnjave koja karakteriše Call of Duty ili Doom, Resident Evil 7 je udobna za kontrolisanje, sigurno vođena igra koja je sasvim bez problema mogla da se prodaje kao „thinking man’s FPS“ za slučaj da Capcom nije želeo da je brendira kao Resident Evil naslov.\nDoduše, početak igre kao da sugeriše da ovo i nije Resident Evil igra. Od osnove zapleta koja neobično podseća na konkurentski Konamijev Silent Hill 2 (moja žena, preminula pre nekoliko godina odjednom mi šalje poruku da je živa ali da je ne tražim), pa do činjenice da igra naizgled nema nikakve veze sa sada već užasno komplikovanim metazapletom i „loreom“ Resident Evil serijala, sve deluje kao sasvim svestan Capcomov napor da se distancira od složenog nasleđa koje je brend opteretilo intertekstualnim bagažom kakvog se ne bi postidela ni neka serija Siniše Pavića, te da se u centar stave primalni motivi koji su originalnu igru te 1996. godine i učinili tako jezivim i popularnim iskustvom.\nDrugim rečima, ovo je igra u kojoj Ethan Winters, udovac, pokušava da pronađe svoju, čini se ipak živu, suprugu po imenu Mia u skoro raspadnutoj, naizgled napuštenoj kući (sa okućnicom) negde u dubinama močvarne Luizijane.\nCapcomovi developeri su veoma dobro razumeli da je kuća iz prvog Resident Evil bila više od mape sa užasno prerenderovanim pozadinama, da je kuća bila lik za sebe sa možda i više karaktera od specijalaca koji su bili protagonisti ovog naslova. Oslanjajući se na neke klasične horor motive, prevashodno na Krejvenove i Huperove high-concept eksploatacije iz sedamdesetih (The Last House on the Left i The Texas Chain Saw Massacre), Resident Evil 7 ubedljivo kreira „močvarni“ horor ugođaj nudeći nam vlažnu, kadaveričnu atmosferu tamne, duboke Luizijane, opipljivo prljavu, zapuštenu, mračnu kućerinu koja je prepuna svedočanstava o događajima i životima vezanim za nju, kao i negativce koji sigurno kanališu stereotip degenerisanih južnjačkih provincijalaca sklonih svakojakim perverzijama i sociopatskom nasilju.\nZapravo, Resident Evil 7 je toliko dobar u onome što radi prvih par sati, sa puno ljubavi vodeći igrača kroz lavirintski enterijer velikog porodičnog imanja i suočavajući ga sa njegovim izopačenim vlasnicima da čoveku treba malo vremena da se priseti kako je ovo najnoviji naslov u serijalu koji je praktično uspostavio moderni gejmerski kliše zombija iz koga su kasnije nastale neke od najlenjijih igara svih vremena (da ne bude zabune, samo je neke od tih igara napravio Capcom 😆 ). Nakaniši i njegov tim su verovatno shvatili koliko je akcenat na borbi u post-Resident Evil 4 periodu otupeo oštricu tenzije koja je karakterisala rane radove iz serijala pa je tako i sedmica naslov veoma pažljivo odmerenog i proračunatog tempa u kome su instance borbe najveći deo igre korišćene kao interpunkcija između perioda napetosti i strave u kojima radite druge stvari.\nRazume se, ovo je i vrlo linearna igra u kojoj dizajneri uvek nastoje da budu korak ispred igrača i izmaknu mu tepih ispod nogu čim počne da se oseća kao da se privikao na okolnosti, ali njena linearnost i nesumnjiva kinematičnost joj ne oduzimaju na tenziji. Nakaniši je verovatno puno vremena proučavao Mikamijeve i Fuđivarine pristupe dizajnu, pa se i kod njega još u Revelations dala primetiti posvećenost građenju napetosti kroz pažljivo balansirane sisteme i ekonomiju. Resident Evil 7 je igra koja svesno beži od fantazija o moći koje su počele da prevladavaju u petici i šestici i pravi poentu od toga da svog protagonistu veliki deo vremena drži u stanju konstantne konfuzije, puštajući mu informacije na kašičicu i terajući ga da se snalazi u kovitlacu sasvim konfliktnih signala koje dobija od svoje žene i članova porodice Baker koja drži kuću. Ovo je vrlo dobro izvedeno tako da se igrač prirodno stavi u Ethanov položaj, prihvati da neki događaji – za sada – naprosto nemaju racionalno objašnjenje, i prigrli klasičnu videoigračku logiku u kojoj je kuća prepuna apsurdno složenih prepreka koje se moraju savladati pronalaženjem određenih predmeta, rešavanjem vizuelnih i verbalnih zagonetki i povremenim suočavanjem sa njenim košmarnim naseljenicima.\nRazume se, Resident Evil 7 bi se, pored sve svoje kinematičnosti, uredno raspao ako biste uzeli da hladno i analitički razmišljate o njemu, ali igra upravo i jeste tako dobra jer uspeva da vas natera na suspenziju neverice izuzetno dobro odmerenim tempom i kvalitetno promišljenim zagonetkama, borbama i sakupljačkom kompulzijom. Ovo su, dakako i glavni sastojci nečeg što bi trebalo da predstavlja esencijalno Resident Evil iskustvo a sedmica briljira u tome da je Capcomov tim uspeo da spoji udobnost bazične mehanike sa opresivnom pretnjom koja sve vreme visi nad glavom igrača i ne da mu da se opusti.\nDrugim rečima, Resident Evil 7 nema nameru da vas ubija na jeftine načine i maltretira koristeći frustrirajuće trikove. Oskudica u ovoj igri deluje vrlo stvarno – municija je dragocena a kreiranje lekovitih seruma iz prikupljenih sastojaka neophodno za preživljavanje – ali raspored predmeta i način na koji do njih dolazite su vrlo promišljeni, skopčani sa rizikom (i profitom) o kome stalno razmišljate, tako da igra u igraču proizvodi nagon za pretraživanjem pretećeg ambijenta u kome se našao, umesto da ga frustrira. Ekonomija je, razume se, mnogo blagonaklonija prema protagonisti nego što se na prvi pogled čini ali stoji da ovo ipak ne možete igrati kao Doom (ili, heh, Call of Duty). Fakat je da familija Baker ostavlja metke za pištolj i patrone za sačmaru u svakom trećem kredencu, da lekovito bilje raste po sobama kao da je fikus, a da drevne kovanice kojima kupujete permanentne apgrejde za Ethana (na način koji manje ruši imerziju nego što je to činio legendarni sveprisutni prodavac u Resi 4) nalazite kao da ste na nekom jako bogatom arheološkom nalazištu, no stvorenja sa kojima imate posla su ekstremno izdržljiva i hici u glavu su maltene jedini siguran način da susrete sa njima preživite. Razume se, njihovo teturanje i ljuljanje pri kretanju, koje je Nakaniši prilično uspešno preneo iz Revelationsa neizmerno doprinosi tenziji jer je potrebno dosta hladnokrvnosti i samokontrole da se usredsredite na pogađanje vitalnih tačaka kod bića koja se kreću na neprirodne, polomljene načine. Kad se tu iskombinuju potrage za ključevima i drugim mekgafinima zbog kojih morate pronalaziti tajne prolaze u kući, posezati u sveže leševe, brenerom spaljivati krda (???) paukova koji se baškare po vitrinama, kao i stalnu potrebu da pronalazite još municije, hemikalija i biljaka od kojih pravite serume za izlečenja – ili bolju municiju – a sve to u odlično dizajniranom lavirintu koji je logičan i gotovo da deluje kao prava kuća u kojoj žive pravi ljudi (osim što u podrumu ima krematorijum, sobu za disekciju, ćelije za test-subjekte itd.) u kome ćete pronalaziti i tragove njihovih nekadašnjih života, dobijate u sumi igru koja ne deluje tako restriktivno linearno i skriptovano kakva u stvari jeste. Taj osećaj da ste aktivni protagonista priče koja se dinamično razvija a ne samo pacov u lavirintu koga dizajner igre vuče od jedne do druge tačke podmićivanjem i pretnjama je ono što karakteriše neke od najboljih iskustava u igrama iz prvog lica kojih mogu da se setim (dakle, na primer Half-Life ili System Shock 2) i zadovoljstvo mi je da izvestim da se Resident Evil 7 uspešno upisuje negde na tu tabelu.\nHoror u ovoj igri, ako ćemo ponovo o njenoj kinematičnosti, pored gorepomenutih fiilmova, vuče korene i iz drugih izvora. Tu su elementi Evil Dead, a možda je za mene najveće iznenađenje bilo što su autori po praktično prvi put u istoriji serijala posegli za tradicionalno japanskom stravom kanališući motive koje su pre petnaest-pa-skoro-i-dvadeset godina popularisali Ju-On i Ringu. Naravno, bilo je potrebno da narativni dizajner igre dođe sa zapada da bi se ovo desilo, ali Ričard Persi je već imao iskustva sa ovakvim hororom radeći ekspanzije za originalni Monolithov F.E.A.R., ali i deo narativa za Spec Ops: The Line (koji sadrži elemente psihološkog horora sa tim svojim halucinacijama i tako tim) pa način na koji narativ Resident Evil 7 postepeno evoluira iz jedne maltene intimne priče o porodici psihopata u nešto kompleksnije i bliže korporativno-vojnim ekscesima po kojima su kasniji nastavci serijala poznati, ipak deluje „prirodno“ ili makar ne užasno isforsirano. Igra pravi sponu sa Resident Evil tradicijom i, sledeći jedan neočekivani Deus Ex Machina incident koji deluje kao momenat kada bi kampanja trebalo da se završi, uspeva da nakalemi na narativ još razrade koja je prilično ubedljiva. Ovo kažem kao čovek koji generalno mrzi kada ga priča dovede do klimaksa a onda mu kaže „šalim se, ima još“ jer mi to generalno ubija emotivno investiranje u nju. Resident Evil 7, stoga, igra opasnu igru sa mojim očekivanjima, ali uspeva da opravda svoje iskakanje iz početne postavke i beg u taj neki militaristički spektakl.\n„Militaristički spektakl“ je svakako prejaka izjava, ali igra definitivno prema kraju počinje da stavlja naglasak na borbu i mada se ovo dešava na mehanički veoma ubedljiv način, ne mogu da kažem da je nemoguće zamisliti da igrače koji su uživali u šunjanju i izbegavanju neprijatelja u prvom delu igre, te rešavanju zagonetki, malko zaboli ovo pomeranje fokusa. Opet, ako ćemo pošteno, ovo je praktično model po kome većina japanskih survival horror naslova funkcioniše već više od dve decenije i Resident Evil 7 valja pre svega pohvaliti za to kako je i u toj nekoj završnoj trećini borba dobro kombinovana sa tenzijom i potrebom da se i dalje pronalaze predmeti u okruženju tako da se i pored par spektakularnih bosfajtova, gejmplej ne degeneriše u puki šuter. Štaviše, kako municiju valja čuvati a neprijatelji sa kojima se ima posla ne pate od PRETERANE inteligencije, kasniji deo igre otvara priliku za neke kreativne načine da se oslobodite protivnika i očistite sobe od poteznih mina o istom trošku, a igranje mačke i miša sa nekima od njih dok po isprepletanim hodnicima tražite najnoviji ključ koji vam je potreban je i dobra priprema za kasnije linearne sekcije u kojima ćete ionako želeti da se konačno malo iživljavate i ubijate ih bez mnogo brige da li pravite buku i privlačite pažnju. Ponovo, igra na raspolaganje stavlja solidnu količinu municije i minsko-eksplozivnih sredstava igraču koji se minimalno potrudi oko istraživanja okoliša pa je tako moguće imati i ovakve scene u kojima kanališem svog unutrašnjeg Kianua Rivsa, ali i osvojiti redak trofej tako što ćete pustiti orijaškog protivnika da vas dohvati a onda mu tokom rvanja nabiti minu u usta i tamo je detonirati. Fak jes.\nHajlajti borbenog dela igre su svakako bosfajtovi sa članovima porodice Baker koji su maštoviti, užasno napeti, prilično strašni i zahtevaju malčice osmatranja i razmišljanja pored obilne količine fizičkog nasilja. Neki od njih su i kao stvoreni za JuTjub što ukazuje da je Capcom svakako svestan važnosti ovog medija za uspeh nekih od najpopularnijih horor igara poslednjih godina (Five Nights at Freddie’s, Slender Man itd.), ali u suštini, izvođenje iz prvog lica i kinematičnost ovog naslova više sugerišu da su Japanci videli kako ti neki Šveđani, Britanci i Kanađani dobijaju zaslužene pohvale za svoje Amnesie, Alien: Isolatione i Outlastove pa su rešili da pokažu da je horor NJIHOVA prćija i da oni jednako dobro umeju da se igraju i kada se usvoji (tradicionalno zapadnjačko) subjektivno kadriranje.\nI pokazali su, bez sumnje. Opet, je li ova igra strašna na način na koji su to neki drugi naslovi iz recentnih godina? Amnesia, Outlast ili, svakako Kođimin zlosrećni PT su vrlo svesno išle na bespomoćne protagoniste uklanjajući ikakve tragove borbene mehanike iz svojih modela. Resident Evil 7, bar za mene, starog i blaziranog, definitivno nema isti nivo tenzije i užasa, naročito jer ipak veliki deo igre provodite stiskajući junačkom desnicom željezo koje ispaljuje komade vrelog olova tamo kud vi pokažete, ali ovaj serijal nikada i nije potpuno išao na model sasvim bespomoćnog protagoniste (kao u Clock Tower) i tradicionalno se oslanjao na survival komponentu koja podrazumeva sakupljanje i menadžment resursa. Imajući to na umu, atmosfera u igri je svakako snažna, opresivna i teška i retki momenti katarzičnog trijumfa su dobrodošla nagrada za sate provedene pod pritiskom.\nOvde vredi pohvaliti dizajn neprijatelja koji su uglavnom zbilja košmarni. Igra prelazi čitav put od ljudi koji se ponašaju kao psihopati, preko ljudi koji očigledno imaju drugačiju fiziologiju od nas ostalih pa do stvorenja koja više nisu ljudi i vizuelni dizajn nekih od njih je stvarno impresivan, pogotov pod optimalnim uslovima osvetljenja kakvi se povremeno u igri susretnu. Capcomovi grafički dizajneri su neka od stvorenja iz ove igre prvo modelovali kao fizičke, trodimenzionalne modele, koristeći između ostalog i meso kao materijal, da bi ih u igri učinili strašnijim i, mada bi mi moj vegetarijanizam branio da nešto slično pokušam da uradim sam, uspeh nije izostao. No, sve ovo sigurno treba posmatrati na drugačiji način ako igru igrate u virtuelnoj realnosti jer onda i očigledno cheesy momenti iz kampanje imaju potencijal da budu okidači za infarkt. Da budem jasniji: nisam siguran kako bih fizički izdržao čitavu kampanju od deset i po sati da sam je igrao u VR.\nTehnički, igra koristi novi Capcomov endžin, razvijen za potrebe ove igre i njenog paralelnog razvoja za VR i obično igranje i u verziji za običan televizor sve to izgleda jako dobro. Naravno, igra se događa u mračnim enterijerima i odvija relativno sporim tempom, pa to pomaže da se grafika nabudži na neke neočekivano visoke nivoe. Opet, tehnološka snaga je ovde dopunjena dobrom art-direkcijom i imamo na delu ogledni primer simbioze između tehnologije i sadržaja koja će učiniti da istovremeno budete impresionirani i zgroženi scenama u kojima učetvujete. Posebno su upečatljivi modeli ljudi koji, iako i dalje delimično gaze po uncanny valley niziji, uspevaju da deluju životno, ubedljivo, sa sve karakterističnim gestovima i ponašanjima koja im daju ličnost. I dobro, jednako sam impresioniran košmarnim grozotama sa kojima se Ethan sudara u par bosfajtova i koja su amorfne, užasavajuće gomile tkiva i besa.\nResident Evil serijal ima reputaciju očajne glasovne glume koja je ovde, srećom, uglavnom narušena (čak ni najavna špica igre nema dramatični muški glas koji izgovara naslov!!!). Neki od glumaca blago preglumljuju ali to je za igre takoreći pravilo, dok drugi rade izvrstan posao zvučeći prirodno u zbilja neprirodnim okolnostima. Najproblematičniji je verovatno sam Ethan koji ume da deluje nekako distancirano od svega ali ovde je problem možda prevashodno u pisanju. Klasični protagonsiti sličnih igara (dakle, rekoh već, System Shock ili Half-Life) su bili nemi i prihvatali ono što im se dešava bez komentara što je gradilo imerziju na ime jedne svedenosti iskustva na njegove ključne elemente. No, Ethan je moderni heroj igre i prinuđen je da u njoj učestvuje i verbalno a kako je ovo igra u kojoj se događaju najneverovatnije i najparadoksalnije stvari, činjenica da on ne siđe sa uma posle šest minuta i prilično hladno prihvata sumanute preokrete koji mu se odvijaju pred očima je jedna od objektivno slabijih tačaka celog paketa. Ne kažem da sam od Ethana očekivao da bude produbljen karakter na tragu Naughty Dogovih protagonista ali notabilno je da je upravo glavni lik onaj o kome najmanje znamo, i koji se najmanje verovatno ponaša u celoj situaciji – kamera na točkovima koja povremeno nešto kaže.\nS druge strane, narativno me je igra impresionirala time što nekoliko puta uspelo skrene u flešbekove, snimljene scene sa drugim protagonistima (na VHS kasetama u 2017. godini. Luizijana!!!) i slične diverzije a da mi to nije poremetilo uživanje u njenom tempu i razvoju priče. Ovi momenti su istovremeno i opravdani time što osmatranje okruženja u ovim delovima pomaže kasnijem lakšem snalaženju kada igrate u „realnom“ vremenu, a što dizajneri izvode na nenametljiv način ne gurajući vam značajne detalje u lice ali pazeći da ih iole radoznaliji igrač ne propusti.\nDakle, veoma impresivan povratak u formu za serijal koji je, kako rekosmo, u nekom momentu izgubio svoje izvorne vrednosti a kojeg su i pored neprevaziđeno odlične prodaje njegovi kuratori preporodili za ovo izdanje, prepoznajući potencijal svedenijeg mizanscena i priče, ali ne oduzimajući igraču udobnosti koje bi u 2017. godini morale da se podrazumevaju za AAA igre. Tako je Resident Evil 7 igra koja ima jako čitljivu i jasnu mapu, udoban i lak za korišćenje inventar, i autosejving (iako igru možete na posebnim mestima snimiti i ručno koristeći arhaično izgledajuće diktafone) ali joj to ne umanjuje dobro proračunate tenzije niti otupljuje oštricu strave koja je tu prevashodno da zabavi, ne da ostavlja psihološke ožiljke na ljudima. Kada u finalu igre vidite jedno poznato lice – ili makar prezime – osetićete barem malecni drhtaj od pomisli šta ovo sve znači za dalji razvoj serijala i naše učestvovanje u njemu. A tako i treba da bude.\nPrevious Video igre: Caladrius Blaze\nNext Video igre: Gravity Rush 2\nVideo igre: Resident Evil Village: Maiden Visual Demo – Cveće zla i naopakog kaže:\n22 januara, 2021 u 12:32 pm\n[…] je samo delić igračkog iskustva, često ne među najvažnijima, ali imajući u vidu da mi se Resident Evil Biohazard veoma dopao, spreman sam da sa ozbiljnim enzutijazmom odem i na selo. Sedmi Maj, dakle, pa ćemo se […]\n[…] broj je izbačen a podnaslov igre je samo prevod japanskog naziva samog serijala (nešto slično sedmom numerisanom nastavku Resident Evil koji je imao podnaslov Biohazard, a što je japansko ime čitavog serijala), sa mnogo jasnijom ambicijom da se obezbedi dalja […]\n[…] sam već pominjao pišući o Biohazard, Capcom je u rekonstrukciju temeljnih ideja o tome šta serijal treba da bude u budućnosti ušao […]


Ovaj TEST s lenjirom svako može da izvede kod kuće, a otkriva da li imate TEŠKU BOLEST | Web-Tribune.com\nHome / ZDRAVLJE / Ovaj TEST s lenjirom svako može da izvede kod kuće, a otkriva da li imate TEŠKU BOLEST\nOna je utvrdila da se simptomi mogu ustanoviti uz pomoć dve jednostavne stvari: lenjira i putera od kikirikija. Naime, zbog saznanja da se prvi znaci Alchajmera manifestuju kao slabljenje osećaja za miris u levoj nosnoj komori, ona je napravila mali test, koji se pokazao kao veoma efikasan.\nLenjirom je merila osetljivost na miris putera od kikirikija kako leve, tako i desne nozdrve i ustanovila da je rastojanje prepoznavanja mirisa od leve nozdrve duplo kraća od rastojanja od desne nozdrve, koje je optimalnih 20 santimetara.\nTags alchajmer biti Bog bol bolest bolesti broj daje duplo glog godina godine institut Iran istraživanje kikiriki lekaru metara metod metoda milion miris mirisa naime naučni naučnici oboleli odnos oko osećaj otkrivanje pokazao pomoć porodici pravila prema primeniti razvija rezultat saznanja simptom simptoma simptomi situaciju Srbi Srbija stanovi statistika student stvar stvari svet sveta tegobe test tik traži Vari veća vek vreme ženi živ znaci\nPrevious ŠALJI DALJE! 12 miliona žena pati od štitne žlezde i ignoriše OVE simptome, a posledice su kobne!\nNext MI I SRBI BISMO POKORILI EVROPU: Nećete verovati čiji je državnik ovo rekao (FOTO)


Balkanski rat u njemačkom Bundestagu: Juratović pokušava da sruši rezoluciju u BiH, Ahmetović i Mijatović je podržavaju - Istraga .ba\nJuratoviću je, kako saznajemo, sporna rečenica o letigimnom predstavljanju. Osim toga on nasttoji da se u tekstu, pored Dodika i Čovića, i Bakir Izetbegović ocijeni krivcem za tešku situaciju u BiH.\nNjemački Bundestag skinuo je s dnevnog reda rezoluciju o Bosni i Hercegovini čiji je nacrt prošle sedmice objavila Istraga. Razlog skidanja su, kako saznajemo, “nesuglasice” između Josipa Juratovića i Adisa Ahmetovića, dvojice zastupinika vladajućeg SPD-a. Iako je u utorak rezolucija o BiH, u kojoj su Milorad Dodik i Dragan Čović označeni kao rušitelji Bosne i Hercegovine, bila na dnevnom redu, ona je u srijedu popodne prekrižena.\nPrema informacijama Istrage, protiv izglasavanja takvog teksta rezolucije je Josip Juratović koji, kako saznajemo, insistira da se izbaci rečenica koja se odnosi na “legitimno zastupanje”.\n“Bundestag s velikom zabrinutošću vidi kako se povećava negativan utjecaj susjednih država na moguću reformu izbornog zakona. Treba odbaciti takozvano “načelo legitimnog zastupanja””, navedeno je u nacrtu rezolucije.\nJuratoviću je, kako saznajemo, ova rečenica sporna i on nastoji da se ona izbaci, kao i da se u tekstu, pored Dodika i Čovića, i Bakir Izetbegović ocijeni krivcem za tešku situaciju u BiH.\nTekst rezolucije pripremile su tri vladajuće partije, ali u izjavi za Avaz, Juratović u naznakama spočitava da su dokument, zapravo, načinili zastupnici Adis Ahmetović (SPD) i Boris Mijatović (Zeleni).\n“U tom papiru je dosta tačnih i prepisanih, dugo raspravljanih stvari, ali u tom papiru mora biti vidljivo da je Njemačkoj stalo da se u BiH mora izgraditi demokratski sistem i suzbiti nacionalizam. Ovako, kako sada stoji, osuđuje se samo separatizam, što je pravilno, ali nedovoljno. Nacionalizam je korijen problema, pa i uzrok separatizma. Separatizam jeste trenutno problem, zbog iskustva iz Ukrajine, ali rješenje je da se u BiH izgradi zdravo, demokratsko društvo. To je moguće samo ako tri nacionalizma ustupe mjesto demokratiji”, kazao je Juratović u izjavi za Avaz.\nObjavljeni dokument, dodaje, ide na ruku Dodiku i Čoviću, jer je idealan za njihovu politiku i poziciju žrtve, te im na taj način osigurava vlast i na sljedećim izborima, kaže Juratović, te dodaje da se Njemačka neće staviti na stranu bilo kojeg naroda, već na stranu demokratije.\n“Tim dokumentom su neki problemi u BiH dotaknuti, unutra su neka rješenja koja sam ja još prije pet godina pisao, ali mislim da nije dobro da se SPD veže u tu priču. Ne može se govoriti o tri nacionalizma u BiH. Ne želim da se generalizira, jer nacionalisti imaju ime i prezime. To su Dodik, Čović i Izetbegović. Logično je da sam ljut na srpsku i hrvatsku poziciju, ali se moramo zapitati i šta Izetbegović radi da bi smirio tenzije među Hrvatima i Srbima u BiH, zašto ih prepušta Dodiku i Čoviću. Od bošnjačke strane, kao najbrojnije, želimo čuti šta malobrojnijim, umjerenim Srbima i Hrvatima nudi”, rekao je Juratović.\nU četvrtak ujutro zbog rezolucije se oglasila se bosanskohercegovačka dijaspora u Njemačkoj, okupljena oko organizacije Pangea.\nSve ispravne činjenice poredane su po prvi put od strane Bundestaga. Nacrt je dobio podrsku svih članova radnih grupa FDP-a i Zelenih. Prema pisanju medija Dnevni avaza od jučer, 18. maja 2022. godine, protiv je glasao samo Josip Juratović, član Evropskog komiteta i predsjedavajući Poslaničke grupe prijateljstva sa zapadnim Balkanom. On u intervjuu za bosanskohercegovački list čak ide i korak dalje i opisuje da bi prijedlog “uglavnom sadržavao stavove dvojice poslanika – Adisa Ahmetovića iz SPD-a i Borisa Mijatovića iz Zelenih”.\nGospodin Juratović dalje u ovom intervjuu kaže da je objavljeni nacrt prijedloga “u korist Dodika i Čovića jer je idealan za njihovu politiku i poziciju žrtve, a time im daje moć na sljedećim izborima”, dodajući da se “Njemačka oslanja ne na stranu etničke grupe, već na stranu demokratije”.\nGospodin Juratović ovdje izvrće činjenice. Niko ne očekuje da će Savezna Republika Njemačka stati na stranu neke etničke grupe ili naroda u Bosni i Hercegovini – kao građani ove zemlje, očekujemo od Njemačke da se založi za evropske vrijednosti, teritorijalni integritet i suverenitet Bosne i Hercegovine kao garant Dejtonskog mirovnog sporazuma i imenuje odgovorne za političku krizu i preduzima konkretne mjere, poput uvođenja sankcija Dodiku i drugim vodećim političarima iz Republike Srpske”, stoji u pismu bh. dijaspore koji je objavio portal politicki.ba.\nBoris Mijatović, zastupnik Zelenih u Bundestagu, u izjavi za Istraga.ba kaže da u potpunosti podržava tekst rezolucije.\n“Naravno da podržavam rezoluciju. Aktivno smo radili na tome da se ovaj korak napravi i obavili smo razgovore sa našim relevantnim partnerima u koaliciji. Ko je skinuo rezoluciju s dnevnog reda? Zapravo, jedna osoba kasni sa svojim povratnim informacijama. Nadam se da ćemo to uskoro moći popraviti. Ostaje jasna poruka – podržavamo integritet i stabilnost BiH”, kazao nam je Mijatović.\nPrethodni članakAkcija SIPA-e u Sarajevu: Zbog slučaja Bosnalijek uhapšen profesor Mehmed Jahić, u toku pretres i kuće Nedima Uzunovića\nNaredni članakPrednosti i mane Bećirovićeve kandidature: Kraj dinastije Izetbegovića ili vraćanje u život Dragana Čovića?


RTV\t23.07.2019 12:44\nFjučervej, koji ima kancelarije u Silikonskoj dolini i u širem području Sijetla, Čikaga i Dalasa, saopštio je da je ukinuo više od 600 radnih mesta, izveštava Rojters.\nOva jedinica, osnovana radi saradnje sa univerzitetima i istraživačima, zabeležila je prošle godine 510 miliona dolara operativnih troškova.\nIz Huaveja su saopštili da je odluka o ukidanju radnih mesta, koja je stupila na snagu 22. jula, doneta "zbog pada poslovnih aktivnosti" izazvanog akcijama američke vlade.\nHuavej je najveći svetski proizvođač telekomunikacione opreme. Američko Ministarstvo za trgovinu je u maju stavilo kompaniju na tzv. "entitetsku listu" organizacija koje predstavljaju bezbednosne rizike po SAD, a Ministarstvo pravde je podnelo tužbu protiv firme zbog navodne krađe poslovnih tajni i drugih kriminalnih radnji.\n"Crna lista" zabranjuje Fjučerveju transfer osetljive tehnologije matičnoj kompaniji, i takođe zabranjuje američkim tehnološkim firmama da prodaju svoje proizvode Huaveju\nPredsednik SAD-a Donald Tramp dogovorio se juče na sastanku sa čelnicima vodećih tehnoloških kompanija, među kojima je bio i šef Alfabetovog Gugla, da se ubrza procedura odlučivanja po pojedinačnim zahtevima američkih kompanija da im se dozvoli prodaja nekih proizvoda Huaveju, navodi britanska agencija.


Zakonsko prepoznavanje istospolnih zajednica u BiH i regionu - XXZ Portal\n29.04.2021. - 14:00\nPiše: Amila Husić\nAmor omnia vincit. Ljubav sve pobjeđuje. To su bile posljednje riječi Gaja, lik u Verglijevom Desetom Ekologu, izgovorivši ih dok je, slomljenoga srca, umirao. Gaja nisu mogli spasili tri rimska božanstva Apolon, Pan i Silvan, ali pravo na porodičan život istospolonih partner_ica može spasiti normativnopravno prepoznavanje istopolnih životnih zajednica od strane naše tri božanstvene, pardon, bosanskohercegovačke teritorijalno-administrativne jedinice: Federacije BiH, Republike Srpske i Brčko distrikta\nSvjedoci smo koliko proces zagovaranja i lobiranja za zakon koji reguliše istospolne životne zajednice nije jednostavan. Dug je put izjednačavanja prava LGBTI+ zajednice sa ostatkom društva, odnosno eliminisanje diskriminacije prema LGBTI+ zajednici, ali rješavanja praktičnog problema neprepoznavanja istospolnih životnih zajednica u BiH je prvi, možda čak i najznačajniji korak ka tome.\nTrenutno stanje u Bosni i Hercegovini\nSa pragmatičnog stajališta, vrlo lako bi se ovo moglo riješiti prostim izmjenama sva tri porodična zakona u BiH, time što bi se izbacila sintagma “žene i muškarca” u definicijama braka i vanbrančne zajednice, kao i u svim ostalim članovima gdje se izričito spominju spolovi (van)bračnih drugova. Čak i kada bi bilo problematično da se ozakonio istospolni brak, jer, istina za volju, brak je prije svega nastao kao religijska zajednica, a potom kao zakonska, isto bi se moglo učiniti samo za vanbračne zajednice koje su svakako izjednačne u pravima i obavezama sa brakom. Uprkos ovom veoma jednostavnom rješenju, kao problem se javlja činjenica da bi ste time dopustilo, po mišljenju mnogih političara, nedopustivo – istospolno roditeljstvo. Ali to je problematika koja zahtijeva vlastiti tekst.\nKada je riječ o istospolnim zajednicama života u BiH, nakon dugog niza godina zagovaranja od strane nevladinog sektora, posebno Sarajevskog otvorenog centra, konačno je Vlada FBiH prihvatila inicijativu za usvajanje zakona o istospolnim zajednicama 12. oktobra 2018. godine te se obavezala na imenovanje interresorne radne grupe, na prijedlog Federalnog ministarstva pravde. Zadatak ove radne grupe uključivao je analiziranje propisa u okviru kojih istospolni parovi iz životne zajednice mogu ostvarivati prava koja proizilaze te predložiti propise koje je potrebno donijeti na području Federacije BiH. Tek u januaru 2020. godine je imenovana pomenuta radna grupa, koja je trebala početi sa radom u aprilu, što je odgođeno zbog pandemije uzrokovane COVID-19. Do danas, održana su dva sastanka ove radne grupe, ali ništa značajno nije poduzeto, iako je SOC, koji je dio radne grupe, još 2016. u svojoj publikaciji “Izvan zakona” iznio pravna rješenja za sva tri državna nivoa.\nStanje u susjednim državama\nDok proces stagnira u BiH, radna grupa radi punom parom u Republici Srbiji. Naime, za razliku od FBiH, u radnu grupu nisu direktno uključene nevladine organizacije, ali su surađivale i imali priliku davati svoje prijedloge. Saradnja nije baš sjajno tekla. Prema navodima sa društvenih mreža Belgrade Pride-a, 22. marta na radnom sastanku su “gotovo svi prijedlozi koje su podnijele LGBT organizacije odbijeni bez obrazloženja” te je sastanak trajao mnogo kraće od planiranog. Par dana kasnije, na sastanku 24. marta, ipak su neki prijedlozi usvojeni, neki su odbijeni, ali se nastavio rad i rasprava. Nacrt je konačno finaliziran i poslan nadležnim ministarstvima na komentar krajem marta, odnosno početkom apila, te je planirano da u narednim mjesecima uđe u parlamentarnu proceduru. U međuvremenu, sve vrijeme se vodi kampnja #LjubavJeZakon, te se uveliko radi na osvještavanju o potrebama za prepoznavanje de facto stanja i zakonom.\nNo ipak imamo i primjere dobre prakse u regiji, Republiku Hrvatsku i Crnu Goru, koje su zakonski regulisale istospolne zajednice. Kao i u svakoj državi, zakonima je prethodila dugogodišnja borba i osvještavanje o LGBTI+ pravima, diskriminaciji i potrebom za normativnim rješenjem. Hrvatska je prvi puta priznala istospolne zajednice 2003. godine Zakonom o neregistriranim istospolnim zajednicama koji je kasnije, 2014. godine, zamijenjen Zakonom o životnom partnerstvu. Za razliku od ostatka regije, odlukom Ustavnog Suda, priznato je pravo na istospolno roditeljstvo, doduše u smanjenom obimu u odnosu na heteroseksualne zajednice. Crna Gora je prošle godine usvojila Zakon o životnom partnerstvu lica, koji stupa na snagu prvog jula ove godine. Obzirom na političke promjene na posljednim crnogorskim parlamentarnim izborima, nadamo se da će doći do adekvatne integracije ovog Zakona sa pravnim sistemom Crne Gore.\nAnalizirajući predparlamentarnu proceduru i same zakone, odnosno nacrte u BiH i regionu, uočila sam nekoliko ponavljajućih obrazaca:\n- EU integracije se navode kao glavni razlog zašto se treba regulisati istospolne zajednice, kao i obaveze koje proizilaze iz članstva u Evropskoj komisiji (uključujući obaveze koje proizilaze iz Evropske konvencije o ljudskim pravima i osnovnim slobodama te prakse Evropskog suda za ljudska prava) – Iako je ovaj argument potpuno na mjestu, to ne bi trebao biti primaran razlog. Ovim se ne mijenja svijest javnosti o LGBTI+ zajednici niti se radi na inkluziji i smanjenju diskriminacije.\n- Glavni protivnici su konzervativni desničari i religijske zajednice – Desničari imaju pravo na mišljenje ali ne smiju zaboraviti da u demokratskom društvu jedno pravo doseže do granice drugog prava. Njihovo privatno mišljenje ne može i ne smije biti zvaničan državni stav jer se time dikretno krše ljudska prava LGBTI+ osoba. S druge strane, mišljenje religijskih zajednica u sekularnim državama je u potpunosti irelevantno u zakonodavnoj proceduri.\n- Vocatio legis, odnosno period od usvajanja zakona do stupanja na snagu, je duži od uobičajnog – svrha vocatio legia-a, u pravnoj teoriji, jeste da se ostavi dovoljno vremena da se stanovništvo upozna sa sadržajem zakona te da se izvrše potrebne izmjene drugih normativnopravnih akata. Različita su mišljenja po pitanju ovog neobičajno dugog perioda. Moje lično mišljenje je da je opravdano i potrebno, uzimajući u obzir osjetljivost teme i velike promjene koja će prouzrokovati u pravnim sistemima država regiona.\n- Zahtjev da se referendumom donose konačna odluka – ljudska prava nisu pitanja koja se rješavaju referendumom.\nIzvorno, cijeli redak Vergilijevog Desetog Ekologa glasi: “Omnia vincit amor: et nos cedamus amori” – “Ljubav pobjeđuje sve; i mi popustimo ljubavi!” Poručujem našim zakondavcima da popuste ljubavi, i konačno prepoznaju istospolna partnerstva i porodice onakva kakva zapravo i jesu – jednaka.\nCrna Gora: Istopolne zajednice su isto što i porodica\nŠkotska crkva i istopolni brakovi\nNajljepše LGBTIQ+ priče za djecu


Horoskop znaci sa najviše saosećanja najosetljiviji znaci znaci sa najviše empatije | Magazin | Horoskop | Astrologija\nPRAVE DOBRICE I ISKRENI PRIJATELJI: Oni su najsaosećajniji znaci Zodijaka, a to ima i LOŠU STRANU 1 Podeli Podeli na facebook Podeli na twitter Podeli na viber Pošalji na mail\n11.09.2020. / 06:10\nSaznajte u koja tri horoskopska znaka su rođeni najsaosećajniji ljudi!\nLjudi rođeni u ovom znaku su veoma emmpatični, toliko da nekad ne mogu da prestanu da misle o tuđim osećanjima. Uvek znaju kako se njima dragi ljudi osećaju, što ih čini sjajnim prijateljima.\nIako je to lepo, nije baš dobro za njih jer su često emocionalno iscrpljeni zbog ove svoje osobine. Trebalo bi da nauče da ne nose "teret celog sveta" na svojim leđima.\nTo je jedan od najosetljivijih znakova Zodijaka. Oni su omiljeni u društvu jer umeju da se povežu sa tuđim problemima i da stvarno razumeju sagovornika. Takođe, oni "osećaju" tuđe emocije, što je jedna od njihovih tajni zašto ih okolina voli.\nMeđutim, loša strana njihove osetljivosti je to što umeju da budu promenljivog raspoloženja, pa to zasmeta ljudima oko njih.\nIako osobe rođene u znaku Škoprije deluju kao da uvek "drže gard", zapravo su vrlo empatične i zaista saosećaju sa drugima. Štavite, toliko saosećaju sa ljudima u okolini da ih to ponekad potpuno iscrpi i zato se trude da vreme provode samo u užem krugu ljudi.\nUmeju drugima da deluju napeto, ali to je samo zato što istovremeno osećaju brojne emocije, i svoje i tuđe.\n11.09.2020. / 08:13\nRibe patoloski lazovi a Skorpije zlo...


Potraga za poslom - Visokokvalifikovana spremačica\nPreko ramena > Posao > Potraga za poslom - Visokokvalifikovana spremačica - Lična ispovest\nAutor Marija Dragić 2010/12/10 : Tekstovi istog autora\nBeograd. Fakultetski obrazovana devojka traži posao. Prijavljuje se za rad u školi stranih jezika na mesto sekretarice, međutim očekuje je nekoliko testova, bubanje kao za ispit, direktor u šorcu, i na kraju – metla.\nEvropska statistička agencija Eurostat objavila je u oktobru 2010. podatke o stopi nezaposlenosti u Eurozoni koja iznosi 10,1%. Broj nezaposlenih raste iz meseca u mesec, a u trenutku objavljivanja ovih rezultata 16 miliona ljudi iz 16 evropskih zemalja bilo je bez posla.\nNezaposlenima se smatra svo radno sposobno stanovništvo starije od 16 a mlađe od 65 godina koje želi da radi, aktivno traži posao, ali ga ne nalazi. Stopa nezaposlenosti je broj nezaposlenih radnika podeljen sa ukupnim brojem radno sposobnog stanovništva.\nNaravno, iako smo još uvek miljama daleko od Evropske unije, neki problemi su nam ipak zajednički. Tako je u Srbiji u septembru 2010. prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje bilo 809 595 lica koja traže posao, od čega 438 561 žena ili 54,17%. Godinu dana ranije, u septembru 2009. registrovano je 816 057 nezaposlenih lica od čega 444 619 žena (54,48%).\nVećina nas se bar neko vreme nalazila u kategoriji nezaposlenih. Neko duže, neko kraće. Neko je posao našao sasvim slučajno, neko preko veze, u struci ili van nje, sa dobrom ili lošom platom. Većina nas je bila i na više različitih razgovora za posao koji su se završavali na ovaj ili onaj način. Iskustva su različita, a neka su posebno interesantna (da ne bih upotrebljavala neki drugi izraz). Prosto da ne poverujete da Vam se to što ste doživeli zaista dogodilo. Ili da, bar, ne želite da verujete.\nTako se ja u jednom od svojih perioda nezaposlenosti prijavim na oglas poznate škole jezika, u kome piše da traže poslovnu sekretaricu. Sa završenim fakultetom, kvalifikacije sam zadovoljavala, mada bolje je reći da sam za dati posao prekvalifikovana ili sam bar ja tako mislila.\nKonkurišem ja tako za pomenuti posao jednog avgustovskog četvrtka. Sutradan mi stiže poruka na mobilni da me pozivaju da dođem na razgovor u subotu u 14h. Odštampam ja svoj CV da ga imam kod sebe, pročitam o dotičnoj školi sa sajta, lepo se spremim i pristojno obučem iako je bilo 35 stepeni u hladu i krenem puna nade i elana.\nKad ja tamo a ono test u ruke i radi. Jedva su uspeli i dobar dan da nam kažu, ali su zato stigli da nam objasne da ko prođe ovaj test za koji ima dva sata, ali po potrebi možemo ostati i duže, ulazi u sledeći krug nakon koga ide još jedan. Dakle ukupno tri kruga, a nas petoro se u tom momentu nalazilo u učionici i radilo test.\nU prvom momentu sam pomislila da „nije li malo mnogo da radim neki test dva sata“, pa toliko nisam ni prijemni za fakultet polagala, a ne jedan test za sekretaricu. Šta bi to uopšte mogli toliko da traže?! O, kako sam samo bila nesvesna šta sve od znanja treba da poseduje jedna sekretarica u školi jezika.\nDobih nešto otkucano na deset strana. Prva strana, malo podataka o kandidatu što je i ok do jednog momenta. Ali onda su se zainteresovali da li sam udata ili nisam. Ako nisam da li sam u kratkoj vezi, dugoj vezi ili sam sama. Pa da li imam decu, što je sad čini mi se svuda postalo praksa. Ah, taj natalitet... U pomenutoj školi veoma je značajno i s kim živim te „kolika su Vam prosečna primanja u kući“. Da čovek ne poveruje. Možda bih sve ovo razumela da sam se nalazila u BIA, CIA ili nekoj sličnoj organizaciji. Ovako, nikada neću.\nNe popunim ja tako značajan deo prve strane, jer smatram da to sve zajedno nisu njihovi problemi niti treba da spada u opseg njihovih interesovanja te pređem na sledeću stranu. Sačeka me test inteligencije koji sam sticajem okolnosti radila tri meseca ranije pa sam ga i zapamtila inače bi mi samo za njega trebalo bar sat vremena. Tu su bila 23 pitanja postavljena po istom šablonu. Primera radi, dobijete sledeću konstrukciju 30 S u A. Odgovor je 30 Slova u Azbuci. Ili na primer 64 P na ŠT. To je 64 Polja na Šahovskoj Tabli. Uradim ja sve to brzom brzinom jer „znam odgovore“ i nastavljam dalje.\nDa se malo podsetimo srpskog jezika i gramatike. Ajde, treba znati te stvari, apsolutno se slažem. Obnovim ja tako vrste reči, subjekte, predikate, padeže, glasovne promene, jednine i množine, zvučne i bezvučne suglasnike. Napišem pravilno reči, izaberem šta se piše zajedno, a šta odvojeno. Podvučem sve priloge, predloge, zbirne i gradivne imenice i sve ostalo što su tražili od mene u tih 30 pitanja. I nastavim dalje.\nTest engleskog me je dosta podsetio na onaj na faksu. Pedeset pitanja na zaokruživanje koja sva zajedno čine jedan tekst, dakle nastavljaju se jedno na drugo. Uradim ja i to za nekih pola sata već po malo umorna. Ali ne odustajem jer je sasvim logično i prirodno da znam engleski i da me to testiraju u školi jezika.\nOnda stigoh do dela u kome je trebalo da odgovaram na pitanja šta je faktura, šta profaktura, šta nalog za uplatu, isplatu, prenos, ako se koristi fiskalna kasa da malo opišem (NAPIŠEM koje dugme kad i kako koristim), kako se javljam na telefon, šta radim kad klijent uđe u kancelariju (valjda su mislili da bih ga izbacila napolje), kako kažem klijentu da malo sačeka (pa valjda, da malo sačeka) i tako dalje i tako dalje. Ubačena su tu bila i pitanja o mojim prethodnim poslovima, odnosima sa kolegama, šefovima, platama, željama, čestitkama i pozdravima.\nTreba li da napominjem da sam tamo već bila duže od dva sata (i svi ostali kandidati naravno). Ali, bravo ja, stigla sam do poslednjeg dela testa. Pakao je tek tad počeo (bar sam to u tom trenutku mislila). Nabrojte 12 reči od 3 slova. Pas, lov, lep, jak, đak, muž, puž, ruž, kos, nos, los, još. Nabrojte 12 reči od 4 slova. Mama, tata, baba, deda, bata, seka... Nabrojte 12 reči od 5 slova. I tako smo brojali do 12 reči od 12 slova. Onda je bilo potrebno navesti 12 reči koje počinju sa TRANS, 12 koje završavaju na OŠ, 12 koje počinju i završavaju na E, 12 koje počinju i završavaju na T, 12 ovakvih i 12 onakvih.\nVeć sam uveliko bila izgubljena u brojevima, slovima, srpskom i engleskom i svemu ostalom čega sam se tog popodneva prisećala kada sam nakon tri i po sata izašla napolje. Treba li da napominjem da nisam sve završila jer zaista više nisam mogla da brojim slova na prste. Ali zaista.\nU ponedeljak ujutru su mi javili da sam prošla prvi krug i da je u utorak u 14h drugi. Rekoše i da će mi poslati šta treba da naučim. Da naučim? Valjda nisu dovoljno testirali moje znanje dva dana ranije.\nI zaista, posle pola sata pošalju oni meni 64 (i slovima - šezdeset četiri) pitanja i odgovore na njih koje bi trebalo da naučim. Sve ukupno, bilo je to oko 20 strana da se nauči. Pročitam pitanja, shvatim da se već nerviram, da me sad mrzi da „učim“, razmišljam se da li da odustanem od svega. Ali neću da mi propadne sjajno urađeni prethodni krug. I odlučim da ujutru rano ustanem i naučim (ispitna) pitanja.\nDa, da, kao što sam nekad ustajala da spremam ispite u osam ujutru, tako sam ustala da učim za razgovor za posao. Učila sam koji sve nivoi iz engleskog postoje, kakvi testovi postoje, koji čemu služi, zašto učiti engleski tom i tom metodom, i sve ostale hvalospeve o dotičnoj školi. Učila sam od osam do 13h kad sam već morala da krenem da pokažem svoje znanje.\nStignem ja tamo i opet s vrata dobijem beli papir na kome se nalazi pet pitanja od onih 64. Kažu da imam vremena koliko mi treba. Kao pravi štreber sve sam znala i posle nekih sat vremena izađem da predam svoj rad. Tip u patikama (ne baš čistim), šortsu, majici kratkih rukava, ukratko, u jednom skroz opuštenom teretana fazonu mi uzima rad i čita šta sam napisala. Kaže da je dobro, odlično, super, da sam položila i da je sutra treći krug nakon koga dolazi i praktična obuka koja traje nekoliko dana i posle koje će odlučiti koga da zaposle. Kažem da ujutru imam zakazano kod lekara i da nemam vremena za „učenje“. Reče čovek da ne brinem, da za sutra treba da se nauče samo četiri lista, da je to neka šema telefonskog razgovora i da je sve to lako. Ok. Doći ću sutra u 14h.\nOno što će možda nekome izgledati čudno je da ja nakon sati i sati provedenih u dotičnoj školi i nakon mnogo testova i dalje ne pominjem šta bi bio moj posao, plata, radno vreme. Ali sve je to zato što to niko nije ni pomenuo. Valjda pojedini poslodavci smatraju da su bogom dani pa je jedino važno da ti pokažeš šta imaš da ponudiš, a njihovu ponudu češ svakako prihvatiti. Kao da plata, prijavljivanje i ostale „sitnice“ nisu bitne. Ali kad si nezaposlen pristaješ na (skoro) sve i svašta.\nStigne meni pre nego što sam došla kući šta treba naučiti za sutra. Stvarno četiri strane, stvarno šema telefonskog razgovora. Pročitam. Vidim da ni tu nema neke velike mudrosti. Tri strane upravnim govorom napisane. Klijent: „Dobar dan“, ja: „Dobar dan, ovde Marija iz škole... Kako mogu da Vam pomognem?“. Klijent: „Mene zanimaju kursevi engleskog jezika“. Ja: „Na pravo mesto ste se obratili. Bla, bla, bla“. Sigurno znam da razgovaram telefonom i sigurno ću proći. A i zapamtila sam sve što sam pročitala.\nSutradan, poslednjeg dana ove parade odem ja tamo u dogovoreno vreme. Opet papir u ruke čim sam ušla. Na papiru 11 pitanja. Deset od onih 64 što sam radila dan pre da vide da nisam zaboravila ili prepisivala (valjda su me procenili kao senilnu ili prepisivanju nastrojenu) i čuvena šema telefonskog razgovora. Ajde dobro, uradim ja sve to za malo više od dva sata. I po već oprobanom metodu odlazim da predam svoje delo.\nČika od juče ponovo pregleda šta sam napisala. Kaže da je onih deset pitanja od juče dobro ali da ne valja šema telefonskog razgovora. Pitam ga kako ne valja jer ja znam da je dobro napisano. Kaže: „Pa nisi naučila napamet“. Kažem čoveku da zaista nisam naučila šemu telefonskog razgovora sa sve navodnicima napamet jer je to telefonski razgovor i on se obično ne uči napamet. Kažem mu da nikad ne možete sa sigurnošću znati šta će Vas onaj sa druge strane žice pitati i da mora biti mesta improvizaciji. Gleda mene on kao da sam luda i kaže „da se telefonski razgovor mora znati u pola dana i pola noći“ i da se vratim u učionicu i lepo to ponovo napišem jer on zna da ja to mogu. Uostalom nalazim se u 15 najboljih kandidata ikada u toj školi.\nVratim se ja, budala, nazad u učionicu i zaista počnem da prepisujem. Realno, nisam naučila napamet to što piše na papirima ali sam naučila suštinu (ako je tu imalo šta da se uči). Ali, ako čovek hoće napamet dobiće napamet. Izvadim ono što mi je poslao odštampano i počnem da prepisujem. Naravno, i dalje nisam toliko poludela da tri strane teksta prepisujem pa shodno tome prepisujem samo najvažnije delove, izbacujući po neku reč da ne bude baš sumnjivo što piše sve identično.\nNakon sat vremena i što me je ruka već bolela, a da je bila zima i smračilo bi se, odlazim na svoj poslednji raport. Čekam ispred kancelarije (vrata su otvorena) dotičnog gospodina u šortsu (valjda je to neki novi direktorski dress code) jer se unutra nalazi neki momak. Čujem da je momak već prošao sve pismene krugove i da je počeo sa praktičnom obukom za poslovnog sekretara. Čujem da direktor pita radnicu zaposlenu u školi koja drži praktičnu obuku šta je do sada obučila tog momka. Kaže da mu je objasnila kako se šta popunjava. Direktor je pita šta mu nije objasnila i koliko će joj još vremena trebati. Kaže da mu još samo nije objasnila kako se koristi fiskalna kasa i kako se koristi usisivač. Štrecnula sam se kod tog usisivača. Otkud sad on u celoj priči?\nVeliki gazda na to izgovara rečenicu koja mi postaje utisak te nedelje (ako ne i meseca): „Dobro. Vama je poznato da su dužnosti poslovnog sekretara/sekretarice da dođe 15 minuta pre početka smene da bi usisao zajedničke prostorije i oribao WC“. Roletna mi je pala na oči. Toliko ispitivanja (slobodno ću reći mučenja) da bi na kraju čistila. Tužno.\nKada sam konačno ušla u kancelariju i kada mi je gospodin vlasnik pregledao rad rekao je da je ovo dobro ali da mi fale pojedine reči i da bi najbolje bilo da dođem na popravni ispit u petak u 14h a da do tada učim zadato od reči do reči. Ne znam iz kog razloga pokušah ponovo da mu objasnim da se telefonski razgovori obično ne uče napamet. Nije razumeo. Samo me je pitao zašto imam negativno mišljenje o njemu i njegovoj školi. Ni to nije razumeo. U petak naravno nisam otišla.\nU septembru je ponovo otvoren konkurs za isto radno mesto. Trajao je mesec dana. U oktobru ponovo. Zaboravila sam da pogledam šta je bilo u novembru. Radila sam mnogo pametnije stvari.


SAM :: Uspostavljen poslovni most između Hrvatske i Srbije - SAM i CROMA potpisali Sporazum o saradnji\nUspostavljen poslovni most između Hrvatske i Srbije - SAM i CROMA potpisali Sporazum o saradnji\n(Esad Čolaković, Ana Bovan, Slobodan Vučićević i Danijel Pantić)\nSrpska asocijacija menadžera (SAM), kao pridruženi član Evropske konfederacije menadžera (EUM) legitimnije će zastupati interese srpskih menadžera i u EU, a biće konsultovana i u izradi pojedinih evropskih akata koje će morati da primenjuju sva nacionalna zakonodavstva. Članstvo u EUM doprinelo je boljem pozicioniranju srpske strukovne menadžerske organizacije u Evropi i regionu, rekao je juče (17. jul 2007. godine) predsednik SAM, Slobodan Vučićević (17. jul 2007. godine)\nPodsećajući da je SAM član EUM od 7. juna 2007. godine, on je naglasio da je Evropska konfederacija menadžera zvaničan socijalni partner Evropske komisije i zastupnik interesa 1,5 miliona menadžera.\nVučićević je juče potpisao i Sporazum o saradnji sa Hrvatskim udruženjem menadžera (CROMA) sa ciljem da međusobnom razmenom informacija i iskustava omogući privrednicima da lakše dolaze do informacijama o prilikama na tržištima, kao i izmenama propisa u ove dve zemlje.\nGlavni menadžer hrvatskog udruženja CROMA, Esad Čolaković, rekao je da Srbija i Hrvatska imaju mnogo zajedničkog, a kao jedan od ciljeva apostrofirao je prepoznavanje logičnih privrednih potencijala "sa obe strane granice" što je nemoguće učiniti, kako je rekao, bez konkretne inicijative ljudi, u ovom slučaju menadžera.\n(zadovoljstvo Esada Čolakovića i Slobodan Vučićevića potpisanim sporazumom


Popović o opozicionaru u Rektoratu: Unošenje hrane je narušavanje autonomije | Ekspres.net\nPopović o opozicionaru u Rektoratu: Unošenje hrane je narušavanje autonomije\nRektorka Univerziteta u Beogradu Ivanka Popović ocenila je, povodom snimaka koji su se pojavili u javnosti o ulasku opoziocionog aktiviste u Rektorat tokom blokade, da je ugrožavanje autonomije univerziteta i unošenje hrane za studente koji su blokirali Rektorat.\n“Ponavljamo da je stav UB da je neprihvatljivo svako narušavanje autonomije Univerziteta od strane političkih partija ili pojedinačnih političkih aktivista”, kazala je Popović.\nGovoreći o navodima da su tokom blokade rada Rektorata koje su organizovali studenti aktivisti Udruženja “Jedan od pet miliona”, u tu zgradu ulazili neki predstavnici opozicije čime je ugrožena autonomija Univerziteta, Popović je u nedelju kazala da su opozionari viđeni ispred zgrade ali ne i u njoj.\nPovezane vesti – “Ni rektorka nije sveta krava” Poslanici o rektorki BU\n“Apsolutno bih osudila i njihov ulazak. Niko nema pravo da ugrozi autonomiju univerziteta. Univerzitet je javno dobro koje radi za interese svih. Nema potreba da se politizuje rad univerziteta”, kazala je ona.\nRektorka BU osudila je 22. septembra upad aktivista vladajuće stranke u zgradu Rektorata do kojeg je došlo 13. septembra, navodeći da je time narušena autonomija univerziteta.\nTags blokada rektorataivanka popović\nPOTPUNI OBRT: Rektorka stala uz studente koji su blokirali rektorat “STRPLJENJE, TOLERANCIJA” Ðilas: Rektorka zaslužuje sve pohvale “PODRŽAVAM NJIHOVU LJUBAV” Vučić: Rektorat postao “partijska prćija” Stokholmski sindrom


Vučić: Bolja situacija od kada je najavljeno 3.000 dinara za vakcinisane\nIzvor: RTS, 13.Maj.2021, 10:36\nU kasarni "Dedinje" danas je otvoren punkt za vakcinaciju pripadnika garnizona Beograd i članova njihovih porodica, a tim povodom punkt za imunizaciju obišao je predsednik Srbije Aleksandar Vučić. Imali smo prošle nedelje samo 8.900 novovakcinisanih na dnevnom niovu, a sada imamo 23.000 novovakcinisanih, rekao je Vučić dodajući da je situacija bolja od kada je najavljeno 3.000 za vakcinisane.\nPredsednika je oko 10 sati ispred kasarne dočekao počasni stroj garde, a nakon predatog raporta, predstavnici Vojske Srbije upoznali su predsednika Srbije sa procesom vakcinacije.\nVučić je rekao da se tu vakcinišu vojnici, pripadnici Ministarstva odbrane i članovi njihovih...\nBlic: "TO BI BILA KATASTROFA" Vučić: Jedna velika sila kreće u zvanično traženje povlačenja KFOR-a i Unmik-a\n"MMF je promenio svoje projekcije za Srbiju. Oni su govorili da ćemo imati privredni rast od 5 odsto, zatim je Evropska komisija rekla 5,3 odsto, a MMF je noćas promenio projekciju na 6 odsto, što je prognoza koju smo i mi najavili. Za 2022. predviđaju 4,5 odsto. Posle Litvanije smo najbolji u Evropi",...\nPredsednik Srbije Aleksandar Vučić rekao je da danas imamo velike vesti...Kako je dodao, u pitanju je najnovija procena MMF-a koja je, kaže "neverovatna za Srbiju"...Obilazeći punkt za vakcinaciju pripadnika garnizona Beograd, Vučić je poručio da je vest došla kasno sinoć...Ipak, prvobitno nije...


Umro je Vladimir Beara, najbolji jugoslovenski golman svih vremena i jedan od najboljih evropskih golmana prošlog veka. Posle godinu i po dana duge borbe sa bolešću, u splitskoj bolnici je 11. avgusta u ranim jutarnjim časovima, prestalo da kuca srce “velikog Vladimira”. Umro je samo dve sedmice pre svog 86. rođendana.\nPamtićemo ga po golmanskoj hrabrosti, veličanstvenim odbranama i atraktivnom stilu kojim je fascinirao gledaoce. Fudbalska istorija će ga pamtiti po 59 utakmica u dresu Jugoslavije, 7 titula šampiona države (3 sa Hajdukom i 4 sa Crvenom zvezdom) i dva osvojena Kupa maršala Tita. Godine 1960. otišao je u Nemačku gde je uspešno nastupao za klubove Alemanija Ahen i Viktorija Keln. Nakon teške povrede, u Viktoriji je i završila njegova fudbalska karijera. U Kelnu je završio čuvenu trenersku akademiju. U 23. godine trenerskog rada ostvario je također vredne rezultate, a u Kamerunu, gde je radio dve godine (1973. – 1975.), zbog otkrića generacije Rožera Mile smatraju ga ocem tamošnjeg fudbala.\nNastupio je na tri svetska prvenstva (Brazil 1950., Švajcarska 1954. i Švedska 1958.). Na Olimpijskim igrama 1952. u Helsinkiju stigao je do srebra. U finalu, protiv Mađara,obranio je penal slavnom Ferencu Puškašu. Sam Beara je najvećom fudbalskom počašću smatrao poziv za nastup u reprezentaciji Evrope koja je 1953. igrala u Londonu protiv Engleske.\nRođen je 2. novembra 1928. godine, u Zelovu pored Sinja. Rano napušta rodno mesto i odlazi u Split gde izučava električarski zanat. U slobodnom vremenu statirao je u splitskom kazalištu i pomalo igrao balet. I baš zahvaljujući tom baletu postaje golman svetskog glasa. Njegov golmanski put bio je meteorski brz. Na igralištu “belih” se zatekao slučajno, kako bi vežbao elastičnost, odraz i visok skok radi uspeha u baletu. Odmah je dobio poziv da dođe na trening Hajduka gde je, uz veliku pomoć legendarnog dvojca Luke Kaliterne i Lea Lemešića, nakon samo godinu dana postao standardni golman prvog tima. Ubrzo postaje idol navijača, istisnuvši iz tima ondašnjeg golmana Branka Stinčića. Tako je Beara postao zvezda koja će dugo sjati na jugoslovenskom fudbalskom nebu.\nZa Hajduk je odigrao ukupno 308 utakmica (136 prvenstvenih) i osvojio tri titule šampiona Jugoslavije. Bilo je to najuspešnije razdoblje u istoriji “majstora s mora”. I pored velikih sportskih uspeha, Bearu mnogi nisu prihvaćali kao svog. Nisu mu mogli oprostiti što je “Vlaj” (pogrdan naziv za mještane splitskog zaleđa). Beara se nije mogao pomiriti sa sve učestalijim podcenjivanjima pojedinaca. To je bio jedan od glavnih razloga što je doneo odluku da napusti Split. U TV emisiji “Istinom do gola” Beara je rekao da se najpre nudio Dinamu, ali su se oni bojali političkog rata sa Dalmacijom pa je promenio kurs i otišao u Crvenu Zvezdu gde su ga vrlo rado prihvatili. Bio je to najspektakularniji transfer onog vremena oko kojeg se digla velika prašina.\nBeara je u dresu Crvene zvezde, od 6. novembra 1955. do 19. juna 1960. godine, odigrao 174 utakmice (od toga 83 prvenstvene, 10 u kupu), osvojio četiri titule prvaka Jugoslavije i dva Kupa maršala Tita.\nNa vest o smrti legendarnog golmana odmah su reagovali njegovi saborci iz sekcije veterana Crvene Zvezde Dragoslav Šekularac, Milutin Šoškić i Vladica Popović. Oni su u izjavama Tanjugu naglasili da je slavni Vladimir bio ne samo veliki golman i sportista, nego i ličnost kojoj su se divili saigrači, protivnici i navijači. Šeki je istakao da su Beara i Bora Kostić bili najzaslužniji za velike uspehe Zvezde tokom 50-tih.\n– Pamtim ga po tome što je jedne godine u Mostaru odbranio čak pet “zicera”, a mi smo pobedili i postali prvaci Jugoslavije. Šta više može da se kaže o golmanu koji nam je na taj način doneo titulu, rekao je popularni Šeki. Bearu je na golu reprezentacije Jugoslavije zamenio Milutin Šoškić, legendarni čuvar mreže Partizana. Događaj koji se zbio na utakmici protiv Mađarske u Budimpešti zauvek se urezao u pamćenje Milutina Šoškića.\n– To je bilo 1959. godine. On se opraštao, a ja sam mu bio rezerva. Pred kraj poluvremena selektor je odlučio da ga povuče, a mene ubacio na teren. To mi je jedan od najtužnijih i najlepših trenutaka u karijeri. Najlepši je zbog debija, a najtužniji jer sam menjao takvog velikana, izjavio je Šoškić Tanjugu. Šole je ispričao dirljivu priču o podudarnostima koje su se desile u karijerama dvojice golmana.\n– On je posle te utakmice otišao u Nemačku i tamo igrao za Ahen. Povredio se, slomio nogu i završio karijeru. Ja sam posle Partizana otišao u Keln, takođe slomio nogu i završio karijeru. Takva podudarnost se retko sreće. Bila je velika razlika u godinama, a bio je dobar prema meni. Tragedija je što je jedan takav čovek odlazi. Sve što je dao, dao je pošteno, ostao je čist i gord, takvog ćemo ga pamtiti, istakao je Šoškić. Bivši igrač Zvezde Vladica Popović rekao je da je Beara bio sjajan golman i da će mu ostati u najlepšoj uspomeni.\n– Bio mi je veliki drug. Radi se o sjajnom golmanu, o njemu mogu da pričam samo u superlativima, ali ne zato što je umro, već zato što je stvarno bio veliki. On je jedan od najboljih golmana svih vremena, zaključio je Popović.\nNakon fudbalskih putešestvija Vladimir Beara je ostvario svoj trenerski san kada se 1970. godine vratio u svoj Hajduk. Radio je kao pomoćnik Slavka Luštice i početkom leta 1971., proslavio svoj poslednji veliki sportski trijumf: Hajduk je posle 16 godina ponovo osvojio titulu prvaka Jugoslavije, prekinuvši trogodišnju uzastopnu dominaciju Crvene zvezde.\nNakon toga usledio je novi period ignorisanja ovog velikana od vlastitog kluba, što se promenilo tek dvehiljaditih godina. Tada su ga ponovo počeli pozivati u svečanu ložu na utakmice i tada mu je bivši predsednik Hrvatske Stipe Mesić uručio odlikovanje Reda Danice Hrvatske s likom Franje Bučara.


Vilim Ribić: Nećemo legitimirati posljedice katastrofalne ekonomske politike - Poslovni dnevnik\nAutor: Agencija VLM , 18. travanj 2014. u 13:26\nRibić navodi kako je Ministarstvo od sindikalista tražilo ukidanje dodataka 4, 8, i 10% za starije zaposlenike.\nSindikat neće legitimirati posljedice jedne katastrofalno neuspješne ekonomske politike, poručio je danas u priopćenju Vilim Ribić, predsjednik Velikog vijeća Nezavisnog sindikata znanosti i visokog obrazovanja, komentirajući neuspjeh jučerašnjih pregovora za novi Kolektivni ugovor u znanosti i visokom obrazovanju.\nRibić navodi kako je Ministarstvo od sindikalista tražilo ukidanje dodataka 4, 8, i 10% za starije zaposlenike i time htjelo da sindikat pristane na smanjivanje plaća svojim članovima. Ribić napominje kako je taj dodatak ostao u Kolektivnom ugovoru za zdravstvo.\n"Sindikat znanosti ni na drugim pitanjima nije pristao na nejednaki tretman zdravstvenog i visokoškolskog sustava, jer se financiraju iz iste blagajne i imaju istog poslodavca", poručuje Ribić.\nRibić zaključuje kako bi Ministarstvu bilo pametno i dalje isplaćivati sve obveze iz otkazanog Ugovora, barem do okončanja sudskih postupaka za tužbe koje je sindikat pokrenuo zbog otkazivanja Kolektivnog ugovora i Zakona o uskrati isplate uvećanja plaća za 4, 8 i 10%, kako se ne bi "nanijele teške štete javnim financijama".


Repertoar Novosadskog pozorišta za septembar 2018. godine | Luftika\nNova pozorišna sezona kreće i u Novosadskom pozorištu. Na repertoaru za septembar Novosadskog pozorišta našle su se predstave koje su već pobrale simpatije publike kao što je “Hasanaginica” Ljubomira Simovića u režiji Andraša Urbana, ali i neke nove predstave.\nOčekuje nas i gostovanje dramske trupe “Ćoše” iz Obrenovca, a glumci Novosadskog pozorišta nastupiće i u Požarevcu na Viminacijum festu kao i na MOT festivalu u Skoplju.\nNova medalja za Srbiju! Laslo Šuranji osvojio srebro na Paraolimpijadi\n20. septembar (četvrtak), 19.00 časova, mala sala\nBence Salai: Anatomija glumca\nDiplomska predstava Bencea Salaija\nProfesori klase: Šandor Laslo i Aron Balaž\n24. septembar (ponedeljak), 19.00 časova\nReditelj: Katja Pegan\n25. septembar (utorak), 19.00 časova\n27. septembar (četvrtak), 19.00 časova, mala sala\nGeorg Bihner: Vojcek\nDiplomska predstava Roberta Ožvara\n29. septembar (subota), 19.00 časova\nGostovanje dramske trupe “ĆOŠE” iz Obrenovca\nMilena Marković: Šine\nReditelj: Marija Medenica\n8. septembar (subota), 20.00 časova\nVIMINACIJUM FEST – mitovi stari i novi, Požarevac\n22. septembar (subota), 19.00 časova\nMOT festival – Skopje, R. Severna Makedonija\nPredstave sa redovnog repertora imaju prevod na srpski. Prevod se emituje na scenskom portalu.\nPozorište zadržava pravo na promenu postojećeg repertoara. Karte se mogu kupiti radnim danima od 10-12 sati i na dan predstave od 17-19 sati na blagajni Novosadskog pozorišta-Újvidéki Színház, odnosno, mogu se rezervisati na telefon 021/ 657-2526\nOvde možete pogledati i repertoar za septembar Srpskog narodnog pozorišta i Pozorišta mladih\noznakenovosadsko pozoriste novosadsko pozorište repertoar za septembar 2018 novosadsko pozoriste septembar 2018 pozorište pozoriste novi sad


(12.12.2014 23:40)hasegawa Piše: [ -> ] Kako su meni u njihovom centru objasnili:\nU vezi: " nateraju te da potpišeš da si neadekvatno zapakovao"\n1. Ništa te ne nateraju - samo potpišeš da si upoznat sa standardima pakovanja - tako se podrazumeva da izjavljuješ da si zapakovao kako treba - ako se posle utvrdi da nisi - onda si odgovoran.\n2. Možeš da otvoriš paket, da pogledaju i ako je dobro zapakovan (po njihovim kriterijumima) onda je u redu - ne potpisuješ i nisi odgovoran.\n3. Možeš da otvoriš paket pa da ga oni prepakuju pa platiš - opet nisi odgovoran\nPa dobro, razumem ja to - ali bi mi bilo logicnije da da je napisano KORISNIK UPOZOREN NA NEADEKVATNO PAKOVANJE (a ne KORISNIK UPOZOREN NA ADEKVATNO PAKOVANJE) - ali svakako samo u slucaju da je posiljka i realno nije adekvatno spakovana.\nNisam pitao ovog posiljaoca da li je pakovao predmet ispred sluzbenika - ali je po meni predmet bio adekvatno spakovan i obezbedjen.\nSkoro sam takodje dobio tablet, spakovan takodje u originalnoj kutiji, a onda spakovan u vecu MTS kutiju - pa je ova manja unutra mogla da seta - dakle losije obezbedjeno - pa nije bilo nikakve napomene na adresnici.\nPre bih rekao da i to zavisi od sluzbenika do sluzbenika i da se zapravo, takva napomena verovatno zloupotrebljava - upravo iz tog razloga da se spere odgovornost sluzbe - cak i kada je posiljka adekvatno spakovana. Pa kako se izboriti s tim - otvoriti im posiljku da se uvere da je adekvatno spakovana - pa im platiti 20,00 da oni spakuju ???\nNikada, ama bas nikada mi nisu stavili takvu napomenu, a uvek nosim vec spakovanu (zatvorenu) posiljku - doduse nisu sve to lomljive posiljke - ali cak ni tada mi nisu stavljali napomenu. Mozda zbog toga sto su vec dobili par packi, zbog filosofiranja.\n@ serjoza ovo mi bas i nije najjasnije, pa bih zamolio da pojasnite:\n- to pošiljalac potvrđuje potpisom ispod i tek tada po PS kurir (ili službenik) može da preuzme.\n(Svaku postexpres (i preporucenu) svakako i inace potpisujemo - da prihvatamo uslove usluga - ovo sto se vidi potpis, je potpis sluzbenika.)\nIzgleda da se ne razumemo... poenta i jeste NE da ti on kao spočita DA SI LOŠE ZAPAKOVAO o nego da TI OVERIŠ DA ZNAŠ KAKO TREBA DA SE UPAKUJE. Izvinjavam se zbog velikih slova - ništa slonamerno nego samo da naglasim.\nDa - većina kurira ošljari i ne radi to i da - to skida odgovornost sa PE. ALI - kao i na Limundu - kad bi se svi propisi strogo poštovali bilo bi manje nesporazuma i više vremena za Limundo kafe.\nNadam se da sam sad bio jasniji?\n(12.12.2014 23:45)serjoza Piše: [ -> ]\n1. "Nateraju" u smislu ako hoćeš da bude poslato sa naznakom lomljivo i da si sam spakovao,\nbez potpisa neće da šalju tako.\n2. Ovo znaš kako? Operater PE koji radi u njihovom centru mi je rekao da to nije mogućnost, AKO hoćeš\noznaku lomljivo i da ne potpisuješ ono. Ako šalješ bez naznake, neće ni da gledaju.\nJa ne umem bolje da objasnim, izvinjavam se i isključujem se.\n@serjoza Razjasnio si i u postu #196, koji nisam video - jer sam pisao moj predhodni.\nZnaci sluzbenik takvom napomenom zapravo ne konstatuje da je posiljka lose spakovana.\nSvejedno ne kapiram zasto bi isticali bas tu napomenu - ako je i ona sadrzana na poledjini adresnice - a svojim potpisom potvrdjujemo da smo upoznati sa uslovima za pruzanje usluga pa time i uslovima za pravilno pakovanje.\n(ja svako pakovanje slikam ili snimam, doduse vise zbog kupaca - a ispasce da je korisno i zbog kurira, evo na brzinu i ukratko, jednog...)\nTrebao sam da im odnesem ovo pa da mi oni spakuju za 20,00 dinara :rolf:\nKod mene stavljaju napomenu da sam predao posiljku nakon isporuke (kad odnesem popodne), jer odavde posiljke krecu na isporuku u 13:00 (naravno - jer je u takvom slucaju nemoguca isporuka danas za sutra)\nA da li je neko imao slucaj da mu nisu hteli primiti posiljku zbog neadekvatnog pakovanja ili su je eventualno primili - pa opet pisali neku pisaniju...\nNaplatili bi i njihovu kutiju.\nPotpis je zbog stavke u PE pravilniku da moraš biti upozoren ako je neadekvatno spakovano.\nOvim potpisom se izjašnjava pošiljalac da jeste upozoren, ako dođe do loma sadržaja, sam\nsi kriv. U prevodu, oni sebe pokrivaju da SVAKA pošiljka koja je posebno označena kao lomljiva\nzapravo nije adekvatno upakovana ako to nisu oni uradili i sa svojom ambalažom, a sa time\nse i stranka saglasila potpisom. Naravno, izuzetaka ima, jer sve zavisi od ljudi koji to tamo rade.\nPravna zavrzlama, opet. Na šalteru će reći da su im rekli da tako MORA, često ni oni sami ne znaju\nzašto, pa vam neće ni hteti/moći objasniti.\nPa evo nekih mojih iskustava:\nU poslednje vreme saradjujem iskljucivo sa Post ekspresom.Ima i prednosti i mana.Postarina za manje pakete do 0.5 kg je 150 dinara, sto kupcima koji kupuju predmete do te tezine najvise odgovara.Sto se tice isplate novca postanskom uputnicom u Zrenjaninu su jako azurni.Cula sam da nije takva praksa u svim gradovima.Druga je prica sto postar nikad ne kuca pa ste primorani da opet idete u Postu da podignete novac.Sto se tice uplate Post netom ona je najbrza ali im provizija za ovu uslugu nije bas mala, uvecava cenu proizvoda za par desetina dinara.Obicno sve posiljke licno saljem odlaskom u postu.Kurira treba cekati ceo dan jel se bukvalno ne zna kad ce doci.Ako ste zaposleni ta opcija cekanja kurira je prosto nemoguca.Kad urucuju posiljke takodje im je lakse da ostave izvestaj, nego da kucaju.Ranije je bila praksa da nazovu telefonom ali to vise ne rade.Jos su u transportu izgubili kljuc i ako im je izrecito napomenuto da ga slucajno ne izgube.\nSto se tice Akse sa njima vise ne saradjujem.Zadrzavaju novac.Svojevremeno sam prodala jedan rashladni uredjaj i vrednost posiljke je bila 20000 dinara.Bukvalno, mesec dana nisu mi doneli novac.\nSto se tice Poste i preporucenih posiljaka za sad nisam imala nikakvih problema.Obicno stignu vec sutradan.\nDruge brze poste retko koristim.Uglavnom kad ja kupujem pa mi prodavac salje postom koja njemu najvise odgovara.Postarine su im vece u odnosu na Post ekspres.\n(13.12.2014 01:00)hasegawa Piše: [ -> ] Naplatili bi i njihovu kutiju.\nNemaju toliko veliku kutiju u ponudi :rolf:\nAjd da i ja iscitiram (Uslovi za pružanje Post express usluga/deo tacke 3):\nPošiljalac svojim potpisom na prijemnom obrascu, u polju "Potpis pošiljaoca", potvrđuje ispravnost unetih podataka, bez obzira da li je popunjavanje prijemnog obrasca izvršio samostalno ili je to uradio zaposleni pošte na njegov zahtev, kao i da je upoznat sa ovim uslovima za pružanje usluge.\nTakodje: Pošiljalac svojim potpisom na prijemnom obrascu u polju „potpis pošiljaoca“ potvrđuje da je upoznat sa uslovima pružanja usluge i da odgovara za adekvatno pakovanje pošiljke.\nSvaku adresnicu potpisujem i u tome ne vidim nista sporno. Naravno da sam i predhodno procitao te uslove i dobro proucio, posebno deo o pravilnom pakovanju posiljaka - a potpisom na adresnici se sa time i saglasio i svestan sam da je na meni odgovornost za pakovanje - zato i pakujem predmete s posebnom paznjom. Naravno ako bi koristio nihovu uslugu Pakovanje posiljaka (20,00) - ta odgovornost bi presla na postexpress.\nNikada mi nisu stavili nikakvu dodatnu napomenu vezano za ((ne)adekvatno) pakovanje, a svaku posiljku sam predavao vec spakovanu i zatvorenu - predpodstavljam da su moje posiljke bile korektno - adekvatno zapakovane. Sliku koju sam dao je sa adresnice za posiljku koju sam primio - tako da ne znam razloge zasto je stavljena napomena - a posiljka je ipak bila sasvim korektno spakovana i obezbedjena.\nSluzbenik na prijemu moze eventualno staviti napomenu (u bilo kom smuslu) tek kada mu predamo adresnicu (sa nasim potpisom). Kada bi meni stavio takvu napomenu, vezanu za pakovanje - svakako bih to na licu mesta to razresio i u slucaju da eventualno ima primedbe na pakovanje - pokusao da to otklonim - znaci ne bih dozvolio da mi posiljka ode kupcu sa napomenom da predmet nije adekvatno spakovan. Ali kao sto rekoh - jos uvek nisam imao takav slucaj.\nMolio bih ako je neko imao iskustvo iz prve ruke da to prenese ovde - znaci ako su vam vec rekli da da vam je posiljka neadekvatno zapakovana i jos stavili napomenu - sta ste uradili u tom slucaju - valjda ne bi dozvolili da posiljka ode tako - na vasu osdovornost ?\nMeni je Bex ispao najbolji, (iako nemaju depo u mome gradu(Bor). Kurir dolazi po predmet do 13h, a prekosutra donosi novac. Ostale ili čekam i jurim za novac po nekoliko dana i na kraju odem ja kod njih, ili oderu kupca. Tako je moj kupac, za predmet vredan 500,00 din. (rez.točak) trebao da plati poštarinu 1000,00 din. A što su neljubazni-(AKS pogotovo), to je posebna priča. Da sam iole sklon cinkarenju, pozvao bih njihovu centralu, a čuo sam da se loše provedu u takvim slučajevima, pa sam ipak odustao.\n(20.11.2014 14:38)Lins77 Piše: [ -> ] Koristim samo usluge postexpresa, nekako mi deluju najpouzdanije mada i oni su nešto počeli da brljaju. Nedavno mi se desilo da mi kurir nije doneo paket taj dan kada je stiglo obaveštenje SMS, a paket je poslat kao -danas za sutra...\nTo se i meni desilo sa prošlom pošiljkom - ali imali su novi softver i sve je kasnilo, već sledeća pošiljka je bila na vreme.\n- AKS: Za malenu pošiljku, koja je kod Post-ekspresa tada bila 150 din, traži 180 - ja dam 200, a on "nema kusur". To je bilo sve od saradnje s AKS-om.\n- BEX: Deluju mi kao pristojan svet, koji ne kasni, ali... Zovu me na mobilni da izađem na Bulevar da ih sačekam (bila ja na poslu ili kod kuće) što je ipak previše. I posao i privatan život su mi takvi da ne mogu da jurim kurire po bulevaru...\n- POST-EKSPRES: za preko 900 ocena, nijedan problem.\nSa ostalim službama nemam nikakva iskustva.\nUkratko, moj glas za PE.\nNE ŠALJITE ROBU AKS-OM , MENI OŠTETILI PAKET I NI IZVINITE NISAM DOBIO!!!\novo je bilo na starom cafe-u.\niako je kamera bila dobro zapakovana našto preteško je bilo na njoj. posle žalbe su tražili paket i kada je nisu rešili vratili paket prodavcu a ne meni! trunku poštovanja nisu imali, potrošio sam sate sa njima....\nMoje pakete šaljem svim ostalim službama osim aks-om a kada kupujem tražim od prodavca postexpress-om. Ukoliko insistira na AKS-u ne kupujem.\nMeni se desilo pre neki dan da iz postexpress-a nisu hteli da mi posalju auto na akumulator,izgovor je bio taj da je veliki i da oni vise ne prihvataju tako velike posiljke!!!!!!!!\nEvo, bas danas sam imao novo iskustvo sa Post Express-om.\nOdem u postu sa 3 paketa i sluzbenik na salteru nece da primi, kaze moras zvati kurira. Nakon prepirke, primi i kaze "ovaj put aj primicu jer nema nikog ali sledeci necu". Kao oni su se dogovorili da to bude "brzi" salter za maksimalno dva paketa jer navodno stvori se guzva i ljudi se svadjaju jer cekaju u redu dok neko salje 4-5 paketa, a oni salju samo jedan pa moraju cekati.\nSad saljem mail i zalim se sefu u BG pa ce mo da vidimo sta on kaze.


OTIŠAO U SRBIJU PO SAVJET: ŠTA JE DODIK TRAŽIO OD VUČIĆA? | Hayat.ba\nOTIŠAO U SRBIJU PO SAVJET: ŠTA JE DODIK TRAŽIO OD VUČIĆA?\nSasvim sigurno možemo da tvrdimo da to nije samo interni dokument te partije. On je usmjeren ka tome da se ruši Republika Srpska. Imaju neku podršku i stranca. RS je prioritet i jedina moguća republika na tom prostoru, odbacujemo tu deklaraciju kao antisrpsku, antidejtonsku i antiustavnu. Danas smo predsjednika informirali o tome u nastojanju da objezbjedimo i saglanost po tome pitanju eventualne podrške Srbije u odbrani RS – kazao je Dodik.\nPolitički predstavnici RS nemaju iste stavove o tome šta treba da se učini. Mjesto gdje trebamo da kreiramo naše stavove je NSRS. Donijet ćemo takvu odluku da bilo kakav pokušaj realizacije ovih dokumenata i deklaracije od bošnjačke strane apsolutno traži aktivaciju našeg prava na otcjepljenje. Mislim da je to nešto što treba da uradimo. Od Srbije smo tražili da nam pomogne u situaciji da nam je to potrebno, da nam pomogne sa stanovišta osposobljavanja naših bezbjednosnih jedinica jer smatramo da ne trebamo biti naivni od svega toga. Ovo je njihov trajni cilj, da nema Srba ni RS. Oni žele BiH za sebe, u kojem nema srpskog jezika u kojoj će se osvetiti Srbima – kazao je Dodik.\nSastanku su prisustvovali i premijerka Srbije Ana Brnabić, ministar odbrane Srbije Aleksandar Vulin i generalni sekretar predsjednika Srbije Nikola Selaković, javlja N1.


Vigemark: Zanimljivo je da najviše optimizma ima među mladima, dok je pesimizam prisutniji kod starijih - Narod.ba\nNezavisni informativni portal od naroda za narod Četvrtak 12.12.2019.\nVigemark: Zanimljivo je da najviše optimizma ima među mladima, dok je pesimizam prisutniji kod starijih\nVijesti 22. Jula 2019.\nDevetom javnom debatom koja je danas održana u Zenici ujedno je i okončan projekt “PrEUzmi inicijativu”, koji je pokrenuo Ured specijalnog predstavnika Evropske unije u Bosni i Hercegovini (EUSR). Proteklih mjeseci projekt je kroz slične debate realiziran na cijelom prostoru BiH, a šef Delegacije EU u BiH te specijalni predstavnik EU ambasador Lars-Gunar Vigemark (Gunnar Wigemark) kazao […]\nDevetom javnom debatom koja je danas održana u Zenici ujedno je i okončan projekt “PrEUzmi inicijativu”, koji je pokrenuo Ured specijalnog predstavnika Evropske unije u Bosni i Hercegovini (EUSR).\nProteklih mjeseci projekt je kroz slične debate realiziran na cijelom prostoru BiH, a šef Delegacije EU u BiH te specijalni predstavnik EU ambasador Lars-Gunar Vigemark (Gunnar Wigemark) kazao je kako mu je susret i razgovor o temi evropskog puta BiH s građanima Zenice ipak bio najvažniji sastanak u tom gradu.\nOn se danas sastao i s premijerom Vlade ZDK Mirzom Ganićem te gradonačelnikom Zenice Fuadom Kasumovićem.\n– Nakon osam debata, ovo je deveta i ono što se potvrdilo u razgovoru s građanima, a što je meni i ranije bilo poznato je to da građane najviše brinu radna mjesta, perspektive, životna pitanja. Zanimljivo je i da najviše optimizma upravo imate među mladima, dok je pesimizam prisutniji kod onih starijih generacija. Mladi su ti koji su, svakako, spremniji da preuzmu inicijativu – ocijenio je ambasador Vigemark.\nOn je dodao kako je građane, predstavnike nevladinog sektora te male i srednje poduzetnike i u drugim gradovima koje su posjetili interesiralo kako pristupiti sredstvima iz fondova EU, ali i šira perspektiva BiH i njene mogućnosti, ustavne reforme.\n– Pedeset posto pravne stečevine EU provodi se na nižim, lokalnim nivoima. Prilike, kao što je i ovaj susret, nose mogućnost da vlasti saznaju šta je to što se od njih očekuje u procesu evropskih integracija, a i sami građani da čuju direktno šta je to šta proces evropskih integracija donosi njima. Da razumiju da je riječ o jednom procesu koji je, zaista, cjelovit i sveobuhvatan, transformativan, koji nije rezerviran samo za političke elite ili političke lidere na najvišim nivoima i njihove odluke – istakao je Vigemark.\nFrancuski ambasador u BiH Gijom Ruson (Guillaume Rousson) također je istakao kako BiH ima evropsku šansu i da, po njegovom mišljenju, bez obzira na sve opstrukcije, ne postoje prepreke koje ova zemlja ne može savladati na tom putu.\n– BiH je dobila šansu kroz mapu puta koja je jasno predočena od Evropske komisije kroz mišljenje i analitički izvještaj. U njima su jasno utvrđeni uvjeti koje BiH mora da zadovolji, kako bi se priključila EU. Moj savjet stanovnicima BiH je da što brže prihvate ove uslove te da ih ispune, kako bi se u što skorijem roku priključili EU – poručio je Ruson, koji je dodao da ispunjenje tih ciljeva i zadataka isključivo zavisi od BiH.\nDomaći ekspert za okoliš EU, Sarajlija Matrin Tais podvukao je kako mladim ljudima u BiH treba poručiti da uče i nauče te da budu dobri stručnjaci.\n– Da ulože u ovu zemlju. Nažalost, inicijativa Evrope je, sada, a što se tiče naših mladih ljudi, da ih što više dođe u Evropu. Sve su akcije takve. Ja mislim da Evropa treba da nam pomogne ekonomski, da se razvijamo, da naši mladi ljudi ostaju ovdje. Mi trebamo pomoć Evrope – istakao je Tais.\nHrvatska ekspertica Tamara Puhovski, koja je bila uključena u proces ulaska Hrvatske u EU, ističe kako BiH može neke stvari primijeniti iz te zemlje.\n– Danas je proces pristupanja drugačiji – napomenula je Puhovski, koja je dodala da se više ne mora čekati ulazak u EU da bi se mogli koristiti benefiti, odnosno novac iz EU fondova – kazala je Puhovski.\nU tome, kako je ocijenila, Hrvatska i nije najbolji primjer. BiH, ističe, predstoji dug proces koji uz to zahtijeva proaktivnost i građana i države.\n– Jasna je perspektiva, ali će trebati vremena. Da se ne razmatra kako treba čekati do ulaska da se dogode dobre stvari – kaže Puhovski, koja je napomenula kako će od 1. januara 2020. godine upravo Hrvatska preuzeti predsjedavanje EU, a što bi trebala iskoristiti i BiH.\nSkandalozna izjava Vulina: Handke ništa neće izgubiti što neće vidjeti “džamahiriju na Balkanu”\nKlerofašista i nekadašnji propali vojnik i aktuelni ministar odbrane Srbije Aleksandar Vulin kazao je da nobelovac Peter Handke neće ništa izgubiti time što neće imati priliku da vidi “kako izgleda džamahirija na Balkanu”, ali će Sarajevo izgubiti mnogo jer neće upoznati hrabrog i mudrog čovjeka. Njegova izjava dolazi nakon odluke Skupštine Kantona Sarajevo da negatora genocida i obožavaoca balkanskog […]\nČlan Predsjedništva BiH Milorad Dodik večeras boravi u Doboju. Najprije je posjetio Islamski centar u izgradnji, u kojem se sastao s domaćinom Bajrom ef. Džafićem, glavnim imamom MIZ Doboj, te je za dovršetak ovog višenamjenkog objekta donirao 100 hiljada KM. Ovaj objekt dugo se gradi u fazama, a pomoć su do sada pružili Federalno ministarstvo raseljenih i […]\nMektić malo nervozan, raspravljao s novinarima: “Šta ćete ulaziti u Blažuj, nema potrebe”\nDragan Mektić, ministar sigurnosti BiH, na današnjoj konferenciji za novinare, bio je, najblaže rečeno, nervozan. Nervozu su, očigledno je, unijela neugodna novinarska pitanja nakon uobičajenog monologa, “kada ćemo ući u prihvatni centar u Blažuju i vidjeti u kakvim je uslovima”, “zašto se do sada čekalo sa izmještanjem migranata s Vučjaka”, “koliko novca će biti utrošeno […]


Tit Zero by Dejan Milićević (Retrospektakl Mix) | Before After\nRetrospektakl, žurka takođe poznata i kao istorija klabinga u jednoj noći, obeležava 20 godina karijere Marka Nastića velikom žurkom u Centralnom magacinu Luke Beograd (Žorža Klemensoa 39), 19. maja 2018. godine. U prostoru u koji može da stane više hiljada ljudi, Nastić je za publiku pripremio putovanje kroz vreme: 30 DJ-eva, koji će uz Marka činiti ovaj jedinstven događaj, vrteće b2b i podsetiti nas na saundtrek kvalitetnog klabinga – od 2007. do 2017. godine. Na svakih 20 minuta smenjivaće se po jedna godina i u njoj po četiri numere koje dobro pamtimo. Dejan Milićević jedan je od DJ-eva koji će te večeri stati za pult, a njegovo ime je zasigurno poznato svima koji su rejvovali u protekle dve decenije. U svojoj bogatoj internacionalnoj karijeri Dejan je nastupao na svim vodećim festivalima, a za nas je spremio polučasovni miks kao tizer za konceptualni Retrospektakl muzički događaj.\nOpiši nam svoju dosadašnju karijeru u tri reči.\nJedna veoma uzbudljiva dvadesetogodišnja vožnja prepuna različitih iskustava i svakakvih ljudi.\nKako izgleda proces rada na novoj muzici: od čega počinješ i kada znaš da je to to?\nZavisi, mislim, stvaranje je proces koji dolazi iz dubine individue i nikad ne možeš da kažeš da postoji šablon po kom radiš svakog dana – jednostavno odem u studio i hvatam trenutak koji prebacim u muziku. Super je momenat kad radim ceo dan i ništa bitno se ne desi, da bi pred sam kraj došla inspiracija koja mi produži radno vreme i po nekoliko sati, neviđen osećaj; da sam u nekoj kancelariji sigurno bih bio mrzovoljan zbog over time-a, ali u slučaju kreativnog rada imam osećaj kao da sam upravo sišao sa brzog motora posle trke na 200km|h.\nŠta misliš da karakteriše tvoje live setove i kako su se oni kroz godine menjali?\nPublika kaže da uvek znaju kada sam preuzeo DJ booth, kažu – neki prepoznatljiv stil. Ja lično nemam pojma, vrtim muziku koja mi se dopada i pakujem je na način da dance floor dobije ono po šta su došli. A promene su redovne, ozbiljan sam konzument trekova i ne ograničavam se žanrovski već konstantno digg-ujem nove i stare trake, radim svoje edite i bootleg-e i trudim se da se pokažem u svom najboljem izdanju.\nFoto: Miklja Milenko / Frizura: Unlimited Studio\nKoju bi pojavu/izvođača/didžeja izdvojio na domaćoj savremenoj muzičkoj sceni?\nZnaš kako, ima tu svega i svačega, definitivno je moj posao uz posao fotografa i dizajnera jedan od top tri najpoželjnija među mladima, neka suluda popularizacija plus digitalno doba su skinuli tabu o DJ skill-ovima i omogućili da svako može da kupi laptop i Traktor i postane DJ. Naravno, uvek ima mladih koji se izdvajaju od mase i imaju nešto da pokažu, tako da su mi u poslednje vreme od savremenih izvođača omiljeni Nikola Vemić, Nemanja Krstić, Peter Portman, Mene…. Takođe, ima nekih artista koji su duže vreme među nama i koji ne jure spotlight, ali su ozbiljni digg-eri i imaju sjajne setove, i tu bih pomenuo Troleta i Vladu Russa na primer.\nGde odlaziš kada tražiš dobar klabing u Beogradu? A u svetu?\nBeograd je ozbiljna klabing lokacija i sa ponosom kažem da imamo noćni život na kom bi mnoge druge prestonice mogle da nam pozavide, a što se tiče mog klabiranja moram da priznam da od silnog posla vikendom retko stižem da izađem i da se zabavim, a i kad stignem onda se odlučim za teški underground tipa KPTM (smeh), ili eventualno pićence kod Peppe-a u njegovom kompleksu klubova u Savamaloj. U svetu imam nekoliko omiljenih party gradova i to su Berlin, Barselona, Ibica o kojima ne treba previše pričati jer svi već znaju gde je dobro zezanje.\nReci nam nešto o miksu koji si spremio za B/A.\nMix sam snimio eksluzivno za B/A i potrudio sam se, u 35 minuta trajanja, da spakujem par interesantnih trekova koji su mi aktuelni u poslednje vreme. Dakle, fuzija house-a i techna sa malo američkog i evropskog zvuka.\nPo čemu će se Retrospektakl razlikovati od svih drugih žurki ove godine?\nRetrospektakl je jedinsteva prilika za publiku, pogotovo mlađe klabere, da čuju jedan muzički vremeplov koji je ujedno i signature Markove dvadesetogodišnje karijere. Znači, posetioci će imati priliku da cuju trekove koji su drmali plesne podijume pre 10 i čak 20 godina, a to sve u jednoj večeri. Po mom mišljenju očekujemo jedno nesvakidašnje zezanje i mnogo trekova koji su obeležili jednu epohu razvoja elektronske scene kod nas.\nŠta možemo da očekujemo od tebe 19. maja?\nOd mene možete da očekujete da ću dati svoj maksimum, kao i uvek (smeh).\nZa kraj, omiljena numera svih vremena, ili makar ovih dana.\nUh, teško pitanje za DJ-a jer svaki omiljeni trek ima svoj trenutak u mojoj dugoj karijeri. Recimo, Inner City i Good Life bi bio moj izbor za all time favorite.\nFacebook // Soundcloud // MixCloud // Boiler Room\nJamie 3'26, Massalo - Testify\nPhotonz - Osiris Resurrected (Palms Trax rmx)\nTruncate - WRKTRX 3 (Jimmy Edgar rmx)\nMike Dehnert - Umlaut FW\nWK7 - Rhythm 2 (Tripple H rmx)\nDj Seinfeld - It's just my luv'\nMarcello Napoletano - Rush