Linkový autobus se školáky havaroval - iDNES.cz\n25. března 2004 8:12, aktualizováno 8:12\nAutobus havaroval na okraji Kamenice krátce po sedmé hodině ráno.\n"Řidič nepřizpůsobil rychlost stavu vozovky, na níž byl rozbředlý sníh. Dostal smyk, levým kolem narazil do svahu, odrazil se a převrátil na bok," řekl Jan Plavec z dopravního Policie Jihlava.\nV linkovém autobuse firmy ICOM transport jely děti do kamenické základní školy na lince z Jihlavy přes Kamenici do Řehořova a Meziříčka.\nDěti, které vyvázly z nehody pouze se škrábanci, zpravodaji MF DNES řekly, že autobus jel z kopce příliš rychle. Náhle se otočil do protisměru a zapíchl se do stráně.\n"O nehodě jsme se dozvěděli v 7:12. Autobus skončil v příkopu. Na místo vyjeli hasiči, záchranná služba i policie," řekl iDNES operační důstojník jihlavských hasičů.\nNehoda se stala nedaleko základní školy. Ředitel ihned zavolal záchranku a informoval rodiče.\n"Předběžně víme, že je zraněno 13 dětí, které chodí do šesté třídy. Ošetřili jsme dva otřesy mozku. Ostatní mají naražená záda a mnohačetné pohmožděniny," uvedl ředitel jihlavské záchranky Jan Sedlák, který na místě také zasahoval.\nNEHODY DVOU AUTOBUSŮ\nNa Vysočině ráno havarovaly kvůli sněhu na silnicích další dva autobusy. Jeden dostal smyk a skončil v příkopu u Třeště. S dalším se v Radčarovicích u Třebíče utrhla krajnice krátce po sedmé hodině. Ani při jedné nehodě nebyl nikdo zraněn.\nŘidič má podle něho zlomenou nohu.\n"Máme podezření na vylomený kotník. Kdyby se to potvrdilo, je to závažné poranění," dodal.\nV nemocnici zůstalo 11 lidí\nZraněné odvezly sanitky do jihlavské nemocnice na chirurgii. Někteří rodiče odvedli poškrábané děti na ošetření do nedaleké ambulance.\nLékařský náměstek jihlavské nemocnice Aleš Roztočil uvedl, že hospitalizováno zůstává celkem jedenáct lidí - řidič a deset dětí z autobusu. "Tři leží na traumatologickém a zbytek na dětském oddělení. Po většině se jedná o otřesy mozku různého rozsahu a drobné naraženiny," popsal.\nPodle primáře dětského oddělení jihlavské nemocnice Milana Svojsíka mají pacienti z autobusu lehká zranění, vyžadující ale aspoň třídenní sledování. "Dvě děti jsou na jednotce intenzívní péče a šest na standardním oddělení," řekl.\nAutobus vyprostil jeřáb\nNa místě nehody zbyl podle zpravodaje MF DNES jen havarovaný autobus a rozházené věci po silnici. Vůz vyprostil jeřáb dopravce.\nFirma, které vůz patří, se k nehodě nevyjádřila. "Nehodu vyšetřuje policie, zatím vám nemohu nic sdělit," řekl iDNES vedoucí autobusové dopravy ICOM Zdeněk Sobotka.\nPolicisté se shodují, že se na nehodě podepsalo špatné počasí. Přívaly sněhu zkomplikovaly dopravu po celé zemi. Pod sněhem pak popraskaly větve a zablokovaly silnice na jihu a západě Čech. Nepojízdné kamiony uzavřely některé úseky. - více zde\nLinkový autobus se školáky havaroval u Kamenice na Jihlavsku. Nejméně 13 dětí je zraněno. Řidič má zlomenou nohu. Lékaři ošetřili otřesy mozku a pohmožděniny. (25. března 2004)\nAutoři: iDNES.cz, MF DNES , ton, etr, rl\nTémata: Lékař, základní škola, Aleš Roztočil, Havárie kamionů, Jan Sedlák, Kamenice, kamion, Nehody Jihlava, Nehody Třebíč, Přívaly sněhu, Třešť, Vysočina\nSníh odřízl vesnice od elektřiny\nSníh odřízl vesnice v okolí Nýrska na Klatovsku od proudu. Stromy pod tíhou mokrého sněhu popadaly na elektrické...


'Na nic si nehrajem, vše jako v lese!' aneb závody Dřevorubec roku Adršpach 2016 - Náchodský deník\n'Na nic si nehrajem, vše jako v lese!' aneb závody Dřevorubec roku Adršpach 2016\nAdršpach /SOUTĚŽ/ - V sobotu 16. ledna 2016 se údolím Dolního Adršpachu opět rozeřvou přepečlivě vyladěné, promazané a silné mechanizmy v rukách těch nejzdatnějších lesařů dřevorubců. Ti si přijedou změřit síly v 8. ročníku tradičního klání o titul Dřevorubec roku Adršpach 2016.\nO dřevorubecké závody je zájem\nTyto závody se každoročně těší nebývalému zájmu veřejnosti. Hlavně proto, že pohled na opravdové mistry dřevorubeckého řemesla v akci je prostě radost. Kdo si tuto těžkou dřinu v lese někdy vyzkoušel, ten dobře ví, jak důležitá je koordinace pohybů a ten důležitý „gryf", aby se člověk nedřel přespříliš, a zároveň mu šla „makačka" pěkně od ruky. Zajímavé je sledovat individuální návyky závodníků, jejich fortel a sílu i stále dokonalejší techniku a pomůcky v zápřahu.\nPestrý doprovodný program doplní akci\nKaždý návštěvník si v areálu závodů přijde jistě na své ve všech směrech, doprovodný program bude pestrý. Můžete zde být svědky ukázky dřevosochařství, předváděcích akcí na lesní a zahradní techniku. Zlákat vás může třeba projížďka terénním vozem Jeep Wrangler, jenž zde bude předveden, výstava historických pil, v divácké tombole můžete mít nějaké nečekané štěstí. Bude uchystáno šťavnaté občerstvení (zavoní opečené prasátko). Je tu tedy nejeden další atraktivní důvod, proč vzít manželku, dětičky, kolegy či kamarády, pověsit na krk foťák, nasednout a přijet do Adršpachu na Dřevorubce roku 2016. Závody propuknou v sobotu 16. ledna 2016 v 10.00 hodin dopoledne za hlavním parkovištěm u skalního města. (zp)\nVýherce si oblékne originální tričko\nSoutěžte o tričko Dřevorubec roku Adršpach 2016\nHlavní vítěz závodů při závěrečném ceremoniálu v odpoledních hodinách slavnostně oblékne tričko s titulem Dřevorubec roku Adršpach 2016. Chcete-li i vy takto originální tričko nosit, nabízíme třem čtenářům možnost se jím pyšnit, a to bez nutnosti předvádět své dřevorubecké dovednosti. Postačí se zúčastnit naší soutěže. Zodpovězte stručně a co nejpřesněji na tyto otázky:\n1) Proč se pro motorovou pilu, používanou v lesní těžbě dřeva, oficiálně užívá zkratka JMP (vysvětlete tuto zkratku);\n2) Čemu se v dřevorubeckém slangu říká „věšák"?\n3) Jak se říká těžké sekeře, nejčastěji používané k podélnému štípání metrových špalků palivového dřeva? Přejeme vám hodně zdaru v soutěži a těšíme se na vaše odpovědi.\nOdpovědi a telefonní spojení na vás pošlete nejpozději v úterý 12. ledna 2016 do 15. hodiny e-mailem na adresu zdenek.patek@denik.cz. Výherce budeme následně kontaktovat a trička jim budou při vyhlášení výsledků předána hlavním organizátorem závodů panem Pavlem Cohlou.


BEKO MGC 20100 S cena od 1 690 Kč - Srovname.cz\nBEKO MGB 25332 BG BEKO MOK 20232 X BEKO MGB 25333 BG Beko MGC 20100 W BEKO MGC 20100 S BEKO MCB 25433 BG Beko MOC20100B\nSrovnání cen » Domácí spotřebiče » Mikrovlnné trouby » Ostatní z kategorie mikrovlnné trouby » Srovnání cen Články o Recenze Napsat recenzi pro Informace o Poradna BEKO MGC 20100 S\nStříbrná mikrovlnná trouba BEKO MGC 20100 S nemá žádné zbytečné displeje a veškeré nastavování funguje pěkně po staru na dvě kolečka. Sází na vysokou výkonnost, perfektní grilování a jednoduchý, velmi pohledný vzhled. Ani ve věku digitalizace všeho však tento krok zpět ke klasice neznamená stopku ve vývoji. Beko vybavilo troubu grilem se 2 stupni výkonu a dalšími 5 stupni pro vše ostatní. Navíc umí i 4 speciální programy. Ideální pro každého, kdo nemá čas číst dlouhé návody. Vařit můžete ihned. více podrobností\nProdukt BEKO MGC 20100 S neprodává žádný obchod s kamennou pobočkou. Zobrazte si všechny obchody.\nProdukt BEKO MGC 20100 S nemá žádný obchod skladem. Zobrazte si všechny obchody.\nProdukt BEKO MGC 20100 S neprodává žádný obchod s možností platby kartou. Zobrazte si všechny obchody.\nDoporučujeme BEKO MGC 20100 S\nDo obchodu » BEKO MGC 20100 S Electro.cz\nDo obchodu » BEKO MGC 20100 S Alza.cz\nSpecifikace BEKO MGC 20100 S\nKategorie Ostatní z kategorie mikrovlnné trouby\nBEKO MGC 20100 S Dvacetilitrová mikrovlnná trouba s grilem BEKO MGC 20100 S, mechanickým ovládáním a výkonem 700 W, GRIL, 5 úrovní výkonu/ 2 úrovně grilu, rozmrazování, časovač, vnitřní talíř průměr 245 mm. 1/ Základní parametry Typ troubyVolněstojící SpecialitaGril BarvaStříbrná Gril+Objem trouby20 l 2/ Displej a ovládání Ovládací panelMechanické ČasovačMechanický 3/ Spotřeba 4/ Výbava Vnitřní osvětlení+ 5/ Programy Mikrovlnné vaření+Mikrovlnné s grilem+Rozmrazování+Gril+ 6/ Rozměry a » ... a dál?\nPorovnat ceny BEKO MGC 20100 S\nZkuste další ostatní z kategorie mikrovlnné trouby BEKO\nBEKO MGC 20100 S - parametry\nMGC 20100 S Základní parametry Typ trouby Volně stojící\nDisplej a ovládání Ovládací panel Mechanické\nRozměry a hmotnost Výška 26.2 cm\nMikrovlnná trouba s grilem, objem 20l, 700W/800W, 5 úrovní výkonu + 2 výkony grilu, rozmrazování, časovač, vnitřní talíř průměr 24.5cm, rozměry 26.2x45.2x32.5cm, stříbrná. Volně stojící mikrovlnná trouba BEKO MGC 20100 S s grilem je vhodným pomocníkem do každé domácnosti. Trouba disponuje velmi jednoduchým mechanickým ovládáním pomocí dvou otočných knoflíků. Na vaše pokrmy můžete použít jeden ze 4 programů, kromě klasického ohřevu je zde také gril pro křupavou kůrku. Nechybí ani funkce rozmrazování a samozřejmostí je vnitřní osvětlení trouby. Po uplynutí nastavené doby ohřevu vás upozorní akustický signál a dvířka trouby se otevírají stisknutím tlačítka. Maximální průměr talíře pro ohřev je 24,5 cm. Klíčové vlastnostiVolně stojící mikrovlnná troubaVýkon 700 WFunkce griluAkustický signálMechanické ovládáníTlačítko pro otevírání dvířekStříbrná barvaRozměry:452 × 325 × 262 mmMaximální průměr talíře:24,5 cmHmotnost:10,5 kg\nZákladní parametry:Typ trouby: VolněstojícíBarva: StříbrnáGril: AnoObjem trouby: 20 lPrůměr talíře: 245 mmVýkon: 700 W / 800 W grilÚrovní výkonu: 5 mikrovlny + 2 grilOtevírání dveří: tlačítkem Displej a ovládání:Ovládání: MechanickéDisplej: NeČasovač: Mechanický (30 min.) Výbava:Vnitřní osvětlení: anoDětský zámek: ne Programy:Mikrovlnné vaření: anoMikrovlnné s grilem: anoRozmrazování: anoAutomatický: neGril: ano Rozměry:Výška: 26.2 cmŠířka: 45.2 cmHloubka: 32.5 cmHmotnost: 10.5 kg\nTyp : volně stojící Vnitřní objem (l): 20 Mikrovlnný výkon (W): 700 Horký vzduch - výkon (W): 0 Gril - výkon (W): 700 Počet úrovní výkonu: 5 Gril: ANO Parní vaření: NE Pečení chleba: NE Horký vzduch: NE Displej: NE Crisp systém: NE Přednastavené programy: NE Rozmrazování: ANO Průměr otočného talíře (cm): 24.5 Materiál vnitřního prostoru: - Antibakteriální vnitřní prostor: NE Ovládání: mechanické-knoflíkové Hodiny: NE Otevírání dvířek:...\nMikrovlnná trouba Specialita gril\nEda, 30. března 2017\nJednoduché ovládání, žádné zbytečné funkce.\nPřidat recenzi pro BEKO MGC 20100 S


Zloděj okradl kromě Špotákové i muže, který čekal na odvoz z nemocnice\nZloděj, který v létě sebral v Liberci mobil oštěpařce Barboře Špotákové, podle všeho okradl i pacienta propuštěného po operaci z jablonecké nemocnice. Pacient přišel o platební kartu, se kterou se vzápětí pokusil vybrat peníze prošedivělý muž. Vyfotila ho ale bezpečnostní kamera a jeden z lidí, kteří v létě Špotákové pomáhali, ho poznal.\njedině středověk, useknout zlodějům ruku. Pro tyto lidi je demokracie škoda.\nRe: Tady pomůže.....\nNaprosto souhlasím s předešlým názorem. Sekat ruce. Začít od prstů a při dalších deliktech pokračovat.\nPráci, tu nejtežší, pro odsouzené. Když práce není (o čemž bych pochyboval, vždyť máme kamenolomy a pod., kde se může vše dělat jen rukama) navézt na vězenský dvůr pár Tatrovek země a házet 12-14 hod (to aby neměli vězni roupy a myšlenky na různé vzpoury) pěkně dokola. U koho by se dělala větší hromádka, tomu běda. Za každý sebemenší prohřešek samovazba s pouhou vodou a tvrdým chlebem (co se neprodal v obchodech).\nJenom pachatelům nedbalostních trestních činů (řidiči a pod., protože tam můžeme spadnout každý, kdo vyjede na silnici) kriminál jako je nyní.\nNO TO VIS ZE JO...PO ROCE PODOBNYCH TRESTU-CESKO ZEME BEZRUKYCH...APROPO-PREDSTAVUJES SI PODOBNE VECI CASTO...??


dod,-dd-2019 - 102. průzkumný prapor Prostějov\nCelý program zahájil velitel 102.pzpr za podpory velitele posádky a velitele VP Olomouc. Po jeho slovech následovala ukázka bojového systému MUSADO MCS určeného pro výcvik ozbrojených složek. Následně předvedli příslušníci průzkumné roty ukázkově bleskový přepad. Návštěvníci mohli na vlastní oči vidět činnost průzkumné skupiny při plnění modelového úkolu. Vybuchující technika, dým a notná dávka střelby z automatických zbraní.\nVelkou pozornost si po desáté hodině vysloužila ukázka výcviku služebních psů Vojenské policie. Přítomní mohli vidět, jak probíhá trénink poslušnosti. Samotná ukázka trvala asi patnáct minut, v nichž psovod ukázal několik povelů, aby následně společně provedli několik zákroků na ‚pachateli‘ v ochranném obleku. Mezitím měli hosté možnost prohlédnout si vojenský vrtulník W-3A Sokol, který byl k dispozici, aby se následně, po nízkém přeletu 2 stíhačů JAS-39 Gripen z letecké základny Čáslav, vznesl s výsadkáři. Ti provedli v prostoru letiště výsadek s padáky typu křídlo. Poslední ukázkou programu byl útok na chráněnou osobu.\nV odpoledních hodinách byl program zaměřen na rodiny našich příslušníků. Byla zde připravena spousta soutěží a her. Mimo jiné nafukovací hrad se skluzavkou a střelba z airsoftových zbraní.\nBěhem celého dne byla na volném prostranství k vidění různá technika, speciální materiál i zbraně, s nimiž naši průzkumníci, či příslušníci VP Olomouc pracují. Nesmíme zapomenout na BVP-2, které vyčlenil 72. mpr.


FOTO: Draha Nečasová\nSpolečně s rodiči si děti vyzkoušely tvorbu sprejováním na vyhrazené ploše oploceného areálu u autobusového nádraží, kterou poskytlo Město. Workshop vedl mladý nadějný umělec Juraj Ďuriš ze Slovenska, podpořený ženským elementem Tesou Tarčákovou. Na plotě vytvořili deset metrů dlouhý obraz Krumlova při pohledu od kapličky svatého Floriána.\n„Myslím, že i sprejerství může být umění, pokud je vytvářeno v mezích zákona,“ říká Draha Nečasová, jedna z účastnic a zároveň i organizátorka. „Má však své zákonitosti, je nutné u něj přemýšlet. Pak se dá vytvořit něco osobního, co má i přínos pro prostředí. Tento druh tvorby není jednoduché zvládnout, chtěli jsme s tím děti konfrontovat.“\nKolpingova rodina Moravský Krumlov, ke které Draha Nečasová patří, se snaží reagovat na aktuální potřeby a problémy společnosti a pomáhat tímto způsobem hledat východiska ze složitých životních situací.\nVzorem je jí Adolph Kolping, německý katolický kněz a sociální reformátor žijící v první polovině 19. století. Pod jeho jménem se sdružují lidé po celém světě, aby se vzájemně podporovali.


20 kvě 2022 23:48\n08 kvě 2022 19:14\n16 úno 2022 15:40\nJenže ty dva vyrobili vězňové ve středním odborném učilišti VS ČR ve Věznici Plzeň. Takže onou neznámou firmou je Vězeňská služba České republiky.\n01 úno 2022 17:31\n20 led 2022 08:13\n20 kvě 2021 16:27\nPřátelé, kamarádi, všichni co požadují informace, vrátil jsem se do Brna po 3 denní pracovní cestě. proto reaguji až teď. Žádní harmonogram dělat nebudu neb si vše řekneme v sobotu (pokud to někdo vidí jako problém, účastnit se soutěže nemusí). Informace jsem již psal, jsou zastoupené M-MIN kategori...\n17 kvě 2021 07:14\n11 kvě 2021 22:18\nK dnešnímu dni se mi přihlásili 5 závodníci na soutěž, 3 do minimaket 2 do oldtimer;. Prosím další zájemce o soutěžení, aby se mi ozvali na email kamil.pitra@seznam.cz Toto je opravdu množství co mě nutí přemýšlet o smyslu této akce, 18.5 2021 bych zvěřejnil stanovisko jestli se soutěž uskuteční neb...\n08 kvě 2021 11:36\nsituace se krapítek komplikuje, požádal bych Vás kdo plánuje do Brna dorazit napsat mi mail. Stačí přijedu a kategorie co chci létat.\n06 kvě 2021 13:43


Počet nalezných záznámů 710\nStatutární město Brno Dodatek č. 1237 k Nájemní a provozní smlouvě-provozování vodovodu pro veřejnou potřebu ano 01.12.2021 300 000 000 CZK bez DPH Brněnské vodárny a kanalizace, a.s. Detail\nStatutární město Brno Dodatek č. 1248 k Nájemní a provozní smlouvě-provozování vodovodu pro veřejnou potřebu ano 01.12.2021 300 000 000 CZK bez DPH Brněnské vodárny a kanalizace, a.s. Detail\nMěsto Šlapanice Ostatní - Smlouva o odvádění srážkových vod ano 29.11.2021 Neuvedeno Brněnské vodárny a kanalizace, a.s. Detail\nFakultní nemocnice u sv. Anny v Brně Smlouva č. 2010056252 o dodávce pitné vody a odvádění odpadních vod ano 11.11.2021 1 278 150 CZK s DPH Brněnské vodárny a kanalizace, a.s. Detail


MĚSTSKÉ PODZEMÍ SLAVONICE - Jižní Čechy - Technické zajímavosti - Významné stavby - Slavonice - InfoČesko\nÚvod - Technické zajímavosti - Jižní Čechy - Významné stavby - Slavonice - MĚSTSKÉ PODZEMÍ SLAVONICE\nTelefon: +420 384 493 805\nMobil: +420 775 906 330\nOdpovědná osoba: Provozovatel: Stavební huť Slavonice, Nádražní 298, Slavonice\nGotické podzemní chodby. Prohlídka s průvodcem. Dvě prohlídkové trasy - kratší 136 m, delší náročnější 380 m. Návštěvníci obdrží ochranný oděv - holínky a pláštěnku a baterku.\nPodzemní prostory pod Slavonicemi jsou nejstarší zachovalou součástí původního gotického města. Domníváme se, že v 16. století v době největšího rozmachu města byl již celý systém hotov a byl plně funkční.\nDnes známá prozkoumaná část měří 1.375 m a nalézá se v hloubce cca 4-7 m pod povrchem terénu. Podzemní prostory jsou vyhloubeny ručně želízkem a kladívkem, ještě bez použití střelného prachu, často ve velmi tvrdém rulovém skalním masivu. Nejprve byly vyhloubeny sklepy (lochy) pro uskladnění potravin a různou řemeslnou činnost – textilní výrobu, jirchářství, zpracování masa, ...\nTyto sklepy byly propojeny chodbami, které sloužily hlavně pro odvedení vody ze sklepů\ndo jižního hradebního příkopu, který je dnes celý zaplněný navážkami. Větší část podzemí Dolního náměstí je dnes odvodněna původním, obnoveným systémem vyvedeným nově do potoka pod Slavonicemi.\nV současné době se zkoumá systém podzemních chodeb i náměstí a hledá se možnost jeho odvodnění.\n(zdroj http://www.speleo.cz/speleo/sp31/slavonic.htm )\nbřezen - červen : po telefonické domluvě\nčervenec - srpen: denně 9 - 18 hodin\n1. kratší trasa\n- děti, studenti, důchodci 30 Kč\n2. delší trasa\n- dospělí 70 Kč\n- děti, studenti, důchodci 40 Kč\n- možnost občerstvení v centru\nmožnost parkování v centru obce\nvas clanek se mi moc líby a je zajímavy moc mě pomohl\n05.05.2008, mili05 (88.102.45.61)


Jestli překonám Gretzkyho, hned ukončím kariéru, žertuje Ovečkin | NHL.CZ\nJestli překonám Gretzkyho, hned ukončím kariéru, žertuje Ovečkin\n10. prosince 2019, 10:00\nByť v září oslavil už čtyřiatřicetiny, dál střílí jeden gól za druhým a drží se mezi nejlepšími kanonýry v NHL. Alex Ovečkin je zkrátka fenomén. Po nedávném hattricku proti Detroitu a trefě do sítě Columbusu se washingtonský kapitán opět přiblížil rekordu Waynea Gretzkyho.\n216, přesně tolik tref Ovečkina dělí od jednoho z nejprestižnějších rekordů NHL.\nKdo ví, zda je dokáže nasázet. Sám „Ovie“ si věří, před sezonou se osminásobný vítěz Richardovy trofeje nechal slyšet, že za pět, šest let Gretzkyho výkon trumfne.\nA teď v dobrém rozmaru prozradil svůj plán pro případ, že jako první hokejista v dějinách skutečně dá v NHL 895. branku. „Pokud se mi to povede, tak mě na ledě nejspíše už neuvidíte. Ukončím kariéru, hned, nazdar,“ žertoval v rozhovoru pro ESPN a rozesmál se.\nSvé pevné místo v historii zámořské ligy má už nyní. A nejen kvůli tomu, že je s 679 přesnými zásahy nejlepším kanonýrem mezi aktivními borci a dvanáctým celkově.\nVyhrál Stanley Cup, třikrát se radoval z Hart Memorial Trophy pro ligového MVP, jednou ovládl i tabulku produktivity. Vyniká nevídanou kombinací hokejového umu a síly. Soupeřovu obranu umí překonat ladnou kličkou, stejně tak ale klidně protivníka „pověsí“ na mantinel ostrým hitem.\nZpět ale ke gólům.\nNa jaře, pokud mu vydrží současné tempo, patrně překoná podeváté magickou metu 50 branek za sezonu. To se dosud povedlo jen Gretzkymu a Mikeu Bossymu.\nNezadržitelně se blíží sedmistovce, tu může v NHL pokořit jako teprve osmý střelec. V kariéře dosud střílí branky výtečným tempem 0,61 za zápas. Aby dohnal Gretzkyho, potřeboval by ho udržet dalších 347 mačů.\nTěžko říct, zda tak dlouho v NHL zůstane. Nechce se stát vlastní parodií či karikaturou, také přemýšlí nad tím, kolik toho ještě snese jeho tělo. Zdraví a rodina jsou mu přednější před nějakým číslem v hokejové kronice.\nByť to není číslo ledajaké a Ovečkina pochopitelně zajímá a láká. Jak moc je tato motivace silná, ukáže až čas. Už v tuto chvíli je nicméně jasné, že populární útočník si uvědomuje vlastní limity a bere Gretzkyho rekord s nadhledem.\nVí, že pokus o předstižení slavné „99“ vyžaduje šichtu, s níž by měl co dělat i Hérakles. Dává najevo, že pro klid duše tenhle úspěch nepotřebuje. Dlouho se hnal za něčím jiným – prstenem pro šampiona NHL. A ten už má.\nJeden z nejcennějších rekordů Gretzkyho by byl už jen onou pomyslnou třešničkou na dortu.


Zapečené vajíčko – Tetajana\nPosted on 22 září, 2021 5 října, 2021 Authoradministrator3 Comments\nVčera jsem si k večeři připravila naprostou kulinářskou pecku a okamžitě jsem se začala zajímat o odrůdy rajčat vhodné na plnění. Dokonalejší pokrm, ve kterém mají hlavní roli rajčata, jsem ještě neochutnala a přitom jde o velmi jednoduchý recept. Výsledek chutná nadpozemsky a navíc krásně vypadá.\nChvilku jsem uvažovala o tom, kde je u rajčete spodek a kde vršek. Rozhodla jsem se, že za spodek budu považovat část u stopky.\nSeřízla jsem spodek rajčete odrůdy Santa Cruz Cada a vydlabala vnitřek. Rajčátka jsem špičkou na tu část posadila, aby byla stabilní. Nakrájela jsem mladý pórek ( lahůdkovou cibuli) a vsypala dovnitř. Přidala jsem kousek ementálu (mozzarelly) a velmi opatrně vyklepla vajíčko, které jsem osolila a opepřila. Vajíčko jsem zasypala strouhaným ementálem a na efekt ozdobila několika lístky oregana. Roztomilou zapékací misku jsem vymazala olivovým olejem a šoupla i s rajčátky do trouby na 25 minut při 200°C.\nVýsledek tohoto mého snažení byl naprosto famózní a s trochou delikatesní majonézy dokonalá gastronomická bomba. Olivča má rok a já toto drobné pohoštění připravím pro gratulanty. Vhodná rajčata už mám nachystaná. Napadá mě ještě malinké vylepšení a já přidám nadrobno nakrájené sušené rajče.\n← Previous Previous post: 21. září 2021\nNext → Next post: 23. září 2021\n3 thoughts on “Zapečené vajíčko”\n22 září, 2021 at 7:58 am\nAno robievam takto zapečené Burgess Stuffing aešte trocha parmazánu navrch.\n23 září, 2021 at 12:53 pm\ndoporučuji variantu rajče + camembert + rukola.\n30 září, 2021 at 9:33 am\nzkoušeli jsme s maminou i variantu se sýrem Gorgonzola a výsledek jedinečný, luxusní snídaně i večeře


FATYM - Dunda (ed.): Jak kázal Vianney o svaté zpovědi\nJak kázalal Vianney o svaté zpovědi\n- dalších deset kázání svatého faráře arského\n1. O odkládání pokání\n2. O pokání\n3. O velikonoční zpovědi\n4. O podmínkách zpovědi\n6. O zpovědi\n7. O lítosti\n8. O rozhřešení\n9. O zadostiučinění\n10. O modlitbě\nNašim čtenářům se dostává do rukou už druhá brožura, ve které jsou vybrána další kázání sv. faráře z Arsu, tentokrát převážně o svaté zpovědi. Pozorný čtenář může být brzy překvapen, někdy zaskočen až pohoršen stylem a obsahem Vianneovy řeči. Takováto kázání už dnes neslyšíme. Sbírku těchto kázání nevydáváme proto, že bychom chtěli do dnešní doby vnucovat styl, který byl těžko přijatelný už v tehdejší době, ale rádi bychom pomohli představit myšlenky, které předkládal tento světec svým posluchačům. Katolická církev má stále stejné učení, pouze se mění forma výkladu, a proto i tato Vianneyova kázání mohou některým odhalit i jiný pohled na hodnoty křesťanského života. Jan Maria Vianney se snažil ve svých posluchačích vyburcovat posvátnou bázeň Boží, a proto často připomínal hrozbu zavržení a svérázně varoval před hříchem. Jeho někdy až neuvěřitelné příběhy, které přikládal pro dokreslení k hlásaným pravdám, jsou svědectvím doznívajícího stylu barokního kázání. Přestože se na první pohled zdá, že hlavní záměr je zastrašit posluchače, není tomu tak - ba naopak za těmito promluvami můžeme rozpoznat láskyplné srdce duchovního pastýře, kterému jde o záchranu každého člověka. Proto předkládá pravdy víry takovým způsobem, s kterým měl zřejmě zkušenost sám ve svém vlastním životě a které pokládal za nejúčinnější pro proměnu srdcí svých posluchačů. Doba, ve které žijeme, je také poznamenána nedostatkem bázně Boží. Asi bychom neuspěli u našich lhostejných současníků, kdybychom jim předložili Vianneyova kázání tak, jak jsou zaznamenána např. v této sbírce. Naše doba od nás žádá, abychom hledali nové cesty k hlásání neměnných pravd katolické víry. Ale domnívám se, pro mnohé zbožné katolíky může být sbírka také další příležitostí pro vzbuzení jejich osobní horlivosti, pokory a touhy po spáse všech duší. Dovedu si představit i takové čtenáře, kteří budou celou touto sbírkou pohoršeni a znechuceni. Vždyť dnes už se o takových věcech jako je peklo a hřích ani tolik nemluví, dnes to není moderní. A přesto i toto patří do naší víry a zdaleka to není okrajová záležitost. Kéž i tyto promluvy pomohou prohloubit náš vztah lásky k Pánu Bohu a k našim bližním, a to skrze svatou zpověď.\nAbychom mohli lépe poznat škodlivost zaslepenosti, jakou je zasažen hříšník, ukáži vám dnes: 1) že člověk se obrátí tím obtížněji, čím déle setrvává v těžkém hříchu; 2) že čím déle pohrdáme milostí Boží, tím více se od nás Bůh vzdaluje - díky tomu se stáváme stále slabšími a pekelný duch nás svírá čím dál pevněji ve svém zajetí.\nJak bych mohl o smrti křesťana - křesťana, který zakoušel, jak je krásné milovat Boha, který ví, jak nádherné dobro připravil Ježíš Kristus těm, kteří se bojí hříchu - jak bych mohl o takové smrti říci, že je neštěstím? Tímto způsobem by bylo možno mluvit k pohanům, kteří neznají Boha a nevědí nic o odměně, kterou On přichystal svým milovaným dětem. Jak slepý je člověk, který se připravuje o tak velká dobra a svolává na sebe strašné neštěstí. A přesto vidíme lidi, kteří žijí špatně, kteří pohrdají milostmi Božími, kteří neberou vážně výčitky svědomí a nechtějí následovat pěkné příklady. Myslí si, že Bůh je přijme k sobě v každém okamžiku, když se k němu navrátí. Nevědí, že už nyní pro ně ďábel chystá místo v pekle.\nMůžete říci, že mnoho lidí se obrátilo teprve v hodině smrti. Je pravda, že lotr po pravici se obrátil teprve v poslední chvíli, ale on Krista předtím neznal. Hned, jak ho poznal, v něho uvěřil. Řeknete také, že mnoho lidí dlouho setrvávalo v hříchu, a přesto se obrátili. Buď ostražitý, příteli, aby ses nepřepočítal; skutečně mnoho lidí litovalo, ale ne všichni se obrátili. Příkladem může být Saul, který byl zatracen, přestože litoval (srv. 1 Sam 15,24-30). Jidáš také litoval, odevzdal peníze... a oběsil se (srv. Mt 27,3). Říkám vám, že jestli se neobrátíte, zemřete v hříchu, ani o tom nebudete vědět a budete zatraceni. Když budete po dlouhý čas setrvávat v neřestech, nebudete mít možnost povstat vlastní silou. K tomu je třeba zvláštní pomoci Boží, kterou si ale nezasloužíte, protože pohrdáte milostmi dobrého Tvůrce.\nPředstavme si hříšníka na smrtelném loži. Blíží se konec, je třeba vykonat zpověď a otevřít tajemství svého srdce, ve kterém jsou tak hrozné propasti... Je třeba vejít do jejich hlubin, i když toto srdce je podobné keři s naježeným ostrým trním, takže kajícník sám neví, kde začít a kde skončit... Vědomí a svěžest mysli rychle odchází, bylo by třeba se napravit a usmířit se s Bohem. Nemocný dělá přísliby, slibuje Bohu nápravu, stejně jak to dělal i při dřívějších nemocech. Zdá se mu, že i tentokrát Boha obelstí. Zpovědník se v něm snaží vzbudit upřímný žal, ale vidí, že umírajícímu už mnoho nezbývá. Popravdě řečeno, mohl by se s Bohem ještě usmířit, ale je to pro něj už příliš těžké, protože ho spravedlivý Bůh opouští a trestá ho tak za zmařené milosti.\nJak často stojí zatvrzelý hříšník v hodině smrti před Bohem bez lítosti a obrácení. Tak končí ten neřestník, který vším pohrdal a ze všeho si tropil žerty říkajíc, že pro něj smrtí všechno skončí. Tak končí rovněž ten krásný mladík, který ještě před dvěma týdny zpíval po hospodách nestydaté písničky, bavil se a tančil. Tak končí také ta mladá lehkovážná dívčina, která se oddávala každé prázdnotě, vyvyšovala se nad druhé a žila tak, jako by nikdy neměla zemřít. Naopak - smrt je stále blíž a zároveň s ní se blíží těžká odpovědnost za promarněný život. A tak už nyní oči hasnou, do dveří vchází smrt, všichni přítomní jsou nějak sklíčeni, hledí na nemocného se smutkem. A ten, když pootevře hasnoucí oči, ukazuje strach, který děsí ty, kdo ho obklopují. Přítomní to nechtějí sledovat. Utíkají od lůžka umírajícího, který umírá tak, jak žil. Hle, dobře si všimněte této scény vy všichni, kteří už tolik let odkládáte své obrácení „na později“. Vidíte ty chladné semknuté rty, které už napovídají, že musí umřít a jít do zatracení? Opilče, vyjdi na chvilku ze své hospody a pohleď na ty bledé líce, pohleď na vlasy lesknoucí se smrtelným potem. Vidíš, jak dokonávajícímu vstávají hrůzou na hlavě? Viditelně ho obklopuje děs a strach. Pro něj už všechno skončilo, blíží se smrt a zavržení. Pojď i ty, dcerko a sestro, odtrhni se na chvíli od té muziky a tance. Podívej se, co se s tebou také jednou stane. Vidíš, jak zlý duch naplňuje dokonávajícího zoufalstvím? Vidíš ty strašné křeče? Vše je ztraceno, duše musí opustit tělo. A kampak půjde? Zajisté - jejím příbytkem bude peklo.\n„Duše křesťanská,“ - říká dále kněz - „vezmi účast v nebeském Jeruzalémě.“ Jak to? Ona má jít do toho krásného nebeského místa, ona - zatížena tolika hříchy? Vždyť celý její život byl koloběhem smilstva. Ona má přebývat spolu s anděly a s Ježíšem Kristem, který je čistota sama? Pro ni je odpovídající místo v pekle!\n„Bože,“ - říká ještě kněz - „Stvořiteli veškerenstva, pamatuj, že tato duše je dílem Tvých rukou.“ Což může Bůh přijmout duši, která je snůškou všech hříchů a morální hniloby? Lépe by bylo, aby se vrátila mezi duchy temnoty, kteří ji uchvátili, protože právě jim po celý život sloužila.\n„Bože,“ - může ještě říci kněz - „přijmi tuto duši, která tě miluje jaké svého Tvůrce a Spasitele.“ Ale kde jsou důkazy její lásky k Bohu? Cožpak se zbožně modlila? Nebo se dobře zpovídala a přijímala svaté přijímání? Vždyť ani ve velikonočním období nepřistupovala ke svátostem. Ať kněz zmlkne, neboť se o ni hlásí zlý duch, protože jemu patří už dlouho. Ďábel jí poskytoval peníze a prostředky k pomstě. On jí podsouval příležitosti ke vzbuzování nemravných tužeb. Proč jí mluvit o nebi, které nechtěla?! Raději se chtěla propadnout do propasti, než stanout před tváří Nejvyššího Boha.\nUmírajícího spoutává zoufalství a bezvýchodnost, protože vidí svou hanebnou minulost, hroznou přítomnost i budoucnost. Vidí, že mařil svaté příležitosti a upadá v úděs, jaký není možno popsat. Teď už je těžké mluvit o zpovědi. Proto kněz ukazuje umírajícímu obraz Ukřižovaného a přivádí ho k lítosti a důvěře. „Příteli můj, toto je Bůh, který zemřel za tvé vykoupení, měj naději v jeho nekonečné milosrdenství.“ Ale takové povzbuzení jenom zvětšuje zoufalství hříšníka. Není moc pravděpodobné, že by lehkovážná žena mohla mít v takové chvíli naději v Krista s trnovou korunou na hlavě. Vždyť ona se po celý život strojila, aby se líbila světu. A jak Kristus vysvlečený ze šatů bude vypadat v rukou lakomce? Ó Bože, jak velmi ho děsí ten obraz! Bůh pokrytý ranami se má objevit v rukou smilníka... Bůh umírající za své nepřátele v rukou mstivého. Ne, zatvrzelému hříšníkovi nic nepomůže. I kdybychom mu podali Krista přibitého hřeby na kříž. Pro něj všechno skončilo. Jeho zavržení už brzy nadejde. Ach! Což se musí umírat a hynout navěky, když je tolik prostředků ke spáse? Můj Bože, jaké zoufalství bude navěky sžírat křesťana v pekle.\nUmírající by se ještě chtěl rozloučit s těmi, kteří ho obklopují a z posledních sil ze sebe dostává slova díků: „Loučím se s vámi, otče a matko. Loučím se s vámi, děti.“ Ale nikdo ho už neslyší, všichni odešli nebo si myslí, že už vypustil duši. A on, zdá se, ještě říká: „Běda mi, jsem zavržený. Ach, buďte moudřejší než já.“ Než propadne peklu, zvedá ještě oči k nebi, které navždy ztrácí. „Loučím se s tebou, krásné nebe, krásné místo vyvolených, jež jsem ztratil kvůli drobnostem! Loučím se s vámi, andělé, i s tebou, můj Anděle Strážný, který jsi mě z Boží vůle bez přestávky provázel, ale nadarmo jsi se namáhal; jsem ztracen. Loučím se s tebou, svatá Panno, Matko nejmilejší! Kdybych vzýval tvou pomoc, jistě bych nalezl odpuštění. Loučím se s tebou, Ježíši Kriste, Synu Boží, který jsi tolik vytrpěl pro mé vykoupení. Hynu navěky vlastní vinou. Ach, jak by se mi hodilo to krásné náboženství a ta přikázání, která jsem mohl zachovávat. Loučím se s tebou, můj duchovní pastýři! Pohrdal jsem tebou i tvou horlivostí. Připravil jsem ti tolik smutku, když jsem tě nechtěl slyšet. Kéž by alespoň ti, co ještě žijí, mohli uniknout tomuto neštěstí. Pro mě je už všechno ztracené! Ztracený Bůh, ztracené štěstí! Čeká mě věčný pláč a nářek. Skončila pro mě už veškerá naděje!... Ó Bože, jak strašná je Tvá spravedlnost, odsuzuješ mě k věčným slzám a nářkům, protože jsem odkládal pokání, nechtěl se obrátit a žil jsem v hříchu. Myslel jsem, že před smrtí budu mít čas se s Tebou usmířit. Strašně jsem se mýlil!“\nBože, dej nám živou víru, osviť naši mysl, abychom pochopili, jak strašným neštěstím je zavržení, abychom porozuměli a díky tomu pak co nejpečlivěji unikali před hříchem. Amen.\nKdo miluje pozemské příjemnosti, hledá výhody, vyhýbá se utrpení, kdo se znepokojuje a naříká, když se mu něco nepovede, ten je křesťanem pouze podle jména. „Kdo chce jít za mnou, ať zapře sám sebe, den co den bere na sebe svůj kříž a následuje mě“ (Lk 9,23). Smyslný člověk nemá ctnost, která činí duši milou v očích Božích a vede ji do nebe. Pěkná růže musí být obklopena trny. A nejkrásnější ze ctností - čistota - rozkvétá v umrtvování. Proroku Danielovi archanděl Gabriel řekl, že Bůh vyslyšel jeho prosby, protože je k němu vysílal v postu a popelu.\nPouze slzy a pokání mohou naplnit naše srdce útěchou v hodině smrti. Pouze kvůli nim mohl sv. Jeroným umírat a říkat: „Čeho se bojíš, duše má? Sloužila jsi Bohu a plnila jsi jeho vůli. Doufej, že se Pán nad tebou slituje.“ Sv. Jan Klimak vypráví, že se jeden mladý člověk připravoval na svou poslední chvíli těžkým pokáním. A když pak smrt přišla, zavolal si představeného a řekl mu: „Otče, cítím se tak šťastný, že jsem strávil život v slzách a v pokání. Dobrý Bůh mi za to přislíbil nebeské království. Nashledanou, otče, jdu se již setkat se svým Bohem, kterého jsem se snažil věrně následovat. Děkuji ti ještě, že jsi mě povzbuzoval v postupu na této šťastné cestě.“ I pro nás bude v takové době velkou útěchou myšlenka, že jsme žili pro Boha, snažili jsme se vyhýbat hříchu, odříkali si všechny příjemnosti - nejenom ty zlé, ale časem i ty dovolené -, že jsme přistupovali ke svátostem svatých a čerpali z nich sílu a odvahu do boje s ďáblem, světem a se zlými náklonnostmi. Takovou radost po tvrdém pokání dosvědčuje v hodině smrti i Tais, která byla známá svým nemravným životem, ale díky sv. Pafnuciovi se obrátila.\nI my musíme litovat a dělat pokání za hříchy - buď v tomto nebo v budoucím životě. Vyberme si to, co je pro nás výhodnější. Co s námi bude, jestliže přijde smrt a my nebudeme vyrovnáni s tvrdou Boží spravedlností? Jaký smutek a hořkost zahrnou naši duši při myšlence, že jsme nechtěli konat pokání a prosit o Boží milosrdenství, že jsme bez přestání žili hříšně, že jsme odkládali nápravu na poslední chvíli! Drazí bratři. Vyberme si jinou cestu a ta nás ve chvíli smrti naplní štěstím a radostí. Plačme nad svými hříchy a snášejme trpělivě všechny smutky a neštěstí, jaké na nás Bůh sešle! Ať je náš život prožíván v lítosti nad hříchy a v lásce k Bohu, abychom se s ním mohli setkat na věčnosti. Amen.\nAno, věrní křesťané, čas postní doby se může obrátit k naší záchraně, jestliže ho budeme využívat a spolupracovat s milostí Boží; ale může také přispět k našemu zatracení, jestliže ho promarníme. Co znamená to slovo „pascha“, velká noc? Znamená to tolik jako přejití. Je to přechod ze smrti hříchu do života milosti. Pokud to budete mít stále na zřeteli, budete moci lépe posoudit, zda jste se v této době dobře připravili na velikonoční svátky, a to zvláště vy - muži - kteří jenom jednou za rok v době velikonoční z povinnosti jdete ke zpovědi a ke svatému přijímání, zda můžete být s touto přípravou spokojeni.\nProč, křesťané, církev ustanovila postní dobu? Řeknete: „Proto, aby nás připravila k dobré zpovědi a k dobrému prožití velikonočních svátků.“ A skutečně nás to tak učí katechismus. A kdybych se zeptal nějakého dítěte, jaký hřích dělá křesťan - katolík, když zanedbá velikonoční zpověď, řeklo by mi: „Dělá hřích smrtelný.“ A na další otázku, kolik je třeba udělat smrtelných hříchů, aby byl někdo zavržen, mi znovu odpoví: „Stačí udělat jenom jeden těžký hřích a zemřít v něm bez pokání.“ Co k tomu řeknete? Vykonali jste už velikonoční zpověď? Odpovíte: „Ne.“ Budete tedy zavrženi, jestliže vás v tomto stavu duše zaskočí smrt. A co myslíš, příteli? Nezáleží ti vůbec na spáse? Ale řekneš: „Když budu zavržen, tak ne sám.“ Ubohá duše! Kamarádství v pekle ti nic nepomůže, dokonce ještě zvětší tvé utrpení. Na prázdno budeš naříkat a vzdychat v plamenech a nebudeš mít žádnou naději na to, že se z nich dostaneš! Ach, duše, proč nepamatuješ na to, co zakusil Ježíš Kristus? Proč se sama od něj navždy odvracíš? Proč jsi, bratře, nevykonal společnou velikonoční zpověď? Řekneš: „Nechtělo se mi.“ Ale jestli umřeš v tomto stavu, budeš zavržen. Myslíš, že se smrtí všechno končí? Věz, že věčnost je šťastná, nebo nešťastná! To je dogma naší víry.\nCožpak není pravda, sestro, že ses vyhnula velikonoční zpovědi? V postu jsi žila ve hříchu a po velikonocích také. Proč? Je tu důvod - ztratila jsi víru, myslela jsi jen na příjemnosti světa, a tak čekáš na chvíli, kdy budeš uvržena do pekelného ohně. Uvidíme se, drahá sestro, uvidíme se někdy. Tak jest. Uvidíme tvé slzy, tvé věčné zoufalství. Proč, věrní křesťané, odvracíme oči od tak strašné pravdy a žijeme v bahnu hříchu?\nDnes nechci mluvit o těch nešťastnících, kteří skrývají před knězem své hříchy, protože se bojí, že nedostanou rozhřešení, ani o těch, co zakrývají svůj neřestný život pláštíkem ctnosti, a pak přichází ke stolu Páně, aby přijímali k svému zatracení, dávali Boha za kořist satanovi a svou duši odevzdali k věčnému zavržení...\nZůstali při obecném vyznání a vcelku neodlišili myšlenku od žádostivosti. Zpovědník se jich ptá: „Neurazil jste Boha někdy v mysli pýchou, marnivostí, mstou nebo nečistotou? Víte přece dobře, že i myšlenkou je možné těžce urazit, zvláště jestliže je mysl nevázaná a nezapudí ji.“ „Může být,“ říká kajícník, „ale nevzpomínám si na to.“ Dále se zpovědník ptá na počet hříchů, byť i jen přibližný. Tu ten, kdo se zpovídá, řekne: „Ach, můj otče, chceš, abych si pamatoval všechny myšlenky z celého roku? To je nemožné!“ Drahý Bože, kolik bývá kvůli takovéto lehkovážnosti svatokrádežných zpovědí.\nJedna mladá dívka, která se po určitý čas oddávala nestydatým zábavám, se pozastavila nad strašným stavem své duše a tak se vystrašila, že se rozhodla celkově změnit svůj život. A tak se i stalo. O nějakou dobu později potkala mladíka, s kterým se předtím vesele bavila. Ten k ní začal mluvit tím samým způsobem jako dřív. Ale ona na něj pohlédla s odporem, protože si připomněla, jak často byl ten nešťastník původcem toho, že těžce urazila Boha. Udivený mládenec se jí tedy ptá, zda ho nepoznává. „Ach, dobře tě znám,“ odpověděla, „vidím, že jsi stále stejný, že jsi stále ponořen v hlubině hříchu; ale já díky Bohu nejsem už dřívější hříšnicí, nedělám už hříchy, které dřív spalovaly mou bídnou duši. Tisíckrát raději bych zemřela, než bych se navrátila k dřívějším pokleskům.“ Jak pěkný vzor je to k následování!\nK těm, kteří vůbec nekonají velikonoční zpověď, se nyní neobracím. Mají svobodu být zavrženi, jestliže po tom touží. Nám nezbude nic jiného, než jenom plakat nad jejich neštěstím a slepotou a modlit se k Bohu, aby prohlédli. Prosme vroucně Stvořitele, abychom sami neupadli v podobné zaslepení a zatvrzelost! Odporujme mužně pokušení světa i ďábla a bez přestání vzdychejme po pravdivé vlasti, po nebi, protože tam nás čeká sláva, odměna a šťastná věčnost. Amen\nNaše lítost nad hříchy by měla být podobná zkroušenosti marnotratného syna, který šel do sebe, přiznal svou velkou vinu a následky, které si přivodil, když utekl od tak dobrého otce. „Půjdu,“ - zvolal - „vrátím se k otci, padnu mu k nohám, budu je zkrápět slzami, řeknu mu, že nemám odvahu hledět na nebe ani na něho, protože jsem mu způsobil těžkou křivdu; ať mě k sobě vezme jen jako dělníka.“ Tisíckrát šťastný je hříšník, který se s takovým vnitřním postojem a důvěrou obrací k Bohu. Jistě v něm najde plnost dobroty a soucitu otce - otce, který mu ochotně odpustí hříchy a navrátí ztracenou milost.\n1. Naše zpověď musí být především pokorná. Před soudem zpovědi jsme jako obvinění, kteří stojí před soudcem. Obviňujme se sami, nečekejme na otázky zpovědníka. Následujme tak krále Davida, který sám o sobě říká: „Svůj hřích jsem před tebou přiznal, svoji nepravost jsem nezakrýval, řekl jsem: ‚Vyznávám se Hospodinu ze své nevěrnosti.‘ A ty jsi ze mne sňal nepravost, hřích můj“ (Ž 32,5). S pokorou vyznávejme své hříchy; nebuďme podobni těm, kteří říkají své poklesky podobným způsobem, jako by vyprávěli nějakou historku, lidem, u kterých není vidět lítost, kteří při zpovědi, místo aby odprošovali Boha za hříchy, páchají ještě svatokrádež. Jestliže vám zpovědník musí položit nějaké otázky, které mohou zranit vaši sebelásku, jestli vám zadá těžší pokání anebo vám dokonce odmítne udělit rozhřešení, nereptejte, ale přijměte to s pokorným duchem. Nikdy neodpovídejte arogantně a nestaňte se, jak se to nejednou stává, zatvrzelým hříšníkem, který pak dokonce bez pokleknutí a s hněvem vybíhá z kostela. Soud pokání je soudem samého Ježíše Krista, v němž on sám naslouchá našemu obviňování, On sám se ptá, rozmlouvá a ohlašuje výrok odpuštění. Zde je třeba s pokorou obviňovat sebe sama a nikdy nesvádět viny na druhé, jako např. Adam, když obviňoval Evu a ona zase jeho. Tak se stává, že člověk, který má sklon k hněvu, obviní svou ženu a děti, že ho provokují k vzteku; opilec obviňuje svého kamaráda, který ho pozval na sklenku; mstivý člověk říká, že to jiní spáchali křivdu; ten, kdo rád mluví špatně o druhých nebo je dokonce pomlouvá, dokazuje, že přece on říká pravdu; někdo těžce pracující v neděli se ospravedlňuje tím, že jeho povinnosti tím netrpí; matka, která se s dětmi nemodlí ranní ani večerní modlitby se vymlouvá, že jí schází čas. Kdo takovýmto způsobem svaluje vinu na druhé, nemá v sobě pokoru. Představme se zpovědníkovi v pravdivém světle a mluvme k Bohu společně s žalmistou: „Hospodine, postav stráž k mým ústům, přede dveře mých rtů hlídku, nedej, aby se mé srdce přiklonilo ke zlu, ať se nedopustím svévolnosti“ (Ž 141,3-4).\nLidé také často skrývají okolnosti hříchu. Pomlouvání nebo zlostnou kritiku ukazují jako nevhodné mluvení o bližním a nechtějí přiznat, že to všechno pocházelo z pýchy a závisti, z nenávisti a uraženosti. Nemluví také o tom, jak velkou škodu způsobili dobrému jménu bližního. Zpovídáte se, že jste špatně mluvili o lidech, a neříkáte, o kom jste tak mluvili, nechcete se přiznat, že jste vystupovali proti svému duchovnímu pastýři anebo proti jiné osobě zasvěcené Bohu - osobě, jejíž dobré jméno je věcí zvlášť důležitou. Neříkáte, zda to nebyly pomluvy a lži. Zpovídáte se, že jste vystupovali proti víře a morálce, ale zamlčujete okolnosti, že jste chtěli otřást vírou mladého člověka proto, aby snadněji podlehl vaší žádostivosti. Říkali jste mu, že na tom není nic zlého a není třeba se z toho zpovídat. Anebo se dívčina obviňuje, že se parádila kvůli tomu, aby se líbila jiným, a nedodá, že měla záměr vzbuzovat v nich špatné myšlenky. Otec říká, že chodil do hospody, že se opil, ale mlčí o pohoršení, jaké dal celé rodině. Kdybychom chtěli proniknout do podrobností, spatřili bychom, kolik způsobů vynalezli lidé na to, aby se při zpovědi představili v lepším světle. Někteří to zkouší dosáhnout tónem hlasu a jisté hříchy říkají tak tiše, aby je zpovědník ani nezaslechl. Nejprve se zpovídají z lehkých drobností, říkají například: „Nepřežehnával jsem se ráno a večer svěcenou vodou, byl jsem roztržitý při modlitbě atd.“ a když těmito drobnostmi jakoby uspí pozornost zpovědníka, tehdy tichounkým hlasem a velmi rychle vysypou těžké hříchy. Pravda, můžete tímto způsobem vymámit rozhřešení, ale Boha neoklamete, On takovéto rozhřešení nepotvrdí. Sami pak musíte přiznat, že taková zpověď nepřinese vašemu svědomí pokoj, že po ní nepociťujete štěstí a vnitřní zadostiučinění. Chcete přehlušit svědomí, říkáte sami sobě, že později své zpovědi napravíte, že se ze všech hříchů vyzpovídáte nanovo.\nJak se může křesťan ze studu nebo ze strachu vystavovat takovému neštěstí? Příteli, pomysli na to, co tě čeká za skrývání hříchů! Nemáš odvahu otevřít své svědomí před svým farářem? Což je jediným na světě? Neznáš jiné kněze, kteří by s velkou dobrotou vyslechli tvou zpověď? Bojíš se, abys nedostal velké pokání? Neboj se, zpovědník ti pomůže a ještě se za tebe bude modlit a společně s tebou bude oplakávat tvůj hřích, aby ti vyprosil ztracené Boží smilování. Příteli, slituj se nad svou ubohou duší, která tolikrát zakoušela Ježíše Krista! Ó, jak velmi slepí jsou hříšníci, kteří se stydí či bojí vyzpovídat se ze svých poklesků! Na co je dobré takové zpovídání, když stejně přijde čas, kdy budou tajemství srdce vystavena očím celého světa? Jedním slovem - nyní byste se mohli uchránit před strašným ponížením, jaké vás čeká na posledním soudu, a své peklo byste mohli vyměnit za věčné štěstí. Ach, k čemu vede člověka svatokrádežnictví. Nechtěl by zemřít v hříchu, ale nemá sílu se ho zbavit! Bože, týrej tyto nešťastníky a zaslepené lidi výčitkami svědomí, týrej je, aby se jim nemohli vyhnout a zavčas se obrátili.\nJaké z toho pro nás vyplývá poučení? Používejme všech možných prostředků, aby naše zpovědi byly dobré. Nevymáhejme rozhřešení, když nemáme skutečný úmysl napravit se. Neodbývejme naše zpovědi, nevybírejme slova, která by zaclonila naše hříchy a umenšila jejich hrůzu. K soudu pokání přistupujme s lítostí, o kterou je třeba Boha vroucně prosit. Jestliže jsme po několik let ukrývali nějaký hřích, pak se z něho vyzpovídejme co nejdříve a nevěnujme pozornost našeptávání ďábla. Nemysleme si, že jej vyznáme později nebo že to při nejhorším uděláme v hodině smrti, protože potom už může být pozdě; tehdy nám Bůh ve svých prozřetelných cestách může odejmout milost. A kdyby na nás přicházela chuť ukrývat hříchy, tak si vzpomeňme, co nám řekne na posledním soudu, jakými výčitkami nás zahrne zpovědník, kterého jsme obelhávali! Všechno, co děláme, dělejme tak, jak bychom to chtěli konat v hodině smrti - tak nezbloudíme. Amen.\nKdy se lidé zpovídají špatně? Za prvé tehdy, když ze studu nebo ze strachu dobrovolně skrývají své hříchy, zamlčují souvislosti nebo umenšují počet těžkých hříchů. Za druhé, když zpytování svědomí dělají ledabyle, když nemají opravdovou lítost a pevný úmysl napravit se. Za třetí tehdy, když si vyhledávají co nejmírnější zpovědníky, jen aby vyloudili rozhřešení. Za čtvrté, když nenapravují způsobené křivdy. Za páté, když po zpovědi zamýšlejí setrvávat v hříchu, např. nenapravitelní lichváři, náruživí chlípníci, ti, kteří nezmění vyzývavý způsob života, ti, kteří pobývají v domech, ve kterých se setkávají s osobami žijícími špatně, náruživí opilci, ti, kteří nadále žijí v hněvu a nenávisti nebo špiní dobré jméno bližního. Za šesté se lidé zpovídají špatně, když svátost oltářní přijímají bez vhodné přípravy, protože neznají základní pravdy víry. Kdybyste měli jakoukoliv pochybnost v některém z těchto bodů, běžte do sebe a nepravte dřívější špatné zpovědi.\nPři delší zpovědi je třeba vyznat těžké hříchy hned na počátku a ne začínat od malých, protože bychom snadno mohli podlehnout pokušení ďábla a něco zatajit. Před sv. Janem Klimakem se jednou objevil jeden bandita, který vypadal velmi zkroušeně a tvrdil, že chce zbytek života strávit v pokání v klášteře. Představený mu na zkoušku nařídil stát po sedm dní u brány a potom vyznat své hříchy před několika lidmi. Provinilec ten rozkaz splnil. Představený mu ještě nařídil vyzpovídat se nahlas před řeholníky. Nato ten zkroušený kajícník odpověděl, že je připraven zpovídat se nejen před klášterními bratry, ale před celou Alexandrií. Konečně v neděli po evangeliu představený ještě nařídil svázat ho, obléci do velkého pytle, posypat mu hlavu popelem a veřejně ho mrskat pruty. Ten pohled přivedl všechny řeholníky k slzám. A skutečně - ten mládenec měl upřímnou lítost. Sv. Augustin se také nestyděl za veřejnou zpověď, své hříchy vyznal před celým světem! Kdybychom znali sebe samé a měli pokoru, pak bychom se nestyděli postupovat tak, jako tito dva. Člověk, který si nechce přiznat vinu, je plný pýchy. A zapamatujme si, že na dobré zpovědi záleží naše věčné štěstí. Když budete dnes večer uléhat ke spánku, představte si, že ležíte v rakvi s rukama složenýma do kříže, s očima navěky zavřenýma, přikrytí úmrtním rubášem a řekněte si: „Po čem bych v tuto chvíli toužil? Moje duše je obtížena tolika hříchy, za které jsem ještě nepřijal odpuštění. Chtěl bych takto stanout na soudu Božím? Budu mít v hodině smrti u sebe zpovědníka? Proto kdybych zemřel náhle, šel bych do pekla. Nebudu už déle otálet, ale hned změním svůj život, abych získal ztracenou přízeň Boha a právo na nebe.“ Amen.\nBěda mi, protože jsem v životě mnoho zhřešil.\n(Sv. Augustin, Vyznání 2,10)\nTato slova řekl sv. Augustin, když po letech v myšlenkách procházel dávné chvíle svého života. Když na ně vzpomínal, srdce mu pukalo žalem. Není divné, že s tak velkou vroucností v duši volal: „Ó, Bože, promarnil jsem svá léta, když jsem tě nemiloval. Ó, Pane, nevzpomínej na mé dávné poklesky.“\nTřetí známka pravdivého úmyslu napravit se je rozumné ovládání sebe sama a vykořeňování zlých náruživostí z duše. Náruživostí nazýváme náklonnost navrátit se ke starým hříchům, náklonnost, kvůli které jsme propadli skutečně špatnému životu. Je tedy třeba po zpovědi konat dobré skutky, které budou protikladem dřívějších hříchů. Jestliže jsme se oddávali pýše, nyní se musíme cvičit v pokoře, klidně snášet pohrdání, vyhýbat se pochvalám světa, při každé příležitosti se pokořovat a vždy se považovat za bídné a nehodné hříšníky. Jestliže jsme se často nechali unést hněvem, buďme teď vůči bližním vlídní a přejícní. Člověk, který podléhal smyslnosti, ať se umrtvuje v jídle a pití, ať dává pozor na svá slova, pohledy a myšlenky, aby v nich nebylo nic, co se protiví ctnosti čistoty. Kdo na sobě nepracuje a hned po zpovědi upadá do těch samých hříchů, ten se zpovídal svatokrádežně a vykonal těžký zločin před Bohem. Správný kajícník by měl následovat marnotratného syna, který když pochopil svou ubohost a neštěstí, rozhodl se vrátit se k otci a vykonat všechno, co po něm bude chtít. Proto opustil špatné společníky a nechtěl je ani vidět, protože věděl, čím dále od nich odejde, tím více se přiblíží k otci. Ať je naše lítost podobná lítosti marnotratného syna. Buďme připraveni všechno obětovat, jen abychom se znovu nevrátili ke starým hříchům a špatným náklonnostem. Sv. Jan Chrizostom říká, že mnoho lidí má zkroušenost jenom vnější, divadelní. Takoví kajícníci jsou podobni hercům, kteří na požádání předvádějí krvavý boj; všem se zdá, že zabíjejí protivníka a prolévají jeho krev. Ale jak tato scéna skončí, zabití se hned jako na povel zvedají na nohy a jsou stejně zdraví a silní, jako byli na začátku hry. Totéž se děje po mnohých zpovědích, protože už nejednou za dva dny ti, kteří při zpovědi vzdychali a oplakávali své hříchy, se nanovo hněvají, mstí se, znovu se dopouští obžerství, opilství, nanovo jsou lhostejní ve službě Boží a líní v plnění svých závazků.\nBojme se, bratři, každého hříchu. Vyhýbejme se nebezpečným příležitostem a nikdy nezapomínejme na to, jak trpí zavržení v pekle, ti, kteří se na tomto světě nechtěli vyznávat ze svých hříchů a nechtěli se obrátit. Zde se tedy nebojme žádných obětí, odvážně bojujme s pokušením. Naříkejme a vzdychejme zde na světě, abychom mohli na věky oslavovat Boha v nebi. Amen.\nKolik utrpení musel snášet Spasitel, kolik pohrdání; jak bolestně musel umírat, aby tato slova dostala skutečnou moc. A my jsme často tak zaslepení, tak nerozhodní, že se nám zdá, jako by to záleželo na knězi, zda udělí nebo neudělí rozhřešení. Drazí bratři, velmi se mýlíme. Ten, kdo uděluje svátost pokání, je pouze správcem milostí a zásluh Ježíše Krista (srv. 1Kor 4,1), proto je musí rozdělovat podle přesně stanovených pravidel. Svatá bázeň provází nejednou ubohého kněze při vykonávání tohoto nelehkého úřadu, protože když chce zachraňovat jiné, snadno může zahubit sebe samého. Hrozný účet ho čeká na Božím soudě za všechna udělená rozhřešení, jestli byl rozmařilým nebo skoupým správcem nebeských milostí. Jak je zde snadné zmýlit se! V takové chvíli by mnoho kněží volilo být raději ve stavu světském než v duchovním! Ale také mnoho světských lidí čeká tvrdá odpovědnost za to, že se možná nikdy nemodlili za své pastýře, za ty, kteří se pro jejich záchranu vydali do záhuby...\nKněz má právo rozhřešit hříchy, ale zároveň má moc odmítnout rozhřešení. A proto říká sv. Řehoř Veliký, že kněz musí patřičně zjistit připravenost hříšníka, než mu udělí rozhřešení, musí obrátit pozornost na to, zda se změnilo jeho srdce a zda má silný úmysl napravit se.\nJe tedy zřejmé, že zpovědník pod hrozbou ztráty vlastní spásy musí některým hříšníkům odmítnout rozhřešení anebo jeho udělení odložit na později. Dnes vám tedy vysvětlím: 1) co je rozhřešení, 2) komu ho patří udělit a komu odmítnout. Je to velmi vážné téma, protože je zde ve hře vaše spása nebo zavržení.\nJak šťastný je člověk a současně jak velkým je hříšníkem! Říkám, že je šťastný, protože i když ztratil Boha, nebe i duši, může ještě tuto ztrátu napravit a získat věčnou blaženost. Když boháč ztratí majetek, pak nejednou i přes nejupřímnější touhu ho nebude schopen znovu získat, ale naproti tomu hříšník s nevelkým úsilím může získat to, co ztratil. Ach, Bože, jak miluješ hříšníky, že jim dáváš tolik prostředků k získání nebe! A proto říkám, že se zatěžujeme velkou vinou, když pohrdáme tak drahocennými dobry, která snadno můžeme získat. Drahý příteli, když jsi ztratil nebe, co ti v tvé bídě ještě zůstává?\nJestliže se mě zeptáte, co je to rozhřešení, pak odpovím, že je to výrok pronesený ústy kněze ve jménu a v zastoupení Krista, který odpouští naše hříchy a takto je zahlazuje, jako bychom je nikdy nespáchali - pochopitelně platí to pouze tehdy, když hodně a náležitě splníme podmínky této svátosti. Koho neudiví účinnost, koho nepřekvapí dobrodiní obsažené v tomto soudu milosrdenství? Ach, okamžiku, který jsi pro návrat hříšníka tak plodný. Zatímco Boží služebník vyslovuje slova: „Uděluji Ti rozhřešení...,“ duše kajícníka se stává čistou a svobodnou od veškeré špíny díky zásluhám nejdražší Krve Ježíšovy, která stéká na duši ve chvíli rozhřešení. Jak jsi dobrý k hříšníkovi, Bože! Rozhřešení vytrhává ubohou duši z područí ďábla a navrací jí přízeň, milost Boží a neocenitelný pokoj svědomí. Což nemáme být dojati k slzám při pohledu na tolik Božího dobrodiní? Nepozastavili jste se nikdy nad tím, že každé platné rozhřešení přivádí do kajícníkovy duše tak velkou milost? Je třeba ale pamatovat na to, že jenom zkroušení hříšníci, kteří oplakávají své dřívější viny, ti, kteří se upřímně a srdečně vyznávají, se stanou účastníky těchto nedocenitelných dobrodiní svátosti pokání.\nTeď vám řeknu, kdy patří rozhřešení odmítnout nebo je odložit. Katolická církev zde stanovila jasná pravidla, kterých se kněz musí pevně držet. Jestliže je překročí, běda jemu samému, ale běda i tomu, kterého doprovází! V takové situaci slepý vede slepého, a proto oba padnou do pekla (srv. Mt 15,14). Jestliže vám kněz z řádných důvodů odmítne dát rozhřešení, nereptejte, dělá to z lásky k vám a vroucně touží po vaší spáse. Teprve na posledním soudu zjistíte, že když vám tehdy odmítl udělit rozhřešení, bylo to proto, abyste tím jistěji přišli do nebe. V podobném případě tedy nikomu nic nevyčítejte, ale poděkujte Bohu a usilovně pracujte na své nápravě.\n1) Říkám, že v první řadě nezaslouží rozhřešení ti, kteří neznají důkladně katechismové pravdy. Každý křesťan musí znát učení Ježíše Krista, jeho tajemství, mravní předpisy a svátosti. Sv. Karel Boromejský, arcibiskup milánský, důrazně říká, že není možné udělit rozhřešení těm, kteří neznají zásadní křesťanské pravdy a závazky svého stavu, zvláště pokud tato neznalost pochází z vlažnosti o spásu duše, je-li zaviněná. Podle předpisů církve není také možné rozhřešit otce a matky, podobně hospodáře a hospodyně, kteří své děti a domácí neučí pravdám důležitým pro spásu, kteří se o ně nestarají a nenapomínají jejich chyby a výstřelky.\nCo by tedy měl znát každý křesťan? Musí znát Otčenáš, Věřím v Boha, všeobecně zpověď, úkony víry, naděje a lásky, přikázání Boží i církevní a konečně úkon lítosti. Nestačí ale umět tyto věci mechanicky odříkat, je třeba jim také rozumět. Je třeba vědět, že Otčenáš pochází od samého Boha, že Zdrávas Maria je částečně vzato z Písma sv. (jsou to slova anděla pozdravujícího Nejsvětější Pannu Marii) a část že doplnila církev. Dále je třeba vědět, že Věřím v Boha sestavili apoštolové po seslání Ducha svatého, než se rozešli do celého světa; proto je v celé církvi tatáž nauka a ta samá tajemství. Věřím v Boha obsahuje ve zkratce pravdy naší víry, nauku o tajemství Nejsvětější Trojice, protože mluví o jediném Bohu ve třech osobách, o Bohu Otci, který nás stvořil, o Synu Božím, který nás vykoupil, a o Duchu svatém, který nás posvěcuje při křtu. Všechny články apoštolského vyznání je třeba chápat a umět vysvětlit.\nJe třeba také vědět to, že Bůh svá přikázání vryl do srdce prvního člověka už v ráji a později je dal Mojžíšovi na kamenných deskách na hoře Sinaj (Ex 33,18). Ježíš Kristus tato přikázání nezrušil, ale připomenul je a obnovil. Dále patří vědět, co je ctnost víry, naděje a lásky, jak máme chápat Vtělení Ježíše Krista, Syna Božího, kdo ustanovil svaté svátosti, kolik jich je a jaké milosti každá z nich uděluje. Je také třeba znát závazky svého stavu, zvláště rodiče a představení musí vědět, jak mají vést své děti a podřízené. Bohužel, jak velká je mezi lidmi náboženská temnota! Ona je také zdrojem záhuby mnoha katolíků.\n2) Rozhřešení patří odmítnout těm, u kterých není vidět žádná lítost. Zkušenost totiž říká, že na velkolepé sliby a rozhodnutí se nedá v žádném případě spoléhat. Každý říká, že lituje a že se napraví. Kněz věří a dá rozhřešení. Ale co se děje hned po složení těchto úkonů, po vyhlášení těchto rozhodnutí? Už po několika dnech vidíme ty samé hříchy a ty samé poklesky. Samotné přísliby totiž nejsou dostatečným důkazem pevného předsevzetí napravit se. Kristus říká, že strom se pozná po ovoci (srv. Mt 12,33), takže pravdivá lítost se pozná podle změny jednání. Nestačí oplakávat hříchy, je třeba jich zanechat a vyhýbat se všemu, co by nás znovu mohlo přivést k pádu. A proto je třeba mít úmysl napravit se tak pevný, že bychom raději zvolili všechno vytrpět, než upadnout do těch stejných hříchů. Tak jest, brzy po zpovědi je vidět málo nápravy. Z toho musíme usuzovat, že byla špatná nebo dokonce svatokrádežná. Ach, kdyby ze třiceti rozhřešení bylo jedno dobré, svět by se hned změnil! Není možné tedy dávat rozhřešení těm, u nichž není vidět dostatečný stupeň lítosti. Přesto mnoho lidí, kterým bylo rozhřešení odmítnuto, se v daném čase ke zpovědi nevracejí, protože nemají upřímnou chuť napravit se. Je špatné znamení, když někdo, kdo nedostal rozhřešení, čeká se zpovědí až do příštích Velikonoc. Kdyby mu opravdově záleželo na změně života, pak by se snažil usmířit se s milosrdným Bohem co nejdříve.\n3) Dále patří odmítnout rozhřešení těm, kteří v srdci živí hněv a nenávist, kteří nechtějí odpustit a udělat první krok k usmíření. Nemohu jít ke zpovědi, dokud mám v duši něco proti bližnímu. Dokonce je třeba mu prokázat nějakou službu, tak jako by nás nikdy nezarmoutil. Nestačí říci, že nepřejete nepříteli zlo, je třeba ho s radostí pozdravit a nevyhýbat se mu. Pán Bůh vám neodpustí do té doby, dokud se upřímně neusmíříte se svým bližním a i s kořeny nevytrháte ze srdce odpor a nechuť. Vyhýbat se bližnímu je dovoleno pouze tehdy, abych se v jeho přítomnosti nedopustil urážky Boha, pomluvy nebo jiného hříchu. S lidmi, v jejichž blízkosti snadno zhřešíme, bychom se měli setkávat jenom v situacích nevyhnutelně nutných. Nemůžeme však nikdy mluvit o bližním špatně nebo mu přát neštěstí. Za nepřátele je třeba se dokonce modlit. Poslyšte, co říká Pán Ježíš: „Přinášíš-li svůj dar k oltáři a tam si vzpomeneš, že tvůj bratr má něco proti tobě, nech tam svůj dar před oltářem a jdi se napřed smířit se svým bratrem, teprve potom přijď a obětuj svůj dar“ (Mt 5,23). A sv. Jakub dodává: „Soud bez milosrdenství pro toho, kdo neprokázal milosrdenství. Ale milosrdenství vítězí nad soudem“ (Jk 2,13). Vidíte tedy, moji drazí, že nemůžeme jít ke zpovědi s hněvem v srdci, protože bychom se snadno mohli dopustit svatokrádeže.\n4) Rozhřešení náleží odmítnout také těm, kdo způsobili bližnímu křivdu na dobrém jménu nebo na majetku a nechtějí napravit vzniklou škodu. Podle učení církevních Otců člověk, který může křivdu napravit, ale nechce to učinit, nebude spasen.\n5) Také patří rozhřešení odmítnout těm, kdo se nacházejí ve velmi blízké příležitosti ke hříchu, a přesto se jí nechtějí vyhnout. Nejbližší příležitosti ke hříchu nazýváme ta místa, osoby a okolnosti, v nichž obyčejně upadáme. Jsou to například divadelní scény, bály, tance, špatné knížky, nevhodná přátelství, neslušné písničky a obrazy, vyzývavé oblékání, vztahy s osobami opačného pohlaví, které už dříve byly příčinou poklesku. Není také možné rozhřešit kupce, kteří podvádějí a křivdí kvůli výhodnému prodeji; hospodské, kteří prodávají alkohol notorikům; těm, kteří provádějí své vlastní akce v době pobožnosti nebo pozdě v noci. Kněz zde může udělit rozhřešení jenom v tom případě, že kajícník přislíbí opustit příležitost ke hříchu. Bez tohoto slibu by rozhřešení bylo svatokrádeží.\n6) Také není možné rozhřešit svůdce, kteří slovem, radou nebo příkladem svádějí jiné ke zlému. Mezi tyto se počítají zvrácení křesťané, kteří se vysmívají Slovu Božímu a těm, kteří je hlásají. Podobně je potřeba postupovat u těch, kteří si tropí posměšky z náboženství, ze zbožnosti a ze svatých promluv, kteří rozhlašují nové zásady proti víře a zvykům, ti, u kterých se doma odbývají zábavy, pohoršlivé tance nebo hazardní hry, ti, kteří u sebe přechovávají neslušné obrazy nebo špatné knížky. Zrovna tak patří postupovat vůči osobám, které svým oblečením, pohledy i nevhodným chováním provokují jiné k nečistým myšlenkám a touhám. Zpovědník, podle nauky sv. Karla, musí takovým lidem odmítnout rozhřešení, protože Písmo svaté říká: „Běda tomu člověku, skrze kterého přichází pohoršení“ (Mt 18,7).\n7) Je třeba odmítnout nebo odložit rozhřešení také náruživým hříšníkům, kteří se už po delší čas dopouštějí stále stejných poklesků a nesnaží se z nich dostat. K těmto počítáme ty, kteří stále lžou, pomlouvají bližního, zlořečí, jsou netrpěliví a každou chvíli proklínají, ty, kteří se dopouštějí obžerství či opilství, hromadí v srdci pyšné, samolibé či nečisté myšlenky, a také ty, kteří se nechtějí upřímně zpovídat, z nichž teprve kněz musí otázkami vydolovávat hříchy. Bohužel, jsou takoví lidé, kteří se záměrně nechtějí obviňovat, ze kterých je třeba s velký úsilím vydolovávat hříchy, kteří se u zpovědi téměř přou a omlouvají své poklesky. Osoby tohoto typu jsou špatně připraveny a nesmí přistupovat k svátosti pokání. Podle obecné nauky Otců je pokání těch, u nichž není vidět žádná náprava, falešné a zavádějící. Tridentský koncil dovoluje dát rozhřešení pouze těm, kteří z hříchů povstanou, své poklesky z minulosti nenávidí a skutečně se rozhodnou napravit a začít nový život. Můžeme často slyšet nespravedlivé výčitky proti tvrdým zpovědníkům, že boří základy víry, uvrhují hříšníky do pekla a že je nerozumné vyžadovat od kajícníků taková pokání. Nejmilejší! Tak rozumují převážně ti, kteří nezasluhují milost rozhřešení. Od samého začátku existence svaté církve Otcové učili, že jestliže chce někdo přijmout rozhřešení, musí mít nejprve odpor k hříchu a pevné předsevzetí napravit se. Jenom lidé, kteří se nekají, mohou nazvat odmítnutí rozhřešení v tomto případě zbytečnou tvrdostí. Co vychází z rozhřešení nenapravených kajícníků? Celý řetěz svatokrádeží! Když po těžkých hříších lehce obdržíš rozhřešení, pak se spoléháš na to, že i později tomu tak bude, a dále se boříš do svých poklesků. A naopak, kdyby ti tehdy bylo rozhřešení odmítnuto, byl by ses pozastavil, šel do sebe a přiznal svou morální ubohost a své neštěstí. Ale takto se tvůj život skládá z celé řady snadných rozhřešení a nových poklesků. Opravdu, snadno obdržené rozhřešení není žádným dobrodiním, spíše krutostí. Sv. Cyprian učí, že zpovědník se musí řídit předpisy církve a rozhřešovat pouze tehdy, když kajícník vykazuje výrazné známky nápravy a změny života. Sám Ježíš Kristus, pravý Bůh a správce milostí, rozhřešoval jenom opravdové kajícníky. Odpustil dobrému lotrovi, protože u něho viděl opravdový žal a chuť se napravit, ale lotra, který se nekál, odvrhl navždy. Odpustil sv. Petrovi, protože viděl v jeho srdci opravdovou lítost, a naproti tomu Jidáše opustil, protože jeho smutek byl falešný. Jestliže při zpovědi dá kněz rozhřešení člověku, který nelituje, uvalí na takového „kajícníka“ ortel zavržení. Ale někdo řekne: „Co budou říkat lidé, když spatří, že po zpovědi nepůjdu ke sv. přijímání? Budou říkat, že jsem velkým hříšníkem, ale já přesto vím, že mnozí žili podobně jako já, zrovna tak překračovali Boží přikázání, přece však dostali rozhřešení a chodí ke sv. přijímání.“ Neklamte se, bratři, nemluvte takto. Tady jde přece o vaši duši. Nebojte se toho, co o vás lidé řeknou. Obávejte se jedině Boha a věčného zavržení. A odkud víte, že hříšníci, o kterých mluvíte, se upřímně nenapravili? Zjevil vám to anděl nebo sám Bůh? A kdyby třeba rozhřešení vyloudili, což máte postupovat takto i vy? Chtěli byste jít do zavržení, protože i jiní jsou zavržení?\nZeptáte se: „Kdy máme opět přijít ke zpovědi, abychom opět dostali povolení přistupovat ke sv. přijímání? Na Velikonoce, na Boží Tělo či na Boží narození?“ „Ne,“ odpovídá sv. Jan Chrizostom. „Pak tedy snad v hodině smrti?“ „Ne,“ říká dále tento svatý. „A kdy tedy?“ „Když se zřeknete hříchu, s milostí Boží uděláte pevné rozhodnutí napravit se, nahradíte křivdy, usmíříte se s nepřítelem a opravdově se obrátíte.“\nJiní mohou říci: „I když mně nějaký kněz nedá rozhřešení, půjdu k druhému zpovědníkovi, protože nemám čas, abych tam pořád chodil; je vidět, že ten kněz stále proti mně něco má. Co jsem udělal špatného?“ Můžeš, příteli, jít tam, kam se ti zlíbí, jsi pánem své vůle. Myslíš, že jiný zpovědník chce být zatracen kvůli tvému hříchu? Já myslím, že ne. Kdyby ti dal rozhřešení, udělal by to jen proto, že tě nezná. Kdo postupuje tímto způsobem a hledá rozhřešení někde jinde, ten opouští svého dobrého průvodce a hledá nejpřímější cestu do pekla. Ale řekneš: „Už jsem to udělal tolikrát.“ Příteli, naprav se a na poprvé, když přijdeš ke zpovědi, dostaneš rozhřešení. „Jestli ho teď nedostanu, pak se tady už dlouho neukážu.“ Tím hůře pro tebe, protože se sedmimílovými kroky ženeš do zatracení. Lidé jsou velmi slepí, když si myslí, že zpovědník proti nim něco má, když jim nedává rozhřešení. Buď si, příteli, vědom toho, že zpovědník s tebou jedná tímto způsobem jen pro záchranu tvé duše, aby tě uchránil před zavržením, ne z osobní averze. Ale řekneš ještě: „Co tak zlého jsem udělal? Nikoho jsem nezabil, nikoho jsem neokradl...“ Říkáš, žes nikoho nezabil ani neokradl, ale věz, že peklo se plní zavrženými také kvůli jiným hříchům. Kdyby vám zpovědníci udělili rozhřešení tehdy, když ho nezasluhujete, stali by se katy vašich ubohých duší, které tolikrát zakoušely Ježíše Krista.\nPoslouchejte, bratři, následující příhodu. Sv. Karel Boromejský vypráví, že jeden bohatý člověk z Neapole žil špatně. Přišel ke zpovědi ke knězi, který měl pověst, že je velmi shovívavý. A skutečně, tento kněz vyslechl jeho vyznání, dal mu hned rozhřešení a nedělal při tom žádné těžkosti, přestože kajícník neměl žádnou lítost. Tento bohatý člověk se udivil, přestože opravdu neměl žádnou víru, že tak snadno dostal rozhřešení, když předtím mnoho moudrých a svatých zpovědníků vůči němu postupovalo jinak. Vyndal tedy z kapsy několik mincí a hrubě řekl: „Vezmi si, můj otče, tyto peníze a ponechej si je až do chvíle, kdy se spolu zase setkáme na stejném místě.“ „Kdy a kde se máme setkat?“ zeptal se udivený kněz. „Můj otče! Na dně pekla se brzy potkáme; ty kvůli tomu, žes dal nehodnému rozhřešení, a já proto, že jsem je přijal, přestože nemám žádnou lítost ani chuť se napravit.“\nPozastavme se, drazí bratři, nad tímto případem, o kterém vypráví svatý biskup milánský, a zalekněme se podobného osudu. Kdy je tedy možné přijmout rozřešení? Tehdy, když se obrátíte a napravíte, když se budete modlit za zpovědníka, aby správně rozpoznal, zda jste hodni takové milosti, když svědomitě splníte všechno, co vám bude při zpovědi přikázáno, a když se v určeném čase ke zpovědi vrátíte.\nObrátil se kdysi jeden hříšník; bylo to při misiích, proto kněz, když viděl jeho velkou lítost, dal mu rozhřešení. Tehdy ten člověk zvolal: „Co, můj otče? Pro mě rozhřešení? Nejprve musím oplakávat spáchané křivdy! Vyzkoušej mě, aby ses přesvědčil, zda je moje obrácení upřímné!“ Během udělování rozhřešení kajícník div neumřel lítostí.\nJak vzácná je taková připravenost! Proto jsou rovněž vzácné i dobré svaté zpovědi. Nikdy tedy nenaléhejme na zpovědníka, aby nám dal rozhřešení, jestliže jsme se opravdu neobrátili. Prosme Boha o upřímnou lítost při zpovědi, abychom si zasloužili odpuštění. Amen.\nToto říká předchůdce Krista Pána zástupům lidí na poušti, kteří k němu přicházeli s otázkou, co mají dělat, aby dosáhli života věčného. Sv. Jan Křtitel jim nakázal nést ovoce hodné pokání. Kdokoliv z nás udělal hřích, i kdyby už získal odpuštění, musí dělat pokání, aby mu byl také odpuštěn trest věčný. Mezi svátostí křtu a svátostí pokání je ten rozdíl, že při křtu se objevuje samotné Boží milosrdenství, že Bůh nám všechno odpouští a nic od nás nevyžaduje; ve svátosti pokání nám odpouští hříchy, ale žádá od nás nápravu a pokání. Takto napravuje hříšníka, který pohrdl milostmi nadpřirozenými. Proto musíme ochotně splnit úkony pokání, spojovat je s utrpením Ježíše a pamatovat na to, že jen s ohledem na jeho zásluhy můžeme usmířit Boží majestát, který jsme urazili. V dnešním poučení vám ukážu, že musíme činit pokání také za hříchy, které už byly odpuštěny. Za druhé vyjmenuji skutky a dobré činy, kterými můžeme zadostiučinit Boží spravedlnosti.\nVíte, že svátost pokání ustanovil Ježíš Kristus na odpuštění hříchů spáchaných po křtu. Spasitel nám zde prokazuje opravdu nekonečné milosrdenství, protože nám odpouští všechny hříchy, i kdyby byly nejstrašnější a nespočitatelné. Kdo dobře přijme svátost pokání, získá ztracenou milost a stane se přítelem Božím. Je třeba nejprve poznat své hříchy, jejich počet a okolnosti, které závažnost hříchu mění. Za toto poznání je třeba modlit se k Duchu svatému. Kdo se nemodlí před zpovědí, vystavuje se možné svatokrádeži, protože paměť je vadná, zlý duch nastražuje na člověka svá osidla, zaslepují nás vášně a lidské ohledy, útočí na nás ješitnost, takže dokonce i Nejsvětější věci se bez účasti milosti Boží konají šablonovitě.\nHříchy je třeba vyznat bez přetvářky, nic neskrývat. O tuto opravdovost je také třeba prosit Boha. Dobrá zpověď je nadpřirozeným dílem, pro které je také potřeba milost Boží a řádným prostředkem k získání této milosti je modlitba.\nTřetí podmínkou platného přijetí této svátosti je zkroušenost čili lítost, že jsme urazili Boha: lítost spojená s opravdovým předsevzetím víc nehřešit a vyhýbat se všemu, co nás může přivést k novému pádu. Zkroušenost je darem nebes a získat ji je možné modlitbou. Nezapomínejme, že bez splnění této podmínky nejsou naše zpovědi nic platné a že pro její nedostatek jsou mnozí lidé zavrženi. Nedostatek lítosti způsobuje, že se lidé vyznávají lhostejným způsobem, jako by vyprávěli nějakou historku. Po takové špatné zpovědi není vidět žádná proměna. Jestliže jste po tolika zpovědích a sv. přijímáních nedosáhli nápravy a rok za rokem jste upadali do těch samých chyb, pozastavte se nad tím a proste milosrdného Boha, aby vás zbavil morální slepoty, jejímž důsledkem je věčná záhuba.\nJestliže jsme za pomoci Ducha sv. poznali své hříchy, dobře se z nich vyzpovídali a upřímně jich litovali, zůstává nám k naplnění už jenom jedna podmínka - zadostiučinění Pánu Bohu a bližnímu.\nOd začátku světa se spravedlnost Boží vždy po odpuštění vin ještě hlásila o časné zadostiučinění. Zadostiučinění je trest pro tělo nebo pro ducha za to, že jsme zhřešili. Dočasné tresty jsou velmi malé v porovnání s tresty věčnými, které jsme si kvůli hříchům zasloužili. Jestliže se vám pokání zadané knězem zdá těžké, podívejte se na pokání svatých a určitě změníte svůj názor. Bůh prominul hřích Adamovi, a přesto tento praotec lidského rodu dělal těžké pokání po devět set let (pozemského života). Prorok Nátan oznámil králi Davidovi, že mu Bůh odpouští, a přesto David nepřestal plakat a litovat, že zarmoutil nejlepšího Pána. Jeho bolestné nářky se rozléhaly po celém paláci. Hořkými slzami zkrápěl každodenní chléb, dokonce i v noci na lůžku pláče, lítost ho neopustila až do hrobu. Petr zhřešil kvůli strachu a malověrnosti, a přestože mu božský Mistr zapření prominul, kníže apoštolů pláče po celý svůj život, slzy vytvářejí na jeho tváři vrásky. A co dělá po smrti Spasitele Magdaléna? Ukrývá se na poušti, pláče a po celý život dělá pokání, i když jí Bůh přece prominul; vždyť důrazně řekla farizeovi, že mnohé je jí odpuštěno, protože hodně milovala.\nPodívejme se nyní, jaké pokání bylo udělováno v prvních stoletích církve. Jestli někdo nadarmo používal jméno Boží, (což je dnes všeobecným zvykem dokonce i u dětí, které ještě ani Otčenáš neznají), byl odkázán postit se o chlebě a vodě po sedm dní. Jestliže se někdo vypravil pro radu k věštcům a čarodějům, musel dělat pokání sedm let. Za těžkou práci v neděli, i kdyby trvala jenom kratičko, se dělalo pokání tři dny. Za mluvení během mše sv. bylo nařízeno postit se o chlebě a vodě po deset dní. Kdo porušil jeden den postní doby, musel se za to postit sedm dní. Jestliže někdo místo bohoslužby v neděli nebo ve svátek tančil, dělal pokání sedm let. Ten, kdo promarnil kvatembrové dny, po čtyřicet dní dělal pokání o chlebě a vodě. Za vysmívání se biskupovi nebo knězi, za posměch jejich naukám bylo nařízeno čtyřicet dní pokání. Jestliže vinou rodičů zemřelo dítě bez křtu svatého, bylo jim uloženo pokání po tři léta. Za strojení se a chození na bály v postní době byly nařízeny tři roky pokání. Jestliže se mladík nebo děvče oddávali nebezpečným tancům, bylo jim nařízeno dělat pokání po tři léta a při zopakování tohoto přestupku jim bylo pohroženo klatbou. Za konání dlouhé cesty v neděli nebo ve svátek bylo sedm dnů pokání. Jestliže se děvče dopustilo hříchu se ženatým člověkem, dělalo za to pokání deset let.\nČím jsou, moji drazí, dnešní pokání v porovnání s tam těmi? A přece je spravedlnost Boží tatáž jako dříve. I dnes jsou hříchy v Božích očích stejně odporné, jako byly v prvních stoletích církve a zrovna tak zasluhují stejné pokání.\nNestydíme se při vzpomínce na dávné křesťany, kteří konali tak těžké a dlouhé pokání, zatímco my nechceme za hříchy trpět vůbec? Ale zeptáte se: „Jakým způsobem můžeme zadostiučinit spravedlnosti Boží za naše viny?“ Tak tedy - splněním pokání, které vám zadá zpovědník, postem, modlitbou, almužnou a získáváním odpustků.\n1) Pokání, které nám zadá kněz před rozhřešením, musíme přijmout s vděčností a radostí a pak je svědomitě vykonat. Kdyby se nám zdálo, že je nebudeme moci vykonat, měli bychom pokorně vyjevit svůj názor a poprosit zpovědníka o změnu pokání. Ale jsou pokání, která kněz nemůže a nesmí změnit. Patří k nim ta, která směřují k nápravě hříšníka, jako například pro alkoholika zákaz chození do hospod, pro děvčata nařízení vyhýbat se tancům nebo pro chlapce zákaz špatných přátelství, pro zloděje příkaz napravit křivdy nebo pro náruživého hříšníka příkaz časté zpovědi. Kdyby byl opravdový důvod změnit pokání, měli bychom o to prosit toho samého zpovědníka, u kterého jsme vykonali zpověď, protože on zná stav naší duše lépe a ví, proč nám zadal takové a ne jiné pokání. Nemáme naříkat, jestliže kněz zadá těžší pokání, je třeba si připomenout, jak strašně Bůh trestá zavržené v pekle. Každý ze zavržených by se s radostí podvolil do skonání světa nejtvrdšímu pokání, jenom kdyby se tímto způsobem mohl vysvobodit z věčného ohně. Ach, jak málo hříšník chápe své štěstí, které spočívá v tom, že může zadostiučinit spravedlnosti Boží a uniknout peklu!\nZanedbání pokání by svědčilo o velké lehkovážnosti hříšníka a mohlo by těžce urazit Boha. Co si tedy myslet o těch, kteří nekonají pokání? Jestliže kněz někomu odepřel rozhřešení a nařídil mu nejdříve po určitý čas dělat pokání, je třeba to udělat. Kdo neplní rady zpovědníka, ukazuje tím, že nemá ochotu se napravit. Když opět přijde ke zpovědi, kněz je povinen mu rozhřešení znovu odepřít. Pokud by kajícník dostal rozhřešení a z nedbalosti neudělal pokání, smrtelně by zhřešil, zvláště, jestli se zpovídal z těžkých hříchů a požadované pokání bylo dost veliké. Mohl by dokonce spáchat svatokrádež z důvodu nedostatku upřímné lítosti a úmyslu se napravit. Přirozeně zde nemám na mysli ty, kteří na své pokání zapomněli nebo je nemohli vykonat v určeném čase, takoví hřích nemají.\nPokání je třeba vykonat v plném rozsahu, a to v zadaném čase a zbožně.\nV plném rozsahu znamená, že není dovoleno vynechat nic z toho, co nám bylo určeno. Naopak by bylo dokonce vhodné, abychom si uložili sami ještě něco navíc. Sv. Cyprián říká, že pokání by mělo vyrovnávat vinu a podle druhu nemoci musí být předepsán lék. A jaké pokání nám předkládají? Pomodlit se několikrát korunku, litanie, dát almužnu, umrtvit se v drobné věci. Povíte, zda tak drobná pokání budou mít nějaký význam vzhledem k těžkosti hříchů, kvůli kterým bychom si zasloužili nekonečné tresty? Jsou lidé, kteří se modlí pokání vsedě nebo za chůze, ale to se nehodí. Pokání se musíte modlit v kleče, leda že by vám kněz jasně řekl, že se je můžete pomodlit vsedě nebo za chůze. Jestliže jste postupovali jinak, musíte se z toho vyzpovídat a v budoucnu se napravit.\nDále je třeba pokání vykonat v určeném čase. Jestliže je bezdůvodně odkládáte, nejste osvobozeni od viny a musíte to vyznat ve zpovědi. Zpovědník vám například přikáže navštívit Nejsvětější svátost hned po pobožnosti proto, abyste nešli mezi špatné kamarády; anebo vám nařídí odepřít si něco z jídla pro umrtvení, protože často hřešíte obžerstvím; anebo vzbudit úkon lítosti, když znovu upadnete do dřívějšího hříchu.\nZa třetí je třeba pokání vykonat zbožně, s vroucím úmyslem a předsevzetím nevrátit se k dřívějším hříchům. Zbožným vykonáním pokání rozumím úmysl a vroucnost srdce. Kdybyste pokání konali s dobrovolnou roztržitostí, spáchali byste hřích. Vykonat pokání zbožně znamená dělat to s velkou nadějí, že nám Bůh odpustí hříchy pro zásluhy Ježíše Krista, který skrze své utrpení a smrt na kříži zadostiučinil za naše hříchy. Pokání bychom měli vykonat s radostí, protože tak snadným způsobem můžeme zahladit hříchy, za které bychom zasloužili věčné zavržení. Když se dělá pokání, je dobré říkat Bohu něco podobného: „Bože můj, spojuji toto lehké pokání s utrpením mého Spasitele Ježíše Krista a s jeho obětí za mé hříchy.“ To způsobí, že naše pokání bude záslužné a bohumilé.\nMimo to musíme vykonat pokání s upřímnou touhou zbavit se hříchů, i kdyby nás to mělo stát velmi mnoho, i kdybychom kvůli tomu museli dokonce zemřít.\nNemusíme se ale omezovat jen na pokání uložené zpovědníkem, protože to je velmi malé v porovnání s tresty, které si pro své hříchy zasloužíme. Zpovědníci nám dávají tak malé pokání, protože nás nechtějí znechutit v práci na spáse duše. Ale jestliže nám opravdu záleží na vlastním posvěcení, musíme sami sobě ještě něco přidat. Jestliže jste někoho pohoršili, dejte si pozor, abyste už nikdy nedali bližnímu špatný příklad. Ukažte mu, že jste nyní začali nový život. Jestliže jste zhřešili proti čistotě, umrtvujte tělo posty, čas od času spěte na tvrdé podložce a starejte se o tělo jenom natolik, abyste mohli žít a plnit své povinnosti. Jestliže vám chutnají pamlsky, pak si pro umrtvení tyto příjemné věci odřekněte. Jak jste dřív tělu dopřávali, tak ho teď trestejte, protože usilovalo o záhubu vaší drahocenné duše. Jestliže jste měli nečisté myšlenky, nyní se občas v myšlenkách přeneste do místa věčné záhuby, které je připraveno pro prostopášníky. Jestliže jste spoutáni se zemí, dávejte almužny, umrtvujte chtivost, rychle se zbavujte toho, co k životu nezbytně nepotřebujete. Jestliže jste byli nedbalí ve službách Božích, pak se nyní, nakolik můžete, účastněte pobožností, které se ve farnosti konají, choďte na mše svaté, na nešpory, na katecheze, na růženec, aby vám Bůh odpustil provinění. Jestliže vám zůstane trocha času před pobožností, čtěte jako pokrm pro duši nějakou zbožnou knížku, zvláště životy svatých, z kterých poznáte, kolik oni přinesli obětí pro své posvěcení. Jejich příklad vás povzbudí a dodá vám odvahu. Ve chvíli krátkého navštívení Nejsvětější svátosti prosme za odpuštění hříchů, které jsme spáchali během týdne. Vyznávejme se i z drobných chyb, aby naše modlitby a dobré skutky byly Bohu více milé a přinesly větší užitek pro duši. Jestliže podléháme vášni proklínání, padněme na kolena a říkejme tuto modlitbu: „Bože můj, ať je tvé svaté jméno chváleno po všechny věky věků. Bože, očisti mé srdce, myšlenky a rty, abych nikdy neříkal to, co tě uráží a odděluje mě od tebe.“ Když se vám stane, že ze slabosti znovu upadnete do stejného hříchu, okamžitě vzbuďte úkon lítosti nebo dejte drobnou almužnu chudým. Jestli jste v neděli pracovali, prodávali či kupovali bez vážné potřeby, dejte chudým almužnu převyšující zisk, který jste z toho měli. Jestliže jste jedli nebo pili nad míru, odřekněte si něco z jídla na umrtvení. Podobné pokání spojené se zásluhami Ježíše Krista bude nejenom dávat zadostiučinění Boží spravedlnosti, ale také vás uchrání před novými pády. Když budete zachovávat tyto rady, s Boží pomocí se jistě polepšíte.\nOpravdu musíme trestat sami sebe, protože díky tomu unikáme výprasku v budoucím životě. Nebojme se, že je k tomu třeba nových obětí a zapírání sama sebe. Lépe je dělat pokání nyní, než snášet tresty v budoucím životě. Ať nás k pokání povzbudí příklad Ježíše Krista, který tolik pracoval a trpěl pro naše spasení. Připomeňme si mučedníky, kteří se s radostí v srdci vydávali katům. Oživujme vzpomínky na očistcové plameny, v nichž se ubohé duše až do posledního haléře vyrovnávají s Boží spravedlností za hříchy mnohem menší, než jsme udělali my. Nezapomínejme tedy na to, že za drobná pokání nás čeká v nebi věčná odplata.\n2) Už jsme připomenuli, že Boží spravedlnost můžeme odplácet modlitbou nebo skrze myšlenky, obětováním Bohu všech našich činností a pozdvižením srdce k Bohu během dne. Je dobré opakovat takovéto povzdechnutí: „Bože, ty víš, že pro tebe pracuji, tys mi nařídil starat se, abych odplatil tvé spravedlnosti za své hříchy. Bože, slituj se nade mnou, ubohým hříšníkem, který se tolikrát bouřil proti tobě, Spasiteli a Bohu. Ať se všechny mé myšlenky a touhy obrací k tobě jedinému, aby ti mé skutky byly milé.“ Spasitelné je také myslet na věci poslední: na smrt, na soud a na peklo připravené pro hříšníky.\n3) Zadostiučinění je také možno Bohu přinést skrze půst, kterým chápu v širším označení každé umrtvování těla a ducha, jako zřeknutí se vlastní vůle, snášení všech křivd a nezaslouženého pohrdání pro lásku Boží, odmítnutí si návštěv, klečení po delší čas při modlitbě atd.\n4) Řekl jsem, že je možno vynahrazovat Boží spravedlnost i skrze almužnu ve shodě s tím, co řekl prorok králi Nabuchodonozorovi: „Kéž se ti, králi, zalíbí má rada: Překonej své hříchy spravedlností a svá provinění milostí k strádajícím“ (Dn 4,24). Jsou různé druhy almužny. Jeden typ se vztahuje k tělu: nasycení chudých, odívání nahých, ošetřování nemocných, přichystání jejich léků. Ale mnohem cennější jsou skutky almužny duchovní, když z lásky a dobroty těšíme smutné, povzbuzujeme je v naději na odplatu, kterou přijmou od Boha za utrpení nesené z lásky k němu a připomínáme jim, že těžkosti pozemské trvají jenom chvíli, ale naproti tomu odplata za ně je nekonečná. Duchovní almužna je učení nevědomých, tedy lidí neznalých nejdůležitějších základů naší svaté víry. Nyní se obracím především k vám, otcové, matky a vy, kteří zaměstnáváte druhé. Ach, kdybyste jen chápali, jaké na vás doléhají závazky, pak by vaše děti a vaši zaměstnanci tak těžce neuráželi Boha! Strašná odpovědnost čeká otce za to, že jejich rodina kvůli nim žije v duchovní temnotě a ztrácí spásu.\nHospodáři, kteří zaměstnáváte, neodmítejte pracovníkům tuto duchovní almužnu! Na soudu Božím jednou budete odpovídat za to, jak si vedli vaši pracovníci. Ať se vám nezdá, že jste už udělali všechno tím, že jste vyplatili mzdu svým dělníkům! Starejte se především, aby se modlili ráno a večer, aby studovali katechismus, přistupovali ke svátostem a plnili všechny předpisy naší svaté víry. Budou vám za to děkovat po všechny věky věků a dosvědčí vám, že po Bohu jste byli jejich největšími dobrodinci a jejich spása je do značné míry vaší zásluhou. Bože, jak je možno podceňovat lidské duše, které stály tolik utrpení Ježíše Krista! Možná řeknete, že když napomínáte domácí a poučujete je ohledně víry, oni nejen že nechtějí poslouchat, ale ještě se vám vysmívají. Je pravda, že se to děje často, ale ne vždycky. Nevzdávejte se! S radostí vyučujte bloudící, a i kdyby vaše slova mířila do srdce z kamene, Bůh vám vynahradí námahu, kterou jste přinesli, protože spásné myšlenky začínají nejednou účinkovat a vydávat ovoce teprve později. Ti, kteří teď pohrdají napomínáním, si na ně vzpomenou v budoucnu, zařídí se podle toho a budou se za vás modlit k Bohu.\nDejte jim almužnu vašich modliteb. Vy, kteří zaměstnáváte, jste ještě povinni se každý den modlit za pracovníky. Špatně jste konali, jestli jste to tak doposud nedělali. Otcové, matky i zaměstnavatelé! Vedle modlitby dávejte také svým dětem a pracovníkům almužnu dobrého příkladu, která pro ně bude vodítkem do nebe. Myslím, bratři, že tímto způsobem nejlépe vynahradíte spravedlivému Bohu za hříchy již odpuštěné.\nDobrým prostředkem k tomuto cíli je trpělivé snášení všech životních nouzí, a to bolesti, nemoci, utrpení, chudoby, těžkostí, prací, hladu, zimy, horka, smrti a všech smutných událostí. Běda nám, jestliže se k tomu stavíme tak, že nechceme využít tolik milostí dobrého Boha! Kdo chce uniknout věčnému utrpení, ať pokojně snáší krátkodobé těžkosti. Spojme naše utrpení s utrpením Ježíše Krista, aby odtud přišly i zásluhy pro život věčný. A konečně odplácejme Bohu za naše viny vroucí láskou k němu a pravdivou lítostí, protože Ježíš Kristus jasně říká, že se mnoho odpustí tomu, kdo hodně miloval, a málo tomu, kdo málo miloval (srv. Lk 7,47).\n5) Od očistcových trestů nás také chrání odpustky čerpané z přebohatých zásluh Ježíše Krista, Nejsvětější Matky a svatých. Tyto zásluhy nám dávají nevyčerpatelný poklad, od něhož má klíče svatá církev. Odtud můžeme čerpat a tímto způsobem můžeme splácet dluhy spravedlnosti Boží tak, jak chudý čerpá z pokladu bohatého, aby mohl zaplatit své závazky. Už víte, že odpustky mohou být částečné nebo plnomocné. Částečné zahlazují jenom část trestů. Získáme je, když se např. pomodlíme litanie o Nejsladším jménu Ježíšově (300 dní odpustků podle dekretu Pia IX. z r. 1862), litanie loretánské (300 dní odpustků za každé pomodlení a odpustky plnomocné na největší mariánské svátky podle Pia VII. z r. 1817) nebo Zdrávas Maria, Anděle Boží či úkony víry, naděje a lásky; dále když navštívíme nemocné a poučujeme nevědomé. Odpustky plnomocné automaticky zahlazují všechny tresty, které bychom podstoupili v očistci. I kdybychom během života spáchali mnoho těžkých hříchů, po získání plnomocných odpustků budeme vysvobozeni od očistce, tak jako dětí, které zemřely krátce po křtu, nebo mučedníci, kteří odevzdali svůj život Kristu. Takovéto odpustky mohou získat členové sv. růžence, bratrstva Nejsvětější svátosti atd., jestliže se dobře vyzpovídají, přijmou svaté přijímání a pomodlí se předepsané modlitby. Přirozeně je třeba být ve stavu milosti, upřímně litovat dokonce i všedních hříchů a mít silné předsevzetí se k nim více nevrátit. Bratři drazí! Nechtějme být duchovními ubožáky, když tak snadno můžeme zbohatnout a uniknout očistcovým trestům!\nKdyž se chceme vyrovnat s Boží spravedlností, musíme vynahradit křivdy, které jsme způsobili bližním na těle i na duši. Mám tu na mysli křivá svědectví, pohrdavé a nespravedlivé zacházení s druhými lidmi. Jestli jsme někomu ukřivdili slovy, poprosme ho o odpuštění a usmiřme se s ním. Jestliže jsme mu ukřivdili tím, že jsme bili nebo zmrzačili jeho zvířata za to, že nám udělala škodu na poli, pak jsme zavázáni napravit zlo. Lépe je mít škodu na poli, než se mstít na zvířatech. Jestliže jsme někomu ukřivdili pomluvou, snažme se teď o něm mluvit dobře. Pomluvy je třeba odvolat před všemi, kteří je slyšeli.\nPozastavme se také nad tím, zda jsme nějakým způsobem nepohoršili děti nebo sousedy. Kolik otců, matek a zaměstnavatelů pohoršuje své děti a své pracovníky tím, že se ráno a večer nemodlí, nebo tím, že se modlí Otčenáš při oblékání nebo v sedě a nežehnají se před a po jídle! Kolikrát vás vaše děti a pracovníci viděli, když jste se rouhali, proklínali nebo jste v neděli od rána těžce pracovali! Vzpomeňte si, zda jste nezpívali špatné písničky, nepřinášeli špatné knížky, nedávali zvrácené rady, nemysleli na mstu a odplatu, zda jste vraceli půjčené věci, dávali přikázané almužny a vynahrazovali majetkové křivdy, které měli na svědomí vaši ubozí zemřelí rodiče. Po odpuštění hříchů je třeba napravit křivdy, které se týkají majetku, i dobrého jména. Je třeba se s nepřítelem dohodnout a ukázat mu takovou přejícnost, jako byste s ním po celý život žili v tom nejlepším. Pokání patří přijmout s ochotou a záměrem vykonat je v patřičném čase a zbožně. Neštěstí a tresty během tohoto života je třeba přijímat s odevzdaností do vůle Boží a zároveň se snažme získávat odpustky. Tak budeme mít po smrti naději stanout před Božím soudem a přijmout věčnou odplatu. Amen.\nJaké je to blaho a potěšující skutečnost, že Bůh vyslyší všecko, o cokoliv ho budeme prosit ve jménu Ježíše Krista! Spasitel nám nejen dovoluje modlit se k Bohu, ale dokonce nám to nařizuje a prosí nás o to, protože řekl apoštolům: „Už tři roky jsem s vámi a o nic jste mě neprosili. Proste tedy, aby vaše radost byla úplná a dokonalá.“ Modlitba je pramenem veškerého dobra a štěstí na zemi. Jestliže jsme doposud ubozí, zbaveni světla a milostí Božích, je to vinou toho, že se nemodlíme nebo se modlíme špatně. Opravdu, s bolestí v srdci musíme přiznat, že velká část lidí vůbec neví, co to znamená „modlit se“. Jedni k tomuto úkonu - pro dobrého křesťana tak milému a posilňujícímu - cítí odpor. Jiní se modlí, ale nic nedostávají, protože jejich modlitba je špatná, modlí se bez přípravy a sami dokonce neznají způsob, jak se modlit k milosrdnému Stvořiteli. Opravdu všechna pozemská neštěstí, která na nás dopadají, pocházejí ze zanedbání modlitby nebo z jejího špatného odříkání. Kdybychom neurazili Boha, byli bychom šťastni tak, jako Adam před pádem. Je zcela nemožné, aby Boha nezarmoutil ten, kdo se vůbec nemodlí nebo se modlí špatně. Teď bych vás chtěl povzbudit k časté a dobré modlitbě, a proto vás poučím: za prvé, že bez modlitby nelze dojít spásy, za druhé, že modlitba je u Boha všemohoucí, a za třetí, jaké musí splňovat podmínky, aby se líbila Bohu a byla pro nás užitečná.\nZa třetí musím zdůraznit, že zavržení šli do zatracení proto, že se nemodlili nebo se modlili špatně. Se zbraní modlitby v ruce půjdeme přímo do nebe; a naopak - bez této zbraně nás čeká věčná záhuba.\nKatechismus nás učí, že je třeba se modlit ráno, večer a také často během dne - čili stále.\nKřesťan, který chce zachránit svou duši, hned po probuzení udělá znamení kříže, odevzdá Bohu své srdce, obětuje mu všechny své skutky a chystá se k modlitbě, bez níž nikdy nejde do práce. Žehná se svěcenou vodu, kleká a modlí se před znamením Ukřižovaného. Nikdy na to, bratři, nezapomínejme - na dobře započatém dni záleží celá řada milostí, které nám Bůh udělí, abychom den prožili svatým způsobem. Jednou zlý duch promlouvající ústy posedlého vyznal exorcistovi, že když získá první ranní chvíli, potom i celý den bude patřit jemu. Je tedy třeba oplakávat zaslepenost lidí, kteří říkají, že nemají čas na modlitbu. Může být nějaká hezčí činnost než modlitba? Což krmení dobytka, uklízení domu, starost o děti či dělníky je důležitější než spása duše? Nevděčníci! Kdyby vás Bůh vzal ze světa této noci, měli byste čas pracovat? Anebo kdyby na vás seslal nemoc, která by trvala tři nebo čtyři měsíce? Ubožáci! Zasloužili byste, aby vás Bůh v tomto vašem zaslepení opustil! Věnovat Tvůrci pět minut a poděkovat mu za přijetí milosti se vám zdá náročné a těžké. Příteli, pracovat se snažíš a nemodlíš se?! Může být důležitější práce, než myslet na spásu duše? Jestli neuděláte nějakou práci, udělá to za vás někdo jiný, ale jestli zahubíte svou duši, kdo ji potom bude moci zachránit?!\nModlitba je u Boha všemocná, bylo jí přislíbeno všechno. Když se dobře modlíme, dostaneme, jak nás ujišťuje Ježíš Kristus, všechno. „Proste a dostanete, hledejte a naleznete, tlučte a bude vám otevřeno. O cokoliv budete prosit Otce mého ve jménu mém, dá vám.“ Spasitel to dokonce potvrzuje příslibem. „Vpravdě, vpravdě, říkám vám, o cokoliv budete prosit Otce ve jménu mém, dá vám.“ Kdo bude ještě moci po těchto slovech pochybovat o moci a významu modlitby? Můžeme ztrácet naději při pomyšlení na to, jak velmi jsme nehodní? Bůh přece ví, že jsme hříšníci a že jsme závislí jenom na jeho nekonečné dobrotě! Což zásluhy Ježíše Krista nevynahrazují naše slabosti a nehodnosti? I kdyby dokonce naše hříchy byly nevím jak početné a těžké, On je odpustí, jestliže budeme upřímně dělat pokání. Bůh neopouští nikoho, kdo se k němu s pokorou utíká. Pohleďme na Adama, který se po svém pádu utekl k Božímu milosrdenství. Tehdy mu Pán dává přislíbení Spasitele, těší ho a povznáší na duchu. A dále. Bůh prostřednictvím proroka Jonáše hrozí ninivským strašným vyhlazením. A když se tito začínají modlit k Pánu, odvrací od nich svou trestající pravici. Kdyby se před potopou země lidé obrátili k Bohu, tato pohroma by na zemi nedopadla. Když Jozue válčí s nepřáteli, Mojžíš se na hoře modlí. A tak dlouho, jak povznáší s chválou dlaně k nebi, vítězí Izraelci, když je spouští dolů, vyvolený lid začíná prohrávat. A kolikrát tento Boží vůdce, který vyvedl židy z egyptského otroctví, svými modlitbami zachraňuje nevděčníky před hrůzami Božího hněvu... Když těžce nemocnému zbožnému králi Ezechiášovi prorok oznámí, že zemře, modlitbou si prodlužuje život o 15 let. Pokorný celník získává v chrámě odpuštění svých hříchů, protože se bije v prsa a neodvažuje se pozvednout oči k nebi. K nohám Spasitele se vrhá veřejná hříšnice, omývá je slzami a prosí o odpuštění; právě proto slyší ke své plné útěše slova: „Odpouštějí se ti hříchy.“ Dobrý lotr po pravici má na svědomí mnoho hříchů; ale protože s pokorou a nadějí prosí o odpuštění, Pán Ježíš mu předpovídá, že ještě toho samého dne s ním bude v ráji. Nedokážu vypočítat všechny příklady tohoto typu. Ale všichni hříšníci, kteří jsou nyní svatými - bez výjimky - získali odpuštění skrze správnou modlitbu.\nJeště jednou na závěr opakuji, že jestliže setrváváme v hříších, neobracíme se v těžkostech a utrpeních, které na nás Bůh sesílá, a reptáme, pochází to z toho, že se nemodlíme nebo že to děláme špatně. Bez modlitby nepřijímáme hodně svaté svátosti a nezjistíme, jaká je Boží vůle pro nás, jaké je naše povolání. Jestli se nebudeme modlit, půjdeme do pekla. Bez modlitby nezakusíme sladkost pramenící z Boží lásky. Bez modlitby budou všechny naše kříže zbaveny jakékoliv záslužnosti. Modleme se tedy s myslí upřenou na Boha, modleme se s usebraností, pokorou a důvěrou a tehdy nás Bůh určitě vyslyší. Amen.


Cestovatelské minimum o Thajsku | Super místa.cz\nCestovatelské minimum o Thajsku\nThajské království (zejména jeho jižní část) je pro většinu turistů synonymem bujarého veselí a nezávazného sexu. Jaké, ale opravdu je, jsme se spolu s kamarádem rozhodli zjistit samy.\nCestovatelské minimum o Thajsku (Zdroj: Robert Skokan)\nRozhodli jsme se proto cestovat hlavně po jeho severní a severo-východní části. Po příletu na bangkokské letiště Suvarnabhumi, jsme ještě na letišti vyřešili výměnu US dolarů za thajské bháty (je možné samozřejmě využít výběru z ATM - bankomatů) a obtěžkaní bagáží jsme se vydali k letištnímu taxi stanovišti. Nechali jsme se odvézt na autobusové nádraží a následně se vydali klimatizovaným autobusem na cca. 10h cestu směr Chiang Mai. Toto městečko je na tolik zajímavé, že se určitě vyplatí pobýt minimálně 3-4 dny. Původně jsme měli obavy, jak to bude se sháněním noclehu, ale následně jsme zjistili, že obavy jsou zbytečně a to nejen pro Chiang Mai, ale pro samotné Thajsko. Vždy se u vás v mžiku objeví nějaký usměvavý Thajec s nabídkou ubytování v některém z místních guesthousů. Přijali jsme hned první nabídku s tím, že nás tuk tuk odveze zdarma.\nStejně jako v Chiang Mai, je v celém Thajsku obrovské množství Watů - budhistických chrámů. Někomu se po čase může zdát, že jich je až příliš mnoho a přestane se tak o waty zajímat, čímž se může stát, že nenavštíví i ty, které za vidění opravdu stojí. Proto bych doporučil, aby jste se na místě informovali (nejlépe v guesthousu) a navštívili tak jen ty opravdu zajímavé. Další zastávkou našeho putování bylo hraniční městečko Chiang Khong. Jelikož jsme nesehnali přímý spoj, byli jsme nuceni přestoupit v Chiang Rai. Přičemž jsme si tak vyzkoušeli jízdu neklimatizovaným a velmi nepohodlným autobusem, který využívají zejména místní obyvatelé. Po příjezdu do Chiang Khong jsme hned z kraje odmítli nabídky tuk tukařů a rozhodli jsme se najít guesthouse na vlastní pěst.\nUbytovali jsme se tedy kousek od hlavní silnice v guesthouse Green tree. Následně jsme povečeřeli a ulehli k spánku. Další den nás čekalo přeplutí hranic do Laosu. Hranice s Laosem jsme zpětně překročili letecky s hlavního města Laosu Vientianne, a to přímo do Bangkoku. Odtud jsme se rozhodli pro relaxovaní po zbylých několik dnů na ostrově Koh Chang, v thajském zálivu. Přičemž jsme ještě navštívili přátele v Pattaye.\nPublikováno: 26. 2. 2015, Autor: Robert Skokan , Profil autora: Robert Skokan\nPostřehy z Thajska, část 2.\nPostřehy z Thajska, část 1.