Hašek by to nenapsal lépe | Občanský institut\nHašek by to nenapsal lépe\nCesta do hlubin duše vůdce bosenských Srbů Radovana Karadžiče\nRadovan Karadžić se narodil v Černé Hoře, studoval, pracoval a válčil v Bosně a Hercegovině, skrýval se a byl zatčen v Srbsku. Cesta tedy musí začít v Černé Hoře.\nLépe řečeno na malém kousku Černé Hory, který shodou okolností zásobuje srbskou politiku prezidenty a politiky, demokraty i válečnými zločinci.\nJe to trojúhelník, který přejdete za dva dny. Na východní straně leží vesnice Lijeva Rijeka, odkud pocházel rod Slobodana Miloševiče (zemřel roku 2006). Na druhé straně trojúhelníku se na úpatí Durmitoru rozkládá Petnica. Odsud je Radovan Karadžić (63) a předkové reformátora srbského jazyka Vuka Stefanoviče Karadžiče (zemřel roku 1864). Ještě o kousek dál jsou Pivske planine. Zde se ve vesnici Smriječno narodil otec srbského prezidenta Borise Tadiče. Mezi tím je Kolašin, odkud je Rade Bulatović, šéf srbské tajné služby, která Karadžiče nejprve ochraňovala a potom zatkla. Mezi Lijevou Rijekou a Smriječnou není více než padesát kilometrů.\nHornatý kraj odjakživa vyháněl chudé rolníky a pastevce do bohatších částí někdejší Jugoslávie. Tadić starší odešel studovat do Bělehradu, Miloševičův otec se přestěhoval do srbského Požarevace a Karadžić odjel studovat do Sarajeva, které potom úspěšně tři roky bořil.\nSpisovatelé z hor\nNa slavného rodáka jsou v Petnici náležitě hrdí. Naopak novináře v lásce nemají. Alespoň ti, kteří tu ještě žijí – ve vsi je patnáct obývaných domů. „Nic neřekneme, všichni novináři lžou…,“ kategoricky tvrdí silnější muž střední postavy. Jméno říct nechce, příjmení je jasné – Karadžić. Jako všichni v Petnici.\nNepomáhá ani přihlášení se k bratrskému českému národu. „My, Srbové, víme, že jeden Čech zachránil hrob Gavrila Principa. A že jeden český prapor rakousko-uherské armády přešel za první světové války na srbskou stranu.“ Nadějný začátek však brzy končí: „Havel chtěl bombardovat Bělehrad.“\nNepomáhá fakt, že Havel už dávno prezidentem není a že Václav Klaus Bělehrad určitě bombardovat nechtěl. Nebezpečně brunátnějící muž nasedá do auta a odjíždí. Nedaleko stojící muž, opět neznámého jména a známého příjmení, je sdílnější.\n„Koho si ceníte více, Vuka, nebo Radovana Karadžiče?“ „Oba dva, bratře, oba dva mi jsou stejně drazí.“ Ostatně Radovan se snažil přesvědčit druhé, že má stejné rysy jako jeho slavný, o 150 let starší rodák. Vukovy literární slávy ale nedosáhne.\nČernohorci jsou odkojeni hrdinskou epikou a kdekdo by si chtěl postavit pomník coby spisovatel. Včetně nejvyšších politiků. Překvapivě mnoho lidí píše a vydává básně a být členem svazu spisovatelů, to je něco.\nJevrem Brković (74) je neznámější žijící černohorský spisovatel, i když sám o sobě si s typickou černohorskou skromností myslí ještě více. Radovana Karadžiče poznal v sedmdesátých letech v Sarajevu na mezinárodních dnech poezie: „Přišel za mnou vysoký mladík, že prý je také Černohorec a že obdivuje mou poezii. Dokonce mi odnesl kufr do hotelu a pak mi tak stydlivě dal své básně, jestli bych se na ně nepodíval. Nebylo to úplně špatné. Žádný zázrak, ale určitě více než obvyklé začátečnické básničky.“\nPřátelství trvalo do počátku devadesátých let. „S Radovanem jsme se pravidelně navštěvovali, psali si. Je zajímavé, že se tehdy vůbec neoznačoval za Srba. Naopak, trval na svém černohorství. Tvrdil, že Černohorci jsou nejlepším národem, mají nejdelší klíční kost a podobné hlouposti. Někdy si stěžoval, že to má v Sarajevu jako Černohorec a přesvědčený komunista těžké. Jeden jeho dopis začal slovy: ‚Já, jako lékař–marxista…‘“\nKaradžičovy knihy měly poměrně dobré kritiky a v sarajevských intelektuálních kruzích měl spoustu přátel. Jak se z oblíbeného, i když ne zrovna prvotřídního psychiatra a básníka stal válečný zločinec?\nJevrem Brković: „Pokud někdo tvrdí, že v něm poznal zločince, tak to si zpětně vymýšlí. To je, jako kdyby někdo poznal zločince v mladém Hitlerovi podle jeho obrazů. Já jsem v jeho chování či básních rozhodně nemohl poznat, že se z něho stane největší zločinec, jakého kdy Černá Hora zrodila.“\nPodle Brkoviče byl Karadžić už od studentských bouří roku 1968 spolupracovníkem tajné policie, která využila jeho slabostí a temné rodinné historie. Radovanův otec Vuk „Ogrebina“ Karadžić se totiž dopustil incestu se svou sestřenicí, kterou potom jako těhotnou zabil.\nZachránila ho druhá světová válka, kdy se dostal z vězení. Ale měl takovou pověst, že ho nechtěli přijmout ani partyzáni, ani četnici. Četnický vojvoda Bojović ho nakonec k sobě vzal jako kuchaře až v roce 1943.\nRadovanův bratr Luka zase za volantem zabil dítě. Sám Karadžić byl ve vězení za zpronevěru. Bylo snadné ho kontrolovat, tvrdí Brkovič: „,Když Milošević hledal srbské vůdce v Bosně, padla právě proto jeho volba na Karadžiče.“\nSpisovatel Novak Kilibarda (74) je profesorem literatury. Kromě toho byl po celá devadesátá léta významnou postavou černohorské politiky. V roce 1990 založil Národní stranu, hlavní prosrbskou sílu v Černé Hoře. Když v Bosně zakládali Srbskou demokratickou stranu, často ho zvali na mítinky. „Byla to známá trojka: Jovan Rašković (také psychiatr) za Srby v Chorvatsku, Radovan Karadžić za bosenské Srby a já za Černohorce.“ Podle Kilibardy nebyl Karadžić příliš charismatickou postavou, ale dokázal si rafinovaně vytvářet image. „Největší potlesk měl vždy Rašković a já. Karadžić lidi ze začátku moc nezaujal. Ale tvářil se pořád tak tajemně a důležitě, vždy přijel trochu později s tím, že měl nějaký důležitý úkol nebo že musel letět helikoptérou za Miloševičem. Vždycky měl v sobě něco tajemného, takže mě ani nepřekvapilo, že skončil jako mág.“\nNovak Kilibarda byl zuřivým zastáncem srbské věci, ale postupně svůj radikální postoj opouštěl. „Karadžić mě v roce 1992, už za války, pozval do východobosenského Višegradu. To byl pro mě přelom. V roce 1961 jsem tam pracoval jako učitel na gymnáziu, kde bylo sedmdesát procent muslimů. A z okna jsem se koukal na mešitu. Teď jsem přijel – a na jejím místě byl trávník a ve městě ani jeden muslim. Do té doby jsem netušil, jak krutě se srbské jednotky dokážou chovat. Tehdy jsem se opravdu styděl. Ale davy lidí okolo nás se koukaly na Karadžiče jako na boha, bylo to úplné davové šílenství.“\nZná ho každé dítě\nKaradžić byl podle Kilibardy dobrý taktik, ale špatný stratég, který vůbec nechápal mezinárodněpolitické souvislosti. „Kreslil mi na mapě úplně šílené představy o tom, jak bosenští Srbové získají přístup k moři zabráním chorvatského Cavtatu. Když jsem vyjádřil pochybnosti, jenom mávl rukou. Když jsem později dělal prostředníka mezi ním a Američany, kteří už hrozili bombardováním, tak také dělal jakoby nic.“ Kilibarda upozorňuje na takřka magickou sílu Karadžičova jména. Vuka Karadžiče zná každé dítě. Je něco jako Jungmann s Palackým dohromady. A teď přichází někdo, kdo je ze stejné vesnice a nosí stejné jméno.\nKaradžić dokázal svůj pobyt ve vězení „prodat“ jako pronásledování komunistickou mocí (to, že byl sám komunista, se přecházelo…). Stal se koněm nacionalistických kruhů kolem akademie věd, svazu spisovatelů a srbské pravoslavné církve.\nBrković i Kilibarda upozorňují na vliv, který na Karadžiče mělo mýtomanské prostředí zaostalých oblastí Černé Hory, kde jediná dostupná forma kultury byly gusle, jednostrunný nástroj pro doprovod k sáhodlouhým eposům. „Pokud je hrdinská epika jediný produkt civilizace, je to pro lidskou duši velmi nebezpečné,” míní Jevrem Brković.\nA Karadžičův konec? Novak Kilibarda: „To byl pro spoustu jeho obdivovatelů šok. Věřili, že se schovává jako v lidových písních někde v horách. Nebo že se skrývá v klášteře a modlí se k Bohu za srbský národ. A místo toho proháněl ženské po Bělehradě, chodil na fotbal. Hašek by to nenapsal lépe.“\nVyšlo v časopise Týden 11.září 2008


Dámské monokiny Lorin Margarita\nDivoká šelma, která přesně ví, jak správně zaujmout! Pokud patříte mezi sebevědomé dámy s patřičnými okouzlujícími křivkami, budou pro vás dámské monokiny se zvířecím motivem tou pravou volbou. Značka Lorin opravdu ví, co se právě nosí!\nTyto jedinečné dámské plavky Margarita jsou ušity z kvalitní italské plavkové látky značky Carvico, navíc s použitím vlákna Lycra extra life. Tato jedinečná kombinace zaručuje dlouhou životnost plavek samotných i velmi příjemný pocit při nošení, neboť díky vysoké pružnosti, dokonale obepnou postavu a doslova s ní splynou. Košíčky trojúhelníčkového tvaru s vyjímatelnými vycpávkami volně přechází v ramínka, která se zavazují za krkem. Spodní část košíčků opatřena o tunýlek, ve kterém je provléknutá tenká pružná šňůrka. Ta tvoří obvod vrchního dílu zavazujícího se na zádech.\nKalhotky klasického střihu padnou jakékoliv postavě, na zadním díle z jednobarevné černé látky. Vpředu naopak vzorované a spojené s dílem vrchním v jeden kus. Po bocích mají kalhotky velmi svůdné strappy pásky. Vykrojení po bocích je kontrastně lemováno.\nOdkaz na prodejce kde lze koupit produkt Zlaté monokiny s leopardím potiskem Margarita 2018.\nČernobílé jednodílné plavky s tvarující vsadkou


OBRAZEM: Nevšední záchranná akce. Hasiči vyrazili na pomoc tonoucí srně - Příbramský deník\nOBRAZEM: Nevšední záchranná akce. Hasiči vyrazili na pomoc tonoucí srně\nNáročná záchrana tonoucí srnky se ve čtvrtek 4. února odpoledne podařila na Příbramsku. Bez zásahu hasičů ze Sedlčan by zvíře zřejmě nemělo šanci přežít. Dvě a půl hodiny po poledni je přivolala žena, která si všimla neštěstí na zamrzlé hladině Sedlčanské retenční nádrže. Na tísňovou linku oznámila, že na velmi tenký led se vydaly dvě srny - a zhruba v polovině šířky nádrže se pod nimi led prolomil. Vypadalo to, že bez lidské pomoci nemají šanci na záchranu.\nSedlčanští hasiči zachránili tonoucí srnu. | Foto: HZS Středočeského kraje\nOperační středisko vyslalo do akce jednotky sedlčanských hasičů: jak ze stanice profesionálů, tak ze zbrojnice dobrovolného sboru, uvedl k úspěšné akci mluvčí středočeských hasičů Jaroslav Gabriel. S tím, že oba týmy vyjely s kompletním vybavením pro záchranu z vody – včetně dvou motorových člunů.\nNa místě se ukázalo, že jedna srna se mezitím dokázala dostat z vody na břeh a utekla. Druhá však na tom byla zle. Na pomoc jí vyrazili dva hasiči v takzvaných suchých oblecích, kteří byli ze břehu zajišťováni lany.\n„Na fyzicky náročné cestě bortícím se ledem táhli ještě záchranná nosítka. Vysílenou srnu do nich naložili a dopravili zpět na břeh, kde ji vysušili a zabalili do deky,“ přiblížil Gabriel průběh záchranné operace. Na vypuštění zvířete zpět do volné přírody pak ještě nedošlo; to zůstalo i nadále v lidské péči. Ne už ale u hasičů.\nUnavené a podchlazené srny se ujal pracovník Ochrany fauny ČR. Ze záchranné stanice pro zraněné volně žijící živočichy ve Svatém Janu-Hrachově dorazil velmi rychle.\nDo hodiny tak bylo po všem – a obě jednotky se mohly vrátit zpět na své základny. S tím, že i pro ně se jednalo o skutečně nevšední záchrannou akci.


Diskont Plus převezme německý řetězec REWE — ČT24 — Česká televize\nDiskont Plus převezme německý řetězec REWE\nKolín na Rýnem/Praha - Německý maloobchodní řetězec REWE Group převezme v ČR 146 diskontních prodejen společnosti Plus-Discount a přejmenuje je na Penny Markety. Cenu, za kterou se obchod uskuteční, ani jedna ze stran nezveřejnila.\nPokud dohodnutou akvizici schválí Úřad pro ochranu hospodářské soutěže, zvýší se počet českých obchodů patřících REWE Group na zhruba 500 a její roční obrat dosahovaný v Česku bude činit až 50 miliard korun. REWE Group, která na tuzemském trhu provozuje supermarkety Billa a diskonty Penny, by díky tomu výrazně posílila svoji pozici.\nREWE Group po nákupu 146 diskontů Plus zvýší počet svých diskontních prodejen na 317, a stane se tak v České republice nejsilnějším hráčem v oblasti diskontního prodeje, který se mezi českými zákazníky těší stále větší oblibě. Vedení společnosti REWE Group odhaduje, že po integraci obchodů Plus bude mít síť 317 diskontů Penny Market roční obrat zhruba 32 miliard korun. Konkurenční společnost Lidl měla loni zhruba poloviční počet obchodů a její předloňské tržby činily přibližně 13 miliard korun.\n„Východní Evropa je pro REWE Group klíčem k expanzi,“ zdůraznil předseda představenstva společnosti Alain Caparros. Dodal, že Česká republika má v tomto směru velký strategický význam vzhledem ke své výhodné geografické poloze.\nDohodu dnes potvrdilo i vedení společnosti Tengelmann, která v Česku diskonty Plus dosud provozuje. „Po velmi důkladném zvážení všech alternativ jsme se rozhodli pro prodej mezinárodnímu obchodnímu koncernu REWE,“ sdělil Karl Erivan Haub, hlavní akcionář obchodní skupiny Tengelmann.\nSpolečnost Plus Discount je v Česku aktivní od roku 1992. Řetězec vykázal v obchodním roce 2006/2007 ztrátu 47,8 milionu korun. Již v roce 2005/2006 klesl čistý ziskspolečnosti o 185 milionů korun na 85,3 milionu korun.


Jan Flaška: Takový věci se musí stát (ydiot.com/texty)\nFrantišek koukne na hodinky. Čas vyrazit. Típne cigáro, nastoupí do trolejbusu, pošteluje si sedačku řidiče a pomalu vyrejduje z točny. Dal by si kafe, tady to nejde, tak snad za půl hodinky na konečné.\nZatahuje se. Obloha jak ocelový poklop, pod který někdo posvítil baterkou. Škvírka nízkého ostrého slunce. František nemá tohle světlo rád. Silnice se leskne.\nVjíždí do nástupní zastávky. Nikdo tu nečeká. Zapíná rádio, kabinu okamžitě zaplní rozjásaný taneční pop. Mladší kolega, co jel před ním, tohle poslouchá, on teda ne, přepíná stanici. Hezké české rádio, Maruška Rottrová, tu má rád.\nOstré slunce je to tam, v prachu chodníku tmavnou první kapky deště. František odemyká dveře zastávky, loučí se s kamarádem, už se těší na kafe. Na stole stojí rychlovarná konvice a pár špinavých hrnků, ale kafe nikde. Šacuje zásuvky, všechny kouty místnosti, nic. Nahlédne skrz zaprášené okno: hubený mužík na chodníku urputně zápasí s olbřímími kufry, jeho obézní společnice se kachním krokem kolébá za ním. Ušli sotva pár metrů. Něco takovýho fakt nevymyslíš. To se prostě musí stát.\n(věnováno tátovi, který viděl muže s kufry plnými jablek a který kdysi tahal po Praze tlusté dámě kufry s mokrým prádlem, a dědovi, který jednoho dne usnul v českobudějovické lince č. 3 a už se nikdy neprobudil)


jar. - NajduZboží.cz\nNajduZboží.cz » Vyhledávání: jar.\nPopis Prostředek na ruční mytí nádobí. Nekompromisní k mastnotě. Šetrný k Vašim rukám. Snadno se aplikuje na houbičku, není nutné používat velké množství výrobku a tím je mytí nádobí ekonomické.…\nPopis Čistič na nádobí Jar Pomegranate o objemu 1350 ml je čisticí prostředek určený pro ruční mytí nádobí. Značka Jar přináší přípravek na mytí nádobí, který obsahuje husté a aktivní složení. S…\nOd 421 Kč 3 obchody Porovnat ceny\nPopis Ekonomické balení velice oblíbeného připravku Jar na nádobí. Prostředek má svěží citronovou vůní. Vysoce učinný při odstranění mastnosti a připálenin ze všech povrchů i ve studené vodě.…\nCOOKIE JAR Dóza kulatá vzory 16,7 cm\nSdílejte své nadšení pro vlastnoručně upečené dobrůtky, cukroví a sušenky s dózou COOKIE JAR. K uchovávání nebo obdarování naplněné Vašimi nejoblíbenějšími pamlsky. K dostání další varianty a velikosti.\nVlastnosti 2v1: tvrdý k mastnotě, šetrný k rukám Účinné složení Jaru si poradí s mastnotou a vše budete mít bez námahy čisté Jar je vysoce koncentrovaný, takže jedna jediná kapka vydrží dlouho a umyje spoustu nádobí Účinné…\nJAR Platinum Yellow Box, 90 ks Neztrácejte čas ručním mytím nádobí. I o ty nejvíce špinavé talíře, hrnce nebo příbory se spolehlivě postará myčka v kombinaci s kvalitními mycími tabletami JAR. Pořiďte si výhodné velké balení a mějte vždy po ruce…\nJar určený na ruční mytí nádobí s revoluční technologií s okamžitou pěnou má silné odmašťovací účinky, takže nádobí umyjete rychle a jednoduše. Už není nutné namáčet houbičku, aby se vytvořila pěna, stačí pěnu nanést rovnou na…\nTablety do myčky JAR Yellow, 24 ks Starejte se o své nádobí, aniž byste ztráceli čas jeho ručním mytím. Vložte jej do myčky a vložte dovnitř tablety JAR Yellow. Mycí přípravek vyniká mimořádnou odmašťovací schopností, poradí si nejen s talíři, ale…\nCOOKIE JAR Plechová dóza kulatá sob Rudolf 16,7 cm - bílá\nSdílejte své nadšení pro vlastnoručně upečené dobrůtky s dózou na sušenky COOKIE JAR v bílém provedení se sobem Rudolfem. K uchovávání nebo obdarování naplněné Vašimi nejoblíbenějšími pamlsky. K dostání další varianty a velikosti.\nCOOKIE JAR Dóza puntíky 16,7 cm - pastelově modrá\nSdílejte své nadšení pro vlastnoručně upečené dobrůtky s velkou puntíkatou dózou COOKIE JAR v modrém a korálovém provedení. K uchovávání nebo obdarování naplněné Vašimi nejoblíbenějšími pamlsky.\nDobré zprávy pro vás a vaši houbičku na nádobí. Špatné zprávy pro bakterie. Díky tekutému prostředku na mytí nádobí Jar Extra Hygiene bude vaše nádobí zářivě čisté a hygienický účinek Jaru Extra Hygiene zároveň ochrání vaši houbičku na nádobí…\nJUNGLE JAR Úložná dóza s víkem\nnení vhodné do myčky nádobí není vhodné do mikrovlnné trouby Setkání noblesy a džungle. Barevná keramická úložná dóza JUNGLE JAR je kombinací toho nejlepšího z dvou aktuálně moderních stylů bytového dekoru - luxusní zlatá barva a exotický vzor. To…\n268 Kč Ageo.cz Do obchodu\nPopis Značka Jar přináší přípravek na mytí nádobí, který obsahuje husté a aktivní složení. S tímto složením napomáhá odstraňovat mastnotu ze všech míst, kterých se dotkne. Prostředek na…\nDeco Jar Winner 59cm\nKARE DESIGN Deco Jar Winner 59cm: aluminium více...\nOd 5 300 Kč 1 obchod Porovnat ceny\nNové vysoce kvalitní pártikly od firmy Bait-Tech. Obsahují ty nejkvalitnější ingredienca a jsou vařeny přímo v dózách ve své vlastní šťávě a bez konzervantů. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z plastové dózy s objemem 2,5 litrů. Nové…\nNové vysoce kvalitní pártikly od firmy Bait-Tech. Obsahují ty nejkvalitnější ingredience třídy A. Bohaté na proteiny a karbohydráty.A to vše v 2,5lit dóze, ve které byly i připraveny. Nové vysoce kvalitní pártikly od firmy Bait-Tech. Obsahují ty…\nTiger Nuts ořechy ve své vlastní šťávě a bez konzervantů. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z plastové dózy s objemem 2,5 litrů. Tiger Nuts ořechy ve své vlastní šťávě a bez konzervantů. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z…\nTiger Nuts ořechy ve své vlastní šťávě a bez konzervantů v pikantním provedení. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z plastové dózy s objemem 2,5 litrů. Tiger Nuts ořechy ve své vlastní šťávě a bez konzervantů v pikantním provedení. Co…\nPartiklová směs ve své vlastní šťávě a bez konzervantů. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z plastové dózy s objemem 2,5 litrů. Partiklová směs ve své vlastní šťávě a bez konzervantů. Co dodat. Lze okamžitě servírovat rybám přímo z…\nVaše oblíbená značka Yankee Candle přichází s osvěžovači vzduchu do auta Vůně kůže Neutralizuje nechtěné pachy Provoní auto či jiný menší prostor až na dobu jednoho měsíce\nRůžové písky. Odplujte na exotický ostrov s překrásnou směsí svěžích a zářivých citrusů, sladkých květinových tónů a kořeněnou vanilkou. Osvěžující, jemná a žensky delikátní vůně. Vaše oblíbená vůně jako visačka do auta. Neutralizuje pachy a provoní…\nYankee Candle Car Jar luxusní visačka Soft Blanket 1 ks\nVůně až po dobu 30 dnů Věrohodná esence čistých citrusů, vanilky, kakaa, ambry a dalších přísad Elegantní design\nVaše oblíbená značka Yankee Candle přichází s osvěžovači vzduchu do auta. Neutralizuje nechtěné pachy. Provoní auto či jiný menší prostor až na dobu jednoho měsíce. Vůně vlahého večerního vzduchu, hvězdné oblohy a půlnočního jasmínu.\nTrojice uklidňujících a harmonických vůní pro Vaší psychickou vyrovnanost na cestách. Svěží vůně prázdninových ostrovů, levandule se špetkou vanilky a vůně šalvěje a citronu. Provoňte automobil oblíbenou a dlouhotrvající vůní! Tento jedinečný…\nYankee Candle Car Jar papírová visačka Midsummers Night, Evening Air, Leather 3 ks\nCruise Night. Pánsky elegantní kompozice tří vůní pro čistou svěžest interiéru auta. Vlahost večerního vzduchu, čistá vůně hvězdné oblohy a klasická vůně přírodní kůže pro vaší psychickou vyrovnanost na cestách. Obsah balení: Yankee Candle –…\nYankee Candle Car Jar papírová visačka Sun&Sand, Beachwalk, Island Spa 3 ks\nVaše oblíbená značka Yankee Candle přichází s osvěžovači vzduchu do auta. Neutralizuje nechtěné pachy. Provoní auto či jiný menší prostor až na dobu jednoho měsíce. Vůně rozpáleného písku, prázdninových ostrovů a mořského vzduchu.\nČistá a přívětivá vůně... pudrově svěží směs šťavnatého citrónu a sladkých levandulových květů.Vyplňte automobil oblíbenou a dlouhotrvající vůní! Tento jedinečný papírový osvěžovač vzduchu poskytuje okamžitou a autentickou vůni, takovou získáte…\nModel jar od značky Element. Kolekce 2019. Barva šedá.\nPořiďte si tuto krásnou dózu, která má na sobě motiv připomínající domorodé nádoby v afrických zemích. Můžete si do ní uložit drobné předměty, například kosmetické potřeby, šperky nebo gumičky do vlasů.\nJAR mycí prostředek Zelené jablko 900ml (A000005553)\nobjem: 900 mlzelené jablko Prostředek na mytí nádobí JAR si snadno poradí s mastnotou bez ohledu na úroveň znečištění nádobí.\n53 Kč whaat Do obchodu


Mužská obřízka neznamená ani výhru, ani prohru, ve skutečnosti jde jen o holý fakt – odstranění předkožky. To může být částečné nebo úplné. Tento zákrok většinou doprovází odstranění nebo prodloužení uzdičky. Obřízku podstupují muži z několika důvodů. Jedním z nich je důvod náboženský, rituální, kdy je při operaci odstraněna předkožka úplně a žalud penisu je po operaci zcela obnažený, nebo jsou důvodem zdravotní potíže. Operační výkon je velmi jednoduchý.\nVINŠOVÁ, Světluše. Mužská obřízka [online]. ToMěZajímá.cz, 2015-09-14. Dostupné online.\n# mužská obřízka částečná\n# celková nebo částečná obřízka u dětí\n# částečná obřízka


Vyhledáváním bylo nalezeno 78 výsledků: +Pudl +toy\nVyhledáváním bylo nalezeno 78 výsledků • Stránka 1 z 8 • 1, 2, 3, 4, 5 ... 8\nRe: Zjistí někdo co je to za rasu?\nHmm-nemá v sobě i něco z teriéra?Ty chlupy na tlamě by snad mohli poukazovat,ovšem není to jediná rasa s takovou tlamkou.Asi je v něm i pudl,ale jaký,těžko zjistit z foto,mj.není vidět ocásek.Osobně si však myslím,že rasa není vše :)Mám křížence NO a Slovenského kopova(ohař) a docela si užíváme-i ...\nstř 26. bře 2014 15:16:25\nTéma: Zjistí někdo co je to za rasu?\nRe: Nalezenec - jaká je to rasa?\nnora97 píše: Ahoj,\nno podle těch tlapek bych řekla,že větší než pudlík nebude. :-) Bude celkem malý,tipla bych,že tak max. do pul lytek ? :D\nPudl není pes.Je to kočkopes.\npát 14. pro 2012 22:04:58\nTéma: Nalezenec - jaká je to rasa?\nRe: Trpasličí pudl nebo bišonek?\nDOBRÝ DEN,pudlíky chovám 30 let a je to ideální společník do bytu, poslouchají výborně,chodí u nohy bez vodítka ,aniž by je to někdo učil ,pouze s nimi od mimina chodím na volno,samozřejmě tam kde nejezdí auta, co se týče chlupů ...\npon 14. kvě 2012 2:41:11\nTéma: Trpasličí pudl nebo bišonek?\nDobrý den mám fenu Toy Pudla je přátelská nedělají jí problémy cesty a nestalo se mi že bych po ní našel jediný chlup.Je čistotná a hodná sice mám Toy pudla ale zas tak malá není myslím si že je to ideální společník do bytu i na cesty.\nned 13. kvě 2012 17:57:28\nJo a u pudla nevím ale bišonci nelínají vůbec .\njeho výchova zaleží jen na tobě.Ale ten náš poslouchá hodně slušně.\nUrčitě tě poslouchat bude i tak.\nAsi pudl.Bišonek se ve všem odporným vyválí :D\núte 01. kvě 2012 18:55:36\nNeporadím ti.My máme havanskýho bišonka a je hrozně milej a hravej taky přítulnej. Akorát bišonci jsou trošku agresivní vůči klukům stejnýho plemene :)..A někdy i ke klukům jiných plemen. :D\núte 01. kvě 2012 18:51:35\nDobrý den, mám havanského psíka (bišonek) a naprosto jsm ekouzlu tohtoot plemene propadli a to i manžl, který psi moc nemusí. Jsou neskutečně přátelští, milující lidi, klidní, ale zároveň sportovci, klidně s vámi vydrží jakoukoliv procházku. Učenlivý a polušní. Vřele doporučuji všem. Právem si zaslo...\nned 29. dub 2012 15:48:15\nTrpasličí pudl nebo bišonek?\nMilí diskutující, chtěla bych vás požádat o radu a informace. Uvažuji o koupi štěňátka výše uvedených plemen, ale nemohu se rozhodnout jakého. Proto bych potřebovala nějaké informace, a sice: Bydlím v malém bytě 1kk a chtěla bych věrného společníka (fenku), se kterým bych jezdila na procházky a na a...\nčtv 26. dub 2012 9:35:12\nLabradoodle je pudl + labrador. Tenhle pejsek nemá podle mě z labíka nic :) Pudlík by v tom mohl být..ale řekla bych že je to prostě krásný český voříšek :))\npát 23. bře 2012 9:41:39\n... za to si můžu sama, chytla jsem ho za slabiny. Bišonek- nelíbilo se mu že sem proběhla 5 metru od něj, zakousl se mě do lítka a docela to bolelo. Pudl- jen sem kolem něj prošla a roztrhl mě kalhoty. Jorkšír- nelíbilo se mu že jsem na přivítání obejmula jeho paničku. i přes tyto špatný zkušenosti ...\nčtv 06. říj 2011 12:45:59\nTéma: bojová plemena


Světokrál: Samsung Galaxy S III | FREEBIT\nSvětokrál: Samsung Galaxy S III\nMartin Kohout 10/11/2012\nSamsung v posledních měsících dává najevo, že se pasuje do role krále mobilního průmyslu. Určitě k tomu má i podklady od analytické společnosti Strategy Analytics, která hlásá rekordní prodeje vlajkového smartphonu Samsung Galaxy S III. Používáte nejprodávanější smartphone světa?\nUrčitě „S-trojce“ ale statistiky značně ztěžuje nový iPhone 5 či iPhone 4S, jež zaznamenaly ve 3. čtvrtletí dohromady 22,2 milionů prodaných kusů. To ale nemění nic na tom, že se model Galaxy S III stává zatím nejprodávanějším telefonem zeměkoule. Oficiální zpráva hlásá až 30 milionů prodaných kusů, analytická společnost však vpouští do hry jiná čísla, za 3. čtvrtletí údajně Samsung prodal 18 milionů kusů a ve 2. čtvrtletí 5,4 milionů kusů.\n„Samsung Galaxy S III prokázal svou velkou popularitu u spotřebitelů i operátorů v Severní Americe, Evropě a Asii,“ uvedl analytik Neil Mawston, dle agentury prodeje Samsungu Galaxy S III znamenaly v uvedeném období téměř 11 procent celosvětového trhu s chytrými mobily.\nPoslední čtvrtletí se ale pravděpodobně vrátí na první příčku Apple s novým iPhonem 5 s 4 palcovým displejem, jež skýtá opravdu syté barvy a větší hustotu pixelů. Za pár dnů, kdy se ve třetím čtvrtletí tato novinka prodávala, si stačila připsat šest milionů prodaných kusů, což je chválihodné. Ještě dodáme, že se zisk Samsungu se ve třetím čtvrtletí téměř zdvojnásobil na rekordních 6,56 bilionu wonů, což po přepočtu dělá 115 miliard korun.


Ortopedie Alzbeta 23.10.2016\nDobry den, mam takovy problem, ktery jsem nenasla na internetu a nevim, zda je vazny, nebo ne. Asi pred 3 dny me zacla bolet kostrc a nasledne i 'otekla'. Nevim, jestli je to otok nebo ne, ale citim tlak mezi pulkami a nemuzu pomalu ani spat. Neni to boule, spis jen ztvrdle a citlive. Nespadla jsem ani nic jineho, vzniklo to najednou. Kdyz jsem si dala prasek na bolest, trochu to pomohlo. Dekuji\nbez vyšetření se k vašemu problému bohužel nedokážu vyjádřit. Navštivte vašeho praktického lékaře, který vás vyšetří a poradí co dál.


Pavel Matějka: Prodlužování studia nechceme - Vědavýzkum.cz\nCo doporučují Vysoké škole chemicko-technologické zahraniční experti? Koupí škola novou budovu? Co rektorům obecně nehraje do not? Nejen odpovědi na tyto otázky se dozvíte v rozhovoru s rektorem VŠCHT Praha Pavlem Matějkou.\nTřetím náročným počinem je příprava strategického záměru školy do roku 2025, včetně investičního plánu do roku 2030. Jsem rád, že jsme do něj dokázali promítnout některé závěry právě z MEP, další doporučení, která jsme získali později, zapracujeme v každoročních aktualizacích strategického záměru. Těší mě také pokrok v přípravách Projektového centra a Welcome centra.\nVytvoření vnějšího poradního orgánu, v němž by kromě zahraničních akademiků byli zástupci českého, respektive globalizovaného průmyslu, šířeji významných zaměstnavatelů našich absolventů včetně Akademie věd ČR.\nJsem celkově příznivcem toho, abychom budovu pořídili. V tuhle chvíli jsme to schopni finančně pokrýt, aniž bychom nějak ohrozili běžné fungování univerzity. A kdybychom novou budovu, z nějakých zatím neznámých důvodů, byli nuceni v budoucnu prodat, tratit rozhodně nebudeme. Jde o smysluplnou investici, speciálně v současné době, kdy peníze „leží“ na účtech a ztrácí kvůli inflaci hodnotu.\nNa portále Vědavýzkum.cz byl nedávno zveřejněn inspirativní rozhovor s končícím rektorem UPOL Jaroslavem Millerem, který si postěžoval, že na jednu stranu má z titulu funkce zodpovědnost téměř za vše, co se na univerzitě stane, a zároveň nemá, s mírnou nadsázkou, téměř žádné pravomoce. Vnímáte to stejně?


Nemocnice Prostějov otevře porodní sály veřejnosti | Nemocnice AGEL Prostějov\nInformace pro návštěvy ARO/JIP\nChci pomáhat v Nemocnici AGEL Prostějov\nZasady zpracovani osobnich údaju\nPrivátní péče AGEL\n+420 582 315 111\n+420 582 359 169\n+420 582 359 170\nO nemocnici Aktuality a média Nemocnice Prostějov otevře porodní sály veřejnosti\nNemocnice Prostějov otevře porodní sály veřejnosti\nProhlédnout si porodní sály, ambulanci i celé novorozenecké oddělení si mohou budoucí maminky a tatínkové. Nemocnice Prostějov, člen skupiny AGEL, pro ně připravila na úterý 18. září Den otevřených dveří.\n„Budoucí rodiče se dozvědí, jak poznat blížící se porod, kdy jet do porodnice a co si sbalit s sebou. Během dne otevřených dveří se seznámí nejen s vybavením našeho oddělení, ale i s porodními asistentkami, které pak o maminky při porodu pečují,“ řekla Bc. Věra Tisoňová, vrchní sestra gynekologicko-porodnického oddělení Nemocnice Prostějov s tím, že dnešní maminky se o porod, předporodní přípravu i o péči o novorozence zajímají více, než v minulosti, a snaží se tak co nejlépe připravit.\n„Protože při rozběhnutém porodu mnohdy není příliš času na zodpovězení všech otázek, děláme pravidelně tyto dny otevřených dveří. Hovoříme zde nejen o přípravě a průběhu normálního i operačního porodu, ale také o tom, co následuje po propuštění domů, jak o miminko pečovat v prvních šesti týdnech a samozřejmě, že hovoříme i o přínosu kojení novorozenců mateřským mlékem,“ doplnila vrchní sestra Bc. Věra Tisoňová.\nDne otevřených dveří se přitom bude účastnit i několik firem, jejichž reprezentanti předají budoucím maminkám cenné informace vztahující se k nejnovějším poznatkům k péči o novorozence a připraveny budou i dárečky pro maminky. Kosmetiku pro miminko a maminku představí firma Weleda, pomůcky ke kojení společnost Medela a pomůcky na krmení dětí Avent. Zastoupena zde bude také pokračovací strava dítěte od společností Beba a Nutrica či vitamíny a preparáty pro maminku a dítě firmy Swiss. Chybět nebude ani dodavatel Bepanthenu společnost Bayer či zástupci Národního centra tkání a buněk, kteří budou hovořit o odběrech pupečníkové krve.\nDen otevřených dveří gynekologicko-porodnického oddělení Nemocnice Prostějov se bude konat v úterý 18. září od 14 do 18 hodin ve druhém patře pavilonu E. Zájemci mohou přicházet přímo na oddělení i bez předchozí objednávky. Prohlídky porodnice, stejně jako předporodní kurzy a přednášky, nabízí Nemocnice Prostějov zájemkyním pravidelně v průběhu celého roku.\nMathonova 291/1, 796 04 Prostějov


Stejskal: Život bez divadla si neumím představit - Šumperský a jesenický deník\nŠumperk - Zdeněk Stejskal absolvoval soukromou hereckou školu v Duchcově u Miroslava Moravce a v v sezoně 2000 - 2001 nastoupil do angažmá v Městském divadle Zlín. Následovala civilní služba v Divadle Šumperk, kam poté nastoupil jako herec souboru.\nZdeněk StejskalFoto: DENÍK/Archiv\nOd patnácti let se pohyboval mezi třemi ochotnickými soubory najednou, v současné době vede Divadelní studio D 123 při Divadle Šumperk. Hra Obraz se v jeho režii se úspěšně představila na 76. ročníku Jiráskova Hronova.\nV šumperském divadle režíroval studiovou inscenaci Švédský stůl a pohádku Krakonoš a duch. Patří k těm šesti hercům, kterým ředitel divadla neprodloužil smlouvu na příští sezonu.\nJak hodnotíte krok ředitele divadla René Sviderského, který se rozhodl rozloučit od příští sezony s polovinou souboru?\nJeho krok je naprosto legitimní a v podstatě správný. Jako ředitel divadla má na takový postup plné právo. S čím bych ale docela polemizoval, je fakt, že nechá odejít celou polovinu souboru. Na naše místa mají přijít noví mladí lidé z JAMU, i to je velmi zajímavý počin pana ředitele. Problém vidím v kompaktnosti a souhře souboru při tvorbě dalších inscenací. Bude trvat minimálně jednu sezónu, než se herci navzájem poznají a budou plně pracovat "jako jedna duše". Jak se však už umělecké vedení divadla zmínilo, po roce chce obměnit i zbylou, druhou polovinu současného souboru, takže přijdou další mladí a noví. Z původního souboru tu už nezbude nikdo. Přitom se souboru vedlo velmi dobře, o čemž svědčí řada ocenění.\nPetr Komínek je v širší nominaci na cenu Thálie za mužský herecký výkon, Olga Kaštická byla v nominaci na stejnou cenu před rokem. Bohdana Pavlíková získala třetí místo za herecký výkon na prestižním festivalu České divadlo 2007. Inscenace Jitřní paní získala na stejném festivalu třetí místo za divácky nejúspěšnější inscenaci. Olga Kaštická dostala Cenu Olomouckého kraje za nejvýznamnější kulturní počin v oblasti divadla za rok 2007.\nTo jsou důkazy, že není třeba tak razantního kroku, jakým je letošní výměna jedné poloviny a v příštím roce výměna druhé poloviny souboru. Já osobně bych na místě ředitele obměnil tři, možná čtyři herce a dál bych stavěl na úspěších divadla, které jsou nepřehlédnutelné a pro Šumperk významné.\nCo bude konec angažmá znamenat konkrétně pro vás? Už máte představu, jak budete situaci řešit?\nŠumperk byl pro mě klíčovým místem v herecké kariéře. Teď nevím, co bude. Pan ředitel mi sice nabídl jiné místo, ale má i jinou zájemkyni na tento post, a tak se musí teprve rozhodnout, komu to místo přidělí. Pokud to nebudu já, patrně budu nucen odejít jako řidič linkového autobusu. Nic jiného mě totiž nenapadá. Po aktivních devíti letech u divadla jako herec bohužel nic jiného neumím. A že bych nezůstal u divadla dál, to je pro mě zatím opravdu nepředstavitelné. Divadlo, dnes už hlavně Divadlo Šumperk, je pro mě velmi citová záležitost. Ukončení činnosti v něm bych mohl - bez patosu - přirovnat ke ztrátě jakékoliv další umělecké motivace.\nAsi všichni v divadle věděli, že změny se chystají. Tušil jste, že i vy budete mezi těmi, komu vedení neobnoví smlouvu? Počítal jste s tím, anebo to byl blesk z čistého nebe?\nByl to blesk z čistého nebe. Je pravda, že jsem se už dávno zabýval myšlenkou, skončit s herectvím. Mé myšlenky směřovaly k režii a k utváření profilu divadla. Přesto jsem nečekal, že to musí být už letos. Ani jsem nebyl ředitelem osloven na případnou režijní spolupráci, ani třeba pro klubovou scénu, pro kterou jsem v Divadle Šumperk udělal řadu významných věcí.\nJak vlastně dnes herecké smlouvy vypadají? Je pravda, že o divadelních prázdninách zůstanou herci bez gáže?\nHerecké smlouvy jsou v Šumperku zatím opravdu uzavírány na deset měsíců (od 1.září do 30. června), pak jsme nuceni jít na dva měsíce do evidence úřadu práce, neboť nemáme žádný jiný příjem. Říkám zatím, protože se objevují návrhy, aby herci dostávali zaplaceno za nastudování role a pak za jednotlivá představení. Osobně bych to považoval za konec souboru v Divadle Šumperk. Herci ztratí veškeré jistoty živobytí. Nedostanou-li roli, nebudou mít z čeho žít. Dostanou-li v sezóně samé malé role, budou mít mnohem méně peněz než jiní s velkými rolemi.\nArgument, že by herci měli možnost přivýdělku jinde, jsou v šumperských poměrech nereálné. Nejsme ani v Praze, ani v Brně. Tady není rozhlas, filmové ateliéry, castingové agentury a podobně. Navíc vytíženost šumperského herce je taková, že není čas jezdit dvakrát týdně za prací do Prahy nebo Brna.\nA jestli má někdo představu, že herci mají velké peníze, je to omyl. Průměrného českého platu zdaleka nedosahují. Mohu říct, že některé prodavačky jsou na tom mnohem lépe než šumperští herci. Ti si musejí sami platit zdravotní a sociální pojištění a to jsou velké částky.


AKG K812 Pro - první dojmy a recenze | www.PiNa.cz\nKdyž letos v dubnu AKG ohlásili nové modely sluchátek v čele s nejvyšším modelem K712 Pro, který spíše než novinkou byl jen další lehce vylepšenou (ještě o trochu více basů) variací na předchozí modely z řady Q/K7xx, málokdo tušil, že se do konce roku dočkáme opravdového překvapení ve formě nejnovějších referenčních sluchátek K812 Pro. Ta podle prvních ohlasů překonávají vše, na co jsme doposud byli u AKG sluchátek zvyklí a podle těch, kteří měli možnost je již slyšet, jsou prý více než zdatnou konkurencí pro nejpopulárnější elektrodynamická sluchátka HD800 od Sennheiseru. To čekal opravdu málokdo, protože prvotní informace příliš nadějí nedávaly. Nový model byl prezentovaný jako referenční studiová sluchátka vhodná i pro přenosné přehrávače.\nNa první pohled je znát, že u AKG po mnoha letech konečně přišli s něčím opravdu novým. K812 Pro jsou výsledkem intenzívního pětiletého úsilí o maximální přiblížení se k dokonalým sluchátkům a podle vyjádření ředitele marketingu a vývoje Kenta Iversona, představují vrchol technologické inovace a nejlépe hrající AKG sluchátka v dosavadní historii firmy. Na druhou stranu, co jiného čekat od ředitele marketingu, že.\nNová referenční sluchátka K812 Pro byla distributorům a zástupcům tisku oficiálně představena 9. a 10. října na „Pre-Launch“ akci v Londýně. První dojmy, „recenze“ a fotografie se vzápětí objevily na zahraničních diskuzních fórech (většina fotografií v tomto článku je z webu Pocket-Lint a Head-Fi). Podle nich sluchátka působí velmi robustním dojmem, jejich provedení odpovídá doporučené prodejní ceně 1000 Liber (cca 30,000Kč) a především hrají až překvapivě dobře.\nHlavový most je vyrobený z pružinové oceli, pohodlný kožený hlavový pás bez výstupků má poněkud netradičně aretaci na obou stranách. Prý v zájmu maximálního pohodlí uživatele. Jak hodně bude tato „vychytávka“ použitelná v praxi, to ukáže až čas.\nRelativně velké náušníky jsou navrženy tak, aby pokryly celé ucho. Jako materiál byla použita umělá kůže, která zaručuje dobrou zvukovou isolaci a delší životnost a vyšší odolnost než opravdová kůže. Mušle se tvarově výrazně liší od předchozí řady Q/K7xx (z profilu připomínají písmeno D), tudíž nebude možné použít jejich pohodlné náušníky. Nejspíš pro to ale nebude žádný důvod.\nMěnící ústrojí s magnetem o „síle“ 1.5T pro maximální přesnost využívá membránu o průměru 53mm. Ano, je to sice o 3mm méně, než mají HD800, ale podle vyjádření AKG v případě K812 Pro nebyl důvod pro větší průměr, neboť při dalším zvětšení průměru membrány již ke zlepšení zvuku nedocházelo.\nAKG se snaží K812 Pro propagovat jako studiová sluchátka pro profesionální zvukaře, což není nic jiného než marketingový „new speak“, protože drtivá většina zvukařů při masteringu sluchátka z pochopitelných důvodů nepoužívá.\nMáte-li doma symetrickou aparaturu, potom vás určitě nepotěší skutečnost, že AKG u K812 Pro použili proprietární LEMO konektor se třemi piny, který alespoň v tuto chvíli znemožňuje jejich snadné „balancování“ čí případnou výměnu kabelu.\nCo se týká kabelu, ani zde na první pohled AKG příliš nezabodovali. Tenká tkanička s plastovým 3.5mm jackem se šroubovacím nástavcem až nepříjemně připomíná kablík od řady K7xxx a ke sluchátkům za 1000 liber se podle mého vůbec nehodí. Zákonitě se nabízí srovnání s kabelem u HD800, který vypadá jako přívodní šňůra od žehličky ;-)\nVzhled je sice důležitý, ale v případě sluchátek záleží především na tom, jak hrají. Hrají-li skvěle, potom lze nad jejich provedením přivřít obě oči, čehož nejlepším příkladem mohou být sluchátka Abbys za necelých 5500USD. Soudě podle prvních ohlasů lze očekávat, že K812 Pro budou hrát opravdu výborně. Sluchátka se zatím neprodávají a podrobné recenze včetně jejich frekvenční charakteristiky tedy zatím nejsou k dispozici.\nPro představu o tom, jak asi K812 Pro hrají, si prozatím musíme vystačit s prvními dojmy několika šťastlivců, kteří měli možnost si je poslechnout. Jedním z nich je i chlapík s přezdívkou CantScareMe, který své dojmy po hodinovém poslechu shrnul do svého příspěvku na diskuzním fóru Head-Fi.org. O pár dní později svůj příspěvek ještě doplnil o porovnání s konkurenčními modely. S jasným závěrem: kvalitně provedená, velmi pohodlná sluchátka s výjimečným zvukem, která hrají překvapivě dobře i přímo z mobilního telefonu. Ve svém hodnocení zašel až tak daleko, že se jedná o nejlépe hrající sluchátka, která kdy slyšel, a která překonávají i konkurenční modely HD800, T1 a Fostex th900. Za pravdu mu částečně dal ve svém zhodnocení i chlapík s přezdívkou Ra97oR.\nNa jednu stranu jsou to odvážná tvrzení a nebylo by to poprvé, kdyby po uvedení sluchátek do prodeje následovalo zklamání. Oba „recenzenti“ se však na Head-Fi těší dobré pověsti a k „testování“ přistoupili velmi zodpovědně. Poslech na vlastní uši na vlastní aparatuře s ověřenými nahrávkami jejich dojmy sice nenahradí, ale dávají tušit, že v případě K812 Pro, se můžeme těšit na výjimečná sluchátka minimálně v line-upu firmy AKG.\nKonstrukce: circumaruální, otevřená\nFrekvenční rozsah: 5 Hz – 54,000 Hz\nCitlivost: 110 dB SPL/V\nMaximální příkon: 300 mW\nPřívodní kabel: 3m (99,99% oxygen free s LEMO konektorem)\nHmotnost: 390g bez kabelu\nKonektor: 3.5 mm se šroubovacím nástavcem 6.3 mm\nCena: 1000 Liber\nPři pohledu na cenu je potřeba dodat, že tato je doporučená výrobcem (MSRP) a zahrnuje i Omega stojánek, který bude alespoň ze začátku nedílnou součástí balení. Nevím jak vy, ale já osobně s plánovaným nákupem HD800 raději ještě chvíli počkám…\n← Balleka – An Unexpected Gem StratAir Shark XL Duo – kilowaťákův splněný sen →\n5 komentářů u „AKG K812 Pro – první dojmy a recenze“\nBogo 18. 10. 2013\nVídím, že nejsem sám, kdo řeší podobné dilema :) Nové info na webu AKG: http://www.akg.com/k812-1308.html\nPiNa 25. 10. 2013\nDvě nové recenze: na Frankfurter Allgemeine a na Sempre Audio.\nS podobným výsledkem: velmi neutrální a přirozené podání, dynamická, vzdušná s vynikajícími detaily, velká konkurence doposud kralujícím HD800.\nBTW: Začíná se proslýchat, že nástupce HD800, kterým příští rok v lednu bude již 5 let, by měl být představen veřejnosti během následujících 3-4 měsíců. To bude ještě velmi zajímavé.\nPiNa 3. 12. 2013\nUž to vypuklo: první Unboxing video a první fotografie.\nNa tuhle chvíli jsem se sice hodně těšil, ale nakonec jsem vyměkl, vsadil na jistotu a pořídil si HD800. Hlavním důvodem bylo jejich snadné předělání na symetrická sluchátka, což u K812 zatím nepřipadá v úvahu a nejspíš nikdy nebude.\nPiNa 27. 3. 2014\nTyll Hertsens po počátečním zdráhání nakonec podrobnou recenzi AKG K812 zveřejnil.\nPetr 28. 8. 2016\nNedávno jsem si koupil AKG Q 701 které hrají naprosto skvěle, nedovedu si představit jak hrají K 812. Machačka


EnviWeb - Autonomní hlásiče požáru\n18.04.2008 | 151× přečteno vytisknout článek\nV roce 2007 došlo jenom v domácnostech k 2.652 požárům se škodou 335.754,9 tis. Kč, 58 osob bylo usmrceno a dalších 473 osob bylo zraněno. Rok\nŠkodav tis. Kč\n473Zdroj: Statistická ročenka 2007 MV-GŘ HZS ČR Vznik požárů vyloučit nelze, ale co můžeme při včasném zjištění vzniku požáru, je omezit následky jeho uhašením v počátečním stádiu, příp. zajistit evakuaci osob, zvířat a materiálu. Nezbytným předpokladem však je včasné zjištění vznikajícího požáru. Člověk díky svým smyslům dokáže vznikající požár rychle zaregistrovat ovšem za předpokladu, že se nachází v "bdělém" stavu (tzn. nespí, nesmí být podnapilý, apod.) a v prostoru vzniku požáru.Jaká je tedy snadná pomoc? - stačí si do užívaných prostor (např. pokoj, garáž) nainstalovat autonomní hlásič požáru.\nInstalovaný autonomní hlásič požáru (dále jen "AHP") zareaguje např. na nejvýraznější projev požáru - výskyt kouře spuštěním akustického poplašného signálu.Zařízení je napájeno baterií (jsou tedy vhodné i pro prostory bez elektrické sítě). Baterie v hlásiči vykazují průměrnou dobu životnosti 1 rok. Hlásiče můžou být taktéž napojeny na systém EZS (elektronická zabezpečovací signalizace).Někteří výrobci nabízí možnost drátového i bezdrátového propojení jednotlivých hlásičů s tím, že v případě výstražné reakce jednoho hlásiče, jsou zapnuty i hlásiče ostatní. Tento systém je vhodný např. pro rodinné domy, kdy čidlo, reagující na kouř z případného požáru v garáži nebo dílně v podzemí, spustí čidlo v podkrovní ložnici, kde vzbudí spícího uživatele domu a upozorní jej na vzniklé nebezpečí.\nInstalace hlásičů se provádí např. ke stropní konstrukci pomocí jednoho max. dvou vrutů.Hlásič není vhodné umisťovat: ve vrcholech půdních prostorů střech tvaru A a všude tam, kde nedochází k přirozené termické cirkulaci vzduchu, v prostorách prašných, velmi vlhkých (koupelny), v blízkosti ventilátorů, tepelných zdrojů, zářivkových a výbojkových svítidel a ionizátorů vzduchu, do prostorů s vysokou koncentrací cigaretového kouře, výparů barev, rozpouštědel a výfukových plynů Pozor, hlásič též reaguje na zplodiny připálených jídel při vaření! Zákonné požadavky na instalaci AHP\nV rámci sjednocování požadavků evropské unie a k zajištění větší požární bezpečnosti staveb (potažmo občanů v domácnostech) byla vydána vyhláška č. 23/2008 Sb., o technických podmínkách požární ochrany staveb (nabývá účinnosti od 1. července 2008). Tato vyhláška řeší, mimo jiné, i instalaci AHP.Povinnost instalovat tyto hlásiče je stanovena pouze pro nově prováděné 1) (Při provádění stavby, o jejímž umístění bylo pravomocně rozhodnuto v územním řízení nebo byl vydán územní souhlas podle zvláštního právního předpisu přede dnem nabytí účinnosti této vyhlášky, a dále u stavby, u které byla zpracována projektová dokumentace, k níž bylo vydáno souhlasné stanovisko podle zvláštního právního předpisu, se po dni nabytí účinnosti této vyhlášky postupuje podle dosavadní právní úpravy.)rodinné domy § 15 odst. 5 - "Rodinný dům musí být vybaven zařízením autonomní detekce a signalizace. Toto zařízení musí být umístěno v části vedoucí k východu z bytu nebo u mezonetových bytů a rodinných domů s více byty v nejvyšším místě společné chodby nebo prostoru. Jedná-li se o byt s podlahovou plochou větší než 150 m2, musí být umístěno další zařízení v jiné vhodné části bytu.", byty v bytových domech § 16 odst. 2 - " V bytovém domě musí být každý byt vybaven zařízením autonomní detekce a signalizace. Toto zařízení musí být umístěno v části bytu vedoucí směrem do únikové cesty. Jedná-li se o byt s podlahovou plochou větší než 150 m2 a v mezonetových bytech, musí být umístěno další zařízení v jiné vhodné části bytu.", stavby ubytovacích zařízení § 17 odst. 7 - "Stavba ubytovacího zařízení, u které nevzniká požadavek na vybavení elektrickou požární signalizací, musí být vybavena zařízením autonomní detekce a signalizace. Zařízení autonomní detekce a signalizace musí být umístěno v každém pokoji pro hosty, společných prostorech a v části vedoucí k východu z domu, pokud se nejedná o chráněnou únikovou cestu.", stavby sociální péče. § 18 odst. 5 - "Stavba sociální péče, na kterou se nevztahuje požadavek podle české technické normy uvedené v příloze č. 1 části 1 bodu 4 na zajištění elektrickou požární signalizací, musí být vybavena zařízením autonomní detekce a signalizace. Zařízení autonomní detekce a signalizace musí být umístěno v každé ubytovací jednotce a v části vedoucí k východu z domu, pokud se nejedná o chráněnou únikovou cestu."Tento požadavek se netýká staveb realizovaných před účinností této vyhlášky! UPOZORNĚNÍ\nHasičský záchranný sbor Moravskoslezského kraje doporučuje instalaci autonomních hlásičů požáru v bytech a rodinných domech. Současně však upozorňuje na nebezpečí neúplných nebo nesprávných informací v souvislostí s prodejem těchto výrobků.V posledních měsících se množí případy, kdy jsou zejména starší spoluobčané navštěvováni pracovníky soukromých firem, kteří jim nabízejí instalaci protipožárních hlásičů. Nebylo by na tom nic zvláštního, kdyby tyto hlásiče nenabízeli mnohdy za cenově velmi nevýhodných podmínek. Někteří prodejci se odvolávají na zákony a normy Evropské unie, na „novou vyhlášku“ a dokonce na profesionální hasiče.Hasičský záchranný sbor Moravskoslezského kraje (HZS MSK) upozorňuje, že tyto informace jsou značně zkreslené tak, aby podpořily prodej hlásičů mnohdy za přemrštěné ceny. HZS MSK nemůže působit proti těmto negativním jevům jinak než osvětou. Jestliže někdo dobrovolně podepíše pro něj nevýhodnou smlouvu nebo koupí nekvalitní předražený výrobek není v kompetenci HZS MSK s tím cokoliv udělat.\nCeny autonomních hlásičů požáru se pohybují v rozmezí 250,- až 2.000,- Kč (cena detektoru úniku plynu cca 1.000,- Kč). Výše ceny záleží na výrobci a druhu hlásiče. Výrobců je v České republice jen několik, v různých marketech se však objevují i levné dovezené hlásiče požáru (často bez návodu výrobce v českém jazyce).Uvážíme-li ovšem kolik životů a materiálních hodnot lze uchránit včasným zjištěním požáru, jedná se určitě o výhodnou investici. ZDROJ:HZSMK


V této neklidné době se máme uchýlit k rodině a tradiční komunitě, sdělil nám u příležitosti výročí založení Československa prezident Klaus. Tentýž hlas se nesl i z rádia místní hospody v Pyšelích, kam si Libor, postava nového českého filmu, zašel koupit láhev zlaté Tequily.\n„Stačí vzít rozum do hrsti a pokorně se — třeba jen o krok — vrátit zpátky k osvědčeným metodám, modelům, hodnotám a ctnostem“. V této neklidné době se máme uchýlit k rodině a tradiční komunitě, sdělil nám u příležitosti výročí založení Československé republiky 28. října prezident Klaus. Tentýž hlas se nesl i z rádia místní hospody v Pyšelích, kam si Libor, postava nového českého filmu, zašel koupit láhev zlaté Tequily, aby se opil a unikl tak před svým životem hroutícím se v důsledku policejního vyšetřování jeho auditorských praktik (z banky se ztratilo pět miliard). Hlas z místního rádia byl tehdy ještě výrazně blíže Klausovu ekonomickému liberalismu let devadesátých, než dnes jeho projev od projevu se posilujícímu sociálnímu konzervatismu. Jestliže by v kontextu dnešní finanční krize znělo jeho kázání o „přirozenosti trhů“ přesvědčivě pro stále méně posluchačů, teze o „přirozenosti rodiny“ může naopak působit uklidňujícím dojmem. Lekce, kterou nám přitom prezident dává, je ale tatáž. Nesnažte se, občané, organizovat do nepřirozených a netradičních sociálních forem — třeba ekologických nevládních organizací, feministických hnutí, občanských iniciativ… Začněte (a zůstaňte, dodejme) sami u sebe, v rodině, u svých blízkých.\nMůže to působit uklidňujícím dojmem, že se máme v nejistém světě kam uchýlit, k tradičním jistotám, k rodině. Pocit kazí jen fakt, že nám to říká stejný muž, který nám tak dlouho hlásal teze o „přirozenosti“ trhů a kapitalismu vůbec.\nÚtěk po česku — na Moravu\nDaleko zajímavější a ve své neautoritativnosti přesvědčivější, byť ne uklidňující, je to, co k tomu říká režisér Robert Sedláček prostřednictvím svého nového filmu Rodina je základ státu.\nV rovině základního příběhu je film vlastně velmi jednoduchý. Auditor Libor se podílí na tunelářských praktikách banky a i když není velké zvíře (nemá soukromý vrtulník, ale jen masivní Mercedes a luxusní vilu v Pyšelích), hrozí mu kriminál. Vyrazí s rodinou na útěk. Ne snad protože by věřil tomu, že se mu podaří policii uniknout. O to se vlastně ani moc nesnaží — odkazuje přitom, nebo vymlouvaje se, jako ve všem co dělá a nedělá, na rodinu. V tomto případě na epilepsii své dcery, s níž nemůže do zahraničí a bez rodiny přece nikam nepůjde. Vyráží tedy s rodinou na Moravu, na útěk, který spíš všechno jen o chvíli odloží: jeho zatčení i jeho odhalení před manželkou a dětmi. Do poslední chvíle se snaží udržet si v očích svých, manželky, přátel i „světa“ (to když ožralý vysílá v noci do místního radničního rozhlasu) identitu toho, kdo je jedním z nás, obětí okolností, kdo není „zmrd“, jak sám říká. A to se mu skutečně podaří.\nKdyby neměl vydesignovanou vilu a Mercedes a nekoupil si k pití zlatou Tequilu, vypadal by Libor skutečně jako jeden z nás. Vylétl rychle nahoru, ale jinak vlastně zůstal klukem z Moravy. Z velké části mu zůstalo to, co sociologové nazývají habitem a co se mění jen pomalu, obtížně a relativně nezávisle na pohybu po sociálním žebříčku. Habitus není racionální, ale daleko spíš tělesná záležitost, ukazuje se v našich pohybech, vkusu, v tom co nám chutná, ve schopnosti chovat se samozřejmě v určitých situacích. Když Libor s Ivou narazí ve Strážnici na své přátele ze studií a ti je pozvou k sobě domů, cítí se tam dobře, vše zapadá. Nejenže lze navázat na společné zážitky z mládí, ale taky na sdílené dovednosti a rituály třeba v pití slivovice.\nLibor je jedním z nás ještě v dalším smyslu. Všichni jsme v devadesátých letech poslouchali Klause a i když podstatnou část z nás začal brzo štvát, uvěřili jsme tomu, že - jak říká Slavoj Žižek - vesmírná katastrofa je pravděpodobnější než konec kapitalismu. Divokému spotřebnímu kapitalismu jsme nekladli podstatnější odpor ani diskurzivní, natož materiální. Když ožralý Libor hlásí do místního rozhlasu „jedeme v tom všichni,“ má do velké míry pravdu. Zároveň ale platí, že „v tom“ všichni nejedeme stejně, na tomtéž sedadle, v téže roli. Někdo sedí za volantem, druhý vyměnil pneumatiky, třetí naviguje, někdo se veze na zadní sedačce, jiný spadává z přívěsu za autem. Nikdo není nevinný, existují jen rozdílné míry odpovědnosti, jak říká švédská hackerka Lis Salanderová. A ty rozdíly jsou podstatné. Jak je ale rozlišovat a vážit při připisování odpovědnosti?\nKdyž v roce 2009 začali Evropané pod heslem „nechceme platit za jejich krizi“ protestovat proti záchraně bank z veřejných rozpočtů a následným nevyhnutelným škrtům na veřejných službách a když dnes Američané okupují Wall street pod heslem „my jsme 99%,“ mají se o co opřít. Jestliže dnes jedno procento Američanů získává čtvrtinu všech příjmů v zemi a ředitelům velkých firem ve Velké Británii stouply loni, v kontextu drastických škrtů ve veřejném sektoru a předchozí státní pomoci soukromým bankám, z roku na rok platy o 49 procent, třídní logika „my a oni“ je více než opodstatněná.\nNa druhou stranu se ale zapomíná na to, že v globálním měřítku jsme to byli a ještě pořád jsme my všichni, kdo stojí proti miliardám lidí žijícím za dva dolary na den, někdy dokonce bez přístupu k pitné vodě. Koloniální i postkoloniální prosperita západního světa byla do značné míry založená na tunelování zemí „třetího světa“ a na mezinárodních a bilaterálních „dohodách“ uzavřených v náš prospěch. Naše vládnoucí elity to dělaly pro sebe, ale taky pro nás, pro velkou národní a transatlantickou rodinu. Je sice pochopitelné, že se od nich teď, když to už dělají jen sami pro sebe a nás přestali (z různých důvodů) jako pracující a vydělávající potřebovat, chceme distancovat, ale historicky jsme s nimi prorostlí jako sádlo v krkovičce (trefná metafora, kterou použil nedávno ekonom Tomáš Sedláček, když mluvil o evropské a řecké ekonomiky).\nObčanská hnutí a protesty, které se dnes odehrávají ve Spojených státech a dalších městech bohatého světa, nemají smysl jako obrana „čisté společnosti“ před chamtivými bankéři a naspeedovanými burziány. Jejich smysl spočívá v tom, že jsou pokusy o přetvoření společnosti, experimenty s novými sociálními vztahy a identitami, s novými způsoby organizace. Proto dnes je a musí být pro Occupy Wall Street i na jiných místech tak významným tématem moc, solidarita, socialita a demokratické procedury uvnitř těchto hnutí. Takový sociální experiment je přesným opakem návratu k „tradičnímu a osvědčenému“, k němuž nás nabádá Klaus.\nVše pro rodinu - a nejlépe bez ní\nRobert Sedláček nás naproti tomu ve svém filmu nenabádá k ničemu, jen před námi rozehrává z jemných vláken upletené rodinné napětí. Postava Ivy je pro něj stejně podstatná jako postava Libora. Ze stereotypu ženy zazobaného chlápka není v Ivě prakticky nic. Je to pěkná ženská, ale žádná barbína, přestože by jistě nemusela, pracuje na místním obecním úřadě. Nečte ženské časopisy, naopak do místních novin píše článek o zastávce prezidenta Beneše v Pyšelích. Není jednoduše podřízená a manželovi dokáže „udělat scénu“. Přesto jako by vůbec neměla vlastní život. Pečuje někdy laskavě, jindy nervózně o děti. Pečuje o manžela (o jeho penis, když on nemůže v noci usnout). Nemá žádné vlastní touhy, pracovní ani sexuální („děti ti to hodí někam úplně jinam“, svěřuje se kamarádce). Možná jediná touha, která se ukazuje, směřuje k potřebě přístupu k „celému“ Liborovi („mám někdy pocit, že mi unikáš, že o tobě nevím všechno,“ říká mu znepokojeně, než zas odběhne k dětem). Jediný pokus o útěk z této role pečovatelky se uskuteční v posledních pěti minutách filmu, kdy po obědě v hotelu, kde jsou ubytováni, navrhne projížďku na kole. „Já jdu zarezervovat kola, ty připrav děti“. Tohle nečekané prohození rolí jí pak umožní jako první zpozorovat blížící se policejní komando a zorganizovat útěk rodiny zadním vchodem, kde na ně čeká v ukradené hotelové dodávce. Zůstává za volantem a rozjede divokou záchrannou akci ve své režii. Ta však brzo končí nárazem do stromu a Liborovým zatčením.\nKdyby nechal režisér tuhle scénu otevřenou, možná bych si řekla, že na té rodině vážně něco je. Iva podpořila Libora a sama se v tom procesu někam posunula. Iva se ale nakonec otočí a zavolá „Libore, život bez tebe nemá pro mě smysl, jak ses včera ptal“ (Libor se jí v opilosti ptal, zda by mu byla věrná, kdyby musel třeba na pět let odjet, zda by s někým nešukala). A tak za Liborem spadla klec vězení a za Ivou klec rodiny. Musí být rodina vždycky nakonec takovou klecí na smysl a svobodu imaginace? („Někdy mám chuť sednout do vlaku a odjet, kamkoli; ale pak si uvědomím, že tam dojedu a co? Nic. Tak jsem pořád tady,“ svěřuje se Ivě kamarádka ze studií, žena z druhého filmového páru.)\nLibor opakovaně tvrdí, že vše co dělá, dělá pro rodinu. Zároveň ale vše co dělá, směřuje k tomu, jak s rodinou legitimně nebýt. Nejprve ukrutně pracuje a potom jde za to do vězení (kterému se prý, jak jsem se nedávno dozvěděla, mezi chlapi říká „pánská dovolená“ — fitko, telka…). S rodinou opravdu je jen v tom liminálním mezičase mezi zaměstnáním a vězením.\nTaková rodina skutečně je základem státu; státu, kde ve vládě sedí jediná žena, v jejím poradním orgánu žádná a společně připravují „reformy“, které rozklad společnosti na „my“ a „oni“ definitivně uzákoní; státu, kde prezident na Ministerstvo školství instaluje člověka, který si zakládá na tom, že dává přednost „jihočeské selce před pražskou intelektuálkou“ a sexuální výchovu považuje za škodlivou. A takový stát je základem rodiny, o kterou se muž může opřít a pro kterou rád zariskuje i kriminál (při troše šikovnosti a sociálního kapitálu to riziko věru až zas tak velké není). Neexistují malé dějiny rodin a velké dějiny států. Ty dějiny jsou upletené ze stejné matérie.\nTexty v uvozovkách jsou psány po paměti; nejsou přesnými citacemi z filmu.Vulgarismy jsou původní.\n1. listopadu 2011 v 8.00\nNovember 1, 2011 v 17.9\nS rodinou to není vůbec tak jednoduché,\njak si to představuje pan prezident. Existuje přece rodina nukleární (manželé a jejich nedospělé děti) a širší rodina (horizontálně i vertikálně). Nevím, které se podle něj hlavně máme držet – zda obou dvou? Chci totiž upozornit na to, že rodina nukleární bývá často v rozporu s širší rodinou. Když funguje jedna, nemusí fungovat druhá. Znám partnery, kteří vycházejí spolu skvěle a dobře se starají o děti, ale nevycházejí se svými širšími rodinami. A znám lidi, kteří mají pevné vazby na své původní rodiny, ale nejsou schopni navázat trvalý partnerský vztah. Je to většinou způsobeno tím, že druhý partner nesdílí ony „hodnoty“, které sdílí rodina jeho protějšku, případně člověk sám přestane sdílet „hodnoty“ své dřívější rodiny, protože se zkrátka sám vyvíjí a mění své názory, což je přirozené. To by totiž všichni lidé ve společnosti museli sdílet stejné „hodnoty“. Dřív to tak možná více méně bylo, ale jestli si někdo myslí, že je možno k něčemu takovému donutit celou společnost dnes, tak je na velkém omylu.\nNejspolehlivěji dřív držel rodiny pohromadě majetek. Proto byly rodiny proletářů daleko méně soudržné, než rodiny kapitalistů. Bylo to umocněno ještě tím, že proletáři se museli stěhovat za prací, tudíž byli nuceni v zájmu přežití naopak dřívější rodinné svazky zpřetrhat (méně drsná obdoba antického otroctví, v němž otrok vůbec nemohl mít rodinu, neboť byl libovolně prodáván). Proletáři tedy spíš tíhli k navazování nových vztahů, kdežto vlastníci se víc drželi těch původních.\nV každé době jsou makro- a mikro-sociální vztahy provázány. Dnes je vlivným faktorem ženská emancipace, která zákonitě mění tvář rodiny. Rozdíl jasně vynikne ve srovnání s jinými kulturami: potlačení ženských práv = zachování starých rodinných vazeb. Emancipace logicky vede k častější erozi (nebo přinejmenším ke změně charakteru rodinných vztahů). S tímto trendem se nedá nic dělat. Nebo si snad někdo myslí, že je možné ženy vrátit do jejich podřízeného postavení?\nNovember 2, 2011 v 0.1\nRodina jako zbraň\nPomsta z kolébky je oblíbené heslo v Quebeku. U nás se tím, jak jeho potomci budou demokraticky vládnout, chlubí Roman Joch. Porazit ho lze buď povražděním jeho dětí (tenhle přístup dovedli k dokonalosti nacisté), anebo výchovou většího počtu dětí vlastních. Konec konců i z hlediska evoluce vítězí ten, kdo vychová více potomků.\nObčanská společnost zvítězí, pokud zajistí vzájemnou podporu rodin nebo vytvoří komunity, které podpoří rodičovství a postarají se o děti lépe než klasická rodina. Bude-li občanský aktivismus na úkor výchovy dětí, občanští aktivisté vymřou.\nNovember 2, 2011 v 0.58\nDobrá diagnostika směru hradněpánova větru proti ismům. Zajímalo by mě, zda slova pána Klause, mají ještě vyznamější společenský dopad a zda tedy oponování jeho názorům, má ještě smysl nebo je už poněkud zpozdilé (prosím, nemluvím o politickém vlivu ani ideovém odkazu) (a samo o sobě zralé na sociologickou analýzu, podobně jako dnešní "antikomunismus") .. to se asi nejlépe ukáže po skončení jeho prezidentování.\nNevím, jestli třetí 1/3 komentáře není spíše kritikou filmu. Přesto je zní cítit nepochopení mužské potřeby činnů, která se nerovná nezájmu o rodinu, přestože se tak mnohým nevyvratitelně jeví..\nPaní Hájkové přeju, aby ženy nějakého takového "vraceče" nevolily. A pak už můžu přidat i modré z nebe..\nNovember 2, 2011 v 5.6\nMarx předpokládal zánik rodiny v budoucnu, ovšem ne zánik plození potomstva, které se mělo vychovávat společně. Protože to byl poněkud platónský předpoklad, tak se o tom za bývalého režimu nikdy moc nemluvilo.\nNovember 2, 2011 v 5.20\nnaštěstí to nezáleží jen na tom, jestli budou volit "vraceče", ale přece jen také i na individuálních vztazích. Ten můj je naštěstí už dlouhá léta v úplné pohodě, takže osobně si nemám nač stěžovat. Asi proto se ze mě nestala feministka, i když feministky docela chápu.\nNovember 2, 2011 v 9.56\nCítím se frustrovaný jako v pubertě za komunismu, říká režisér Robert Sedláček\nDocela zajímavý rozhovor s režisérem, docela mi mluví z duše:\nNovember 2, 2011 v 10.6\nMarx a rodina (a Klaus)\nDospěl někdy Marx v úvahách o rodině k něčemu lepšímu než v Komunistickém manifestu?\nManifest celý obsahuje vynikající kritiku kapitalismu spojenou s ubohými řešeními ve stylu vzteklého dítěte: Berete mi hračku, just ji rozbiji! Marx s Engelsem pozoruhodně zapomněli na dialektický přístup, vůbec je nenapadá, že zastaralost a neudržitelnost tradičních hodnot jako rodina nebo národ může mít dvojí stránku, že tradice potřebujeme zároveň překonat i zachovat.\nV případě národních tradic Marxův omyl dokázal Mao pokusem s Kulturní revolucí, čest památce jejích obětí. Dnešní Čína už si trochu víc váží svých tradic, jen zase poněkud opomíjí proletářský internacionalismus ve vztahu k Tibeťanům nebo Ujgurům, o tom, že je-li například Tibet součástí Číny, musí být také tibetská kultura součástí čínských kulturních tradic, nemluvě. Že správným směrem je multikulturalismus vidíme už z toho, jak ostře proti němu útočí představitelé kapitálu.\nVe vztahu k rodině odhalily Marxův omyl výzkumy psychologů, zejména československých v čele se Zdeňkem Matějčkem. Marxovy plány zachovat plození potomstva při zániku rodiny vedou k zachování sexu při zániku lásky, primitivní kolektivní výchova dětí vede k průmyslové produkci deprivantů. Technicky by snad taková nová společnost nových lidí, bez lásky, mohla fungovat, ale není taková odlidštěná společnost sobeckých lidských strojů právě tím, oč usiluje kapitál? A hlavně, je něčím, oč bychom měli stát?\nDítě, aby se stalo plnohodnotným člověkem, schopným lásky a vůbec slušných mezilidských vztahů, potřebuje rodiče. Nemusí to být nutně rodiče biologičtí a pravděpodobně je nemusí dítěti zajišťovat tradiční rodina, ale bezpečné vztahy s dospělými, kteří dítě milují a jsou tu pro ně, jsou nezbytné.\nMyslím, že příležitostí pro marxistickou rodinnou politiku bylo hnutí hippies se svými komunitami spojenými sdílenou láskou, jenomže autoritářským stalinistickým režimům bylo trnem v oku snad ještě víc než kapitálu a jemu sloužící autoritářské pravici. Moderní marxistickou teorii znám příliš málo, přesněji řečeno vůbec, tak nevím, zda v ní už existuje nějaký rozumný projekt moderní rodiny. Projekt, který respektuje potřeby a práva dětí i rovnoprávnost žen a mužů, který zajistí dětem právo na rodiče a ženám i mužům právo na rodinu.\nMarxův zaslepený kolektivismus z Komunistického manifestu dělá z lidí stroje, a slouží tak kapitálu stejně jako buržoazní feminismus, který zdůrazňuje právo na kariéru a vytěsňuje právo na rodinu a děti.\nDnes žijeme v době kontrarevoluce, která odstraňuje všechny sociální vymoženosti stejně jako protireformace ostraňovala výdobytky humanismu. Kontrarevoluci se hodí tradiční národ jako zbraň proti multikulturalismu a proletářskému (a proč vlastně jen proletářskému, proč ne všeobecně lidskému?) internacionalismu. Hodí se jí i tradiční rodina, nejen k vytlačení žen z politiky. Věci veřejné a před nimi už Strana zelených nám konec konců předvedly, že přítomnost žen v politice zas tak mnoho neznamená, že ženy jsou skutečně rovné mužům, ne lepší, a vždycky lze do politiky přivést dost žen, které v ní nadělají víc škody než užitku. Hodí se hlavně k potlačení všech pokusů o modernizaci rodiny.\nTradiční národ a tradiční rodina jsou dávno nefunkční, a to je na nich právě pro kapitál to nejlepší, nefunkční struktury nejsou s to stát kapitálu v cestě. Potřebujeme tyto staré struktury uchopit dialekticky, ne je odvrhnout, ale překonat a zachovat zároveň, najít nové prostředky pro jejich staré funkce. Chceme-li úspěšně čelit kapitálu, musíme vyrůst ze svých tradic jako stromy z kořenů, využít jich k vybudování nových společenských struktur, důsledně lidských, humanistických.\nMusíme dialekticky uchopit i proslovy Václava Klause: Klaus lže, ale zároveň říká pravdu.\nRodina je základ státu. Tradiční rodina je základ tradičního státu. Rozbitá, nefunkční rodina je základ rozbitého, nefunkčního státu. Nový, moderní, funkční stát musíme vybudovat na základě nové, moderní, funkční rodiny.\nNovember 2, 2011 v 16.39\nJde hlavně o to, kdo má financovat výchovu nové generace\nProblém není v tom, jestli se nám líbí nebo nelíbí žít v rodině. Problém je v tom, zda má být odpovědnost za výchovu a vzdělávání nové generace přenesena zcela na rodinu (finančně i jinak) nebo zda a do jaké míry se má na ní podílet společnost. Čím víc se blížíme prvnímu případu, tím silněji se reprodukují sociální nerovnosti, neboť ty se vážou na rodinu. Pokud nezajistíme všem dětem aspoň přibližně stejné materiální podmínky, bude to tak, že bude v dalších generacích chudoba reprodukovat chudobu, bohatství bude plodit bohatství a totéž platí i o kulturnosti a nekulturnosti. Tohle je třeba překonat, pokud se má společnost pohnout k něčemu lepšímu.\nCo se týče forem soužití, tak to nelze nijak centrálně projektovat. To by byla přece totalita, kterou si ani Marx určitě nepředstavoval. Kdo chce žít po vzoru hippies, nechť tak žije. Kdo chce žít v manželství, kde žena muže obskakuje a hýčká, nechť tak žije (pokud to vyhovuje oběma stranám). Neexistence rodiny nemá nic společného s promiskuitou, stejně tak, jako existence rodiny nikterak nezaručuje, že se lidé promiskuitě vyhnout. Měli bychom se prostě snažit kultivovat sami sebe i své vztahy a nepodléhat jen vášním.\nAle pozor! Při vší náklonnosti k utopiím – myslet si, že někdo má na rodinu „právo“ je totéž, jako myslet si, že člověk má právo na štěstí a na city druhých. Žádné takové právo neexistuje!\nTo přece vždy bude záviset na nás samotných a na těch druhých, a do značné míry i na souhře všelijakých náhod. Právo na hmotné zabezpečení naproti tomu reálné je, neboť jde o právo na reálné věci. Ovšem představa, že lze někoho přimět, aby se choval určitým způsobem, a tak nekazil jinému jeho právo na štěstí (byť by šlo o vztah matky a dítěte), je daleko nebezpečnější, než představa zabavit někomu část jeho "spravedlivě" nabytého majetku ve prospěch chudých, protože totiž od určité výše není žádný majetek nabytý spravedlivě. Možná, že při dnešní úrovni medicíny lze věřit do jisté míry i v právo na zdraví, ale chtít právo na štěstí je nemístná lidská troufalost. To je fakticky totéž jako toužit po nesmrtelnosti.\nDecember 12, 2011 v 15.10\nRodina je základ komunistického státu\nZírám, jak dlouhé mám vedení.\nCelý život se hlásím ke komunismu, z toho sedmnáct let se k němu hlásili, aspoň formálně, všichni kolem mě. Obzvláště tenkrát jsem často slýchal i to, že rodina je základ státu. A přece jsem potřeboval skoro čtyřicet let, aby mi došlo, že z toho, jak stát vychází z rodiny, přímo vyplývá, že ten stát, aby dobře fungoval, aby byl schopen přežít, musí být komunistický.\nDošlo mi to, až když jsem zase jednou četl, jak se tentokrát ne Jiří Pehe, ale Jan Keller, ohání pojmem „komparativní výhody‟, a zjevně něví, co to je. Rozepsal jsem se o tom na Facebooku (chtěl jsem to napsat na nástěnku ProAltu, ale zjistil jsem, že čmárat po cizích zdech má svá úskalí), a jak jsem namísto názorného příkladu tlup pravěkých lovců použil příklad států, abych zdůraznil zhovadilost kultu konkurenceschopnosti, přivedlo mě to k úvahám o vztahu mezi pravěkou tlupou a moderním státem.\nStáty se nám vyvinuly z tlup, a například ty povídačky o konkurenceschopnosti nejsou nic jiného než tahanice o rozdělení kořisti v tlupě. Ve starých tlupách to bývalo snazší, protože měly mnohem blíže k rodině, nicméně právě přes ty tlupy se z rodiny vyvinul i moderní stát. Rodina je základ státu i v historickém, vývojovém smyslu, a tak by asi stát měl fungovat stejným způsobem jako rodina.\nA jak funguje rodina?\nUtahují rodiče dětem opasky v zájmu rozpočtové odpovědnosti? Dělí se jídlo v rodině podle zásad volného trhu? Když dítě potřebuje aktovku do školy, dostane od rodičů aktovku, nebo studentskou půjčku?\nRodina se řídí komunistickou zásadou: „Každý podle svých možností, každému podle jeho potřeb‟. Rodina nemůže být kapitalistická. Rodina uplatňující sama v sobě sociální darwinismus nemůže nikdy vychovat děti, a tak neprojde darwinovským přírodním výběrem.\nJestliže uvnitř rodiny nelze praktikovat nic jiného než komunismus, lze vůbec rozumně uvažovat o tom, že by stát mohl dlouhodobě zdravě fungovat jinak?\nDecember 12, 2011 v 16.41\nJenže "komunismus" v rodinách funguje teprve v poslední době a to ještě ne všude. Dřív v rodinách fungoval úplně jiný systém a děti se tvrdě a přísně vychovávaly (mimo jiné i řezem). Kdysi děti rodičům vykaly a líbaly ruku. Rodina se státem souvisí. Popsal to Engels v práci "Původ rodiny, soukromého vlastnictví a státu". Pokud jde o stát, ten může být nanejvýš socialistický, nikdy ne komunistický (v Marxově smyslu). Jestli nastane někdy opravdový komunismus, potom už stát nebude. Stát (i demokratický) je totiž nástrojem nadvlády jedněch lidí nad druhými.\nDecember 12, 2011 v 17.58\nHospodářský systém vs. politické zřízení\nKomunistický způsob hospodaření v rodinách fungoval vždycky. Demokracie v nich oproti tomu nefungovala nikdy a nefunguje v nich ani dnes, ačkoliv je otázka, co přesně by měla znamenat demokracie pro vztah mezi zletilými rodiči a nezletilými dětmi, které ani v demokratickém státě nemají volební právo, a na druhé straně se zdá zjevné, že vztahy v dnešní rodině mají k demokracii blíže než v minulosti.\nHospodářský systém není totéž, co politické zřízení, jakkoliv podle Marxe, tuším, si hospodářský systém vynutí , aby se mu politické zřízení přizpůsobilo. Na jedné straně jsme se stali v posledních letech obětí propagandistického ztotožnění kapitalismu s demokracií, na druhé straně právě vidíme, že kapitalismus je ve skutečnosti s demokracií obtížně slučitelný, a přesně podle Marxe, jestli se nepletu, si právě vynucuje její zánik.\nO komunismu nám pro změnu buržoazní propaganda vtlouká do hlavy, že není slučitelný s občanskými právy, že musí být nutně spojen s autoritářským režimem. Dosavadní historická zkušenost s pokusy o socialismus (jakož i s „válečným komunismem‟) tuto propagandu příliš nevyvrací. I tradiční autoritativní uspořádání rodiny jako by nasvědčovalo nevyhnutelnému spojení komunismu s diktaturou; vývoj rodiny směrem k větší svobodě, větší autonomii jednotlivých členů, k oslabení hierarchie a k nahrazení direktivního rozhodování hlavy rodiny diskusí dává nicméně naději i na demokratický komunistický stát.\nVývojovou cestu od rodiny přes tlupu ke státu vidím v roli soběstačné hospodářské jednotky, skupiny, která je schopna „ulovit, co potřebuje‟ a dokáže uzavírat vzájemně výhodné obchody s jinými skupinami na základě zákona komparativních výhod; uvnitř skupiny pak probíhá „dělení kořisti‟.\nV tomto duchu si myslím, že zánik států skutečně musí přijít, aspoň pokud se lidstvo neukáže být jen slepou uličkou evoluce a nevyhyne (což by byl také zánik států, že?), ale ne nastolením komunismu, nýbrž tak důkladným globálním propojením, tak pokročilou dělbou práce, že nejmenší soběstačnou jednotkou, konečnou zobecněnou rodinou, se stane celé lidstvo.\nDecember 12, 2011 v 18.13\nKomunismus (jak si ho představoval Marx) se nedá nastolit, ale společnost k němu musí dozrát. V takové dokonalé společnosti, v níž se každý může plně realizovat, by pak státní aparát byl zbytečný, tudíž by ani nebyla státem. Zatím to zní jako sci-fi.\nDecember 12, 2011 v 19.31\nVy jste spíš asi myslel, že v rodině neexistuje při rozdělování peněžní systém. To je pravda, ale na samotných penězích by nebylo vůbec nic špatného, kdyby opravdu představovaly množství práce, kterou člověk vykonal. Prostě by je neměl dostat za nic jiného než za práci (samozřejmě kromě sociálních dávek).


Stylová pánská bunda Ragwear hnědo-černo-šedá - Výprodej Stylová pánská bunda Ragwear hnědo-černo-šedá - Výprodej\nStylová pánská bunda od populární značky Ragwear. Povedený tříbarevný design, praktická kapuce, kvalitní zipy a příjemná podšívka, díky které je bunda nesmírně pohodlná. Nedělá jí problém ani silný déšť a vítr. Krom toho je tahle Ragwear bunda vyrobená z kvalitních materiálů, díky kterým s vámi vydrží takřka napořád.\nV doporučeném obchodě můžete bundu zakoupit ve výprodeji s 20% slevou.\nCena: 2 823 Kč,- | Naše redakce prověřila kvalitu produktu.\nTagy produktu: bundy RagwearPánské bundyRagwearRagwear výprodej


"Ze zahrádky do zahrádky"\n"1,2,3,4,5 cos to Janku, cos to sněd...", "Koulela se, koulela, takhle velká brambora...", "Šla Nanynka do zelí...", a ještě spousta jiných písniček, říkadel, básniček byla motivací pro povídání o tom, co vše roste na zahrádce.\nNechyběly hádanky, pohybové hry, úkoly u stolečku nebo na interaktivní tabuli. Zahráli jsme si pohádku "O řepě." Děti si navlékly korálky z brambor. Nejvíce se ale všichni těšili až si upečeme štrúdl. Nakrájet jablíčka zvládli i ti nejmenší. A jak se podařil? Mohli jste ochutnat i vy, pokud ovšem děti "dobrůtku" cestou ze školky nesnědly.\nStarší děti pokračovaly v předplaveckém výcviku. Využili jsme také nepříznivého počasí k sportování v tělocvičně. Děti zdolávaly překážky a mnohdy překonávaly samy sebe při plnění našeho tělovýchovného projektu "Svět nekončí za vrátky..."\nPosíláme všem našim kamarádům pozdravy a přejeme jim brzké uzdravení.


Michaela Brábníková - Práve dnes\n22.June » Turistické listy\n27. 6. 2020 je návštěvní den bunkru Bratronice, atypického objektu v náspu komunikace Dolní Bezděkov–Bratronice. Otevírací doba od 10:30 – 17:00 hod. Při vytyčování stavebního úseku A-4 Družec projektanti zjistili, že silnice vedoucí z Dolního Bez...\n6.June » Turistické listy\nHradiště Budeč stojící na návrší nad obcí Zákolany můžeme považovat za jeden ze symbolů české státnosti. Archeologové prokázali osídlení tohoto místa již v pozdní době bronzové a na počátku starší doby železné (8. - 6. stol. př. n. l.). Ve druhé p...\nSládečkovo vlastivědné muzeum v Kladně zve na výstavu Klára a tři ilustrátoři\n5.June » Turistické listy\nVýstava představí dětskou literaturu spisovatelky, lektorky a scénáristky Kláry Smolíkové. Autorka úzce spolupracuje s řadou ilustrátorů a dětem předává poučení o historii, nebo vědě a přírodě zábavnou formou. Ve výstavě budou její tvorbu reprezen...\n„Lidická tragédie je mementem jednoho z největších projevů brutality a totalitní svévole. Usilovali jsme o to, aby Památník Lidice byl místem setkávání a diskuse pro každého jednoho z přeživších i návštěvníků. S posvěcením ministra kultury Lubomír...\nTato informační stránka o Michaela Brábníková zobrazuje poslední internetové články, ve kterých se výraz "Michaela Brábníková" vyskytuje. Výsledný seznam není redigován.


Apartments Bellevue Plava Laguna | Rainbowtours.cz\nApartments Bellevue Plava Laguna se nachází na kopci s nezapomenutelným výhledem na moře. Na pláž stačí sejít dolů po několika schodech obklopených lesem a středomořskou vegetací. Apartmány patří do rozsáhlého resortu Plava Laguna.\nPláž se nachází cca 250 m od Apartments Bellevue Plava Laguna.\nRestaurace, recepce, plážové osušky (na zálohu), obchody, kavárny, stánky, lehátka u bazénu, bankomat, směnárna. Domácí zvířata jsou akceptována, ale musí být pod stálým dohledem majitele - za příplatek (13 EUR/den). Parkoviště (za poplatek) bez možnosti rezervace místa.\nV každém apartmánu se nachází elektrický sporák, mikrovlnná trouba, kávovar, lednice, telefon, satelitní TV, trezor (za poplatek), ručníky (denně vyměňované), sušák. V některých pokojích možnost přidání přistýlky. Všechny apartmány jsou klimatizované a mají zařízenou terasu.\nStravování vlastní. Za příplatek snídaně a večeře formou bufetu v restauraci hotelu Mediteran.\nVenkovní bazén, dětský bazén. Pro děti je dopoledne a večer (mimo sobot) organizován animační program s kreativními aktivitami, hrami, sporty atd. v miniklubu (děti 4-12 let). Pro dospělé dopolední tréninky v posilovně nebo aqua aerobik, sportovní turnaje, každý den kromě soboty. Večerní program s živou hudbou a různými show se koná v prostorách Galijot Plava Laguna a hotelu Mediteran. Za příplatek lze využít tenisové kurty, stolní tenis, minigolf, hřiště na bocciu, půjčovnu kol a vodního vybavení.\nod 8 034 Kč | Last Minute dospělí 2, dítě 0, pokoje 1, Ø cena za osobu


Vytvoříme vaše video. Jsme kreativní. Vymyslíme a připravíme vše od A do Z.\nVideo je na internetu fenomén. V krátkém čase sdělí více, než jen mluvené slovo nebo text. Je to silný prostředek pro vaši komunikaci a prezentaci toho nejlepšího z vaší nabídky. Video je také výborný nástroj pro vzdělávání. Šetří čas, motivuje a baví.\nMáme tým filmařů, fotografů, herců i pedagogů s dlouholetou zkušeností s filmovou a televizní produkcí, fotografováním, tvorbou interaktivních e-learningových programů a dětských vzdělávacích pořadů. Nesekáme filmy jako "Baťa cvičky". Dáváme jim příběh, vtip, drama, atraktivní záběry a střih, výborný komentář a skvělý hudební podkres. Proto vás budou naše filmy bavit!\nTočíme: Prezentační videa – Vzdělávací a e-learningová videa – Upoutávky a reklamní spoty – Tutoriály\nPracujeme s profesionální technikou Sony.\nKamera Sony XDCAMPMV350 Full HD\nKamera Sony NEX EA50 Full HD\nKamera Sony NXCAMHXRNX30E Full HD\nDigitální fotoaparát Sony SLT A77\nPodvodní kamera Sony\nVyužíváme profesionální software AVID Composer, Sony Vegas Pro, Camtasia Studio, Photoshop Lightroom, Adobe After Efect, Zoner Photo Studio a Portrait Professional.\nVideo v PR organizace\nLidé z celého světa denně na YouTube zhlédnou více než 300 milionů hodin videí. Video je dnes na internetu fenomén. Lidé raději kliknou na odkaz s videem, než na odkaz textový. Video je velmi dobrým nástrojem pro on-line marketing, v krátkém čase poskytne množství informací, protože obrazový podnět zpracuje mozek rychleji, než text. Čím je obraz působivější, tím je účinek na paměť větší. Video je emocionální komunikační prostředek, navodí atmosféru, vzbudí zájem a motivuje. Dobré video je dále sdíleno a šíří pověst organizace dlouhodobě na internetu. Ještě potřebujete nějaké argumenty, abyste s videem začali ve vaší organizaci cíleně pracovat? Jak na to? Sledujte naše tipy, dobré rady a ukázky videí v rubrice Jak natočit video. A nemusí to stát balík :-)\nUčíme hranými příběhy, humorem i dramatem a komentářem, při kterém neusnete.\nEmoce, příběh, nadsázka, hudba, výborný střih, barvy, pohyb...\nNaše tutoriály jsou přehledné, srozumitelné a nezdržují.\nVytváříme spoty a prezentační videa lidí, organizací a jejich projektů.\nSoučet čísel 67 + 9


DAMAŠEK - PUPEK SVĚTA – Putování Levantou – Země poznané – Cesty a památky\nZemě poznané » Putování Levantou » DAMAŠEK - PUPEK SVĚTA\nJe-li ráj na zemi, je jím bezpochyby Damašek, ale je-li v nebi, je Damašek jeho pozemským protějškem. (Španělský cestovatel, 12. století)\nV Damašku, hlavním městě Sýrie, jsme prožili několik nádherných dnů, byť jsme to měli rozdělené na dvě části a město jsme poznávali postupně. Nejprve jsme tu byli dva dny na začátku našeho pobytu v Sýrii a pak ještě tři dny před odletem domů. Popis toho, co je v Damašku k vidění a co jsme tu prožili ale popíšu dohromady, aby v tom čtenář neměl hokej.\nDamašek (دمشق [Dimašk], hovorově الشام [aš-Šám]) je hlavní město Sýrie, které má přes 2,5 milionu obyvatel, a rozkládá se na náhorní planině při okraji pouště v nadmořské výšce téměř 700 metrů. Od západu ho před nepřízní počasí chrání mohutné hory Antilibanon, které zároveň zajišťují dostatek vláhy a pitné vody. Není tedy divu, že v těchto příhodných podmínkách fungovalo čilé obchodní město již v dobách, kdy egyptští faraonové teprve stavěli své pyramidy, a když byl založen Řím, psal Damašek stránky již třetího tisíciletí své historie. Kdybychom počítali kalendář od prvé zmínky o Damašku, psali bychom rok 4500 před Kristem a tak lze bez uzardění konstatovat, že Damašek je nejstarší hlavní město světa. Damašská oáza byla trvale obývána už ve 4. nebo 5. tisíciletí př. n. l. První zmínka o městě „Dimashqa“ je na jedné z klínopisných tabulek z Mari z doby kolem 2500 př. n. l. a o něco později je město „Dimaski“ zmiňováno i na tabulce z Ebly. Amoritské město 2. tisíciletí se posléze dostalo do sféry egyptského vlivu a je vzpomínáno na papyrech z Achetatonu (14. stol. př. n. l.). Po expanzi „mořských národů“ ho ovládli Aramejci a stalo se hrází proti expanzi biblických království Izraele a Judey. Další kapitoly napsali Assyřané, pak Chaldejci z Novobabylónské říše a od roku 539 př. n. l. se Damašek stal sídlem perského satrapy, jímž byl až do bitvy u Issu v roce 333 př. n. l., po níž jej ovládl Alexandr Veliký. Nadvládu Alexandrových nástupců ukončil Pompeius v roce 64 př. n. l., a jelikož Římané preferovali Antiochii, z níž učinili administrativní centrum provincie Syria, akceptovali částečnou kontrolu Nabatejců nad Damaškem. Nová křesťanská víra se do dějin města zapsala epizodou obrácení sv. Pavla. Statut metropole navrátil městu počátkem 2. stol. císař Hadrián, když po rozdělení římského impéria zůstal Damašek součástí její východní části. Byzantskou etapu ukončilo v roce 636 po půlročním obléhání dobytí muslimským vojskem a Damašek se nedlouho poté stal hlavním městem umajjovského chalífátu. Za dalších arabských dynastií význam Damašku poněkud poklesl ve prospěch Bagdádu, Mosulu, Aleppa nebo Káhiry. V červenci 1148 město odolalo křižákům během druhé křížové výpravy, částečně též díky neuvěřitelně špatnému vedení největšího vojska, jaké dosud Frankové v Zámoří shromáždili. O pár desetiletí později se Damašek opět stal politickým centrem arabského světa, sjednoceného vítězem od Hattínu, zakladatelem ajjúbovské dynastie, sultánem Saladinem. Po několikerém vpádu Mongolů učinili definitivní konec francké přítomnosti v Levantě Mamlúci, jejichž vláda ve 13. a 14. století znamenala třetí „zlatý věk“ Damašku. Následující nadvláda otomanských Turků přivedla Damašek až na práh současnosti. Význam města pro světové dějiny ocenilo nakonec i UNESCO, když historický střed Damašku zapsalo v roce 1979 na seznam nejvýznamnějších památek světa.\nO původ názvu města existují dvě teorie a obě mají původ v aramejštině. Tou první je slovo „dimešk“, které znamená „šumění vody“ (úrodná oáza), a druhou je sousloví „dam-shak“, které znamená „krvavá jáma“ nebo „krvavá díra“ (vražda Ábela Kainem na hoře Kásijún nad městem – viz závěr našeho pobytu v Damašku).\nDo Damašku jsme přijeli taxíkem z Bejrútu, odkud jsme vyjeli ráno v 8:30 hodin. Hranice jsme definitivně překročili v 10:00 hodin a v 11:00 hodin jsme již na autobusovém nádraží v Damašku. Je to opravdu kousek a cesta probíhala zcela bez potíží, odbavení na obou stranách hranice trvalo celkem necelou hodinu. V Damašku míříme rovnou na hotel al-Mahaba nedaleko hlavního náměstí Sáha Al Mardžá (náměstí Mučedníků). Tady nám nocleh zajistil na dvě noci Vojta s Markétou z Kolína, s kterými se také později setkáme. Náš první program v Damašku je jasný – vyměnit peníze a sehnat auto, s kterým vyrazíme na naši velkou cestu po Sýrii. Cožpak o to, peníze jsme vyměnili hned, ale sehnat auto za rozumnou cenu nebylo nic jednoduchého. Nakonec máme stejný tip jako v Libanonu – Kia Rio, jen jinou barvu. Od radosti jsme si hned skočili na první pochoutky, včetně skvělé zmrzliny s čerstvým ovocem v cukrárně na ulici Sharia Majsaloun. Rozhodli jsme se, že první den vynecháme historické památky a budeme se věnovat pouze obchodům, trhům a odpočívání. V podvečer jsme se na sešli s Vojtou a Markétou a vyrazili jsme společně s nimi na čajík do nedaleké příjemné venkovní čajovny. Při čaji jsme si vyprávěli zážitky, co oni viděli v Sýrii, kam se podívali a zase chtěli slyšet, co my jsme viděli a zažili v Libanonu. Na rozdíl od nás, kteří máme před sebou ještě 13 dnů na cestách, oni svou dovolenou končí a dnes letí domů. trochu jim závidíme, že budou za pár hodin doma, ale hned tu myšlenku zaplašíme představou, co všechno nás ještě čeká. Jelikož Honza strašně vždycky toužil dát se ostříhat v jednom z těch arabských holičství, kde vždycky tak pečlivě upravují vlasy místní mužské populaci, dnes se mu jeho přání splnilo. V jedné ze zapadlých uliček poblíž hotelu se dal ostříhat včetně vytrhání chloupků, což lazebník prováděl zručně režnou nití. Večer jdeme spokojeni spát za azány (svolávání ke společná modlitbě) muezzinem a do spánku se nám tak vkládá melodické „Alláhu Akbar! Ašhadu an lá iláha illá-l-láh.“ (Bůh je převeliký! Vyznávám, že není božstva kromě Boha.)\nDalší den jsme celý zasvětili prohlídce damašských památek. A kde začít jinde, než na slavném súku al-Hamidiya (název získal na počest návštěvy osmanského sultána Abdula Hamída II. v roce 1890). Ten je tvořen širokou zastřešenou ulicí dlouhou půl kilometru, která svoji současnou podobu získala v polovině 19. století. Asi uprostřed se nachází vyhlášená cukrárna Bakdach založená již v roce 1890. Jejím hlavním artiklem je jedinečná, ručně tlučená a velmi sytá zmrzlina, kterou zde vyrábí přímo před zraky zákazníků. Porce zmrzliny jsou obrovské a jsou posypané drcenými pistáciemi a určitě by ji neměl minout žádný návštěvník Damašku. Pochopitelně stejně jako celý súk, který je velmi rušným místem s mnoha krámky, ve kterých lze najít vše, na co si kdo vzpomene. Co se týká zmrzliny, tak pochopitelně Íla si ji hned koupila – nic nedbala varování před střevními potížemi. Ostatní členové výpravy si ji odepřeli, jak se ukázalo, zbytečně. Žádné střevní potíže se nedostavily a tak se na ni těšíme, jak si ji dáme v závěru pobytu před odletem domů.\nNa konci hlavní ulice súku al-Hamidiya se vyjde na malé náměstí, jedno z nejposvátnějších míst v celé historii Damašku. Hned u východu stojí pět skoro 12 metrů vysokých sloupů s korintskými hlavicemi, poslední pozůstatek vstupní brány římského Jupiterova chrámu z 1. století, přestavěného na přelomu 2. a 3. století Septimem Severem. Ten ale vyrostl na místě ještě staršího aramejského chrámu boha Hadada, který zde stál již ve 2. tisíciletí př. n. l., a sám byl nakonec ve 4. století za císaře Theodosiuse Flaviuse přestavěn na byzantský křesťanský chrám sv. Jana Křtitele. Hlava světce je zde podle tradice údajně uložena po jeho setnutí Herodem Antipou na Mukawiru. Když v roce 636 dobyli Arabové Damašek, zprvu kostel využívali k modlitbám spolu s křesťany, neboť Jan Křtitel je pro křesťany světcem a pro muslimy prorokem. Až v letech 705–16 ho nechal přestavět šestý chalífa z rodu Umajjovců, al-Valíd ibn Abd al Malik na tzv. Velkou umajjovskou mešitu, čímž učinil konec společnému držení tohoto damašského chrámu spolu s křesťany. Na celé ploše původního antického chrámu vznikla po desetiletém úsilí nádherná stavba, která se svou výzdobou, místem na kterém stojí a tím, že uvnitř zůstala zachována hrobka Jana Křtitele, stala jakýmsi pojítkem mezi kulturou antickou, křesťanskou a islámskou. Mešita je tvořena obdélníkovým nádvořím a krytou sloupovou síní v podobě trojlodní baziliky. Rozlehlé nádvoří o rozměrech 175×58 metrů je lemováno vysokou zdí, která pravděpodobně kopíruje obvod původního Jupiterova chrámu, neboť staré antické zdi byly nejspíše při stavbě použity. Chalífa al-Valíd v této obvodové zdi vztyčil tři minarety, které však byly za vlády Ajjúbovců, Mamluků i Osmanů opakovaně přestavěny. Minaret v severní zdi se nazývá Nevěstin, v jihovýchodním rohu stojí minaret Ježíšův (podle místní tradice se právě na tomto místě zjeví Ježíš v den posledního soudu) a na opačném rohu minaret Mohammedův. Uprostřed otevřeného nádvoří stojí krytá mramorová fontánka s bazénkem, která slouží věřícím k rituálnímu omývání před modlitbou a dvě pozoruhodné stavby, které stojí na osmi sloupech s antickými hlavicemi. Jednou z nich je kopule s hodinami a astronomickými přístroji, druhá je osmihranná pokladnice, krytá kopulí a zdobená nádhernou mozaikou. Podle tradice zde byl uložen umajjovský státní poklad. Nádvoří je obklopeno ze tří stran dvoupatrovou arkádou, která je podpírána pilíři a sloupy rovněž s antickými hlavicemi. V klenbě arkád, vestibulu, průčelí modlitebního sálu a na pokladnici se zachovala původní mozaiková výzdoba, která udivuje svými motivy a pestrostí barev. Jsou zde vyobrazena neopevněná města, idylické krajinné motivy plné stromů, půvabných jezer a řek s krásnými venkovskými paláci, které v době svého vzniku oslavovaly zlatý věk míru, který nastal s příchodem islámu. Tyto raně islámské mozaiky také dokládají, jak se islám v prvopočátku nebránil antické inspiraci. Vlastní krytá modlitebna je rozdělena dvěma řadami sloupů s korintskými hlavicemi ve tři podélné lodi s krátkou příčnou lodí uprostřed, v které na čtyřech pilířích stojí krásně zdobená kopule. V levé části modlitebny je pak v zasklené kapli místo, kde je údajně pochována hlava svatého Jana Křtitele. V roce 2001 toto místo navštívil i Jan Pavel II., a stal se tak prvním papežem, který kdy vstoupil do mešity. Než jsme se vydali na další prohlídku města, zašli jsme ještě do sousední hrobky sultána Saladina, která od severu přiléhá k mešitě. Uvnitř jsou dnes sarkofágy dva a jen málo kdo ví, že Saladin je uložen ve starém dřevěném sarkofágu, zatímco krásný mramorový sarkofág, dar německého císaře Viléma II. Pruského z poč. 20. století, je prázdný. Opouštíme areál Velké mešity a pokračujeme v prohlídce křesťanskou čtvrtí, prvním působištěm apoštola sv. Pavla (jeho rodný dům v Tarsu v dnešním Turecku jsme navštívili v roce 2003), odkud později po svém obrácení zahájil známou epochální misii. Čtvrť má velmi specifický charakter, opravdu odlišný od ryze muslimských částí města. Vyšli jsme na starou hlavní antickou ulici Via Recta = Přímá ulice (dnes ulice šaria Bab Šarki a šária Medhat Paša) s římským obloukem, ukončenou bránou Bab as-Šarki (Východní bránou). Ta prolamuje staré antické hradby Damašku, přestavěné ve 13. století, a její spodní část pochází z doby římské nadvlády. Cestou zpět nás nedaleko o samotě stojícího minaretu zaniklé mešity odchytil Zuhir Džebruddi, který trval na tom, že musíme s ním k němu domů na čaj. Neuměl anglicky, až na několik slov, a tak jsme si sice moc nepopovídali, ale alespoň jsme si na jeho dvorku odpočinuli. Zuhir nám ukázal pohledy Prahy, které dostal od jiných turistů z Čech, a tak jsme jeho sbírku rozšířili. Také nám prozradil že je mu 49 let a je bez práce. Pak nám ještě ukázal zapadlou bránu Bab as-Šagir, která je rovněž z římské éry, u které jsme se s ním rozloučili. Přes súk se vracíme zpět k Velké mešitě a míjíme Azemův palác (bajt Ázim), představující jeden z nejkrásnějších objektů reprezentujících damašskou architekturu. Byl postaven v letech 1749–52 jako rezidence damašského guvernéra Ázima paši a dnes je v něm muzeum, které ale nemáme chuť navštívit. Pokračujeme raději k Citadele, která je původně římskou pevností, přestavěnou ve 13. století sultánem Saladinem, aby odolala křižáckým útokům. Mimochodem velký pomník sultána je na ulici před zdmi citadely. Když pozbyla pevnost vojenského významu, byla změněna na kasárna a nakonec vězení, které zde bylo až do roku 1985. Dnes se celá pevnost obnovuje a brzy má být zpřístupněna turistům. Když jsme šli okolo, zrovna se tu natáčel nějaký historický film, tak jsme to měli i s dobovou kulisou. V okolí citadely teče řeka Barada, která měla v době naší cesty spousty vody, což asi v pozdějších letních měsících není pravděpodobné. Nad říčkou se tyčí krásné domky (jak v Benátkách) a nás zaujal jeden, kde byl v patře obchod. Vybrané zboží spustí prodavač jakousi lanovkou přes řeku na ulici, pokud je zákazník spokojen tak vloží do košíku peníze a prodavač si je zase přitáhne. Bylo to skvělé, sledovat toto dohadování přes vodu, spouštění a vytahování koše se zbožím nebo penězi. Co nás ale dost překvapilo ve starém Damašku je nečekaná čistota – pochopitelně měřená očima Blízkého východu.\nV prohlídce pak pokračujeme novou částí již v okolí našeho hotelu. Po ulici šaria an-Nasr míříme k historické budově nádraží Hidžazké dráhy z roku 1917. Byli jsme natěšení, že alespoň uvidíme vlak, když se s ním již nesvezeme, ale nádraží slouží jako knihkupectví a koleje za ním jsou vykopané. Protože tu nikdo není, koho bychom se mohli zeptat co se děje, odcházíme s nepořízenou. Možná je nádraží nadobro zrušené a možná se rekonstruuje trať a pak bude zase otevřené. Tak tedy pokračujeme v cestě kolem naprosto turecky vypadající mešity Tekkiye (Sulejmanova mešita), postavené v polovině 16. století k poctě osmanského sultána Sulejmana Nádherného jeho dvorním architektem Sinanem. No opravdu vypadá, jako by patřila do Istanbulu, ale účast architekta Sinana na její stavbě to všechno vysvětluje. Však právě od něj jsou ty nejhezčí istanbulské mešity. Hned za mešitou je v parku s mnoha archeologickými artefakty Národní muzeum, před kterým jsme natočili synchron do reportáže průvodcem Bašírem Šahínem. Bohužel ani jeho vstřícný přístup nám neumožnil protekci a možnost natáčení nebo focení v muzeu. V každé místnosti sedí přísný hlídač a není možno ani sáhnout na brašnu od fotoaparátu. Je to škoda, protože některé krásné exponáty by stály za zvěčnění. Vyfotit tak bylo možné jen rekonstrukci vstupní brány Hayr al-Kasr al-Gharbi (Západního paláce), jehož pozůstatky jsme navštívili v poušti před příjezdem do Damašku z Palmýry. V západním křídle muzea jsou soustředěny pravěké a arabské sbírky (z období po příchodu islámu), tedy například hliněné tabulky a pečetní válce z Ugaritu, mykénská keramika dovážená z Řecka, nálezy z Mari a abbásovské Raky nebo islámské šperky, mince a brnění. V jednom sále je pak rekonstrukce palácové místnosti z Damašku v 18. století, obložené dřevem a mramorem. Ve východním křídle jsou starověké a byzantské sbírky, největším lákadlem je rekonstrukce synagogy z města Dura Europos na Eufratu, kde jsme také byli (popis synagogy je u popisu z návštěvy Dura Europos). Prohlídka muzea byla zajímavá, jen by mohlo být této instituci věnováno trochu více pozornosti, protože instalace celkově neodpovídá významu této instituce.\nPo muzeu, kde jsme zůstali až do zavíračky, jsme si na úplný závěr návštěvy Damašku před odjezdem na letiště, nenechali ujít vyjížďku na horu Kassiun (Qásijún), která se tyčí na severním okraji města do výšky 1200 metrů. Je to oblíbené místo všech obyvatel hlavního města, protože horní partie kopce s mnoha kavárničkami a čajovnami nabízejí panoramatický pohled na Damašek a také na současné prezidentské sídlo nacházející se na protějším kopci – jeho fotografování je však zakázáno, dodržování zákazu kontrolují vojenské hlídky. Z tohoto místa se také na Damašek díval prorok Mohamed, když tudy kráčel, ale ještě dávno před tím se tady měla odehrát první bratrovražda v lidských dějinách, neboť právě na tomto místě dle Bible zabil ze závisti Kain, prvorozený syn Adama a Evy, svého bratra Ábela. Jeho tělo pak ukrýval 40 dní v jedné z jeskyň na úbočí, která se jmenuje Raja Arbain (jeskyně 14 mužů) podle 14 proroků, kteří zde v průběhu věků žili – například Abrahám, Ježíš, Jakub, Jan, Mojžíš a další. Ábel byl dle tradice později pohřben v nedalekém údolí u města Zabadani (u hranic s Libanonem) a nad jeho hrobem v roce 1599 nechal postavil osmanský velkovezír a guvernér Damašku Háfiz Ahmad Paša (žil v letech 1564 – 1632) mešitu Nabi Habeel (arabsky se Abel řekne Habeel); ta je dnes významným poutním místem – my tam ale nedoputovali. Pohledy z kopce na toto krásné město se s Damaškem loučíme. Nejen s Damaškem, ale Sýrií vůbec – na rozdíl od cestopisu, který pokračuje dál, naše cesta po Sýrii zde téměř symbolicky skončila. Byla to nádherná cesta po krásné zemi, kterou je potřeba navštívit, ucítit, ochutnat a zažít …\nnásledující článek: KLÁŠTERY SEVERNĚ OD DAMAŠKU