Premiéra: Neděle 7. 8. 2016 na ČT1\n00:00:20Máme začátek srpna, prázdniny a dovolené jsou v plném proudu,\n00:00:23vstupujeme do jejich druhé poloviny.\n00:00:26To ale neznamená, že budeme smutnit kvůli tomu,\n00:00:29že se nám to krátí.\n00:00:30S během času nic nenaděláme,\n00:00:32ale můžeme si ty další týdny zpříjemnit nějakým tím výletem,\n00:00:37Tak se do toho pusťme.\n00:00:39Začneme v Nebílovech na tamním zámku,\n00:00:41postaveném na začátku 18. století,\n00:00:43coby odpočinkové sídlo jednoho bouřliváka.\n00:00:46Potom se spustíme, tedy pod zem,\n00:00:48do nitra mimořádné technické památky, Měděného dolu Bohumír.\n00:00:53Další prázdninové chvíle strávíme na Lipně,\n00:00:56opět na hausbótu.\n00:00:58Vydáme se k Frymburku a cílům, které nabízí.\n00:01:01Konečně si nemusím lámat hlavu tím,\n00:01:04kam vyrazím na výlet se svým synkem Filípkem příští týden.\n00:01:08Pojedeme, mimo jiné, do Plzně za Dobrodruhy.\n00:01:12Potom se vydáme do Havlíčkových sadů,\n00:01:15kterým ale tady v Praze říkáme prostě a jednoduše Gröbovka.\n00:01:19A na konec Čechy pod Kosířem a tamní klasicistní zámek,\n00:01:23nabízející nejedno překvapení.\n00:01:28Nebílovský zámek, zařazený do projektu Neobjevené památky,\n00:01:32byl postaven na začátku 18. století,\n00:01:35a to jako reprezentační rezidence pro maršála Benátské republiky,\n00:01:40Adama Jindřicha hraběte ze Steinau, který už toužil po klidu.\n00:01:44A tak se přestěhoval do zdejšího zámku o čtyřech křídlech\n00:01:48a hned začal s jeho zásadní přestavbou.\n00:01:51Sídlo se sice do našich dnů nedochovalo v oné podobě,\n00:01:54ale i tak je to architektonicky ojedinělá stavba.\n00:01:58O nevšední výmalbu interiéru se zase postaral\n00:02:01pozdější majitel, hrabě Vojtěch Černín.\n00:02:06-Dodnes se neví,\n00:02:08proč si maršál Adam Jindřich ze Steinau\n00:02:10při budování nového reprezentačního sídla vybral právě Nebílovy.\n00:02:14Nikdy předtím ve vsi nebyl.\n00:02:16Ta byla v té době zpustlá a zámek zchátralý.\n00:02:19Přesto hraběte zaujal.\n00:02:21-Maršálovi dodal projekt na stavbu\n00:02:23s největší pravděpodobností tehdy velice významný architekt,\n00:02:27Jan Lukáš Hildebrandt, také autor vídeňského Belvedéru.\n00:02:32Ta stavba vykazuje značné shodné prvky\n00:02:35právě s Belvedérem a ostatními hildebrandtovskými stavbami.\n00:02:39-Adam Jindřich se ale výsledné podoby nedočkal.\n00:02:42Zemřel v roce 1712.\n00:02:44Jeho započaté dílo dokončila o šest let později\n00:02:47Antonie Černínová z Chudenic,\n00:02:50která panství koupila od jeho dcery.\n00:02:52Zámek v Čechách neměl a nemá obdoby.\n00:02:55-Tahle reprezentační rezidence,\n00:02:57to je vlastně vídeňský městský palác na českém venkově.\n00:03:01Dneska tady chybí dvě spojovací křídla.\n00:03:03Stavba vypadá jako dva zámky, to byl jeden objekt,\n00:03:07který se počátkem 20. století rozpadl.\n00:03:09-Antonie si ale zámku po jeho dokončení v roce 1719\n00:03:14Kvůli problémům se statikou\n00:03:16zůstala stavba více než 60 let opuštěná.\n00:03:19Život jí vrátil až hrabě Vojtěch Černín,\n00:03:22nejvyšší lovčí Království českého.\n00:03:24Ten ji nechal celou zrekonstruovat a interiéry vymalovat\n00:03:28uznávaným malířem Antonínem Tuvorou\n00:03:30v duchu diktátu tehdejší módy.\n00:03:33-V interiéru to obnášelo, že veškeré barokní omítky,\n00:03:36tedy ta pekovaná, ta děrovaná vrstva omítky\n00:03:40byla přetažena klasicistní omítkou.\n00:03:43A ta klasicistní omítka sloužila jako podklad\n00:03:47pro dekorativní výmalbu Antonína Tuvory.\n00:03:50A ty dekorativní výmalby jsou tu ve všech pokojích,\n00:03:53v patře obou zámků.\n00:03:55-Tuhle krásu nahlodal zub času,\n00:03:57ale postupně znovu získává zašlý lesk.\n00:03:59Některé místnosti čekají na restaurátory.\n00:04:02Čtyři už se dočkaly původní podoby.\n00:04:04-Protože právě sem do Nebílov se sjížděla\n00:04:07nejvyšší rakouská a česká aristokracie,\n00:04:09která tady trávila svůj čas na honech, na banketech atd.,\n00:04:13tak jsme chtěli ten první rekonstruovaný pokoj věnovat\n00:04:17právě Vojtěchu Černínovi,\n00:04:19od jehož smrti slavíme letos 200 let.\n00:04:21A tady v černínské jídelně vidí návštěvník výsledek\n00:04:25toho náročného restaurování,\n00:04:28které rehabilitovalo ten krásný prostor jídelny,\n00:04:31přičemž byly zachovány všechny původní prvky\n00:04:34na té nástěnné malbě a nebylo vlastně nic doděláváno.\n00:04:38Ta malba je prezentována skutečně autenticky.\n00:04:41-V tanečním sále najdete chloubu zámku.\n00:04:44Tuvora ho vymaloval tehdy oblíbenými motivy\n00:04:49Po Vojtěchově smrti v roce 1816 rezidence už jen chátrala.\n00:04:54Výzdoba ve velmi poškozeném stavu přežila až do roku 1968,\n00:04:58kdy se začal psát příběh její záchrany.\n00:05:04-Ta malba za mnou byla rozřezána na 650 dílů, postupně sejmuta,\n00:05:08restaurátorsky ošetřena a čekalo se,\n00:05:11že do 5 let půjde malba zpátky nahoru.\n00:05:13Z finančních důvodů se tento proces protáhl\n00:05:16na dlouhých 45 roků.\n00:05:18V roce 2012 jsme mohli přistoupit k tomu,\n00:05:22že malba mohla jít zpátky na strop.\n00:05:24Restaurátorka, paní Karine Artouni, získala za tenhle počin\n00:05:29nejvyšší ocenění v památkové péči v Čechách,\n00:05:32cenu Patrimonium pro futuro.\n00:05:34-Kromě architektury a nástěnných maleb v Nebílovech\n00:05:37objevíte i dva unikátní obrazy\n00:05:40německého malíře Gottfrieda Libalta.\n00:05:42Jedná se o nejstarší středoevropská zátiší z poloviny 17. století.\n00:05:49-Měděný důl Bohumír v Jívce u Trutnova\n00:05:52je ojedinělou technickou památkou.\n00:05:55Jeho historie se začala psát v polovině 19. století.\n00:05:58Tehdy tu byl objeven podivný zelenkavý kámen, obsahoval měď.\n00:06:02A tak se začalo těžit.\n00:06:04Postupně až v hloubce 131 metrů, na 13 patrech.\n00:06:08Od roku 1965 byl důl pro nerentabilnost uzavřen.\n00:06:12Dnes po půl století je zpřístupněna\n00:06:15téměř půlkilometrová prohlídková trasa.\n00:06:19-Prohlídková trasa vede štolou Bohumír,\n00:06:21kterou se dopravovala vytěžená ruda na povrch.\n00:06:24Hned u vchodu narazíme na několik typů původních důlních vozíků.\n00:06:28Jednomu z nich horníci říkali hunt.\n00:06:31-Hunt proto, že je to přejaté z němčiny, ze slova pes.\n00:06:35Na nárazištích, když vozy narážely k sobě,\n00:06:38tak to vydalo jakoby štěknutí psa, proto se tomu říká hunt.\n00:06:43Za mnou vidíme klaničák,\n00:06:45který sloužil na dopravu dřeva a kolejnic.\n00:06:49-Už po pár metrech za vchodem si prohlédneme\n00:06:52dochovanou tybinkovou stropní výztuž z 19. století.\n00:06:55-Jsou to železobetonové pažnice prokládané dubovými prkny.\n00:07:00Dubová prkna tam jsou kvůli důlním tlakům.\n00:07:02Slouží to jako dnešní dilatační spáry.\n00:07:05-Tuhle část dolu využívá na přezimování\n00:07:08hned několik druhů netopýrů.\n00:07:11-Právě v těchto štěrbinách často můžeme nějaké nalézt.\n00:07:17Třeba netopýr ušatý tadyhle.\n00:07:20To zimování netopýrů je vlastně v jejich životě\n00:07:23nejkritičtější fází, kdy oni nemohou vyletovat ven,\n00:07:27nemohou si shánět svoji potravu a jsou opravdu závislí na tom,\n00:07:32jaké podmínky jsou v tom podzemí, jestli to nepromrzá,\n00:07:35jaká je tady vlhkost.\n00:07:37A to tady právě v tom dolu Bohumír nacházejí.\n00:07:40-Velkou záhadou na trase je tenhle kámen.\n00:07:43Uprostřed má trojúhelníkovou díru.\n00:07:45A nikdo zatím nedokázal vysvětlit, jak vznikla.\n00:07:49-Je relativně pravidelná, uvnitř zcela hladká.\n00:07:52My dodnes nevíme,\n00:07:54jestli to je hlubinný vrt a udělala to lidská ruka,\n00:07:57nebo jestli je to čin přírody, vymlela to voda,\n00:08:00nebo jestli tam byl kus jiné horniny,\n00:08:02který následně vypadl.\n00:08:04Tento dvoumetrový kámen se odchlípl tady ze stropu,\n00:08:07kde tato zajímavá díra dále pokračuje.\n00:08:10-Na chodbách, kterým se říká sledné,\n00:08:13jsou umístěny figuríny horníků.\n00:08:18-Sledná chodba je dílo důlní,\n00:08:20které sleduje vlastně průběh té sloje po celém tom pásmu,\n00:08:25kde se to zrudnění vyskytlo.\n00:08:28Tady vidíte krásně barevné složení té sloje.\n00:08:31Jsou tam jednotlivé prvky, minerály.\n00:08:34Je tam chalkozín, to rezavé je pyrit železa,\n00:08:39a další minerály, malachit, azurit.\n00:08:42To jsou všechno prvky, které tu měď vlastně nesou.\n00:08:47-Horníci kutali všemi směry, nahoru i dolů.\n00:08:51Dovrchní a stejně tak úpadní prorážky\n00:08:54byly dlouhé desítky metrů a spojovaly jednotlivá patra.\n00:08:57Leckdy se tu havíři při práci doslova plazili.\n00:09:00-Ta sloj má už tady mocnost skoro 90 centimetrů.\n00:09:04Takže tady už se těm horníkům pracovalo docela dobře,\n00:09:08už mohli dělat v kleče.\n00:09:10Ti horníci tady za směnu vytěžili, dejme tomu,\n00:09:13těch 12 vozíků, což se rovnalo asi 6 tunám.\n00:09:17A z těch 6 tun těch 12 procent z toho bylo té mědi.\n00:09:23-Ven se dá vylézt 15metrovou větrací šachtou po žebřících.\n00:09:27Součástí prohlídky je expozice s mapami dolu,\n00:09:30nástroji i oblečením horníků.\n00:09:32K raritám mezi exponáty patří geologické kladívko\n00:09:35vzorkaře Miroslava Vodičky.\n00:09:38-Je zde vyryto jeho jméno a letopočet.\n00:09:40Je to rok 1960, ve kterém ho dostal.\n00:09:43Geologické kladívko sloužilo ke vzorkování.\n00:09:46Tímto ostrým hrotem se vyseknul kousek horniny\n00:09:49a v laboratoři potom určili bohatost rudy.\n00:09:52-Na návštěvu dolu si nezapomeňte vzít pevnou obuv a teplé oblečení.\n00:09:56Část je upravená i pro vozíčkáře.\n00:09:58A ještě dodejme, že otevřeno tu mají do konce října.\n00:10:03-Ještě jednou se v následujících minutách vydáme\n00:10:06na prázdninové toulky po Lipenském jezeře a jeho březích.\n00:10:14Tentokrát na Frymburk, pamětníci ho znají ještě jako Friedberg.\n00:10:18Ač skončila víc než třetina tohoto městyse pod vodou,\n00:10:22oblast nově rozepjala křídla a nabízí spoustu výletních cílů,\n00:10:26ke kterým se můžeme z jezerní hladiny taky vydat.\n00:10:30Třeba na kole, nebo pěšky.\n00:10:33-Už při minulé společné plavbě\n00:10:35jsme si slíbili zastávku u sochy Jezerní panny.\n00:10:39Tuhle krásku sem před 5 lety přivedla\n00:10:41v podstatě furiantská sázka.\n00:10:43Dnes už má slušný fanklub\n00:10:45a zastavují se u ní taky milenci frčící po zdejší cyklostezce.\n00:10:49Ale teď už se přesuneme do Frymburku.\n00:10:51V muzeu tu opatrují stopy dávných obyvatel.\n00:10:54A dozvíme se,\n00:10:56proč se na obchodní stezce, vedoucí z rakouského Salzburska,\n00:11:00usadili právě v těchto místech.\n00:11:02-Zřejmě při přechodu hraničních hor to bylo místo,\n00:11:05kde se dalo zastavit, kde se překonala řeka Vltava,\n00:11:08kde lidé si potřebovali odpočinout buď na začátku dne,\n00:11:12nebo na konci dne,\n00:11:14kdy putovaly karavany z oblastí se solí\n00:11:17a ze severu s kožešinami, s medem.\n00:11:20-Obchod přinášel kraji bohatství,\n00:11:23vory tudy plavily šumavské dřevo ku Praze.\n00:11:25Přišly ale i války a velký požár města.\n00:11:28Největší změnu ovšem přinesl rok 1958.\n00:11:31Vltava se zastavila o novou přehradní hráz\n00:11:35a vytvořila největší českou vodní plochu, Lipenské jezero.\n00:11:39-Řada vesnic záplavou zanikla, některá městečka, která zůstala,\n00:11:44třeba jako Frymburk, přišla o část svého území.\n00:11:48Ve Frymburku byla zatopena asi jedna třetina objektů,\n00:11:51jsou to všechny ty, které tady vidíme.\n00:11:54Tohle je před zátopou. Část domů už je zbouraná.\n00:11:59Některé ty další fotografie dokazují, jak Frymburk,\n00:12:03ta třetina Frymburka zmizela a jak vypadá dneska.\n00:12:07-Bylo to asi 13 samot a vesnic, třeba Dolní Vltavice.\n00:12:12Po odsunu části německého obyvatelstva\n00:12:14tu nezbylo mnoho starousedlíků.\n00:12:17Pro ty, co zůstali, to musela být změna bolestivá.\n00:12:20Lipno ale rychle přineslo užitek.\n00:12:22Vodohospodářský, energetický a čím dál víc lákalo rekreanty.\n00:12:26Turisti ovšem Frymbursko objevovali už za první republiky.\n00:12:30-Frymburk měl status vzdušných lázní, to byla nádhera.\n00:12:33-Tehdy stačil čerstvý luft a příroda,\n00:12:36dnes přibývají neustále nová lákadla.\n00:12:39Sportoviště, okružní jízdy, vyhlídkové lety.\n00:12:41Oblíbené jsou ale i tradiční cíle výletů.\n00:12:44-Návštěvníci Frymburka nejradši absolvují výlet\n00:12:48na oblíbený kopec Marta,\n00:12:50odkud je nádherný výhled na Frymburk a Lipenské jezero.\n00:12:54Cestou vede křížová cesta, která má několik zastavení.\n00:12:58A musím říct, že na vrchu si opravdu odpočinete\n00:13:03a pokocháte se výhledem třeba i na Alpy.\n00:13:07-V infocentru vám nabídnou spoustu tipů na výlety\n00:13:11i k blížícímu se celosvětovému sportovnímu svátku.\n00:13:14Kvůli němu vyrostl Olympijský park Rio-Lipno.\n00:13:17Na náměstí si pak můžete připomenout\n00:13:20spisovatele Adalberta Stiftera\n00:13:22a jeho nenaplněnou lásku k dívce Fanny,\n00:13:24osvěžit se u historické kašny a zastavit u oblíbeného žabáka.\n00:13:28Pozor si naopak dejte na pranýř pro klevetivé ženy a šizuňky.\n00:13:32A taky na skřítka,\n00:13:34který prý už 100 let hubuje flamendrům\n00:13:37s hlukem se vracejícím v noci z hospůdek.\n00:13:39Klidu si naopak užijí ti, kdo zůstávají na palubě hausbótu.\n00:13:43-Pochvalují si to soukromí v těch zátokách,\n00:13:45tzv. kotvení nadivoko.\n00:13:47V té zátoce mají soukromí, využívají tu intimitu,\n00:13:50můžou tam jít na houby, rybařit, udělat si buřta na ohni,\n00:13:53když je tam nějaké ohniště, samozřejmě.\n00:13:56A ta loď je nezávislá.\n00:13:58O elektrickou energii v lodi se starají solární panely,\n00:14:01je tam sprcha s teplou vodou,\n00:14:03takže ani nepotřebují vyhledat tu civilizaci.\n00:14:06Na břeh je pochopitelně láká návštěva nějaké hospůdky,\n00:14:09kam si zajdou na pivo.\n00:14:11-A jak vzniklo jméno Lipno?\n00:14:12Vorařům prý dvě nedaleké skály připomínaly rty, německy Lippen.\n00:14:16Podle nich dostala obec jméno.\n00:14:19-Prázdniny jsou v plném proudu,\n00:14:21a tak si možná lámete hlavu s tím, kam s dětmi na výlet.\n00:14:25Proč ne za Dobrodruhy do Plzně.\n00:14:27Dobrodruzi, tak se jmenuje interaktivní\n00:14:29a dětem na míru šitá výstava,\n00:14:31která je instalovaná v bývalé vozovně\n00:14:33městských dopravních podniků.\n00:14:35Za kulturou se do těchto netradičních prostor chodí\n00:14:38od loňského roku, kdy byla Plzeň Evropským hlavním městem kultury,\n00:14:42odtud název Depo2015.\n00:14:46-Po dlouhá desetiletí\n00:14:48všude kolem parkovaly trolejbusy a autobusy,\n00:14:51teď se sem chodí na koncerty, výstavy\n00:14:53a s trochou nadsázky lze říct, že i za výhledy do okolí.\n00:14:57Hned tři z monumentálních výtvorů sochaře Čestmíra Sušky\n00:15:00totiž slouží jako vskutku originální vyhlídkové věže.\n00:15:03Tohle už je bývalá opravárenská hala,\n00:15:06v níž vyrostla expozice,\n00:15:08která umožňuje obrazně prožít příběh 83 obyvatel obce Stod.\n00:15:12V polovině 19. století je zlákala vidina lepšího života\n00:15:16na Novém Zélandu.\n00:15:18K tomu, aby podnikli strastiplnou cestu na opačnou stranu zeměkoule,\n00:15:23stačilo pár vět.\n00:15:24-Byl to dopis od kapitána Krippnera,\n00:15:27který vlastně na Nový Zéland odešel se svou manželkou,\n00:15:31poslal dopis svému bratrovi,\n00:15:33ve kterém opravdu vychvaloval tamní život\n00:15:35a popisoval mu tam, jak kdokoli, kdo na Nový Zéland přijde,\n00:15:39tak má nárok na velké množství půdy.\n00:15:42-A začaly se dít věci.\n00:15:44Snad každý druhý ze vsi se hned vypravil na notářství,\n00:15:47požádat o svolení k odjezdu.\n00:15:50V Rakouském císařství tehdy nebyl život lehký.\n00:15:54-Dostali své pasy, podepsali to, že odjíždějí navždy.\n00:15:57Aby měli vůbec na tu cestu, tak prodali veškerý svůj majetek,\n00:16:01prodali chalupy, pole.\n00:16:03Zajímavé je, že nejmladší účastník toho odjezdu byl chlapec,\n00:16:07kterému bylo teprve 12 let,\n00:16:09kterého vlastně rodiče poslali za tím tedy lepším životem\n00:16:12a s tou vidinou, že třeba tam vydělá peníze\n00:16:15a může je poslat rodičům.\n00:16:16-První část poutě do neznáma absolvovali vystěhovalci,\n00:16:20stejně jako návštěvníci expozice, po železnici.\n00:16:23-Nastoupili v Plzni, vlakem dojeli do Hamburku\n00:16:26a v Hamburku potom nastoupili na loď,\n00:16:28která je dovezla do Londýna, kde už vlastně čekala další loď,\n00:16:31která je dovezla na Nový Zéland.\n00:16:33V Hamburku se ještě domluvili, nicméně v Londýně už měli problém,\n00:16:37protože anglicky v té době lidé nemluvili,\n00:16:40na tom Novém Zélandě stejně tak,\n00:16:41takže se vlastně postupně učili jazyk.\n00:16:44A tady už se nacházíme na palubě lodi War Spirit.\n00:16:46Samozřejmě ta cesta byla velmi těžká,\n00:16:49nejenom že jeli tři měsíce,\n00:16:50ale sdíleli opravdu malé kajuty ve velkém množství lidí,\n00:16:54na té lodi s nimi jelo i spoustu dobytka.\n00:16:56-To aby bylo během plavby co jíst.\n00:16:59-Pro kapitána Krippnera samozřejmě bylo velikým překvapením,\n00:17:02když se vylodilo 83 lidí, ne pouze jeho bratr s rodinou.\n00:17:05Protože on opravdu zval toho svého bratra a nečekal,\n00:17:08že přijede prostě půlka vesnice.\n00:17:10-Pořádné rozčarování ale čekalo i přistěhovalce,\n00:17:13když viděli, že by měli žít v bažinách a v divočině.\n00:17:16-A opravdu ta první generace, která tam přijela,\n00:17:19tak celý život strávila velkou dřinou.\n00:17:21Půda, která jim byla slibována, je sice rozlehlá,\n00:17:24ale je to vlastně prales, takže je tam čeká velká dřina.\n00:17:28Ale čeká je tam také velký náčelník, maorský Te Hemera,\n00:17:31který jim velice pomůže,\n00:17:33a oni tam tedy zakládají českou vesnici Puhoi.\n00:17:36-Jak je patrné z fotografií, o obyvatele neměla nouzi.\n00:17:40Brzy připluli na dalších pěti lodích.\n00:17:42-Nyní se ve vesnici Puhoi mluví anglicky,\n00:17:45nicméně obyvatelé této vesnice\n00:17:48stále udržují ty české zvyky a tradice,\n00:17:51takže můžeme tam vidět i takové tradice,\n00:17:53které my ani již neznáme,\n00:17:55ale oni je vlastně z toho 19. století ještě udržují.\n00:17:58-I když už jde vesměs o míšence s místními Maory.\n00:18:02V téhle chatrči dítka jistě zaujme originální tetování,\n00:18:05jímž původní obyvatelé Nového Zélandu prosluli.\n00:18:09-Tady máme pro děti i razítka, mohou se tedy samy potetovat\n00:18:13a odnést si z výstavy své vlastní maorské tetování.\n00:18:16-To jim bude odměnou za absolvování všech nástrah,\n00:18:19jež musely během pomyslné cesty ze Stoda\n00:18:21až na Nový Zéland překonat.\n00:18:23Tak si výlet k protinožcům přijďte do Depa2015 užít i vy.\n00:18:29-Pražské historické zahrady a parky jsou jedním z pokladů,\n00:18:33kterými se hlavní město může pyšnit.\n00:18:35Je jich přes 200.\n00:18:37Přesto jsou Havlíčkovy sady, známější jako Gröbovka,\n00:18:40v mnoha ohledech výjimečné,\n00:18:42především díky svému umístění takřka v samém srdci metropole.\n00:18:46Jméno dostaly po svém zakladateli, průmyslníkovi Moritzi Gröbeovi.\n00:18:50Někdejší sláva parku však po druhé světové válce upadala\n00:18:54a celý areál postupně chátral.\n00:18:56Po obnově se v novém kabátě ukázal veřejnosti až v roce 2013.\n00:19:03-Když Moritz Gröbe kupoval v roce 1870 tuhle stráň\n00:19:07nad potokem Botičem při jižní straně Vinohrad,\n00:19:10byl to zdevastovaný pozemek.\n00:19:13Přeměnit ho v úhledný park trvalo podnikateli dlouhých 17 let.\n00:19:18Pro úpravu terénu přitom využil navážku hlíny\n00:19:21ze stavby železničního tunelu, vedoucího k hlavnímu nádraží.\n00:19:26Na budování se totiž podílela jeho firma.\n00:19:29-Gröbe při zakládání své zahrady v duchu anglického parku\n00:19:33dbal na druhovou pestrost.\n00:19:36Do současné doby se zachovalo 120 druhů dřevin.\n00:19:39Mezi nejvýznamnější dřeviny patří platan javorolistý\n00:19:43a jerlín japonský, velmi podobný akátu bílému.\n00:19:47-Právě z dendrologického hlediska je park velmi cenný.\n00:19:51Na ploše přibližně 11 hektarů\n00:19:53roste 104 listnatých stromů a 16 jehličnanů.\n00:19:58Součástí zahradního areálu je taky umělá jeskyně,\n00:20:02tzv. grotta, se skalkami,\n00:20:04coby módní romantický prvek sklonku 19. století.\n00:20:07-Umělá jeskyně je zajímavým technickým dílem,\n00:20:11je zde vybudován důmyslný systém\n00:20:13na odvádění dešťových vod do podzemní jímky.\n00:20:16Voda je využívaná pro zálivku okolní zeleně\n00:20:19nebo pro napájení kašny s Neptunem.\n00:20:22-Vznikla podle návrhu architektů\n00:20:24Antonína Barvitia a Josefa Vorlíčka.\n00:20:27Před druhou světovou válkou v prostorách jeskyně\n00:20:30dokonce fungovala zahradní restaurace.\n00:20:33Hlavní dominantou parku i celého okolí\n00:20:35je ale dvoupatrová novorenesanční vila,\n00:20:38vybudovaná na místě takzvané Horní Landhausky.\n00:20:41Honosné sídlo pro Moritze Gröbeho navrhoval Antonín Barvitius\n00:20:45a interiéry neméně slavný Josef Schulz.\n00:20:48Do projektování však aktivně zasahoval i sám podnikatel.\n00:20:52Traduje se, že nad stavbou dokonce vykonával osobní dohled.\n00:20:56-Gröbe se nastěhoval do vily roku 1888,\n00:20:59bohužel si ji dlouho neužil, protože záhy po 3 letech umírá.\n00:21:04Rodina neměla dostatek finančních prostředků\n00:21:06na údržbu celého areálu,\n00:21:08a proto pronajala vilu rodině Windischgrätzů.\n00:21:12-Na počátku nového století\n00:21:14však s prudce rostoucí stavební činností panovala obava,\n00:21:17aby park v okolí vily nepostihl stejný osud\n00:21:20jako mnohé pražské zahrady.\n00:21:22-Vinohradská obec se zachovala velmi prozíravě\n00:21:25a v roce 1905 od rodiny Gröbeho odkoupila celý park z důvodu,\n00:21:30že by mohlo dojít k případnému rozparcelování na stavební pozemky.\n00:21:34V roce 1906 byl park přejmenován na Havlíčkovy sady\n00:21:38a zpřístupněn veřejnosti.\n00:21:40-Park se stal oblíbeným místem k výletům a nedělním vycházkám.\n00:21:44Návštěvníky lákaly i letní kavárny\n00:21:47či největší atrakce tehdejších Vinohrad,\n00:21:49vivárium s krokodýly, opicemi, medvědy a lvicí.\n00:21:53Říká se, že při bombardování Prahy v roce 1945 odtud zvířata utekla\n00:21:58a v ulicích vystrašila mnohé Pražany.\n00:22:01Areál ale určitě překvapí i prastarými vinicemi.\n00:22:05-Historie pěstování révy v těchto místech\n00:22:07spadá ještě do doby před Karlem IV.,\n00:22:10o čemž svědčí prodejní listina z počátku 14. století,\n00:22:13o prodeji vinohradu zdejšímu měšťanovi.\n00:22:15V té době převažovaly odrůdy modré, například rulandské modré,\n00:22:19které se pěstuje na Gröbovce i dnes.\n00:22:22Pro mnohé bude překvapením,\n00:22:23že se révě v Praze tak výborně daří,\n00:22:26ale Praha působí na révu blahodárně,\n00:22:28teploty v Praze jsou vyšší než ve Středočeském kraji.\n00:22:31Z toho důvodu se i v Praze dají dělat kvalitní vína.\n00:22:34-Ochutnat je můžete ve viničním altánu,\n00:22:36postaveném současně s vilou.\n00:22:38I ta je dnes jednou měsíčně přístupná veřejnosti.\n00:22:41Gröbovka je místem k odpočinku\n00:22:43a poznání jedné kapitoly naší historie.\n00:22:47-V Čechách pod Kosířem na Prostějovsku\n00:22:50byl po letech rekonstrukce znovu otevřen veřejnosti zámek.\n00:22:54Klasicistní podobu mu vtiskl šlechtický rod Silva-Tarouců,\n00:22:57kteří ho vlastnili od poloviny 19. století\n00:23:00až do druhé světové války.\n00:23:02Je spojen s osobností a dílem malíře Josefa Mánesa.\n00:23:05Pro návštěvníky jsou teď otevřeny hned tři prohlídkové trasy,\n00:23:09zámeckým parkem, obnovenými interiéry\n00:23:12a navíc ještě jedním nečekaným prostorem,\n00:23:14s puncem filmového překvapení.\n00:23:19-Zámecký park se rozkládá na ploše 21 hektarů.\n00:23:22Jeho dnešní podobu mu dal František Josef II.,\n00:23:27Vzdělaný muž, jenž sám sebe označoval za filosofa s rýčem.\n00:23:30Silva-Taroucové třeba v romantickém stylu\n00:23:33vystavěli vyhlídkovou věž, nebo rozšířili jeskyni,\n00:23:36z níž podle pověsti vede chodba na blízký vrch Kosíř.\n00:23:40-Za námi potom se nachází Mánesův altán,\n00:23:42nazývá se tak, byť nevíme stoprocentně,\n00:23:45jestli tam Josef Mánes skutečně tvořil.\n00:23:47V zámeckém areálu máme dva rybníky,\n00:23:50v tom velkém podle dopisu od Josefa Mánesa máme doloženo,\n00:23:53že se Josef Mánes naučil plavat.\n00:23:56-Pod věží je nenápadný pomníček,\n00:23:58pod nímž se skrývá rodinná hrobka údajně 12 Silva-Tarouců\n00:24:02se zajímavou historií.\n00:24:04Za první republiky ji vybudoval právě František Josef II.,\n00:24:07poté, co šlechtickou kryptu ve zdejším kostele vytopila voda.\n00:24:11Poté do ní bez vědomí úřadů své předky přestěhoval.\n00:24:14Někdo ho ale udal.\n00:24:16-Proto ti nebožtíci byli za policejního dohledu vráceni,\n00:24:20pro odpor hraběte, zpět.\n00:24:22Ten se ale nevzdal\n00:24:24a v několikaleté bitvě s těmi československými úřady\n00:24:27je nakonec dokázal přesunout zpět na tu nově vybudovanou hrobku.\n00:24:32-V zámku je k vidění deset pokojů.\n00:24:34Po znárodnění tam od 50. let sídlil dětský domov.\n00:24:38Původní zařízení bylo odvezeno, nebo rozkradeno,\n00:24:41v jídelně byla třeba tělocvična.\n00:24:43Všechno se muselo vybavit znovu, vodítkem byly archivní materiály,\n00:24:47dobové fotografie i Mánesovy obrazy.\n00:24:49Podle jednoho z nich třeba zrekonstruovali dětský pokoj.\n00:24:53-Na obraze je zachycena část barokní skříně,\n00:24:57kterou se nám podařilo přesně právě dohledat,\n00:25:00podařilo se nám ji zrenovovat\n00:25:02a přesně v tomto koutě zas opět vystavit,\n00:25:05tak, jak ji vymaloval Josef Mánes.\n00:25:07-František Josef II. a jeho žena Gabriela měli pět synů,\n00:25:11přesto na fotografiích najdete i děti v dívčích šatech\n00:25:14a s holčičími účesy.\n00:25:16Ve šlechtických rodinách bývalo zvykem do 3 až 4 let věku\n00:25:19kluky oblékat jako malé slečny.\n00:25:22-Je dokázáno, že v rámci malých dětí mnohem častěji\n00:25:26umírají kluci než holčičky.\n00:25:28A věděli to už tehdy,\n00:25:30věděli to už v tom 18., 19. století.\n00:25:33A šlechta tímto způsobem skutečně tu smrt se snažila obelstít,\n00:25:37aby vlastně ti mužští potomci mohli dál pokračovat\n00:25:41v jejich rodu.\n00:25:43-V zámku můžete obdivovat 14 obrazů Josefa Mánesa.\n00:25:47Jde o největší kolekci jeho děl v Česku.\n00:25:49Silva-Taroucové byli totiž umělcovými mecenáši,\n00:25:52jako host na zámku pravidelně pobýval téměř 20 let,\n00:25:56často i několik měsíců.\n00:25:58-Kdy se doopravdy nechával,\n00:26:00dá se říct, těmi Silva-Taroucy živit,\n00:26:02na druhou stranu byl si toho vědom, tohoto postavení,\n00:26:05snažil se jim nějakým způsobem revanšovat.\n00:26:08Ať už v podobě těch zakázek, které mu Silva-Taroucové zadávali,\n00:26:12nebo v podobě nejrůznějších menších obrázků.\n00:26:16-Sám je ale zpodobněn jen na dvou černobílých kresbách.\n00:26:20Ve skutečnosti prý byl Josef Mánes modrooký blonďák.\n00:26:23A taky vtipný, zábavný, až výstřední společník.\n00:26:26Ochrannou ruku nad ním držely hlavně zámecké paní,\n00:26:30zejména Gisela Taroucová, matka Františka Josefa II.\n00:26:33-Když zde byl na návštěvě,\n00:26:35tak se sem tak nějak stahovaly i dámy,\n00:26:37které byly více či méně s tou Giselou příbuzné,\n00:26:41a to hlavně Henrietta.\n00:26:43A máme doklady,\n00:26:44že doopravdy často spolu sami pořádali dlouhé výlety do okolí,\n00:26:49což na tehdejší dobu rozhodně nebývalo zvykem.\n00:26:51-V zámku v Čechách pod Kosířem můžete zavítat\n00:26:54taky do zcela nové expozice Jana a Zdeňka Svěrákových\n00:26:57a jejich filmů.\n00:26:59Vůbec první svého druhu v Česku.\n00:27:00Tu si ale s Toulavou kamerou prohlédneme až někdy příště.\n00:27:05-A už je tu soutěž.\n00:27:07Iveta se minule ptala na šlechtické sídlo,\n00:27:10patřící na sklonku 19. století k nejmodernějším u nás.\n00:27:14Správně bylo za B, je to zámek ve Slatiňanech.\n00:27:19Já se dnes ptám na město s půvabným zámkem na skále,\n00:27:22nad řekou Lužnicí\n00:27:24a na dohled od mostu, který se občas mihne v naší znělce.\n00:27:28Tím bych asi s nápovědou mohl skončit,\n00:27:30ale ještě pár informací přidám.\n00:27:32Zámek byl původně gotickým hradem\n00:27:35a v polovině 13. století jej založil Přemysl Otakar II.\n00:27:39Ve druhé polovině století 16.\n00:27:41se jeho majitelem stal Petr Vok z Rožmberka.\n00:27:44Asi nejznámějšími prostorami jsou stromový sál\n00:27:48a taky ten svatební,\n00:27:49který Petr Vok nechal vybudovat na svou svatební hostinu.\n00:27:53Už víte? Tady máte možnosti.\n00:28:03Odpovědi nám posílejte esemeskou. A tady přesně vidíte, jak na to.\n00:28:18To je vše.\n00:28:19Za týden se ve Valdštejnském paláci podíváme\n00:28:22takříkajíc bez příkras na osobnost Karla IV.\n00:28:25A zvu vás taky ke sledování našeho speciálu\n00:28:27za cechy a řemesly.\n00:28:29Tentokrát se posadíme s Ivetou do jahodového pole\n00:28:32a pak se dozvíte, jak se dělá čatný z těchto sladkých plodů.\n00:28:36A taky vám ukážeme,\n00:28:38co všechno se dá vyrobit z oranžových kuliček rakytníku.\n00:28:41Tak se dívejte, v pátek, v 18,25 hodin na ČT1.\n00:28:44Do té doby se mějte co možná nejlépe, na shledanou, přátelé.\n00:28:50Skryté titulky: Petra Kinclová Česká televize, 2016\nZámek v Nebílovech určitě nepatří k našim nejznámějším památkám. Přesto u nás nemá obdoby. Jde totiž o vídeňský městský palác vystavěný na českém venkově. V 18. století si tehdy takřka pustou obec a tamní zchátralý barokní zámeček vybral maršál Adam Jindřich ze Steinau. Usadil se na něm a pustil se do radikální přestavby. Jejího dokončení se ale nedožil. Další majitelkou se stala Antonie Černínová z Chudenic, která v započatém díle pokračovala. Jenže se objevily problémy se statikou objektu, a tak si ho ani ona moc neužila. Život mu vrátil až nejvyšší královský lovčí Vojtěch Černín. Jeho časy tu dodnes připomíná kupříkladu výzdoba jídelny nebo tanečního sálu. Řadu prostor ještě čeká rekonstrukce, ale čtyři místnosti už se dočkaly návratu zašlého lesku, takže je tu rozhodně co obdivovat.\nV těchto dnech se dočkal vyhlášení kulturní památkou. Je totiž unikátem. Důl Bohumír v Jívce u Trutnova. A my si ho společně prohlédneme. Zároveň se dozvíme, že jeho příběh se začal psát v polovině 19. století. Tehdy tu objevili prapodivný zelený kámen a zjistilo se, že obsahuje měděnou rudu. A tak se začaly hloubit štoly, v nichž ji pak horníci dobývali. Při prohlídce narazíme na několik původních vozíků, jednomu z nich se říkalo hund. Prý zvuk při jejich narážení do sebe připomínal štěknutí psa. Zjistíme taky, jak náročná tu práce při dolování byla, leckdy se havíři museli plazit, tak málo místa měli. Za směnu vytěžili i šest tun rudy. Prohlédneme si místa, kde kutali, ale taky ta, v nichž s oblibou tráví zimní období hned několik druhů netopýrů.\ntelefon: 724 805 646\nSluníčka a vody si užijeme při plavbě na hausbótu po Lipenské přehradě. A vypravíme se taky do okolí nádrže. Začneme například u sochy Jezerní panny a prozradíme vám, že se do těchto míst dostala díky jedné sázce. Pak se přesuneme do Frymburku, kde zapátráme po historii místa. Obchod kraji přinášel bohatství. Po staletí tudy po Vltavě voraři plavili dřevo ze Šumavy k hlavnímu městu. Pak ale naši nejznámější řeku přibrzdila přehrada a tahle tradice se stala minulostí. Dozvíme se, kolik obcí a osad tehdy zmizelo z map, ale zavzpomínáme i na časy, kdy byl Frymburk vzdušnými lázněmi. Pokud nevíte, co to obnášelo, dočkáte se vysvětlení. Nezapomeneme ani na další zajímavosti města a taky na začínající olympijské hry, kterých si na Lipně všichni užijí měrou vrchovatou.\ntelefon: 724 966 060\nV bývalé vozovně plzeňských dopravních podniků nás čeká novinka. Dostala jméno DEPO 2015. Dřív tu parkovaly autobusy a trolejbusy, dnes sem nejen místní chodí za zábavou i poučením. My se budeme věnovat především interaktivní expozici, která je určena zejména malým návštěvníkům. Zavede je o necelé dvě stovky let zpátky, do doby, kdy jednomu z obyvatel obce Stod přišel nevinný dopis od bratra. Ten odešel na Nový Zéland a popisoval tamní život jako skvělý. A tak se bezmála stovka místních rozhodla vypravit se s vidinou lepších zítřků na dalekou cestu do neznáma. My si jejich putování připomeneme. Pojedeme vlakem, poplujeme lodí, prohlédneme si staré fotky a zjistíme, jak celý příběh plný dobrodružství tehdy dopadl.\nPražské Havlíčkovy sady jsou oblíbeným místem k procházkám. Jejich příběh se začal psát v roce 1870, kdy stráň nad potokem Botičem koupil podnikatel Moritz Gröbe. Sedmnáct let ji měnil v anglický park, který je z dendrologického hlediska velmi cenný. Z doby zakladatele se dodnes zachovalo 120 druhů dřevin. Na ploše přibližně 11 hektarů tu tak najdete 104 listnatých stromů a 16 jehličnanů. Majitel tu nechal rovněž vybudovat umělou jeskyni, takzvanou grottu se skalkami. To tehdy býval velmi oblíbený romantický prvek. A hlavně novogotickou vilu, která je dodnes dominantou celého areálu. Jak se jeho příběh odvíjel po smrti podnikatele a co má tohle místo společného s pěstováním vinné révy? To všechno vám prozradíme.\nRod Silva–Tarouců vtiskl podobu zámku v Čechách pod Kosířem. Patřil mu od poloviny 19. století až do druhé světové války. Naši prohlídku začneme v zámeckém parku. Panstvo totiž mělo ke krajině a jejím úpravám velmi vřelý vztah. Nemineme ani rozhlednu nebo jeskyni, z níž prý vede chodba až na vrch Kosíř. Altán nesoucí jméno malíře Josefa Mánesa připomíná, že umělec tady nejednou pobýval a ve větším ze zdejších rybníků se prý dokonce naučil plavat. Prozradíme vám, kdy a jak tu vyrostla rodinná hrobka a proč v ní nějakou dobu panstvo spící věčným spánkem nemělo klid. Zavedeme vás samozřejmě i do zámeckých komnat a sálů. Těšit se můžete například na 14 obrazů už zmiňovaného slavného českého malíře.\ntelefon: 722 928 494


Jed: 2. kapitola - 1. část (Gerd) | FineLine\nJed: 2. kapitola - 1. část (Gerd)\n18. září 2017 v 0:23\t| Sisi\t| Jed\nZpět na hrad jsem se vrátila, když už na hradbách dlouho svítily louče a měsíc mohl být v polovině své noční cesty. Po setkání s Frichem jsem ještě nějaký čas seděla na palouku a snažila se vzpamatovat z našeho prvního setkání, načež jsem vzala Bulricha a projížděli jsme spolu les křížem krážem, dokud se moje hlava nadobro nevyčistila. Když se pak Slunce přehouplo přes horizont k odpočinku, sesedla jsem u říčky, napojila sebe i koně a dala si k večeři pár lesních plodů, které jsme po cestě potkali. Bulrich se musel spokojit s čerstvou trávou, nic jiného mu nezbylo.\nKdyž jsem vyjela zpoza temných stínů lesa na prostranství před hlavní hradní bránou, očekávala jsem přinejmenším menší poplach, nebo alespoň pohyb ve strážnicích, ale zaznamenala jsem jen jednoho napůl spícího vojáka, který ke mně otočil hlavu, a pak zase upadl do spánku.\nMusela jsem přijet až k samotným mohutným dubovým dveřím a silně na ně zabušit, abych na sebe upozornila. Popuzeně jsem sledovala dvojici rozespalých vojáků, kteří měli tu smůlu, že měli tu noc službu u brány. Jako hlemýždi klopýtali z kamenných ochozů a pak jsem jen slyšela nevrlé brblání. Po pár minutách se jim konečně podařilo uvolnit závoru a zasadit klíč do správné díry, takže jsem mohla projet dovnitř.\n"S takovou posádkou to letos jistě vyhrajeme," pronesla jsem ledově, když jsem kolem nich projížděla a oba vojáci sklopili zahanbeně pohledy k zemi. Více jsem si jich nevšímala, projela ke stájím a uložila svého nejlepšího přítele ke spánku.\nV zámku bylo ticho, ani z kasáren se už neozýval obvyklý hluk doprovázený až příliš často řevem nebo třeskotem skla. Všichni spali. Vplížila jsem se tedy do kuchyně, uždibla si pro sebe kus uzeného masa a utrhla k němu kus chleba, který pravděpodobně některá z kuchtiček upekla navečer, protože byl ještě uvnitř teplý. Sedla jsem si doprostřed velké hodovní síně a o samotě pojídala skromnou večeři, když v tom se postranní dveře pootevřely. Ihned jsem zpozorněla a rukou nahmatala meč, který se mi stále houpal u boku.\n"Neboj, to jsem já," vykročil ze stínů můj dlouholetý známý, kamarád a příležitostný milenec. S Gerdem jsme se poznali po smrti matky, když mě otec přinutil chodit na hodiny lukostřelby, které vedl Gerdův otec. Tenkrát to byla jediná duše, ke které jsem se nebála promluvit, ale přesto jsem se mu nikdy nesvěřila se vším. Pořád to byl syn poddaného.\n"Proč nespíš?" zeptala jsem se ho zvědavě, když jsem se ujistila, že mi nehrozí žádné bezprostřední nebezpečí.\n"Nemůžu spát, protože jsem se dneska dozvěděl dost nehezkou novinku," řekl s jízlivým úsměvem a posadil se na židli vedle mě. Jako malý kluk byl Gerd lehce obtloustlý, ale během let výcviku se z něj stal mohutný mládenec s pevným tělem i charakterem. Nikdo ho nikdy neučil nic víc, než jak zacházet s mečem, takže byl oproti mladým baronům a princům dost pozadu, ale já ho měla stejně radši. S ním to bylo vždycky jednoduché.\n"Taky jsem se jí dozvěděla dneska," pokývala jsem hlavou a ukousla si další velký kus uzeného masa. Gerd si poťukával po koleni a druhou rukou si prohrábl své lehce rezavé vlasy. Ty se mi na Gerdovi líbily nejvíc. Obličej měl lehce nesouměrný, oči malé a ústa tenká, takže rozhodně nebyl nejkrásnějším mužským v okolí, ale svými vlasy předčil každého.\n"Došlo mi to zpětně," řekl tiše a pak si povzdechl, jakoby už nevěděl, jak pokračovat.\nS Gerdem jsme nikdy neměli žádný romantický vztah, vlastně jsme neměli žádný vztah. V šestnácti jsme se v krčmě s ostatními přiopili, Gerd mě vzal k řece, políbil a pak jsme tam strávili zbytek noci. Ráno jsem se probrala ve své posteli s podivným pocitem v klíně a zjistila, že už nejsem pana. Gerda jsem pak potkala na cvičení, ale nic se nezměnilo. Nezávazné přátelství pokračovalo dál, v jistých mezích, které určovalo moje postavení, a jednou za čas po velkých oslavách jsme se rozhodli tu hezkou noc u řeky zopakovat. Jeho ani mě nikdy nenapadlo to řešit dál, nebo snad myslet na svatbu. Nebyli jsme bláhoví.\n"Budeš se cítit jako velký pán, když tě už nebude mít kdo porazit," poznamenala jsem s lehkým úsměvem, abych situaci trochu odlehčila. Gerd se na mě ale podíval s takovým tím pohledem: "Tímhle tomu fakt pomůžeš," tak jsem zase zmlkla a dojedla zbytek svojí noční svačiny.\n"Prý si pro tebe přijedou asi za týden, to máš ještě dost času," řekl velice opatrně po pár minutách zvláštního ticha plného napětí.\n"Dost času? Jako na co? Vzít si tebe?" zasmála jsem se, jakoby to byl ten největší vtip večera. V srdci jsem ale cítila, že Gerd by byl pravděpodobně mnohem lepší volba, než kterýkoliv pán ze severu. Protože ať byl jakýkoliv, byl Jižan, stejně jako já.\n"Třeba. Ale myslel jsem spíš dost času na útěk. Šel bych s tebou," tentokrát promluvil velice pomalu a pozorně mě sledoval svýma očima, jakoby čekal, kdy ho za ty řeči udeřím.\n"Jestli si myslíš, že bych tohle Zenrarru udělala, tak mě asi vůbec neznáš," řekla jsem ublíženě a zvedla se ze žídle, protože se mi udělalo nevolno. Nejenže jsem se rozhodla podvolit se otci a přinést své zemi tu největší oběť, jaké jsem byla schopna, ale ještě jsem byla nucena obhajovat se před ním. Jakoby mi to tím zlehčoval. Vesnický idiot.\n"Znám tě právě až moc dobře. V tom městě umřeš zaživa," řekl najednou nahlas a naléhavě.\n"Ale vy tady budete žít, ty tupče!" vyjekla jsem podrážděně a strčila do židle, která mi byla nejblíže po ruce. S hlasitým lomozem se posunula po kamenné podlaze a já se otočila k odchodu.\n"Val, počkej," vyběhl za mnou Gerd a zatarasil mi cestu ke komnatě. Chytil mě svýma velkýma prackama za paže a zamezil mi tak v pohybu. Věděl, že jiná taktika na mě neplatí.\n"Musel jsem to přece zkusit," vydechl a očividně se mi tím chtěl omluvit. Ti chlapi jsou tak zatvrzelí, řekla jsem si v duchu, a protočila panenkami. S Gerdem jsem se radši milovala. To nám šlo líp než mluvení.\n"Jasně, tak táhni. Měla jsem dlouhý den," vysmekla jsem se mu, ale stejně se zase postavil přede mě.\n"A nechceš si ho ještě zpříjemnit?" nezeptal se mě jako jiní kluci s povytáhnutím obočí nebo rádoby přitažlivým postojem. Zeptal se mě prostě a jednoduše, jak to bylo naším zvykem. Ale dneska jsem na to neměla náladu.\n"Ano, ale ne dneska," odvětila jsem mu popravdě a tentokrát mě nechal projít ke dveřím, které jsem pevně zavřela, abych si tím připomněla, že Gerd pro mě není cesta. Gerd není budoucnost. Gerd je jen kamarád. Opakovala jsem si to po celou cestu ke komnatě, ale kdykoliv jsem si vybavila jeho obličej, napadlo mě spolu s ním i slovo svoboda. Gerd znamenal domov, který jsem měla opustit. Chtěla jsem si vybrat jeho, ale neudělala jsem to.\n- 2. KAPITOLA - GERD (2. ČÁST) -\nNa kterou povídku se nejvíc těšíte?


Opel Kapitän - zapomenutý král silnic - Král motorů\nPřidal ondrousek, dne 27. 01. 2019, 0x\nOpel Kapitän se vyráběl neuvěřitelných 23 let a po tuto dobu pomáhal budovat jméno německé automobilky, která funguje dodnes. Přesto na něj svět zapomenul a málokdo si vybaví, jak vypadal. Ono je to tedy docela těžko, protože mezi prvním a posledním model panuje ohromný rozdíl.\nOpel Kapitän - s motorem vpředu kupředu vpřed\nÚplně první Opel Kapitän přišel na svět v nevhodnou chvíli. Představen byl v roce 1938, kdy už byla druhá světová válka na spadnutí. Vyráběl se do roku 1940, kdy byla jeho výroba přerušena právě kvůli válce. Přesto si tento model zaslouží naši pozornost, protože se jednalo o skutečně špičkový model. Za tu dobu se však vyrobilo 25 000 kusů, což není nijak zanedbatelné číslo.\nPrvní Opel Kapitän byl prostorný luxusní čtyřdvéřový vůz postavený na samonosné karoserii, která byla do té doby obvyklá u amerických vozů. Přední blatníky byly prodloužené až do předních dveří. V blatnících byla zabudovaná zvláštní světla, která měla hexagonální tvar. Pohonnou jednotkou byl řadový šestiválec o objemu 2 473 cm3 a výkonu 55 koní. Dnes si řeknete nic moc, ale tehdy to znamenalo maximální rychlost 126 km/h, což bylo pro tento typ auta naprosto dostačující.\nOpel Kapitän po druhé světové válce\nK obnovení výroby Kapitäna došlo v roce 1948. Jedinou změnou byly tehdy kruhové světlomety, které nahradily ty původní šestiúhelníkové. Větší modernizací prošel Opel Kapitän o dva roky později. Hodně se změnila přední část vozu, která dostala bohatě chromovanou masku chladiče. To bylo v 50. letech moderní. Kromě toho se zvětšil zavazadlový prostor a zvýšil se výkon motoru.\nO druhé generaci se hovoří od roku 1953. Velkou změnou prošla celá karoserie inspirovaná americkými automobily. Motor zůstal stejný na rozdíl od podvozku, který se dočkal mnohých vylepšení. Dalšího faceliftu se Opel Kapitän dočkal v roce 1956 a jak už to většinou bývá, týkal se přední masky chladiče. Tohoto modelu se vyrobilo přes 154 000 kusů.\nOpel Kapitän generace P1 a P2\nNové a elegantní tvary získala třetí generace Kapitäna. Přední maska byla změněná a zadní světla připomínala klíčovou dírku. Změny se také dočkala pohonná jednotka. Nový Opel Kapitän poháněl dvouapůllitrový šestiválec s výkonem 80 koní, díky čemuž mohl jet maximální rychlostí až 144 km/h.\nP1 se vyráběla v letech 1958 až 1959, poté ji nahradila ještě elegantnější P2. Počátek 60. letech byl charakterizován hranatějšími tvary. Díky hranatější střeše se usnadnil nástup a výstup. Zlepšily se jízdní vlastnosti a dokonce i bezpečnost vozu. Za to mohly širší pneumatiky a mnohem lepší brzdy. Novinku poháněl opět výkonnější řadový šestiválec s výkonem 90 koní.\nOpel Kapitän poslední generace A a B\n60. léta byla poslední dekádou v historii tohoto velkého automobilu. V roce 1964 došlo ke spojení modelových řad Kapitän, Admiral a Diplomat a jediným rozdílem mezi nimi byla odlišná výbava a množství použitého chromu. Generace A je dokonce považována za nejvíce poameričtěné evropské auto. Úplně poslední model představoval Opel Kapitän B z roku 1969. Bohužel prodej nebyl příliš úspěšný a po roce byl ukončen. Celkem bylo v letech 1938 až 1970 vyrobeno zhruba 500 000 kusů.


V pátek po přípravě na soutěžní víkend hasičů a při vypomáhání budování zázemí pro organizování chodovského triatlonu, byl krátce před 18. hodinou vyhlášen poplach pro sloužící družstvo hasičů. Místo požáru je hlášeno za Bezručovou ulicí u hřiště. Jednotka vyjíždí do dvou minut od vyhlášení poplachu s vozidlem CAS 24 T815 v počtu 1+4. Při jízdě, se kupodivu chovají ostatní řidiči ohleduplně a umožňují plynulý průjezd zásahového vozidla městem. Velitel družstva, určuje trasu přes ulici Karlovarskou. Po příjezdu na místo události, kde již byla hlídka městské policie, je zjištěno, že hoří balík staré slámy na ploše 2 m2. Po rychlé likvidaci se jednotka vrací na základnu.


Nivea Hairmilk Regeneration Kondicionér Mild 200 ml : Parfumeo.cz\n> Vlasy > Kondicionéry > Nivea Hairmilk Regeneration Kondicionér Mild 200 ml\nNivea Hairmilk Regeneration Kondicionér Mild 200 ml\nTrápí vás suché a poškozené vlasy? Vyzkoušejte vyživující kondicionér na vlasy Nivea Hairmilk Regeneration Mild Conditioner, který regeneruje vlasová… Celý popis\nNivea Hairmilk Regeneration\nTrápí vás suché a poškozené vlasy? Vyzkoušejte vyživující kondicionér na vlasy Nivea Hairmilk Regeneration Mild Conditioner, který regeneruje vlasová vlákna, poskytuje jim potřebnou výživu a pomáhá jim získat zpět svou sametovou hebkost. Má vyvážené pH, díky kterému je vysoce šetrný k vlasům i vlasové pokožce. Pokud tedy i vy toužíte navrátit svým vlasům okouzlující vzhled, je tato vlasová péče vhodná právě pro vás.\nProč je Nivea kondicionér tak oblíbený?\nvyživuje, hydratuje a regeneruje vlasová vlákna,\nposkytuje vlasům ochranu a posiluje je,\nnavrací jim oslnivý a zářivý vzhled,\nPoužití vlasového kondicionéru:\nKondicionér naneste na vlasy, které jste předtím umyly šamponem, jemně vmasírujte a následně opláchněte.


Největší africké poklady aneb Když je VIDĚT málo… Kde se skrývají? - Šíp\nNejvětší africké poklady aneb Když je VIDĚT málo… Kde se skrývají?\nZambie/Zimbabwe: Milionové vodopády\nNejvětší strach ze zákeřné eboly už opadnul a do Afriky nemusí být při dodržení základních pravidel a doporučení rizikové cestovat. Nejteplejší kontinent světa slibuje dobrodružství, setkání s životními podmínkami, které si neumíme ani představit, ale také místa, jež nejde nazvat jinak než jako úchvatná. Tady jsou…\nŘekli byste, že k tomuto místu v Africe dorazí přes tři sta tisíc turistů ročně? Asi ne… Nicméně jde o fakt umocněný dalšími číselnými údaji, které berou dech. Tak například Viktoriinými vodopády každou vteřinu proteče milion litrů vody, padají dolů sto deset metrů, jsou sto padesát milionů staré a na řece Zambezi od sebe oddělují část Zambie a Zimbabwe. Jenže pouhýn sledováním jednoho z nejúchvatnějších míst Afriky exkurze nekončí. Vodopády lze podobně jako jinde na světě i prožít. Je libo rafting, rychlou loď, adrenalinový bungee jumping, let nad nimi rogalem či helikoptérou nebo i nocleh? Není problém!\nJAR: Unikátní hora\nJasně, typických hor stolového typu najdeme po světě mnoho, ta originální je jen jedna a místo má v Jihoafrické republice. Takže když se zbavíte strachu z pobytu v zemi s nadprůměrnou kriminalitou, můžete poznat, co jiní ne. A jak se nad dominantu činící nad Kapským Městem dostanete? Můžete lanovkou, která se během cesty otáčí a nabízí mimořádný výhled, jenže k té míří tradičně pořádně dlouhá fronta, a to může vypadat jako ztráta času. Pak je tu možnost po svých, jenže při výstupu nahoru zde zemřely už tisícovky odvážlivců, protože nerespektovali místní cedule a stoupali tam, kde neměli. Do kilometrové výšky se však dá rozhodně vyjít i bezpečně!\nBotswana: Řeka z televize\nMěří 1600 kilometrů a vede hned přes tři země, ale to je jen základní údaj. Důležité je to, co se děje kolem řeky Okavango. A to jsou stovky tisíc zvířat různých druhů situovaných podle toho, kde se zrovna nacházíte. Přítomnost žiraf, slonů. zeber ale i krokodýlů nebo hrochů a nespočtu druhů ptáků dělá z okolí řeky zejména v letních měsících, kdy je v ní nejvíce vody, doslova divočinu, kterou jinde nezažijete. Ne nadarmo se tok z jihu Afriky dostal až na televizní obrazovky. V roce 1993 se premiérově vysílal seriál s názvem Okavango. Nešlo sice o kdovíjaký trhák, ale ta kamera vpravdě stála za to!\nMaroko: Smíšená exotika\nEgypt, Tunisko, popřípadě nějaká větší exotika a na Maroko se tak nějak zapomíná. Přitom se zde mísí africká, arabská i evropská kultura a to na mnoha jiných místech nenajdete. Ztratit se můžete nejen v tom, co se k čemu hlásí a patří, ale třeba i v křivolakých uličkách Fezu, kterých jsou tisíce a zorientovat se v nich je prakticky nemožné. Ten pravý šrumec ale čeká na tržištích či ještě lépe na orientálních bazarech. Jejich atmosféra zejména v Marrakéši je nepopsatelná a vy budete smlouvat a smlouvat tak, jak to mají (nejen) Maročané rádi.\nCHUDOBA, KTERÁ NUTÍ K ZAMYŠLENÍ\nNarazíte na ni v každé africké zemi bez výjimky. A zřejmě takhle od stolu si ani nebudete umět představit, co pravá chudoba obnáší. To se musí poznat na vlastní kůži. Vymoženosti moderní civilizace? Absolutně ne! Základní sociální zařízení? Kdepak! Kultivované obydlí? Výjimečně. I proto cizinci s charitativním cítěním pravidelně vozí nebo i nechávají posílat základní věci každodenní potřeby. Ani tužky či propisky do škol nejsou výjimkou. Jde sice o maličkosti, nicméně k rozvoji chudinských částí černého kontinentu pomoci mohou!\nJAK NA OČKOVÁNÍ\n* Při cestě do Afriky se obecně doporučuje očkování proti hepatitidě typu A, při delším pobytu i proti hepatitidě typu B a u některých zemí i proti žluté zimnici.\n* Při pobytu na venkově a v přírodě je důležité i očkování proti vzteklině, např. při kousnutí psem je však nutné vyhledat lékaře a aplikovat další dávky.\n* Téměř do všech oblastí Afriky je nutná antimalarická profylaxe a vzhledem k nedostatku nezávadné pitné vody i očkování proti břišnímu tyfu.\n* Dbejte na včasné aplikování ochranných látek, honit něco týden před odletem je určitě pozdě.


Zasazení světové růže u busty Joži Uprky\nZasazení světové růže u busty Joži Uprky.\nV pátečním předhodovém odpoledni se v 15:00 u busty Joži Uprky setkali pan Karel Huněk, pan Ladislav Bednařík a pan František Pavlica, aby společně vzdali hold malíři Joži Uprkovi zasazením světové růže.\nŘeditel Galerie Joži Uprky v Uherském Hradišti\nVýtvarník, tiskař, litograf, doškař, živnostník, herec …\nSvětová růže (Nette Ingeborg)\nVyšlechtil ji proslulý pěstitel růží a vlastenec Josef Havel a zvítězila ve světové soutěži v Římě v roce 1995. Do současné doby byla tato květina vysazena například v Lánech u muzea T. G. Masaryka, ve Strži u památníku Karla Čapka, k poctě Karlu IV. na hradě Křivoklátě a na dalších místech české historie. Památník Joži Uprky si vybral pro zasazení růže Řád duševních rytířů modré růže, který se snaží o činorodost, humánnost a zachování krásy v životě, ať už v přírodě nebo v lidské společnosti. Tento řád sdružuje významné osobnosti české vědy a kultury, mezi nimiž jsou například prof. Zuzana Růžičková, prof. Jan Pirk, dr. Václav Větvička a další, kteří byli také kmotry při sázení výše zmíněných růží


Honzíkovy vláčky » Honzíkovo kolejiště (18) » Print\nHonzíkovo kolejiště (18)\nPosted By hlav On 26.5.2012 @ 17:01 In Honzíkovo kolejiště,STAVBY,ZPRÁVY | No Comments\nNapájení kolejiště. Říká se, že modelařina je směsicí sta řemesel. Podle mne mezi nimi dominuje elektrotechnika. Možná se mi to jen zdá, protože s elektřinou se moc nekamarádím, navíc z ní mám odjakživa velký respekt. Svých prvních „dvěstědvacet“ jsem dostal jako velmi malý kluk, když jsem si šáhnul do lampy, kde nebyla žárovka. Proč to nepřiznat: Nebýt několika přátel a dodatečného poctivého studování, asi bych byl při stavbě kolejiště vedle. Nechci ovšem tento obor přeceňovat, aby náhodou kolegové znalí této profese nezpychli. Možná však, že touto statí pomůžu těm, kteří jsou na tom stejně jako já.\nPředevším musím konstatovat, že jsem dospěl k závěru, že žádné jediné správné řešení stran projektu napájení kolejiště neexistuje. Ale také neplatí, že jiná řešení (než to moje) jsou špatná. Teď pochopitelně nemluvím o „kobercovém kolejišti“ (v analogu), kde se sestaví koleje, postaví se na ně vláček a už se jezdí. Dále asi nikoho nepřekvapím dalším konstatováním, že při hledání vhodného způsobu napájení kolejiště jsem zaregistroval, že co kolejiště, to jiný názor a také jiné řešení. Nějaký opravdu univerzální způsob řešení jsem neobjevil. Nebudu tedy popisovat, kolikrát jsem upravoval či přehodnocoval své plány, ani kolik jsem nakoupil v uplynulých měsících transformátorů – vždy na něčí doporučení; popíšu jen, co bude napájet mé kolejiště.\nDlouho mi nebylo jasné (a vlastně stále není), proč se modelářský národ dělí na ty, kteří zastávají teorii jednoho transformátoru pro všechno, a ty, kteří používají transformátorů několik. Druhá tendence se mi zdá četnější u vyznavačů digitálního řešení kolejiště.\nAle pozor! Co to je digitálně řešené kolejiště? Nechci odbíhat od hlavního tématu, ale ono to s těmi transformátory souvisí. Jen naznačím.\nExistuje několik základních variant řešení provozu na kolejišti:\n– analogové kolejiště (se vším všudy, tj. jak provoz lokomotiv, tak ovládání příslušenství probíhá v analogu),\n– digitální kolejiště (se vším všudy, tj. jak provoz lokomotiv, tak ovládání příslušenství probíhá s pomocí některého digitálního systému); zvláštní verzí je řízení přes počítač,\n– smíšený provoz, kdy lokomotivy jsou digitalizovány, ale ovládání příslušenství je řešeno analogově (vč. např. ručního přehazování výhybek apod.),\n– smíšený provoz, kde lokomotivy jsou provozovány na analogovém kolejišti, ale ovládání příslušenství je realizováno komponenty provozovanými v digitalizovaném systému.\nTomu pak odpovídá skutečnost, že z hlediska napájení se objevují nejrůznější varianty napáječů a transformátorů, nejčastěji pak:\n– „trafo“ 12V ss – přesněji stejnosměrný zdroj (provoz lokomotiv u analogu),\n– trafo 12V až 16V stř. (ovládání příslušenství u analogu, ale i „druhé“ trafo u digitálu),\n– kombinace obou napětí 12 V v jednom přístroji (např. populární trafo FZ1 má regulovatelných 2 až 12V ss a 16V stř.),\n– trafo 16V stř. (provoz a ovládání příslušenství),\n– zdroj 16V ss\n– zdroj 5V ss (ovládání osvětlení aj.) ,\n– atd., vč. transformátorů s jinými hodnotami napětí pro modely v měřítku Z atd.\nJak už jsem uvedl, diskuse na téma jaké budu potřebovat transformátory, na jaké napětí, jaký výkon mají mít, bude mi stačit trafo TR150 ze start setu LENZ nebraly konce. Původně jsem si totiž myslel, že zakoupením trafa TR150 je všechno vyřešené. Nebylo.\nNakonec jsem po řadě úvah a akceptování doporučení dospěl k řešení, že transformátorem TR150 budu napájet digitální centrálu LENZ, s ní spojený ovladač, a skrze svorky J, K provoz lokomotiv v kolejišti, resp. osvětlení vagonů, a také ty dekodéry, které napojení na svorky J, K vyžadují (třeba dekodér pro serva). Trafo TR150 má na štítku uvedeno: primár – 230V, sekundár – 15V, 70VA, max. 4,67 A; změřeno bez zatížení dává 16,4V.\nVedle toho budu mít druhý dostatečně výkonný transformátor pro napájení všech ostatních komponent v kolejišti. Z mnohých komponentů vyjmenuji jen např. serva pro elektromagnetické přestavníky, veškeré osvětlení, funkční doplňky (závory, pohonné motorky u jeřábů a dopravníků aj.). Koupil jsem toroidní transformátor, který má na štítku uvedeno: primár – 230V AC 50/60 Hz, sekundár – 12V AC, 8,75A; změřeno bez zatížení dává 13,1V.\nŠkolním příkladem napájecího zdroje pro kolejiště, včetně návrhu a popisu realizovaného zdroje, je příspěvek Bohouše Partyka „Temelín“ – ZDE . Aktuálně neznám metodicky lepší text, který dává přesný návod každému, kdo je postaven před řešení svého „temelínu“, i když jsem již zaregistroval názory, že toto řešení se jeví jako dosti složité. Já se jím inspiroval a také Bohouš byl ten, kdo mi pomohl jak radou tak skutky můj napájecí zdroj navrhnout a postavit.\nObě trafa jsem nejdříve „cvičně“ připevnil na podložku z překližky (podloženou dvěma příčnými laťkami), abych získal rozměrovou a prostorovou představu napájecího zdroje (obr. 1). To mi též dovolilo vyzkoušet funkcionalitu.\nObr. 1 – „Cvičné“ sestavení napájecího zdroje. Vlevo trafo LENZ TR150, vpravo toroidní trafo; mezi nimi elektronické pojistky, od kterých vedou vodiče k dvoubarevným diodám, jenž signalizují správný a špatný stav provozu (LED budou instalovány na ovládacím panelu). Na napájecí fázi toroidního trafa je připojen termistor\nPři této příležitosti si dovoluji připomenout, že u nás existují dost přísné předpisy vztahující se na zdroje el. proudu. Jejich výroba „samodomo“ je de facto zapovězena. I když současně asi nebudu daleko od pravdy, když uvedu, že takových řešení, jako je na obr. 1, se jistě najde pod kolejišti kolegů modelářů bezpočet. Tak či onak – tak jak je vidět na obr. 1 to ve skutečnosti vypadat nemá. Ale není mojí rolí konat osvětu k tomuto témata. Leč důrazné upozornění jsem se přesto dovolil.\nVe finále jsem na překližce nechal pouze trafo TR150, protože to je naprosto dokonale chráněno z výroby. Toroidní trafo spolu s elektronickými proudovými pojistkami jsem zabudoval do kovové krabice od počítačového zdroje (obr. 2), která je uzemněna standardním trojžilovým napájecím vodičem na kolík v zásuvce.\nObr. 2 – Toroidní trafo a elektronické pojistky jsem zabudoval do krabice od počítačového zdroje, ve které jsem ponechal pouze zásuvku a vypínač. Krabice je uzeměna\nElektronické proudové pojistky (obr. 3) jsou podle řešení Partyka – blíže ZDE . Pojistka chránící obvod s trafem Lenz má vratnou pojistku PolySwitch (PTC) s vypínacím proudem 4,4A, vratná pojistka u toroidního transformátoru má hodnotu vypínacího proudu 5A. Schémata zapojení blíže viz ZDE . Obě elektronické pojistky signalizují svoji činnost dvoubarevnou diodou. Diody budou instalovány do ovládacího panelu kolejiště; s el. pojistkami jsou propojeny třížilovým vodičem. Vše ostatní je vidět na snímcích.\nObr. 3 – Elektronické pojistky jsem přišrouboval s pomocí distančních sloupků na pravou boční stěnu krabice. Všechny vodiče vystupující z krabice prochází průchodkami\nNa doporučení jsem na jeden napájecí vodič k primárnímu vinutí toroidního trafa (s ohledem na jeho značný výkon) zapojil do série termistor (typ S235E008) (obr. 4) kvůli eliminaci úvodního pulzu na zmagnetování jádra trafa, který je značný, což nemusí vydržet bytový jistič zásuvek. Podle názoru jiných toto není nutné.\nObr. 4 – Připojení termistoru jsem zvýraznil detailem\nStávající řešení napájecího zdroje mi umožňuje vynechat instalaci dalšího trafa na 5V ss napětí, jak jsem měl původně v úmyslu. Hlavně proto, že by bylo nadbytečné. Komponenty DIGI-CZ (např. dekodér pro elektromagnetické přestavníky) mají instalované usměrňovač a stabilizátor z 12V stř (nebo ss) na 5Vss. A pokud bude nutné snížit napětí z 12V na 5V i jinde, třeba pro osvětlení budov, kameru s monitorem sledujícím provoz ve skrytém nádraží aj., budu to řešit zařazením malého stabilizátoru v konkrétním místě.\nObr. 5 – Zakrytovaná krabice s toroidním transformátorem\nObr. 6 – A tady budou trafa neviděna manželkou makat!\nUpozornění: Opakovaně zdůrazňuji, že výše uvedené není návodem na stavbu napájecího zdroje, ale popisem řešení u mého kolejiště; napájecí zdroj obsahuje profesionálně vyráběné a prodávané komponenty.\nFoto hlav. Autor děkuji za cenné rady a doporučení Bohouši Partykovi.\njenž jsem zařadil na základě upozornění Martina Pinty dne 4. 6. 2012. Martin psal na stejné téma na svém webu v článku „Elektrické zapojení základních komponentů“ (In: Lokopin, 21. 10. 2006 Digitál 3 – Elektrické zapojení základních komponentů – ZDE ). S jeho svolením přetiskuji alespoň tento odstavec:\n„A ještě něco velmi důležitého. Jednotlivé komponenty (centrála, dekodéry…) mají různě zabudovanou ochranu proti přetížení. Napájení a způsob ochrany je vždy (doufám) popsán v manuálu. Doporučuji důkladně prostudovat! Jako příklad uvedu napájení dekodéru příslušenství Lenz LS150. V manuálu je výslovně uvedeno, že dekodér se nesmí napájet ze silnějšího zdroje, než 3 A (tj. třeba Lenz TR100). Při použití silnějšího zdroje hrozí zničení dekodéru. A zase jsme u toho odděleného napájení, které je výhodné z více důvodů. V praxi to vypadá asi tak, že na centrálu použijeme zdroj takový, aby byl schopen pokrýt odběr mašin (hodně přibližně asi 200 – 300 mA na mašinu), a pokud je třeba, připojí se další zdroj a další zesilovač (booster) LV101. Na napájení spínacích dekodérů (LS150) použijeme TR100 a stejně tak na napájení dekodérů zpětného hlášení (LR101). Pro dekodéry (LS150 i LR101) můžeme vyzkoušet jeden TR100 (nebo jiný 3 A) společný, při potížích (přetížení, přeslechy, rušení) použijeme jeden pro spínací dekodéry, jeden pro dekodéry zpětného hlášení. Doufám, že to nebylo příliš zamotané, nikdy není na škodu poradit se s manuálem, s dodavatelem, prodejcem nebo jiným zkušenějším kolegou.“\nURL to article: http://www.honzikovyvlacky.cz/2012/05/26/honzikovo-kolejiste-18/


Jak vypadá leden v zahradě? Pomalu se připravujte na novou sezónu - blue magazín ⭐ magazín plný informací ✅\nMegatrendy ovlivňují život i vaše investice. Znáte je?\nPrevious articlePokojovky, které vám dělají radost během Vánoc, ale nemusíte hned po svátcích vyhodit. Takto přežijí i dlouhá léta\nNext articleO kouzlu elegantního venkova\nAni v lednu se v okrasné zahradě nezahálí. I v tomto období ji mohou zpestřovat barevné dřeviny či dokonce kvetoucí keře. A pomalu začínáme zahajovat novou sezónu.\nZačátkem roku se můžeme v zahradnictvích setkat s nabídkou kvetoucích vřesovců (Erica x darleyensis). Jejich květiny jsou bílé nebo růžové, hlavní období kvetení trvá od zimy do jara.\nRostliny vytvářejí drobné keře, které se hodí pro výsadbu vřesovišť, ale také skalek, předzahrádek a před skupiny miniaturních jehličnatých dřevin. Nabídka je nyní obrovská, s výsadbou však počkejte na jarní měsíce. Do té doby umístěte rostliny na chráněná místa a pravidelně je zavlažujte.\nŠišky na jehličnanech jsou poutači pohledů, a to nejen v zimě. Pokud chceme, aby měl jehličnan rostoucí v naší zahradě pěkné koblihy, měli bychom si vybrat takový druh, který brzy a bohatě plodí, případně tvoří velké koblihy.\nKromě borovic a smrků to může být tsuga, duglaska nebo i jedle. Jedle korejská (Abies coreana) tvoří koblihy krátce po vysazení. Jistě zaujmou váš pohled – na začátku jsou totiž namodralé. Předpokladem bohaté úrody je také volba správného místa a pravidelné přihnojování.\nJedle korejská a pajasmín\nJedle korejská a pajasmín Zdroj: Shutterstock\nVláha pro dřeviny\nPokud jste na podzim loňského roku vysadili do zahrady rododendrony, pierisy, vřesy, vavřínovce, skimie a další druhy stálezelených listnáčů, pamatujte na to, že během zimy jim je třeba dopřát vláhu.\nNejlepší ve dnech, kdy nemrzne a je slunečno. Později, když se dobře zakoření, už nebudou tak citlivé na nedostatek vláhy. Vodu dopřejte i nově vysazeným jehličnanům (i tím v nádobách), listnáčům i levanduli. Když je půda zamrzlá, mají jen malou šanci získat vláhu.\nPro zimní rozmnožování jsou vhodné pajasmíny, zlatavky, okrasný rybíz nebo trojpuk. Během slunečného dne odebereme několik starších výhonů (hrubých jako tužka) a nastříháme je na 30centimetrové kusy.\nNa dolním konci může být řez šikmý. Konce ošetříme v práškovém stimulátoru a zapíchneme do hlubší a mrazuvzdorné nádoby s humózním a mírně vlhkým substrátem. Tu dáme na chráněné místo v zahradě nebo do pařeniště. Výpěstky rozsazujeme na podzim.\nVíte, jak pěstovat vřesovec?Víte, jak pěstovat vřesovec?\nZačátkem roku jsou v prodeji rychlené petrklíče (Primula vulgaris). Kromě známých druhů v nabídce najdeme i ty méně známé, například prvosenku slézovitou (P. malacoides).\nMá jednoduché nebo plné květiny červené, fialové, růžové a modré barvy. Jedná se o jednoletou rostlinu vysokou a širokou asi 30 cm.\nPestrá zahrada iv zimě\nPochmurnost ze zimní zahrady vyženou dřeviny, které mají barevnou kůru – červenou, zelenou, žlutou či oranžovou. Na slunném místě nádherně oranžově zazáří například svíd (Cornus saguinea ,Midwinter Fire‘).\nTento kultivar svíbí je zatím málo známý, v nabídce zahradnictví se objevuje teprve poslední roky. Potřebuje výživnou a propustnou půdu. Množství krásně vybarvených větviček v zimě zaručí i každoroční radikální řez v brzkém jarním období.\nVzduch pro jezírko\nPohled na zamrzlé jezírko je pro mnoho lidí kouzelný. Pokud v něm zimují ryby, měli bychom do něj udělat otvory. Tak zajistíme výměnu vzduchu a únik jedovatých plynů. Přirozeně se o přísun vzduchu mohou postarat stébla vodních a pobřežních rostlin.\nPoužít se však dají také speciální polystyrenové plováky, které se ukotví v nejhlubším místě jezírka. Na zamrzlý povrch jezírka nevstupujeme. Pravidelně z něj ometáme sníh, aby se pod hladinu dostalo více světla.\nKeře kvetoucí iv zimě\nVěděli jste, že i v nejchladnějších obdobích roku vzkvétají několik keřů? Například vilíny, jasmíny, kalina bodnanská nebo zimolez. Poslední zmiňovaný – zemolez (Lonicera fragrantissima) – patří mezi vyšší keře.\nRozkvétá začátkem roku bledě žlutými květy, které nádherně voní (podobně jako frézie).


Boleslavská stíhací jízda přišla pozdě, odvetu zvládla lépe Kometa\nZnovu proti Kometě. Bruslaři se v Brně pokusí navázat na domácí výhru\n13. 11. 2020 | Ondřej Krásný, Vojtěch Tůma, foto: Vít Godla\n17., pátek 13. 11. 2020\nB r n o - Zatímco středeční utkání ve ŠKOENERGO Aréně skončilo úspěchem mladoboleslavských hokejistů, odveta přinesla body Brnu. Opět se hrála vyrovnaná partie, skóre otevřel Klepiš, ještě nedávno opora Bruslařů. V prostředním dějství se Kometa dostala do tříbrankového trháku, Středočeši ovšem nesložili zbraně. Závěr sice zdramatizovaly trefy Jääskeläinena a Zohorny, ale Kometa už těsný náskok uhájila. Svěřence trenérů Rulíka a Patery čeká už v neděli domácí souboj s Libercem.\nKometa Brno: Klimeš – Král, Němec (A), Zbořil, Pyrochta (A), Gulaši, Svozil, Hájek – Zaťovič (C), Klepiš, Schneider – Vincour, Rákos, T. Svoboda – Plášek, Brabenec, Horký – M. Svoboda, Gajarský, Kunc\nMl. Boleslav: Krošelj – Šidlík, Ševc (C), Dlapa, Pláněk (A), Klikorka, Fillman – Lunter, Zohorna, Šťastný – Jääskeläinen, Zbořil (A), Kotala – Flynn, Najman, Kousal – Strnad, Bičevskis, Stránský\nBranky a nahrávky: 17. Klepiš (Schneider, Hájek), 24. Plášek (Horký, Hájek), 35. Horký (Zbořil, Vincour) – 48. Jääskeläinen (Zbořil, Ševc), 51. Zohorna. Rozhodčí: Šír, Mrkva – Bryška, Axman. Vyloučení: 2:3. Využití: 0:1. V oslabení: 0:0. Diváci: hráno bez diváků. Střely na branku: 26:30. Zblokované střely: 7:15. Hity: 10:6. Vhazování: 35:33. Průběh utkání: 3:0, 3:2.\nÚvodní minuty zápasu se oba celky snažily ohrožovat soupeřova brankáře. Šanci otevřít skóre měl Zaťovič, který zkoušel dorazit vyražený kotouč Krošeljem, ovšem domácí útočník byl zády k brance a nedokazál nasměrovat puk do poloodkryté branky. Na druhé straně se musel vyznamenat Klimeš, protože nabito mezi kruhy dostal Kousal, vyrážečka domácího brankáře však byla rychlejší. Z následného brejku málem udeřil Jakub Brabenec, jenž prostřelil Krošelje skrz výstroj, ovšem puk jen těsně minul pravou tyčku. V sedmnácté minutě už přišla vedoucí branka Komety. Skvělou přihrávku zpoza vlastní branky vyslal Libor Hájek, jenž našel Petera Schneidera a ten si v přečíslení dva na jednoho počínal výborně. Našel přihrávkou najetého Jakuba Klepiše, jenž z první prostřelil mladoboleslavského brankáře mezi betony.\nDruhé dějství začala Kometa početní výhodou, kterou sice nedokázala využít, ale chuť si spravila o pár střídání později. Puk do jízdy ve středním pásmu dostal Karel Plášek, jenž prokázal svoji rychlost, přebruslil obránce a krásně do šibenice prostřelil Krošelje. Od té doby začala Mladá Boleslav mnohem víc ohrožovat Klimeše, který si připsal několik důležitých zásahů a byl tak důležitým stavebním kamenem pro další vývoj zápasu. Odskočení na tříbrankový náskok měl na holi Vincour, jenž před sebou měl už pouze ležícího Krošelje, ačkoliv přehodit ho nedokázal. Potřetí se brněnským hokejistům v zápase s Mladou Boleslaví podařilo skórovat v 35. minutě, kdy střelu Zbořila od modré čáry tečoval mimo dosah hostujícího brankáře Luboš Horký.\nHned z kraje třetí třetiny se podařilo mladé formaci Komety vytvořit tlak a po skrumáži před Krošeljem se málem prosadil Brabenec, puk na poslední chvíli právě hostující brankář vyrazil. Často si zachytal i Klimeš, který musel řešit například nebezpečnou ránu Zohorny nebo dělovku z pravého kruhu z hole Šťastného, ovšem brankář Komety byl v zápase velmi jistý. Kapituloval až v 48. minutě, kdy přesilovou hru po křižné přihrávce Zbořila využil krásnou ránou pod horní tyčku Joona Jääskeläinen. O tři minuty později se Mladá Boleslav dotáhla na pouze jednobrankovou ztrátu. Hosté dobře napadali rozehrávku Komety, po zisku kotouče se uvolnil Radim Zohorna a nekompromisně prostřelil Klimeše. V závěrečné minutě se pokusila Mladá Boleslav vyrovnat při hře bez brankáře, ovšem hráči brněnské Komety předvedli obětavý výkon a tři body už nepustili.\nKamil Pokorný (HC Kometa Brno): Mužstvo si zaslouží pochvalu. Dnes navíc s hodně mladými hráči v základní sestavě. Výborná první třetina, bylo vidět, že máme aktivitu a že jsme dál pevní v obraně, tak jako jsme byli v Mladé Boleslavi. Chtěli jsme zlepšit ofenzivu, což se nám docela dařilo. Soupeř hrál důrazně a ve třetí třetině přišel gól v přesilovce a vzápětí druhý ze hry, čímž jsme si to trochu zkomplikovali. Našli jsme ale v sobě sílu závěr odmakat, tak jako jsme odmakali celý zápas. Hodně si toho vítězství vážíme, dneska se mužstvo vydalo opravdu ze všech sil.\nRadim Rulík (BK Mladá Boleslav): Dvě třetiny bylo Brno lepší a zaslouženě vedlo. My jsme se snažili s tím něco udělat ve třetí třetině. Jsme rádi, že jsme dali dvě branky, že se nám povedlo snížit. Pak jsme měli dost času na to, abychom zápas ještě víc zdramatizovali. Bohužel se nám nepodařilo proměnit následnou přesilovou hru ani powerplay. Myslím, že za ten důraz si dneska Brno zasloužilo tři body.


Jirka Bréda – Mise HERo\nBy Jirka Bréda on\n- Category : Jirkův blog, Rozvoj a vzdělání\nDalší díl seriálu knížek, které stojí za to nejen přečíst, ale i doporučit dál.\nRozhodl jsem se napsat pár vět, kterým věřím, a které vám mohou pomoci při vaší práci s firmou, nebo týmem.\n1. Jsou-li základní hodnoty palivem, které pohání kmen kupředu, je vznešený cíl tím, co dává Read More\nLeadership – Zapomeňme na směrnice\n- Category : Jirkův blog, Leadership\nPráci vykonávají lidé. Lidé tvoří vztahy. Lidé chtějí vztahy a na tom jim záleží. Nebýt vztahů, tak věci, procesy a systém prostě nefungují. Všichni to víme, ale nějak se snažíme s tím nepracovat a nepovažujeme tuto sociálně evoluční skutečnost jako hlavní činitel úspěchu a prosperity. V podstatě nechápu proč.\nLídři, jak s tím pracujete ve své praxi?\nPříspěvek patří do série “Jak to udělat, aby za mnou lidi šli. Zamyšlení leadershipu.” Krátké noticky, myšlenky, nápady a vydřené zkušenosti praktikujícího konzultanta leadershipu a zakladatele Mise HERo, Jiřího Brédy. Příští středu zde čekejte další. Proč středa? Lídr je přece vždycky ve středu dění :).\nLeadership – Když chce lídr někoho změnit\nKdyž chci někoho změnit, musím změnit samotnou situaci. Když chci změnit situaci, tak musím vědět, kde leží moc v daném systému. A s touto mocí musím teprve pracovat, abych mohl někoho změnit.\nLeadership – Novoroční hádanka\nKdo rozluští tento vzorec jako první, získá ode mě pěknou společenskou hru.\n- Category : Jirkův blog\nLeadership – kde dnes hledat lidi do týmu?\nUrčitě je možné na pracovních serverech najít schopné lidi, kteří umí „makat“ a navíc dobře. Nicméně pravdou je, že doba se hnula kupředu. Schopní lidé vytvářejí kolem sebe příležitosti. Otevírají svoje miniprojekty a projekty. Padají a zase vstávají a právě proto jsou schopní. Pořád se učí životem. A takové obchodníky myslím chceme. Takové, kteří nejdou jen za financemi, ale hledají silnou myšlenku nebo inspirativního lídra.\nPrezentace – čím zaručeně zaujmu?\nTento příspěvek jsem nalezl v HR Kavárně a je od Radima Koštiala. Připadá mi opravdu velmi výstižný a prakticky použitelný ve Tvé praxi. Vybral jsem jen tu nejzásadnější část, kterou je možné okamžitě aplikovat. Tak si tedy pochutnejte:\nLeadership – vnitřní zápal v 21. století\nPřed nějakou dobou jsem zaznamenal opravdu užitečný příspěvek od Dana Pinka o tom jak probudit vnitřní motivaci u svých lidí. Ale ne jen u svých lidí. Tyto tři níže uvedené body se vztahují na každého z nás, kdo žije ve svobodné společnosti.\nPrezentace – Jak se rozdat\nVždycky se chci rozdat. Je to jedno z mých základních pravidel, díky kterým jsou pravděpodobně má školení tak úspěšná. Je to proto, že trpím pocitem nedostatečnosti v informacích. Mám neustále pocit, že to, co chci říci, už by posluchači na mém školení mohli/měli vědět. Všechna moje školení jsou proto napěchována mnoha praktickými zkušenostmi, teoretickými konstrukty, vychytávkami a zkušenostmi mých kolegů, kamarádů, známých, špičkových manažerů, jedinečných prezentátorů, veleúspěšných obchodníků, psychologů, sociologů… atp.\nZ tohoto samého důvodu proto každé své školení upravuji podle nejnovějších poznatků z toho kterého konkrétního oboru. I přesto jsem zjistil, že největší úspěch má osobní příběh každého prezentujícího. Takové školení by asi nemuselo být prošpikováno samochválou, ale spíš vlastními zkušenostmi, jak já, jako prezentátor, jsem se vypořádal s problémy. Co pomohlo a k čemu, co se nepovedlo a podobně.\nChci se Tě zeptat, jak to máš Ty? Kdy si myslíš, že je Tvoje prezentace pro ostatní hotová? Budu rád, když se podělíš zde na blogu.\nPrezentace – Co s trémou?\nCo s trémou? Aj aj, to je téma panečku. Já mám trému asi pokaždé, když mám přijít před novou skupinu lidí, která mě nezná. Jak asi budou reagovat? Kdo tam bude? Co už o tématu vědí? No, prostě toto všechno se mi honí hlavou a tuším, že i Tobě.\nPrezentace – Jak se ulít ze školení\nV podstatě celou svoji kariéru školitele přemýšlím o tom, jak to udělat, aby moje poselství mělo patřičnou odezvu u posluchačů. A to je ono. Už v samotné podstatě slova posluchač je něco špatně. Určitě se Ti stává, že když jsi na nějakém školení, tak máš často chuť si pospat ;o). Přesně to jsem zažíval také. Snažil jsem se zašít někam dozadu a z boku, aby na mě nebylo moc vidět. Jo, asi to vycházelo.\nPrezentace – Proč to špičkový řečník dělá?\nCo je tak důvěryhodného na řečnících z TEDu? Co je na nich tak tajemného, kouzelného, uhrančivého, že na konci jejich prezentace jim s nadšením zatleská celé publikum nebo dokonce tato masa povstane?


Metrážová záclona bílá výška 250cm W-Harper\nMetrážová žakárová záclona bílá se vzorem ve výšce 250cm. Kupujete si šíři dle svých potřeb. Do košíku vkládejte celkový počet v cm od každého rozměru či barvy ( např. 2,5m = 250cm ). Do poznámky v objednávce napište, jak chcete záclony rozdělit. Šití není v ceně. Metr šití stojí 25 kč. Dodací lhůta cca 14dní. Složení: 100% Polyester. Praní na 30°C.\n2,19 Kč s DPH Sleva 0%


PRÁVO: Kriminalita mladistvých - tvrdý oříšek\nAsi nejsem jediný, kdo byl naprosto šokován událostí na střední průmyslové školy v Praze-Malešicích, kde zřejmě trojice studentů utýrala k smrti vlastní učitelku.\nNa věci mě fascinuje, že se neustále řeší odvolání ředitele (resp. zástupkyně ředitele) zmíněné střední školy, ale v pozadí pospává morální a právní odpovědnost trojice darebáků. A též jejich zákonných zástupců.\n„Ty píčo, kurvo, jdi do hajzlu!“ Těmito a ještě horšími slovy opakovaně, dle mediálních zpráv, napadal pedagožku „šéf“ celé trojice. Neomluvitelné!\nMyslím, že jen toto jednání je jasně postižitelné, jak v rovině soukromoprávní, tak i trestně-právní. Doufám, že některá z pražských advokátních kanceláří se v rámci své pro bono aktivity chopí celé věci a pomůže pozůstalým po nebohé učitelce vysoudit důstojnou finanční kompenzaci, byť je jasné, že to život zesnulé pedagožce nevrátí.\nRozsudek by měl i výrazný celospolečenský preventivní efekt. Mladí darebáci (a jejich zákonní zástupci) budou vědět, že jim nehrozí jen „podmínečné“ vyloučení ze školy či trojka z mravů, ale že je „ohrožuje justiční meč“, tedy že budou dlouhá léta splácet mnohamilionové částky poškozeným (pakliže oběť jejich šikanu přežije) nebo rodinám pozůstalých .\nNicméně neznám spis k této hrůzostrašné věci – tak si dovolím jen několik obecnějších poznámek ke kriminalitě mladistvých.\nBylo by patrně nošením nočních ptáků do Athén popisovat, jak závažným společenským problémem zmíněná kriminalita mladistvých je . Obzvláště alarmující je dlouhodobý růst dětské brutality.\nDalším smutným faktem je, že oběťmi mladistvých se stávají i bezmocní senioři anebo menší (resp. slabší) děti.\nJak říkával jeden docent trestního práva – ještě v dobách před politickou korektností – někteří mladiství jsou pěkní fakani.\nNa druhou stranu je pravda, že dle statistik klesá celkové číslo kriminality mladistvých, nicméně problém vidím ve výše zmíněné rostoucí brutalitě.\nZaujal mě nedávný návrh jihomoravského poslance Jeronýma Tejce. Dle jeho návrhu by se mohlo zveřejnit jméno a příjmení včetně trvalého bydliště u dětí mezi patnáctým a osmnáctým rokem, které byly pravomocně odsouzeny za zvlášť závažné trestné činy.\nMělo by jít o závažné případy, kdy mladistvý „vyfasuje“ alespoň šest let odnětí svobody. Takový trest je mladistvému vyměřen například za brutální vraždu. Takže rozhodně za žádné bagatelní klukoviny (či holčičiny – abychom byli genderově korektní). Myslím, že jde o zajímavý návrh, který si zaslouží společenskou diskuzi.\nHlavní přínos Tejcova návrhu spatřuji zejména v tom, že společnost tak získá možnost mít údaje, které jí mohou pomoci v ochraně před pachateli velmi závažných trestných činů.\nDovolím si do mozaiky zasadit další námět. Rodiče (resp. zákonní zástupci) a škola v určitých případech nestačí na plnohodnotnou – či alespoň dostačující - výchovu. U těchto případů, žel, nezbývá než intervence veřejnomocenského aparátu.\nDnes je v českém trestním zákoně stále zakotven - a jak to vypadá, i do budoucna asi bude - věk pro začátek trestní odpovědnosti na 15 let, v evropských zemích je častější 14 nebo dokonce 13 let. Pro zajímavost uveďme, že nejnižší hranici trestní odpovědnosti v Evropě mělo (ještě před cca 5 lety) Skotsko – osm (sic!) roků, pro objektivitu ovšem doplňme, že země do kiltu oděná posléze zvýšila citovanou sazbu z osmi na dvanáct let.\nMám za to, že již dávno nastala vhodná doba pro snížení této hranice i v Česku. Hovoří pro to hlavně rychlejší biologické a sociální vyspívání současných dětí. Paradoxní je, že „čtrnáctková“ mez byla dokonce součástí prvorepublikového trestního práva, tedy před 70-80 roky, v čase, kdy děti vyspívaly značně později. Takže „čtrnáctková“ hranice by dobu nepředbíhala, spíše doháněla.\nOponenti patrně namítnou: „Máme přece ústavní výchovu pro tento typ pachatelů.“\nAno, ale je zde na první pohled jemný, ale přitom zásadní rozdíl. Nařízením ústavní výchovy de facto hodnotíme rodiče. Jejich (ne)schopnost řádně vychovávat. Potomek mnohdy může získat jen pocit, že krapet přehnal zlobení. Oproti tomu trestně-právní rozsudek je silným signálem: Porušil jsi zákon, dostaneš trest. Mladý pane, mladá dámo, za své činy musíš být odpovědný!\nKritici snížení věkové hranice také argumentují, že spíše než děti by měli být sankcionováni jejich zákonní zástupci. Částečně je to asi pravda, pokud by rodiče byli donuceni zaplatit několik set či tisíc korun pokuty za malého zlodějíčka, možná by to v některých případech zamezilo dalšímu protiprávnímu jednání.\nAle lze takto řešit účast 14letého kluka (či dívky – buďme opět genderově přesnější) na brutálním loupežném přepadení, vydírání či dokonce vraždě?\nPro informační komplexnost dodejme, že by se musela pak snížit i hranice u přestupků na 14 let.... bylo by absurdní, aby platilo snížení u něčeho „většího- trestní právo“ a „menšího-přestupky“ nikoliv.\nTo by bylo mj. v rozporu se starořímskými právními zásadami, na kterých je evropské (kontinentální) právo dodnes postaveno.\nVe zkrácené podobě vyšlo v MfD 7.3.2016\nNo, byla videa\nTrest si zaslouží především ti rodiče !!!\nChlapce (milé, maminčiny) už dávno měl ředitel vyhodit.\nRe: Chlapce (milé, maminčiny) už dávno měl ředitel vyhodit.\nUčitelé jsou ve škole od toho, aby zvládli chování dětí\nRe: Učitelé jsou ve škole od toho, aby zvládli chování dětí\nMladistvý nafasuje šest let natvrdo,\nRe: Mladistvý nafasuje šest let natvrdo,\nA jak uz to velice casto byva\nPetre jaky ptaky do Athen\nRe: Petre jaky ptaky do Athen\npočet příspěvků: 24, poslední 10.3.2016 10:33


Kvůli čokoládám dva roky vězení - Hodonínský deník\nKvůli čokoládám dva roky vězení\nHodonín - Jeden trest už má za sebou. Na druhý teď čeká.\nIlustrační foto.Foto: DENÍK/Viktor Janovský\nDvě čokoládové tabulky si těsně před Velikonocemi vyhlédl dvacetiletý mladík v jedné z hodonínských prodejen potravin. Platit se mu ale nechtělo, a tak je ukradl. Teď mu hrozí dva roky vězení.\nČokolády si schoval pod oblečení a vyrazil k východu. Aby byl nenápadný, zaplatil u pokladny jeden oplatek.\nŽe se jedná o zloděje, zjistila vzápětí ostraha.\nNa místo poté dorazila i policisté. „Zjistili, že mladík kradl i přesto, že v nedávné době za krádeže už odsouzen byl. Od soudu si vysloužil odnětí svobody v\ntrvání osmi měsíců nepodmíněně,“ informuje mluvčí hodonínské policie Petr Zámečník. Trest mu vypršel v únoru letošního roku.\nTeď jej čeká další. Dokonce až dvouletý. Vše kvůli dvěma čokoládám v hodnotě čtyřiašedesáti korun.\nVinařský kroj sklízí úspěchy. Od podzimu si ho objednalo několik desítek lidí Jižní Morava - Desítky lidí si objednaly historicky první model vinařského obleku, který na podzim představil Svaz vinařů České republiky. Ušít si ho nechal například…\nNahradí nabíječku i wi-fi. Chytrá lavička v Mikulově inspiruje další města\nJižní Morava - Je to dobrá věc. Tak hodnotí chytrou lavičku v Mikulově na Břeclavsku jeden z dvojice tamních youtuberů Pimps Karel Šrámek. Od listopadu stojí nová technická vymoženost u základní školy v ulici Hraničářů. Zájemci si tam mohou zdarma dobít telefon nebo se připojit bezdrátově na internet.\nTabla prvňáčků: představíme žáky ze Základní a mateřské školy Mutěnice\nOpilý mladík opakovaně volal z baru na tísňovou linku. Skončil v cele\nMoravský Písek – Zneužití tísňové linky řeší policisté na Strážnicku. „V noci na sobotu přijal operační důstojník několik nesmyslných volání od zjevně opilého muže. Nejdříve uváděl, že má být v celostátním pátrání a ať si pro něj policisté přijedou. Samozřejmě se ukázalo, že po muži uvedené totožnosti nikdo nepátrá,“ přiblížil v pondělí policejní mluvčí Petr Zámečník.\nV nedožitých padesáti letech zemřela v neděli po těžké nemoci tenistka Jana Novotná, wimbledonská vítězka z roku 1998.\nJižní Morava – Prázdné školy i nefunkční kina se znovu naplní, a to natrvalo. Nejen v jihomoravském příhraničí se totiž mění na takzvané komunitní domy, kde nacházejí nové bydlení aktivní penzisté. „Je tady dobrý kolektiv, pěkná zahrada a prostředí vůbec. K dispozici máme sušárnu, prádelnu a pohybové centrum. Prostě všechno, co člověk potřebuje,“ svěřila se například Pavla Godiaková.\nZloděje odhalil zákazník Hodonín - Za krádež kávy v hodnotě dvě stě šedesáti korun hrozí nyní…\nRušnou křižovatku omezila nehoda Hodonínsko - Zpomalenou dopravu museli ve středu ráno překousnout řidiči…\nNehoda zkomplikovala dopravu Hodonín - Řidič se nevěnoval řízení\nMuži vzplanulo oblečení Stavěšice -/AKTUALIZOVÁNO/- Při pálení starého dřeva na zahradě došlo k…\nVyhodil žhavý popel. Shořela mu garáž Hodonín - K hořící garáži rodinného domu vyjížděli v úterý o půl třetí…


Letní divadelní scény přitahují každoročně více diváků. Kam do letního divadla? - Seznam Zprávy\nZprávyMagazínRáno na SeznamuLetní divadelní scény přitahují každoročně více diváků. Kam do letního divadla?\nLetní divadelní scény přitahují každoročně více diváků. Kam do letního divadla?\nRáno na gauči: Letní divadelní scény přitahují každoročně více diváků. Kam do letního divadla? (Video: Seznam Zprávy)\nZajít do divadla během letních prázdnin, tedy mimo divadelní sezonu, je čím dál jednodušší. Letních scén totiž v posledních letech přibývá a stoupá i zájem diváků. Čím to je a kam letos můžete vyrazit za divadlem?\n„Je to asi tím, že léto přínáší o mnoho volnější režim a svobodnější atmosféru. Je to přirozenější, v létě tráví lidé čas raději venku a divadla se tomu přizpůsobují,“ říká teatroložka Eva Kyselová.\nZa atmosférou chodí lidé na venkovní divadelní představení často na různé hrady a zámky. Což plyne z historie, kdy na nádvořích běžně hrávali kočovníci. „Pro diváky to je atraktivní a pro divadlo velmi přirozené,“ uvádí Eva Kyselová.\nKdyž se řekně venkovní divadlo, všem se vybaví nejznámější otáčivé hlediště Český Krumlov, které je unikátní z hlediska divadelní architektury. Vydat se můžete také do Luhačovic, kde se bude konat tradiční činoherní festival Luhačovické léto a také desátý ročník multižánrového festivalu Luhovaný Vincent.\nPokud máte rádi loutkové divadlo, neměl by vám ujít další ročník Loutkářské Chrudimi.\nVelký výběr letních scén je v Praze. Diváky zde čekají tradiční Letní shakespearovské slavnosti na Pražském hradě. Na Vyšehradě pak můžete navštívit letní scénu Studia Dva. Anebo se můžete vydat na střechu obchodního centra Harfa.\nNovinkou je letos Hvězdné léto pod Žižkovskou věží. Tuto letní scénu představuje divadlo Kalich.\nKromě letních scén proběhne i několik letních festivalů. Tipy na ty nezjazjímavější nabízíme v rozhovoru v úvodním videu.\nInterview je součástí pořadu Ráno na gauči, který vysíláme na Televizi Seznam každý všední den od 7:00.


Sexualita včera, dnes a zítra(?) – Nová Regena\nNejspíš neexistuje krásnější roční období než to, které nás právě obklopuje. Jako každý rok, i letos přichází máj, nazývaný odjakživa měsícem lásky. V něm se rodí nejskvělejší verše i melodie, a celý svět jako kdyby si zpíval.\nVe vzduchu se mísí vůně vlhké půdy s vůněmi travin a květů. Vše je v rozpuku! Rašící jasná zeleň a nejbujnější tvary i barvy květů milosrdně překryjí všechny nehezké kouty. Ranní a denní cvrkot tokajících ptáků v noci vystřídají skřeky roztoužených koček. Vzduchem poletují erotické jiskry. Pláště zakrývající těla zmizely v šatnících, sukénky se opět krátí a dámské kalhoty, jejichž délky rovněž povážlivě kolísají, své majitelky objímají až podezřele. Lákavé ženské nožky sahají do nebetyčných výšek, bujné kštice poletují a holčičí chichotání předává poselství radostných nálad všem generacím.\nLáska není síla, která točí světem.\nLáska je to, co dává životu smysl.\nFRA NCLIN JONES\nV parcích, uprostřed rozjasněné přírody, na zahrádkách restaurací i pod městskými lucernami se k sobě navzájem tulí zamilované dvojice, absolutně lhostejné k tomu, co se děje kolem. Jsou opravdu různého věku od úplně nejmladších až po nejstarší. Kde se vlastně bere radostné opojení, které v měsíci květnu zachvacuje všechny živé tvory? Jakmile se sluneční paprsky na obloze pevně usadily a dny se pořádně protáhly, rozběhla se v nás na plné obrátky produkce hormonů lásky testosteronu a estrogenu. V mozcích se zároveň uvolňují endorfiny – hormony štěstí a dobré nálady. Souběžně s uvedenými procesy naše těla omezují produkci melatoninu, který vzrušení brzdí. V důsledku všech báječných změn jsme všichni (tedy na nenapravitelné škarohlídy!) daleko aktivnější a plní chuti do života. Dívky a ženy si krásu jara užívají s chutí. Pohledy chlapců a mužů jim hladí hebké pokožky, rozpalují srdíčka a vyvolávají ruměnec ve tvářích. Už od útlého věku dívenky sní o pohádkovém princi, který je doveze (nejspíš v úžasném autě!) do vysněného království věčného mládí, krásy a lásky. Nároky se s léty samozřejmě mění, Zároveň je jasné, že pro muže bývá rozvité jaro obdobím velice obtížným. Nejlépe se cítí mladí hoši. Nemají, proč a zač by se styděli, rádi hovoří o heslu kdysi pionýrském (Vždy připraven!) a svalnatá lýtka se jim zapalují nejspíš ještě rychleji než děvčatům. Dospělejší a starší muži se sice nepřestávají ovládat (těch, kdo se ne zvládnou, bývá dost v černých kronikách), avšak musí k takovému výsledku vyvinout maximální úsilí.\nVšechno už tu dávno bylo\nHistorie sexuality je stará jak lidstvo samo. Již 1 400 let před začátkem našeho letopočtu je z In-die známý The Epics of Ancient India, Ramayana a Mahabhara – popis sexuálních praktik a návodů na zlepšení erekce! K prodloužení slasti a dosažení maxima se doporučovala bylinná afrodisiaka (byliny a jejich kořeny: např. mandragora, bolševník obecný, puchýřník lékařský, zázvor i aktuálně populární jinan dvoulaločný), zatímco v oblasti tradiční asijské medicíny dominují živočišné extrakty (roh nosorožce, želví vejde, hadí žluč a dodnes oblíbené ústřice). Britská kolonizace a nástup islámu přinesly právě do Indie změnu pohledu na sexualitu. V Evropě po staletí ovlivňovalo sexuální chování křesťanství. Ke změnám došlo prakticky teprve rozvojem hormonální antikoncepce v druhé polovině minulého století, během let označovaných za sexuální revoluci. Nyní, ve 21. století však prožíváme další fázi této revoluce – možná mají pravdu odvážní jedinci, kteří hovoří o 2. sexuální revoluci. Lidstvo poděsilo onemocnění AIDS, které sice ještě nelze vyléčit, ale je možné s ním žít. Mnohem výraznější pokrok však přinesla 2. sexuální revoluce stárnoucím dvojicím a především mužům, odjakživa vystrašených možným selháním při sexuálním styku. Dnes jsou k dispozici spolehlivé léky – pokud se tedy postižený muž obrátí na odborníky medicíny a nebude důvěřovat lékům zakoupeným v pochybných obchodech.\nMuže straší výkony, ženy děsí vzhled\nStatistiky jsou, jak známo, přesným souborem nepřesných čísel. Nebo naopak? Nejaktuálnější anonymní výzkum sexuálního chování provedla agentura STEM/MARK. Zkoumaný soubor zahrnul 805 mužů a 800 žen ve věku 35–65 let, kteří odpověděli na celou škálu otázek z oblasti partnerských vztahů a sexu. Podobné téma z oblasti sexuálního chování ve vztahu k zaměstnání získala vloni společnost VM Communications z Maďarska. Prezentované výsledky výzkumů hodně vypovídají o nás samých… Muži se považují za sexuálně náročnější než partnerky, ženy zase za aktivnější.\nJsou-li dva lidé ve svém srdci zajedno, překonají sílu železa nebo bronzu, a když si dva lidé opravdu rozumějí, jejich slova jsou sladká a silná jako vůně orchideje.\nO panenství/panictví se u nás nejčastěji přichází mezi 15.–19. rokem, první soulož před dosažením 15. roku zažilo více mužů než žen (ti divoši!). Ovšem větší procento mužů než žen zase mělo první pohlavní styk ve dvaceti letech a později. Nejoblíbenější sexuální pomůckou je vibrátor, který užívají 3 dotázaných, bičík, lubrikační gel a Venušiny kuličky jsou daleko za nimi. Majitelé firem a někteří šéfové se možná zděsí: 33,5 % mužů a takřka 30 % žen přiznalo sex na pracovišti. Nejčastěji jej provozovali ženy s kolegou či kolegyní, ovšem také s nadřízeným i s podřízeným. Sexuální styl má párový charakter, měl by harmonizovat náladu a tlumit agresi. Může ovšem také iritovat a odpuzovat. Sex prostě milujeme, tolerujeme, nesnášíme – každý podle svého gusta. O tom, že sexualita není záležitost úplně jednoduchá, hovoří komplikace partnerského vztahu. Poruchy potvrdilo 86, 6 % respondentů.\nPouze malá část (necelých 16 %) svůj problém probírá s partnerem/partnerkou, 37 % se sice svěří, ale dál už nic neřeší. Mimochodem muži tvrdí, že rozhovor iniciovali oni, ženy říkají opak. MUDr. Viktor Vik z Urologického odd. FTNsP v pražské Krči soudí: „Porucha erekce je onemocnění nezhoubné. Má však zásadní vztah k fyzickému a psychickému zdraví muže a významný dopad na kvalitu života postiženého i jeho partnerský vztah“. Problémy s erekcí muži často připisují stresu, přemíře hodin strávených prací apod. Mohou však být i organického původu. „Horší erekce souvisí s věkem muže a jeho partnerky, i s jejím (ne však s jeho) obvodem pasu“. Také názor, že?\nA co ženy, mají se proč bát?\nŽijeme v době moderní či snad už postmoderní. Všichni jsme netrpěliví, chceme všechno a hned. Tělo vnímáme jako objekt, dobře opečovávaný nástroj, ba dokonce stroj na sex. V konzumní společnosti musí být každé tělo mladé, výkonné, vzrušující a dráždivé. K tomu, aby uspělo na stále přesycenějším trhu, slouží všechna možná omlazení a úpravy od liposukcí a liftingu k doplnění některých objemů silikonem. S tělem a hlavně sexuálními výzvami pracuje reklama zaměřená na výkon a úspěch. Sex naší doby se tak stává jakýmsi řadovým občerstvením – jako u Mc Donalda. Je ale zárukou kvalitního sexu jen každá dobrá erekce?\nČlověk musí milovat. Neboť když nemiluje, brzy zjistí, že je osamělý a zoufalý.\nAN EXISTENTIAL TREATISE\nCo od svého milování (toto slovo jaksi vymizelo, všimli jste si?) očekáváme? Samozřejmě jde o biologickou potřebu, zážitek, někdy je dokonce (!!!) jeho cílem otěhotnění. Sexuální touhu partnera lze vnímat jako důraz vlastní atraktivity, bývá prostředkem k udržení vztahu. Jsme však jen lidé a proto v nás pracují i různé mýty, například mýtus falický. Sexuální chování chápané jako láskyplný dar, bývá romanticky spojováno s trvalým monogamním vztahem a harmonií v sexuálním životě. V praxi nic nefunguje stejně jako ve snech: simultánní orgasmus je sice mimořádně příjemný, avšak přece jen výjimečný zážitek stejně jako dokonalá souhra a výkonnost při aktu samém. Trvale pevná a vždy jistá erekce je krásný, ale těžko naplnitelný sen – přinejmenším stejně jako celoživotní atraktivita, ve kterou věří ženy stejně často jako muži. A láska? Kde nám zůstala láska? Doufejme, že v srdci.


Židle bytové, barové a kavárenské - Nábytek Dibelka\n> Sedací nábytek>Židle bytové, barové a kavárenské\nJednoduché a pohodlné sezení pro odpočinkovou místnost nebo kuchyňku. Nevšední tvary které zaujmou čalouněním, tvarem sedáku nebo podnožím pro originální interiéry. Čalouněné nebo v ušlechtilém plastu. ´Takové židle hledejte v oddělení židle bytové, barové a kavárenské.\nŽidle bytové, barové a kavárenské Počet produktů: 8\nKavárenská židle na chromované podnoži, celoplastový sedák, stohovatelnost 10 ks, nosnost 120 kg , záruka 24 měsíců. Barvy plastů: bílá\nmoderní barová židle včetně područek, plastový korpus v odstínech: béžová RAL 1019, černá RAL 9017, červená RAL 3020, modrá 5009, šedá RAL 7011, oranžová PANT. 1505C, zelená PANT. 361C, ocelový ližinový rám chromovaný, stohovatelnost 5 kusů, nosnost 120 kg, záruka 36 měsíců


Chirurgie Patrik 19.2.2016\nDobrý den,začalo mě bolet v na pravém místě v podbříšku ,bolest nepřichází sama od sebe ,ale např. když zakašlu tak to cítím pouze tam ,a když na dané místo zatlačím ,tak to trochu bolí ,ale nijak křečovitě nebo tak...jinak žádný otok ,nic viditelné ,tak nevím jestli mám opravdu kýlu a nebo jen natažený sval.Děkuji.\nDobrý den, Patriku. Je možné, že se skutečně jedná o kýlu. Příznaky by tomu odpovídaly. Bohužel jinak než klinickým vyšetřením u lékaře a případným doplněním ultrazvukového vyšetření nelze diagnózu definitivně vyloučit anebo naopak kýlu prokázat. Doporučuji tedy, abyste se ozval na můj pracovní telefon 728 052 472. Dal bych Vám termín ke konzultaci a můžeme všechno osobně probrat. Hezký den.