Pouť ke kořenům českého myšlení. Rok žijeme bez českého intelektuála Jaroslava Kohouta | Blogy Vaše Věc\nPouť ke kořenům českého myšlení. Rok žijeme bez českého intelektuála Jaroslava Kohouta\nBylo to jak zásah shůry. V pátek, 20. června, to byl rok, co zemřel významný český intelektuál Jaroslav Kohout, jeden z nejdéle vězněných demokratů. Vždyť byl zatčen hned na jaře 50. roku a propuštěn až za všeobecné amnestie na počátku květnu 1960. Tehdy se vrátil ke své ženě, spolužačce na pražské Filosofické fakultě Jasněně, rozené Rónové na Smíchov, kde žili až do přelomu století, kdy je výpověď nového majitele připravila o domov.\nA právě v ten den jsem nalezl ve schránce s poštou knížku, jejímiž iniciátory, ale i spoluautory jsou Jasněna a Jaroslav Kohoutovi. Vydalo ji v těchto dnech liberecké nakladatelství Bor a nese podtitul Život a dílo Zdeňka Róna. Titul V mých kalužích se Bůh svým nebem zhlíží je vybrán z veršů tohoto regionálního spisovatele. Ve svých prózách, verších i dramatech, mezi nimiž jsou i dvě díla ve své době (měla premiéry v roce 1940 a 1947) moderní techniky – rozhlasové hry, se vrací ing. Zdeněk Rón do kraje, kde se narodil, ale a kde se také znovurodil český národ. V kraji Raisových Zapadlých vlastenců, mezi divadelními ochotníky ve Vysokém nad Jizerou žil jeho otec František, truhlář a písmák, který ve svých pamětech zachytil jak se v tomto pohorském kraji od poloviny 19. století do první světové války doslova rodil český politický národ.\nAutorem knihy je moravský (!) literární historik Vilém Kmuníček, jehož k zájmu o ing. Zdeňka Róna inspirovali manželé Kohoutovi a doc. Vladimír Wolf, pozdější děkan Pedagogické fakulty v Hradci Králové. Ing. Rón totiž podlehl v létě roku 1948 druhé mozkové mrtvici, a tak se prakticky s koncem tradice masarykovské republiky, jejíž ideály vyznával on i jeho dcera, středoškolská profesorka Jasněna Kohoutová, a zeť Jaroslav. Srovnáme-li Rónův osud s tím, co čekalo spisovatele, k nimž měl svou tvorbou nejblíž (šlo o ruralisty Josefa Knapa, Václava Prokůpka a Františka Křelinu), bylo mlčení kolem jeho díla lidsky milosrdnější než kriminál.\nZdeněk Rón své kulturní i literární aktivity pěstoval jen ve volném čase inženýra, který se zabýval měřením vodních toků. Ostatně už středoškolská léta (Zdeněk Rón studoval na pražské reálce a maturoval ze zdravotních důvodů v r. 1909 v Hradci Králové) pro něho znamenala kompromis. „Jeho sociální původ mu v mládí nedovolil získat humanitní vzdělání.Musel si od svých třinácti let, kdy žil mimo domov, přivydělávat, stejně jako jeho bratří, kondicemi a nadto drobnými novinovými příspěvky… Zdeněk byl nakonec rád, že se dostal na reálku (byla o rok středoškolského studia kratší), po jejímž absolvování mu nezbylo než dát se zapsat na techniku, ač jeho touhou byla dráha středoškolského profesora,“ vzpomíná jeho dcera (c. d. s. 84).\nTatínkův sen mohla uskutečnit až Jasněna Rónová, která po válce (maturovala v r. 1940) nastoupila studium ruského jazyka a literatury na Filosofické fakultě UK. Zřejmě ve Vysokém nad Jizerou byly ideje slovanofilství velice silné a neovlivnily jen politického rusofila Karla Kramáře, jeho nejproslulejšího rodáka. Při tomto studiu se seznámila s Jaroslavem, který si ke studiu filosofie musel z důvodů existenčních také vybrat nějakou praktičtější profesi – a tou byla mezi intelektuály I. Československé republiky právě středoškolská profesura.A pro ruštinu jej získala fakt, že jeho otec, příslušník finanční stráže na Karlovarsku, byl ruským legionářem.\nPo boku Jana Patočky, ale i jiných osobností\nPo návratu z vězení ve Valdicích musil stát dr. Kohouta po krátkém nádenickém zaměstnání léčit – z vězení si přivezl tuberkulózu a po ní už nemohl takové práce vykonávat. „Od 1. ledna roku 1962 jsem se dostal do Filosofického ústavu ČSAV na částečný bibliografický úvazek, takže jsem byl vlastně podřízeným Jana Patočky, neboť on byl ve Filosofickém ústavu vedoucím bibliografie a knihovny. Můj úvazek byl nejdříve padesátiprocentní, pak nižší, protože tam určitou úlohu hrály finance,“ vzpomíná dr. Kohout na toto setkání v závěrečné bakalářské práci z oboru orálních dějin.„To místo dva roky předtím zastávala moje žena, která byla od roku 1957 vyhozena ze školské služby. Já jsem po své nemoci na stoprocentní úvazek pracovat nemusel. Uschopněn jsem sice byl, ale jakožto osoba se změněnou pracovní schopností. Manželka se dostala jako vychovatelka do domova mládeže. Já jsem ke své práci bibliografických excerpcí dělal příležitostné překlady, výtahy pro časopis Výtvarné umění, tu a tam popřípadě práci pro nějaké jiné nakladatelství nebo instituci.“\nSetkání s významnými osobnostmi jsou ostatně nejvýznamnější zkušeností, kterou se dr. Kohout z deseti let za katrem přinesl: „…myslím si, že ta léta zdaleka nebyla ztracená, že mi dokonce dala něco, co by mě možná v životě jinak nepotkalo… Přestože tam nebyla možná žádná soustavná odborná práce, byli tam lidé, kteří byli opravdu tvůrčí – např. básník Václav Renč nebo národohospodář Jiří Hejda, který byl odsouzen v procesu s Miladou Horákovou. Hejda byl autorem jednoho z neoficiálních programů hospodářské reformy, která měla řadu socialistických prvků - možná socialistickou základnu - a přitom obsahovala také prvky liberální, tržní a především pevný právní řád. A také řád morální. … Rád jsem měl poslance Josefa Veverku z Liberce, s kterým jsem měl ilegální styky, ještě než byl zatčen. Já jsem byl zatčen asi o půl roku později, naštěstí jsme na sebe nikdy nic nevyzradili, takže jsme si po této stránce mohli jeden druhého vážit. Společně jsme se potom v roce 1968 pokoušeli legalizovat sociální demokracii jako stranu.“\nJaroslav Kohout krátce potom, co se vrátil z Valdic; mezi ním a paní Jasněnou je její maminka, která byla v té době už 15 let vdovou po ing. Rónovi. Fotografie převzaty z publikace o otci Jasněny Kohoutové\nRoku 1966 docílil dr. Kohout, že byl zrušen původní rozsudek a on byl přijat do spojené knihovny Filosofického a Sociologického ústavu ČSAV. „Sociologický ústav byl oficiálně založen v roce 1966 a jeho ředitelem se stal Miloš Kaláb, s nímž jsem se znal ze studií. Do té doby jsem nemohl zastávat žádné odborné místo, nýbrž jen místo na úrovni dokumentaristy. Kaláb mě zaměstnal jako knihovníka ve společné knihovně obou ústavů, kde se sociologický knižní fond teprve začal budovat. Zde jsem působil až do léta 1968, kdy jsem byl zařazen jako odborný pracovník do oddělení dějin filosofie, které vedl dr. Robert Kalivoda. Formálně trvalo mé nové zaměstnání na plný úvazek do léta 1970. Fakticky to bylo tak, že jsem od září do prosince 1968 byl oficiálně na stáži ve Vídni, od ledna do prosince 1969 oficiálně na univerzitě v britském Lancasteru, přičemž jsem zůstával odborným pracovníkem Filosofického ústavu. Měl jsem k tomu patřičná povolení ústavu i prezidia Akademie věd stejně jako spousta jiných zaměstnanců, kteří v tom období pracovali v zahraničí.“\nTuto stáž absolvoval společně se svým celoživotním přítelem, prof. Jaroslav Krejčím,který na ni vzpomíná: „Když vzalo Pražské jaro konec vpádem sovětských vojsk a bylo jasné, že bude obnoven komunistický útisk, tak jsme v těch pár týdnech, které byly mezi tím a návratem režimu, odjeli do Vídně, kde jsme byli velmi příznivě přijati, jak institucemi, které patřily lidové straně, tak institucemi, které patřily sociální demokracii. Já jsem dostal příležitost pracovat v oboru a Jarka Kohout taky. V tamním Institutu pro vyšší studie jsme oba měli přednášku, kterou pak uveřejnili. Jarka Kohout se orientoval na filosofické paralely k mojí makrosociologické studii...\nVe Vídni jsme společně hledali nějaké styky, které by nám umožnily cestu do Anglie. Tam byla tehdy výhodná situace, že nám chtěli pomoct - to je důležité říct, protože dříve nebylo tak snadné dostat se do Anglie. Ale právě proto, co v Československu stalo, že tam vpadly sovětské armády, nebyla žádná potíž dostat se do Anglie. Dostali jsme na univerzitě v Lancasteru stipendium na rok a byli jsme tam jako československá skupina pro makrosociologii - to byl můj koníček: snažil jsem se do ní dostat i politické a kulturní aspekty, takový komplexní pohled na svět.\nJarka měl potíž s tím, že byl filosof; kdežto my ostatní jsme byli víc praktičtí. V čele té univerzity jako protektor byla princezna, ale ta byla v čele jen pro forma; ten, kdo skutečně řídil tuto univerzitu, měl pro nás velké porozumění a snažil se pomoci, kde to bylo možné. Našel i pro Jarku něco: v Africe jim na nějaké univerzitě v někdejší kolonii chyběl filosof. Ale Jarkova rodina neměla přece jen tolik odvahy, tak se Jarka vrátil a prožíval potom dál osudy lidí doma.“\nPro paní Jasněnu byl primární důvod, že nechtěla opustit stárnoucí maminku, která zemřela o pět roků později.A ještě jedním se lišil rodinný život obou kolegů. Zatím co manželé Krejčích se po návratu se v 60. letech rozhodli věnovat se oba odborné vědecké práci, Jasněna a Jaroslav Kohoutovi, kteří po Jaroslavově návratu z krimináluuž nemohli uvažovat o vlastních dětech adoptovali dceru, která jim oběma dosloužila.\nPo návratu z Lancasteru byl dr. Kohout přeřazen do dokumentace, kde zůstal do léta 1970, kdy byla v ČSAV provedena reorganizace, a ze dne na den byly zrušeny Filosofický i Sociologický ústav; byl vytvořen společný Ústav pro filozofii a sociologii ČSAV pod vedením Radovana Richty;v tomto ústavu už nebylo místo pro obor a výzkumný úkol, na kterém dr. Kohout od léta 1968 pracoval.\n„[Moji činnost prověřovala] komise, složená z jednoho normalizátora, jednoho neutrálního člověka a jednoho solidního reformního komunisty, který na začátku roku 1970 stále ještě pokračoval v linii Pražského jara. Komise nakonec uznala, že jsem tam veřejně režim nepoškozoval, ale že jsem mu také nijak neprospěl. Po odborné stránce mě odměnili tím, že dali rozmetat sazbu jednoho z mých článků, který měl vyjít v lednovém čísle Filosofického časopisu. Takže vyšel až v 90. letech.\nNa základě zprávy komise [ředitel] Richta na celoústavní schůzi ROH navrhl, abych přestal pracovat v oddělení dějin filosofie a byl přeřazen do dokumentačního oddělení, což bylo na schůzi zamítnuto. Richta schůzi přerušil, chytl se za hlavu a řekl: ,Vy vůbec nevíte, kolik uhodilo, vždyť vy mu tím škodíte, škodíte tím ústavu, škodíte tím české kultuře. Vždyť jemu se nic nestane, on teď bude v dokumentačním oddělení ústavu, ale plán ČSAV je, že vznikne velké dvousetčlenné dokumentační středisko pro všechny společenskovědní ústavy Akademie věd, které povede Viktor Knapp.´ Ten měl pověst reformátora - vlk se nažere a koza zůstane celá. Při druhém hlasování mu to odklepli a já jsem přešel do dokumentačního oddělení. Pracoval jsem tam do léta, kdy jsem dostal výpověď, protože se slučovaly dva ústavy a tudíž byla některá místa nadále zbytečná; po mně ji začali dostávat další pracovníci. Richta ústav vypucoval, jak si to přáli normalizační ideologové ve vedení strany, s nimiž spolupracoval.“\nDva roky učil dr. Kohout v jazykových kurzech při obvodním Kulturním domě v Praze 3 angličtinu a němčinu. „[Tehdy] Bohouš Pánek, otec Šimona Pánka, který je duší organizace Člověk v tísni, učil také v individuálních kurzech některé prominenty, například ředitele Státního nakladatelství technické literatury ing. Suchardu, a zjistil, že do oddělení cizojazyčných technických slovníků potřebují odborného redaktora. Dohodil mě tam a Sucharda mě přijal. Řekl, že nevadí, že jsem byl vězněn, když už jsem byl rehabilitován, hlavně jestli jsem nepodepsal 2000 slov - což jsem neučinil. Nechápal jsem, proč by to bylo na závadu; Sucharda řekl, že je to zatím nejasné a že nejasnosti nemá rád. O členství v K-231 i v Sociální demokracii jsem mu zodpověděl v tom smyslu, že to byl sociální zájem - když jsme chtěli organizačně podepřít své rehabilitační nároky, měla tato snaha daleko větší váhu jako skupinová, než když jsme to dělali jako jednotlivci. To uznal. Byl jsem pro něj kádrově košér a tak jsem v nakladatelství dosloužil do penze.“\nV tomto období se Jaroslav Kohout i se svou ženou účastnili bytových seminářů prof. Patočky. Dokonce obohatili tamější společnost o svbé nové kontakty. Scházel se s ním ostatně už v 60. letech, kdy byl Patočka jeho nadřízeným. Jak uvádí dr. Kohout, byla to spíš uzavřená společnost, do níž patřil jeho spolužák z gymnasia Radim Palouš s chotí, manželé Hejdánkovi, kunsthistorička doc. Holubová. Paní Jasněna tam přivedla některé ze svých žáků na Drtinově gymnasiu jako například přítelkyni budoucího redaktora Literárek spisovatele Alexandra Klimenta, Jiřího Němce, který studoval psychologii; tento okruh postupně doplňovali Dana Němcová, její a Jiřího kamarád Ivan Vyskočil.\n„Tento okruh lidí se s Patočkou tak jednou za měsíc scházel. V té době už byla paní Patočková nemocná, tak se to u Patočků nekonalo a Patočka přicházel sám do bytů některé z uvedených rodin. [Jeho žena v r. 1967 zemřela a poté žil v rodině nejstarší dcery Františky, která se provdala za Jana Sokola.] V 60. letech už měl Patočka samozřejmě veliký okruh známých, s nimiž se scházel spíše za účelem uměnovědných, literárněvědných či historických debat. Patočka se například přes dceru Janu, která vystudovala DAMU a potom působila jako divadelní kritička, poznal s divadelníky, např. s Otomarem Krejčou. Tak vznikl další z „bytových“ kroužků - kroužek reprodukčních a autorských dramatických umělců. Patočka se takto blíže seznámil též s dramatikem Josefem Topolem. Napsal řadu pronikavých recenzí Vyskočilových her a knížek a přes Vyskočila navázal kontakt s dalšími pracovníky Divadla na Zábradlí, kde se také poprvé setkal se jménem Václav Havel.“\n„Když Jan Patočka zemřel, bylo třeba rychle napsat nekrolog. Radim Palouš mě vyzval, abych to udělal a nějak to k nim doručil. Byli tehdy obleženi fízly, jejich staršího syna Jana za tmy přepadli na mostě Legií, nedaleko jejich bytu na Kampě, a hrozili mu, že ho shodí z mostu, třebaže Jan jediný z nejužší rodiny Chartu nepodepsal. Muselo to být napsáno ze dne na den. Za tmy jsme se s Aničkou Paloušovou setkali pod schody ve Všehrdově ulici a další den šel text, podepsaný jediným tehdy zbývajícím mluvčím z první trojice mluvčích Charty, profesorem Jiřím Hájkem, do světa.“\nPoslední, vlastně už symbolické setkání s Patočkovou osobností, prožil Jaroslav Kohout po zvratu režimu. Patří mezi osm prvních nositelů Patočkovy medaile, kterou uděluje Akademie věd ČR; společně s ním ji přebíral také Jarkův kamarád, rektor Univerzity Karlovi prof. RNDr. Radim Palouš.\nŽivot na Smíchově\nLetmé zmínky o aktivitách Jaroslava Kohouta v politice jsou jen torzo jeho osobnosti. Všechny jeho kroky – ať šlo o studium, život vězně, činorodost, kterou umožnilo uvolnění v druhé půli 60. let – provázela politika a činnost v sociální demokracii. Patřil mezi ty, kdo se od počátku snažili zažehnat roztržku dvou inspiračních zdrojů při obnově činnosti české sociální demokracie a veřejně naposled vystoupil na programové konferenci na počátku července 2009. Jeho moudré a kultivované vystoupení, ve kterém nechybělo ani vyznání úcty k autoru projektu socializující demokracie v Československu po roce 1945 Edvardu Benešovi. Stalo se tak ve chvíli, kdy se stala tato významná osobnost, kterou považoval Jaroslav Kohout vždy za svou inspiraci, terčem útoků nejrůznějších politiků včetně žurnalistických šmoků. Není bez zajímavosti, že pro Jarku Kohouta. který už nežil na Smíchově, nechal předseda strany poslat auto, aby mohl být přítomen na konferenci. To vystoupení je na štěstí zachováno, protože Lucie Orgoníková, která zapojila do kampaně před volbami poslanců v r. 2010 tak moderní prostředky, jako byla videa, pořídila i záznam tohoto vzácného vystoupení.\nVýsledek voleb tehdy podle mínění mnohých neodpovídal náročnosti kampaně. Alespoň tehdejší předseda ČSSD Jiří Paroubek z toho – tehdy jako jediný z politických vůdců - vyvodil odpovědnost a odstoupil z této funkce. Paradox ovšem je, že tehdejší výsledek – jakkoliv jej šéf strany sám považoval za špatný – byl lepší než všechny volební výsledky, které následovaly po něm.\nNelze se divit. Vždyť i kampaně příštích voleb nepřišly s ničím, co by zaujalo víc, než to, co sociální demokraté předvedli mezi evropskými volbami 2009 a sněmovními volbami 2010. Pravda, opustily některé bombastické akce, nezbavily se však základní chyby své předchůdkyně – že útočili na protivníka, který se mnoho měsíců vyřadil už sám. A že jim chybělo to, čím zaujaly dvě osobnosti – a obě shodou okolností ze smíchovské obvodní organizace strany. Byl to právě humanistický filosof Jaroslav Kohout a jeho protipól, jakýsi kněz ekonomického růstu, Valtr Komárek. Nebylo jejich chybou, že si tu absenci uvědomujeme z odstupu času; je to stále opakovaná chyba těch, kdo si zvykli vítězit v boji se sobě podobnými ve sváru o posty na žebříku k moci. Ti totiž přečkali sváry, kterým na míru slátali stanovy a pravidla pro vedení těchto svárů, kde hrají vůdčí roli sestavy věrných souputníků, a nemají místo myšlenky a politické ideje, které by nadchly lidi mimo tyto kohorty zaslíbených hlasovačů.\nS Jiřím Paroubkem, který nebyl jen předsedou celé strany, ale i její obvodní organizace na Smíchově spojovalo s Jarkou Kohoutem mnohé. I když sám ve sporech, které budou tématem další části, zastával předseda strany mnohdy opačné stanovisko než dlouholetý intelektuál politické strany, vždy jej zajímal jeho názor. Bohužel, po jeho odchodu ze sociální demokracie se stýkalo s Kohoutovými jen několik řadových členů strany, ačkoliv zůstával i po svém přestěhování z Prahy na Smíchově jejím členem. O jeho názory už nebyl vůbec zájem.\nCo předcházelo listopadu 1989 a bylo po něm\nČs. sociální demokracie obnovila svou oficiální politickou činnost po listopadu 1989. První veřejný signál zařídil poslední mluvčí Paroubkovy vlády Libor Rouček, který byl tehdy v exilu redaktorem Hlasu Ameriky, a zařídil, aby 19. listopadu 1989 vysílala jeho stanice i Svobodná Evropa výzvu, kterou podepsal první předseda přípravného výboru ing. Slavomil Klaban. Dr. Jaroslav Kohout, který byl kooptován do přípravných výborů jak v roce 1968, tak o 21 let později, je toho dne neslyšel.\n„…ale slyšel je můj kamarád Míla Šimák, někdejší redaktor Práva lidu, můj několikaletý spoluvězeň z Leopoldova a spolužák Kádi Hrubého. My jsme taková trojice, která byla ve spojení po propuštění z vězení nejen do roku 1968, kdy zůstal Karel Hrubý s rodinou ve Švýcarsku, ale i potom - samozřejmě daleko sporadičtěji, i když kontinuálně až do listopadu 1989.\nNěkolik prvních let jsme se stýkali prostřednictvím Míly Šimáka. Jako redaktor týdeníku Gól vyjel třikrát s národním mužstvem mladých hokejistů do 20 let do Rakouska, Švédska a potřetí - mám dojem - do Francie, do Štrasburku nebo někam tam. Míla zatelefonoval do Bázlu a Káďa za ním během těch dnů, co turnaj probíhal, přijel. Setkali se – na záchodku hotelu, kde byla čs. výprava ubytována – a vyměnili si názory. Takže jsme první roky po 68. roce znali i názory naší exilové strany. To trvalo asi do r. 1973, možná o rok dva déle; pak už Šimáka přestali pouštět. Až v roce 1987 jsem se jako důchodce na notářsky ověřené pozvání dostal měsíční vízum jednak britské, jednak francouzské. Jel jsem především za svým nejbližším přítelem Járou Krejčím, který je profesorem v Lancasteru; tam jsem trávil dva týdny u naší společné známé, lékařky Jean Wardové, která mi poslala ono britským notářem ověřené pozvání k pobytu s doložkou, že zabezpečí případnou zdravotní péči, eventuálně rakev, kdybych tam zemřel. To byla tehdy součást žádosti o devizový příslib k výjezdní doložce, kde vnitro souhlasilo, že může český občan dostat nějakou skromnou sumu v zahraniční měně.\nJak při cestě do Lancasteru, tak při návratu jsem se zastavil v Londýně u Václava Holuba. Vašek při mé druhé cestě do Londýna pozval předsedu exilové sociální demokracie Viléma Bernardaz Readingu, kde byl tehdy zaměstnán na monitorovacím pracovišti BBC. Také ve Francii jsem se setkal s několika přáteli, jako je Honza Heidler, Olda Haselmana dalšími. S Káďou Hrubým jsem se během té cesty setkal hned při první zastávce ve Francii. Udělal jsem ji pod záminkou, že jdu po Schweitzerových stopách, v Colmaru, centru departmentu, kde se tento lékař a filosof v Kaysersbergu narodil. V té době jsem překládal dvě filosofické úvahy Alberta Schweitzera, které vydalo v r. 1989 – ještě před listopadem – nakladatelství Vyšehrad.“\nNa toto setkání vzpomíná prof. Krejčí: „… když byly později podmínky zase příznivější, do Anglie se opět podíval a tam bylo možné, aby měl také nějaké přednášky. Zase jsme se mohli setkat. Jarka tam uzavřel mnohá přátelství, měl vždycky velmi dobrý ohlas. Působil sympaticky, dobře a lituji, že si jeho manželka ani tehdy přece jen nedala říct, aby tam zůstali. Ale myslím, že to bylo nakonec moudré, pro filosofa tam opravdu bylo těžko hledat uplatnění. On nebyl jenom filosof, on měl široký rozhled. Znal historii a vždycky bylo dobré s ním diskutovat. Když jsem se mohl vrátit, sešli jsme se často i na jeho vlastní fakultě, kde jsem měl příležitost vidět, jak přednáší. Vážím si ho velice, patří do té kategorie mých přátel, kteří mi přirostli k srdci a kterých jsem si skutečně vážil jako osobností po mravní a intelektuální stránce.“\nO výzvě, která zněla, aby se zájemci o členství v ČSSD hlásili v bytě Břetislava Nedbálka, Jaroslav Krejčí řekl: „Koncipoval ji zřejmě Jiří Horák. Kromě Klabana ji podepsal další hradečák Vladislav Všetečka a Břetislav Nedbálek. Nedbálkovi jsem původně nedůvěřoval, ani ne tak proto, že vstoupil v roce 1948 do KSČ, odkud byl snad vyškrtnut někdy kolem roku 1953, ale i proto, že mohl v 80. letech každý rok jezdit do Vídně. Pouštěli ho na návštěvu tety a tam se setkával s Radkem Lužou, popřípadě snad i s někým dalším z našich staroexilových sociálních demokratů. Nedbálek mi prostřednictvím Karla Škrábka, který také mj. udržoval kontakty s Radkem Lužou ve Vídni, vyřizoval, že mne pozdravují. Ten pozdrav mně jednou, možná dvakrát vyřizoval Standa Pošusta, který měl stejného zubaře na Smíchově jako já, a u něho jsme se tu a tam nahodile potkali.\nJá jsem tedy mimo jiné z tohoto důvodu se skupinou Klabanovou sám žádný kontakt nevyhledával, zatím co Klaban kontakt se mnou a s Battěkem vyhledával. To platilo při nejmenším do ledna 1990, kdy došlo k dohodě mezi oběma křídly za asistence Horákovy a Lužovy; po těchto kontaktech podal Slávek Klaban za přítomnosti Jiřího Horáka a Přemka Janýra ruku jednak Karlu Hrubému, jednak Rudovi Battěkovi a samozřejmě nám ostatním, kteří jsme u toho předjednání byli. Na to pak navazoval 17. leden, kdy už jsme se na tehdejším ONV Praha 2-Vinohrady sešli ve větším počtu, stoupenci obou těchto orientací, a kde se dohodl společný postup směřující potom k břevnovskému obnovovacímu sjezdu koncem března 1990.\nVýzva, jejíž podobu podle mého názoru ovlivnilo Klabanovo setkání s Jiřím Horákem v létě v Jugoslávii, sehrála svou historickou roli. Nemyslím si, že jsme tím ve svém postupu nebyli modifikováni, právě tak jako zase Klabanovu skupinu pak modifikoval postup náš. Bylo dobře, že tady byla od počátku ta dvě centra, protože to znamenalo diskusi, nebo jak se teď módněji říká dialog. A to je vždycky ta nepominutelná stránka demokracie. Masarykův okřídlený výrok, že demokracie je diskuse platí z podstaty věci a nejen proto, že ho razil Masaryk. Pronikavý Masaryk to u nás první rozpoznal a energicky formuloval. A je zásadně nepostradatelný pro demokracii jako pojem i jako politická praxe.“\nCo bylo po listopadu 2012\nS Jiřím Paroubkem, který nebyl jen předsedou celé strany, ale i její obvodní organizace na Smíchově, spojovalo s Jarkou Kohoutem mnohé. Pro smíchovský obvod je charakteristické, že tam mnohé sociální demokraty tu spojuje nejen politický názor, ale i volba téže náboženské komunity – jsou členy Čs. církve husitské. Je tomu tak u Jiřího Paroubka, který byl jako premiér zván k aktivní účasti na bohoslužbách; i u Jaroslava Kohouta, jenž pozval v listopadu 2012 své blízké a přátele do českobrodského Husova sboru, aby se tam rozloučili s paní Jasněnou. Mnozí jsme tehdy cítili, že se v tu chvíli loučí s námi i on. Přežil svou ženu jen o sedm měsíců. Věnoval je především vyřešení své velké starosti: jak naložit s knihami, které za svůj život shromáždil. Pomohli mu v tom zejména jeho kolegové z Filosofické fakulty v Pardubicích.\nOdstěhovali se do Střešovic, kde jim pronajal syn jejich přítele byt v restituované vile; když pak zhoršující se zdravotní stav znemožňoval, aby žili dál sami, odstěhovali se k rodině své dcery Zdeny, do domku v Klučově u Českého Brodu.\nPoskytly tak solidní pramen nejen Zdeňku Rónovi pro jeho románovou kroniku o požáru Vysokého Větrov, ale prof. Františku Jílkovi k jeho knize Jak žili naši otcové, Praha 1946. V této souvislosti poznamenávám, že posledním působištěm tohoto významného bohemisty, který žil v letech 1890-1973, byla katedra žurnalistiky FF UK, kde nám, jejím studentům zdůrazňoval mj., že jazyk není jen nástrojem dorozumění, ale že má i hodnoty etické a estetické.\nVšech pět synů truhláře Róna studovalo na vysoké škole (a „pomáhalo některým z nich k tomu mj. i stipendium školního rady Vodseďálka z nedalekých Příchovic“ c. d. s. 13).\nSedmileté studium na reálkách, tento sociální aspekt, který umožňoval mnoha studentům z chudších poměrů, aby mohli odmaturovat, skončila za protektorátu. Německá touha prosazovat jednotný systém vedla tehdy k proměně sedmiletých reálek na osmiletá reální gymnasia. Mnohé ročníky to však ocenily, protože se jejich studium o rok prodloužilo a tudíž se o těchto dvanáct měsíců zkrátilo i nebezpečí, které jim přinášel válečný „totaleinsatz“.\nJsem osobně přesvědčen, že k likvidaci gymnasií, které inicioval aparátník KSČ František Kahuda, jak je zavedla školská reforma z května 1948, přispěla významně snaha likvidovat vše dobré, co bylo spojováno s idejemi Masarykovy republiky. Ostatně Rudolf Mertlík (otec býv. ministra financí) v knize Nebezpečí jednotné školy, kterou tehdy vydal a způsobila jeho vyhazov, připomíná, že za tím heslem stála závist učitelů, kteří v rychlokvašné kampani vstupovali do KSČ, a protože měli jen maturitu na učitelském ústavu, nemohli užívat úctu vzbuzující titul „profesor“.\nJan Patočka byl jako docent učitelem Jaroslava Kohouta za jeho vysokoškolského studia před r. 1948; tehdy začalo vznikat jejich přátelství, které později vyvrcholilo tím, že mohl dr. Kohout prof. Patočkovi tykat, přátelily se i jejich rodiny.\nKlára Doušová, Životní příběh filosofa dr. Jaroslava Kohouta. Když se hnětly osudy, Praha, Fakulta humanitních studií UK 2004, 84 s.; knižně Klára Hamanaka, týž titul a podtitul, Klučov 2012; pod novým jménem autorka působí po provdání. Krátce po obhajobě této práce uspořádal tehdejší Český klub při MDA v Lidovém domě veřejné čtení z tohoto díla, k jehož zpracování dal podnět děkan FHS UK, Jan Sokol.\nKlára Doušová, c. d. s. 35\nKlára Doušová, c. d. ss. 32n.\nMiloš Kaláb (1920 – 1994) byl děkanem FF UK v letech 1959-60 a 1961-62, patřil mezi zakládající členy jmenovaného ústavu, odkud byl v r. 1970 odvolán. Autor tohoto článku vzpomíná na Miloše Kalába jako na ředitele Ústavu pro vědeckou práci kateder marxleninismu v letech 1957-62, kdy díky jemu jsme neměly ony (jak jsme se my, latiníci, učili má toto zájmeno iste pejorativní význam) Dějiny VKSb. Namísto toho nám přednášel doc. Pavel Machonin základy sociologie (arci pod „pokrývačským“ názvem), pražský stážista Miro Kusý politickou filosofii (jak se tomu dnes říká), Miloš Bárta o proměnách ve veřejném sektoru atd.\nProf. JUDr. Jaroslav Krejčí (1916-2014) sociolog, ekonom a právník, profesor univerzity v britském Lancasteru; byl synem premiéra protektorátní vlády, profesora práv Jaroslava Krejčího. Na rozdíl od svého otce byl jeho syn činný v odboji a zato také vyznamenán. I politicky se lišili – otec byl organizován v Čs. národně socialistické straně, jeho syn vstoupil do sociální demokracie, kterou zastupoval po r. 1945 v Státní plánovací komisi, kde však spolupracoval zejména s hlavním expertem ČSNS, vzpomenutým Jiřím Hejdou. Po návratu z vězení neměl Jaroslav Krejčí přístup k ekonomickým podkladům, a tak postupně přešel na sociokulturní analýzy lidských civilizací.\nZ laudatia, které prof. Krejčí předal autorovi tohoto článku 18. května 2009 před svým odletem, aby je přednesl jeho jménem 14. října 2009 při předání pamětního listu Masarykovy tehdy ještě dělnické akademie dr. Kohoutovi. Jednalo se o poslední pobyt prof. Krejčího v Praze, kde přednášel 28. dubna o proměnách vztahu islámu a křesťanství na kolokviu „Náboženství mezi nebem a zemí", které uspořádal Masarykův ústav a Archív Akademie věd ČR.\nMarie, dcera vysockého učitele Zajíčka, si vzala ing. Róna 8. května 1920, kdy jí bylo necelých 24 let; za necelý rok se jim narodila dcera, paní Jasněna (* 5. 5. 1921). Marie Rónová se dožila 77 let.\nNávrat Jarky, jak jejímu manželovi říkají jeho přátelé a tedy i ona, byl vlastně dárkem k 40. narozeninám; řízení o pěstounské péči však mohli však zahájit až v r. 1966, kdy Jaroslav Kohout dosáhl zrušení rozsudku. Paní Jasněně bylo už 45 let. V roce 1968 byly jejich dcerce dva roky a i to hrálo v rozhodování o nemožnosti emigrace.\nRadovan Richta stál v čele víceoborového týmu, jehož dílem byl po mém soudu nejvýznamnější intelektuální přínos v oboru humanitních věd – projekt Civilizace na rozcestí. Osudy tohoto týmu byly rozdílné. Značná část v čele s prof. Richtou přistoupila na kolaboraci s režimem a svůj tvůrčí čin prakticky významnějším dílem nepřekonala; druhá část v čele s filosofem, sémantikem a logikem prof. ing. Ladislavem Tondlem, DrSc., prožila osud těch, kdo odmítli přistoupit na neetické kompromisy. I když prof. Tondlovi byla u nás znemožněna vědecká činnost, jeho díla vycházela v USA, Francii, Německu, Švédsku, ale i v Polsku a kontakty s ním udržovaly profesně a názorově blízké osobnosti, jako byl např. R. Carnap, K. Popper, T. Kotarbiński ad.\nKamila Doušová, c. d. s. 57\nKamila Doušová, c. d. s. 43\nKamila Doušová, c. d, s. 45\nRadim Palouš byl nejen spolužákem Jaroslava Kohouta, ale i jeho blízkým kamarádem v době německé okupace a společně se stali žáky prof. Patočky. Radim Palouš vedle toho vystudoval středoškolskou profesuru chemie; jeho první působiště bylo na malostranském Nerudově gymnasiu. Od r. 1957 působil jako asistent tohoto učitelství na Vysoké škole pedagogické. Po podpisu Charty 77 byl propuštěn z Univerzity Karlovy a patřil k organizátorům domácích seminářů i vydavatelům samizdatových spisů. Po listopadu 89 byl zvolen rektorem této univerzity a vykonával tuto funkci až do konce prvního semestru r. 1995.\nLucie Orgoníková, dcera nedávno zesnulé poslankyně Hany Orgoníkové, pracuje v oblasti PR; v době volební kampaně 2009-10 byla v týmu Lidového domu, kde řídila televizní štáb, který zajištoval pro další použití reportážní videa z důležitých akcí. Po změně ve vedení ČSSD se věnuje obdobné činnosti v soukromé agentuře.\nPolitolog Libor Rouček pracoval po návratu z exilu, když emigroval jako student v důsledku vstupu vojsk SSSR a Varšavské smlouvy. Působil jako mluvčí sociální demokracie po smrti Jiřího Kantůrka a později její koaliční vlády. V prvních dvou volbách do Evropského parlamentu byl zvolen jeho poslancem, v minulém období zastával funkci místopředsedy socialistické frakce v něm. Při posledních volbách byl zařazen současnými partajními barony na nezvolitelné místo kandidátky; i když dosáhl trojnásobku preferencí než kandidáti, zvolení na 3. a 4. místě, nebyl s ohledem na nedemokratické limity osobních preferencí již zvolen poslancem.\nVáclav Holub byl předúnorovým poslancem a osobním přítelem Václava Majera; za jeho předsednictví ČSSD v emigraci vykonával funkci tajemníka jejího ÚVV.\nDr. Vilém Bernard pracoval od roku 1945 po svém návratu z emigrace v Rusku na úseku mezinárodních vztahů,. Po smrti Václava Majera byl předsedou ČSSD v emigraci; v této funkci jej vystřídal jako poslední předseda exilové strany zmiňovaný dr. Karel Hrubý.\nJan Heidler byl předchůdcem Jaroslava Kohouta ve funkci předsedy akademiků sociální demokracie před únorem 1948; Oldřich Haselman. synovec Jiřího Mahena, byl před svou emigrací zahraničním tajemníkem Mladých sociálních demokratů. Oba žili ve francouzském městě Prévessin nad Mohanem, nedaleko švýcarských hranic a pracovali v ženevské centrále OSN, Jan jako expert pro volební systémy a Oldřich jako zástupce vedoucí Kanceláře OSN pro uprchlíky. Heidlerův přehled o volebních systémech pro demokratické volby sice vydalo v r. 1990 Nakladatelství Lidových novin; naše experty však nikdy nezajímaly; v jejich čele stál na Ministerstvu vnitra právník, který – jak prokázaly hrubé početní chyby při prezidentské volbě – se sice honosí doktorátem práv z doby normalizace, ale nezvládá ani učivo počtů na základní škole (propočty zlomků).\nZ rozhovoru autora tohoto článku s Jaroslavem Kohoutem pro časopis Trend: Cesta k roku 89 vedla přes rok 68, Praha 2009.\nZ laudatia – viz pozn. čís. 13\nCitovaný rozhovor pro Trend - viz pozn. čís. 27.\nNa titulním snímku: Jasněna a Jaroslav Kohoutovi na procházce kolem svého posledního domova, někde v rovinách mezi Českým Brodem a Nymburkem.


Kniha: Zábavné tvoření – Alena Grimmichová | Knihy.ABZ.cz\nKniha: Zábavné tvoření – Alena Grimmichová\n> Zábavné tvoření\nKniha: Zábavné tvoření\nKniha je rozdělena do čtyř kapitol podle ročních období, od jara do zimy si tedy můžete vybrat z různých projektů a inspirovat se tak k vlastní tvorbě. Budete pracovat s textilem, papírem, přírodninami, korálky, dekoračním těstem a dalšími ... (celý popis)\nKniha je rozdělena do čtyř kapitol podle ročních období, od jara do zimy si tedy můžete vybrat z různých projektů a inspirovat se tak k vlastní tvorbě. Budete pracovat s textilem, papírem, přírodninami, korálky, dekoračním těstem a dalšími materiály, které jsou však snadno dostupné a finančně nenáročné. Jednotlivé projekty jsou doprovázeny srozumitelnými návody a bohatou fotografickou přílohou, zvládne je tedy i začátečník. Návody k výrobě různých dekoračních předmětů v průběhu celého roku.\nJaro, léto, podzim, zima – tvoření je přece prima! Tak neváhejte a pojďte se bavit výrobou zajímavých dekorací a dalších pěkných věciček, které potěší malé tvořitele i jejich rodiče či pedagogy. Kniha je rozdělena do čtyř kapitol podle ročních období, od jara do zimy si tedy můžete vybrat z různých projektů a inspirovat se tak k vlastní tvorbě. Budete pracovat s textilem, papírem, přírodninami, korálky, dekoračním těstem a dalšími materiály, které jsou však snadno dostupné a fi nančně nenáročné. Jednotlivé projekty jsou doprovázeny srozumitelnými návody a bohatou fotografi ckou přílohou, zvládne je tedy i začátečník. Tkané náramky, Letní košíček, Lampionky do zahrady, Kytičky z korálků a spousta dalších skvělých výrobků čeká jen na vás. Tak šup, vyhrňte si rukávy, teď nadchází ta pravá chvíle pro zábavné tvoření! • 38 nápaditých projektů podle ročních období • Použití tradičních i netradičních materiálů • Srozumitelné postupy krok za krokem • Inspirace k novým projektům\nKe knize "Zábavné tvoření" doporučujeme také:


Probouzení aneb jógová jarní flow | Jóga dnes\nTechnika cvičení 04. 05. 2021 PDF Tisk\nVnímáme-li životní cyklus a jeho fáze, neustálou změnu a střídání ročních období (v našich krajích), chápeme podle přirozených přírodních zákonitostí, že se příroda kolem nás probouzí a také usíná. Na podzim se připravujeme spolu s ní na zimní spánek, klid a introspekci.\nPo zimním spánku se však spolu s přírodou znovu probouzíme. Po zimních měsících, kdy jsme rekapitulovali, meditovali a ladili se směrem dovnitř, přichází chuť vyjít ven. Jarní vánek nás láká.\nPrvní slunko sílí a my jdeme s cyklem k otevření se. Praktikujeme opět venku, chodíme na delší procházky, běháme a cítíme zase nádech. Kolem nás se to zelená, květiny září všemi barvami a hýčkáme se v přítomnosti jara.\nProces probuzení však může vypadat i tak, že přichází velká únava a potřebujeme prostor pro přechod na novou fázi tepla a slunce. Z temnoty na světlo.\nNa povrch se dostávají záležitosti, které byly schovány pod sněhovou pokrývkou, a nyní je čas projít jarním úklidem a zbavit se všeho starého. S tříděním oblečení a přebytků máme chuť třídit také staré vzorce a vztahy. Chceme se probudit svěží a plní energie, abychom mohli prožívat svou realitu. Postupně zaséváme semínka, která budeme sklízet na konci roku.\nPotřebujeme prostor pro přechod, abychom posvítili do temnějších koutů a nechali tam vstoupit slunce.\nNecháme rozehřát srdce a odkládáme bolesti a trápení. Ke kultivaci energie po dlouhé zimě nám pomáhají očistné techniky.\nJaro je vhodné podpořit šankhaprakšálanou, očistným půstem, zařadit fasting, přechod na lehčí stravu. Kultivace dechu a rotačních pozic nám pomůže s detoxikací těla a přípravou na teplejší dny. Prožívané chvilky na sluníčku rozehřejí naši duši a podpoří kůži, pravidelná ranní praxe na zahrádce či v parku rozzáří dny.\nProbouzí se příroda, probouzíme se spolu s ní a připravujeme se na změnu. Tento přechod k probuzení může být nádechem a také náročnou obrodou.\nS přípravou aktivnější praxe a očistou rozšiřujeme v nových dnech také spektrum vědomí a proces evoluce dostává prostor pohnout i jemnou hmotou. Přes zimu jsme procházeli krajinou vnitřní v hlubších oblastech, kolektivně se prostor zúžil na život prostý. Přestali jsme od sebe odcházet skrze odbočky v podobě restaurací, kin a jiných rozptylů mysli.\nTi, kteří využili kolektivní stav jako příležitost pro hlubší ponor do svého nitra, z toho jistě těží. Po hlubších ponorech přichází uvědomění, které vztahy okolo sebe stále rádi kultivujeme, a které naopak ukončíme. Zdali chceme zahajovat jisté pracovní činnosti či projekty nebo naopak rádi investujeme svou energii do smysluplných prostorů. Kultivujeme sebe. Poté přirozeně kultivujeme vše ostatní. Jaro a jeho probuzení může být výzvou, nádechem a příležitostí k novým začátkům.\nTipy na jarní flow:\nDynamické pozdravy slunce 12×\nOčista skrze dechové techniky – kapálabháti, bhastrika\nOshawa diet (rýžový půst)\nProcházka v přírodě na boso\nBrzká ranní praxe v čerstvém a slunném nádechu na zahrádce\nSpánek v přírodě\nSpojování se s elementy přírody\nProbuďte po zimě své tělo Jarní sestavou s Petrou Záveskou Duspivovou na Jóga Virtual! Předplatitelé časopisu JÓGA DNES cvičí s Jóga Virtual zdarma! :)


Prodám lyžařskou bundu Seven Summit by Hermann Mair - České Budějovice - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Děti > Bundy a kabátky > Inzerát č. 130956292\nProdám lyžařskou bundu Seven Summit by Hermann Mair\nProdám lyžařskou bundu Seven Summit Extreme vel.152 lepené švy, vodní sloupec 10.000mm a parní propustnost 10.000/m24h tyrkysová barva, materiál elastický softshell. Hodně kapes, snežný pás\nPerfektní stav, nošená jednu sezonu.\nlyžařská bunda - [8.3. 2021]\nProdám dívčí lyžařskou bundu italské značky CMP, vel. 116cm. Bunda disponuje povětrnostním pásem včetně stahovacího pásu proti větru, má vnitřní kapsy a vnější včetně boční kapsy na skipas. Bunda má odnimatelnou kapuci a má velmi slušivý dívčí střih.\nLyžařská bunda Gimmik - [7.3. 2021]\nProdám dívčí lyžařskou bundu Gimmik, má velmi mnoho kapes. Velikost 116. V TOP stavu! Bez žádných vad.\nDětská lyžařská bunda Kilpi 158 - [7.3. 2021]\nPt dětskou lyžařskou bundu Kilpi siberium 5000 velikost 158\n348 01 7 x\nLyžarská bunda - [7.3. 2021]\nProdám lyžarskou dámskou bundu ve velikosti XS.


Digitální kamera TrueCam A3L\nSháníte TrueCam A3L?\n„TrueCam A3L“ již není v prodeji.\nTrueCam A3L je kvalitní levná FullHD kamera do auta s LED osvětlením a detekcí pohybu. Stejně tak Vám může tato kamera poskytnout spoustu zábavy, zvlášť pokud jedete na dalekou cestu nebo někam do přírody a chcete si uchovat hezké vzpomínky. Navíc si s kamerou TrueCam A3L můžete natočit zajímavé zážitky přímo za jízdy, aniž byste museli zastavovat nebo složitě hledat, kam jste kameru odložili. Produktová sekce: Kamery do auta TrueCam …\nAlternativy k již neprodávanému TrueCam A3L\nNaši zákazníci nejčastěji zvažují tyto alternativy k TrueCam A3L\nTrueCam A3L ,\nVýstup videa je pořizován v interpolovaném FULL HD rozlišení 1080p. Kamera do auta TrueCam A3L dokáže zachytit Vaší jízdu autem i nenadálé situace, které se mohou během jízdy vyskytnout . Záběry můžete poté použít v případě nehody nebo jen pro své potřeby a zábavu.\nAutokamera TrueCam A3L má funkci cyklického natáčení, díky kterému Vám nemůže dojít místo na paměťové kartě. V případě zaplnění paměti začne černá skříňka přemazávat nejstarší nahraný záznam, takže nikdy nepřijdete o ty nejaktuálnější záběry. Natáčené video lze v případě potřeby zamknout proti přepsání a funkci časové smyčky lze i vypnout.\nG-Senzor je snímač zaznamenávající pohyb jízdy ve třech prostorových osách. V případě, že do Vašeho vozidla někdo narazí, autokamera zaznamená výchylku a automaticky uzamkne aktuální záběr, aby se nemohlo stát, že se záznam nárazu ztratí či přepíše časovou smyčkou. Funkce lze také vypnout či nastavit její citlivost.\nDůležitou součástí výbavy kamery do auta TrueCam A3L je LCD displej, díky kterému si můžete zkontrolovat právě natáčený záběr, nastavovat funkce autokamery a prohlížet již natočené záznamy. Ovládací menu černé skříňky TrueCam A3L je kompletně v češtině, takže Vás při její obsluze nečekají žádné překážky. Menu má snadno srozumitelnou strukturu a je jednoduché na obsluhu.\nKamera TrueCam A3L začne automaticky nahrávat, když snímač zaregistruje pohyb a pořídí videozáznam. Díky tomu zachytí kohokoli, kdo by chtěl Vaše zaparkované auto poškodit nebo by v jeho okolí prováděl cokoli nebezpečného. V případě takové situace pak máte v ruce jasný důkaz, ať už se jedná o zachycení podoby pachatele nebo o zdokumentování SPZ pachatele.\nKamera je nenáročná na instalaci i na obsluhu. Zapíná se automaticky, jakmile je připojena k napájení a přestane natáčet poté, co se přestane napájet. V případě, že chcete změnit nastavení, je Vám k dispozici přehledné a intuitivní menu, díky kterému si s kamerou TrueCam A3L bez problémů poradí uživatelé všech generací bez ohledu na technické znalosti.\nPalubní kamera TrueCam A3L obsahuje i funkci v podobě přisvícení LED diodami. Toto je velice praktický prvek, zvláště v případě, že potřebujete zdokumentovat nehodu, když je zrovna tma.


Eiffelova věž přivítala 300miliontého návštěvníka – Novinky.cz\nEiffelova věž přivítala 300miliontého návštěvníka\nNeodmyslitelná dominanta Paříže, Eiffelova věž, ve čtvrtek 28. září slavila. Od svého otevření v roce 1889 totiž přivítala rekordních 300 miliónů návštěvníků. Pamětihodnost, které se někdy přezdívá Železná dáma, je podle agentury Reuters tou vůbec nejnavštěvovanější na světě.\nEiffelovka přivítala 300miliontého návštěvníka\npátek 29. září 2017, 12:09\nRočně navštíví pařížskou dominantu kolem sedmi miliónů lidí z celého světa, uvádí Reuters. Přes den láká na výhledy na centrum města, v noci její siluetu rozzáří přes 20 000 žárovek. Čtvrteční oslavy přinesly navíc také několik koncertů na různých podlažích věže, ale také světelnou a zvukovou show každou půlhodinu.\nVěž vysoká 324 metrů přečkala dvě světové války a mnoho dalších pohrom. Ve své době byla nejvyšší stavbou světa, a když jí byl tento primát uzmut mrakodrapem Chrysler Building v americkém New Yorku, zbyl jí alespoň status nejnavštěvovanější památky světa. V roce 1959, tedy 70 let od otevření, na ni zavítalo 35 miliónů turistů.\nVěž byla postavena u příležitosti stého výročí Velké francouzské revoluce a Světové výstavy, pojmenována je po konstruktérovi Gustavu Eiffelovi. Stala se inspirací i pro pražskou rozhlednu na Petříně.\nZačátkem října má kolem věže začít vznikat kontroverzní 2,5 metru vysoká prosklená, neprůstřelná zeď. Má chránit turisty před rizikem teroristického útoku. [celá zpráva]


Setkání bankéřů ve státě Wyoming odhaluje, že centrální banky vyčerpaly své zdroje a již nemohou dále ovládat finanční systém | tadesco.org\nVčera skončilo velké sympozium v Jackson Hole (americký stát Wyoming, článek vyšel 30.8.2020, pozn. př.), kterého se zúčastnili centrální bankéři z celého světa. Komentátor DWN Ronald Barazon analyzuje výsledky.\nPodniky jsou ve stavu klidu a neinvestují\nTvorba peněz funguje jen tehdy, pokud podniky přijmou peníze formou úvěrů a investují. Podniky, které jsou z důvodu karantény buď zcela zavřeny nebo dosahují následkem všeobecné nejistoty jen nízkých obratů, však neinvestují. Pokud vůbec, vezmou si úvěry, aby tak zabránily úplnému bankrotu. To celé vede k tomu, že firmy pokračují po koroně s vysokým zadlužením. Závěr: Vlastní účel přídavné tvorby peněz – stimulace ekonomiky – nebude dosažen.\nTvorba peněz slouží ovšem ještě jinému účelu: Totiž podpořit zpravidla totálně předlužený stát. Vycházíme z toho, jak bylo popsáno již výše, že hospodářství se s pomocí nadbytku peněz daří lépe, a že ono pak formou daní zase naopak nadělí státu jeho potřebné příjmy. To ovšem, jak už bylo také v úvodu řečeno, není z důvodu „lock – down“ možné. Následkem toho budou díry v hospodaření státu stále větší a větší, dluhy explodují a státy budou rády, když jejich centrální banky akceptují jejich obligace – a tím napumpují další peníze do systému.\n„Druhá vlna“ je špatným termínem\nNaděje spočívala v tom, že na podzim se tento začarovaný kruh prolomí. Vycházeli jsme z toho, že pandemie koronaviru přes léto ustane a od září regenerační proces zkoriguje ztráty z jarní karantény. O tom však již nemůže být ani řeč. Tak zvaná „druhá vlna“ již spouští celosvětově nejistotu a stará se o omezující opatření, která brání růstu, ve který jsme doufali. (mimo jiné pojem „druhá vlna“ je naprosto mylný; šíření viru bylo pomocí karantény časově pozastaveno a pokračuje dle běžného vzorce, který vlny infekcí běžně mívají. Délka virové pandemie se nikdy nedá určit, ale samozřejmě že není možné tlačit svět do trvalé karantény. To znamená, že je nutné vytvořit postup, jak s infekčními vlnami zacházet. To ovšem není úlohou centrálních bank – to je problém, kterým se musí zabývat někdo jiný).\nNářky centrálních bankéřů: Nízké úroky nelze dále snižovat\nCentrální banky jsou zodpovědné ale za vývoj úrokových sazeb. Zde platí stejná úvaha jako u tvorby peněz: Je nutné ulehčit podnikům čerpání úvěrů, a proto musí být úroky nízké. Takže v těžkých fázích se úroky snižují – naprosto normální postup.\nNyní však stojí centrální banky před problémem, že úroky byly udržovány od finanční krize v roce 2008 celosvětově extrémně nízko, často docházelo a stále dochází dokonce k záporným úrokovým sazbám. Nulové a záporné úroky ale není možné dále snižovat, čemuž také odpovídá míra stížností na virtuálním setkání – přičemž tyto stížnosti jen ozřejmily bezmoc strážců peněz.\nÚroková politika centrálních bank je tak jak tak dosti problematická. Je odkázaná na chování příjemců úvěrů. Nízké úrokové sazby mají zlevnit úvěry, vysoké úrokové sazby se prosazují za účelem přibrzdění přehnaného ekonomického růstu. V obou případech jsou střadatelé přehlíženi: Při vysokých úrocích se můžeme pohodlně opřít a užívat si vysokých úroků, které dlužníci zaplatí. Při nízkých úrokových sazbách se střadatelé vrhají na akcie a nemovitosti a ženou ceny těchto majetkových hodnot do nereálných výšin, což téměř neodvratně vede ke zhroucení trhů. Tento fenomén vysvětluje, jak je možné, že se kurzy stále nepropadly, ačkoliv hospodářství je zcela ochromeno.\nV centrálních bankách se rozvinula zázračná víra v moc úroků, na jejichž ztrátu si nyní jen hlasitě stěžují. Ve skutečnosti byla tato předpokládaná moc přeceněna a nadužívána. V době, kdy ještě byla autoritativní německá centrální banka, pohlíželo se na vysoké úroky jako na zázračnou zbraň. Neostýchala se zvýšit úroveň až na deset nebo více procent a postarat se o přetížené hospodářství. Aktuální nulové a záporné úroky působí jako opačný svět. Pro příjemce úvěrů i pro střadatele bychom doporučili rozpětí mezi třemi a šesti procenty, neboť tyto hodnoty odpovídají realistickým možnostem, kolik peněz může finančník vydělat.\nMatoucí rozmary úrokové politiky\nLogika jde u úrokové politiky často stranou. Úvahy centrálních bankéřů jsou tyto:\nHospodářství roste, podniky zvyšují ceny dle poptávky, takže roste inflace, což naopak snižuje hodnotu. Následkem toho je nutné zvýšit úroky, aby se hospodářství ztížil přístup k úvěrům a tím se zpomalila míra inflace.\nCentrální bankéři se ale také nezaleknou toho, nasadit úroky jako prostředek k boji proti inflaci, když zdražování vyplývá z růstu cen surovin, které samo o sobě brzdí podniky. Zvyšování úrokových sazeb je pak další ranou, kterou podniky dostanou.\nCentrální banka USA usiluje o lepší image\nPři virtuálním setkání v Jackson Hole byly hranice měnové politiky naprosto zřejmé. Guvernér FEDu, centrální banky USA, Jerome H. Powell, začal svou s napětím očekávanou přednášku podrobným uznáním výkonů svých předchůdců zpětně až do osmdesátých let minulého století. Když konečně dospěl až do současnosti, následovaly přátelské signály do politiky. FED se v minulých měsících duševně obnovil a udělal by cokoliv, aby porazil nezaměstnanost, která v době koronavirové krize explodovala. Očividně se jedná o zlepšení image, neboť FEDu bývá často vyčítáno, že jedná povýšeně a pohrdá lidmi. Cílová výše nezaměstnanosti však nebyla uvedena. Cíl inflace zůstává nezměněn na dvou procentech, ale buďme v těžkých časech flexibilní a akceptujme také vyšší hodnoty.\nBizarní diskuse o inflaci v USA\nPoté co řeč neukázala zvláštní obsah, vrhly se trhy na toto sdělení, které bylo komentováno jako nová politika. Ve skutečnosti je v současnosti míra inflace v USA kolem 1 % a tudíž zůstává daleko pod očekáváním za vysněnými dvěmi procenty. FED tedy dělá všechno pro to, aby inflaci zvýšil. To zní v uších konzumentů absurdně. Skutečnost je taková: je za tím zvláštní logika: FED považuje 2 % míru inflace jako nutnou, protože nízké ceny táhnou dolů také úroveň úroků.\nPři nízkých úrocích nemá centrální banka žádný prostor, aby mohla snižovat úrokové sazby a tím oživovat hospodářství. Z toho důvodu je potřebná alespoň dvou procentní inflace.\nAno! A co je s aktuálně nízkými úrokovými sazbami, které FED uměle zavedl, aby oživil hospodářství po finanční krizi v roce 2008? Ty jsou tak nízké, že není možné je ještě snižovat. Jen pro orientaci: Státní dluhopisy USA v současné době vynášejí 1,4 %.\nCo se týče FEDu, je matoucí, že boom posledních let, stejně jako plná zaměstnanost, která byla před koronavirovou krizí, nespustila silný růst cen.\nJak vidíme: tyto železné zákony měnové politiky nejsou z velké části pravdivé.\nEvropa klopýtá beze změn o kameny, které si sama nastavila do cesty\nV USA funguje alespoň základní princip měnové politiky: Za normálních okolností hospodářství naskočí, když centrální banka napumpuje peníze do podniků. V minulých letech došlo ještě k velkému snížení již tak nízkých daní. V Evropě je tomu jinak. Také zde sice nechává Evropská centrální banka ECB i nadále tisk bankovek ve žhavém běhu, avšak brání absurdními pravidly, aby se peníze dostaly formou úvěrů k podnikům. Také daně jsou extrémně vysoké. Tato groteskní praxe vedla k tomu, že se starý kontinent oproti USA ještě více propadl.\nECB důsledně zavírá před tímto problémem oči, a dokonce sama horlivě přispívá k úvěrovým omezením bankovních regulátorů. Takto oslavoval zástupce ECB na virtuálním setkání v Jackson Hole, Philip R. Lane, člen ředitelství a hlavní ekonom ECB, dosavadní politiku ECB a oznámil její pokračování.\nSamozřejmě nezmínil nedávno zveřejněnou úvěrovou statistiku ECB, která zřetelně ukazuje evropské dilema. V uplynulých měsících obdržely sice podniky mnoho úvěrů, avšak v první řadě k tomu, aby zalepily díry, které vznikly výpadkem obratů a které ještě vzniknou. Dominantní jsou úvěry se státními zárukami. Děje se tak proto, že i v době krize, i přes oznamované úlevy v pravidlech schvalování úvěrů je možné obdržet financování především pouze pokud nějaké veřejné místo převezme garanci. Investiční půjčky se naprosto zhroutily.\nEvropa byla v uplynulých letech postižena vysokým zdaněním a úvěrovou brzdou ze strany politiky a bankovního dohledu a dostala se do koronavirové krize slabší než USA. Pakliže se na daňové ani úvěrové politice nic nezmění, vypadají také předpoklady k vzestupu po koronavirové krizi pochmurně. Naděje spočívá v 750 miliardovém záchranném balíku EU, který má být spuštěn v rámci neefektivního řízení hospodářství od roku 2021. Skepse je na místě, avšak hlavní ekonom ECB Lane balík v Jackson Hole nadšeně opěvoval. Víra v zázrak, který má tento „dotační stroj“ způsobit, již několik dní udržuje kurs eura na úžasném maximu 1,18 za dolar.\nNa hodnotě, která je stejně tak nereálná jako aktuální kurzy akcií.\nrudo 9.9.2020 v 18:58\nnechapem zaver clanku, co je uzasna hodnota 1.18 a preco je nerealna\npozrite si graf eur-usd od roku 1992 doteraz\n( a pre mudrlantov, hodnota eura sa spatne prepocitala z tych mien, ktore euro vytvorili, v rokoch ked euro este nebolo)\n1.18 nie je ziadne zazracne a nerealne maximum\nak si autor clanku pozrie udaje iba za niekolko dni ci tyzdnov, tak nemoze robit z toho nejake zavery\njan.tak 9.9.2020 v 18:09\nNutno řici že reálná ekonomika je postavena na svobodné směně zboží a služeb Dnešní svět je od tohoto vzdalen tak daleko že hodnotit to nelze je to jako by jste se divali na svuj obraz do křivého zrcadla a podle toho si chtěli uvazat kravatu S největší pravděpodobností se uškrtíte a to se stane i se světovou ekonomikou\nrudo 9.9.2020 v 14:50\nautor clanku ma klasicke ekonomicke-financne vzdelanie, kde sa mylne uci tak teroia inverzneho vztahu urokov a burzovych trhov a v clanku ju voackrat opakuje\novsem realita sveta je ina a pri pozornom porovnavani dlhodobych grafov mozme vidiet ze ta inverzna korelacia vacsinou neplati a dost casto je to prave naopak\nale skolstvo a pseudoveda sa nikdy netrapili s faktami a realitopu ale omielaju desatrocia starocia svoje vadne teorie\npodla mna clanok nema ziadnu informacnu hodnotu\nKamil Š. 9.9.2020 v 14:02\nRubeľ je mena krytá zlatom a nerastným bohatstvom !!! Ak bude 1 rubeľ = 36 dolárov ,tak západná ekonomika nepadne a udrží sa .


Biden: Mírové rozhovory v Izraeli musí začít co nejdřív — ČT24 — Česká televize\nBiden: Mírové rozhovory v Izraeli musí začít co nejdřív\nTel Aviv - Americký viceprezident Joe Biden na závěr své čtyřdenní návštěvy Blízkého východu prohlásil, že izraelsko-palestinské mírové rozhovory musejí být zahájeny bez odkladu. A to i přes izraelský plán na další výstavbu nových domů ve východním Jeruzalémě. To se nelíbí Palestincům a Biden znovu kritizoval načasování tohoto kroku. Zároveň Izrael ujistil, že USA zůstávají jeho nejlepším spojencem.\nPalestinci kvůli novým židovským bytům odmítají účast na nepřímých mírových rozhovorech, které měly začít za prostřednictví USA. Biden dnes vyzval, aby mírové rozhovory nebyly zdržovány. „Nejdůležitější je pokročit v těchto rozhovorech rychle a v dobré víře. Jakékoli odklady nahrají do rukou extremistům, kteří využijí neshod mezi námi,“ řekl Biden.\nIzraelská ministr vnitra Eli Išaie tento týden oznámil zprávu o povolení výstavby 1600 nových bytů v židovských osadách na palestinském území. Premiér Benjamin Netanjahu si ho proto včera předvolal. Palestinci totiž reagovali na oznámení o výstavbě velmi ostře, pokud by Izrael od záměru neustoupil, znamenalo by to zřejmě konec veškerým mírovým snahám.\nZ očekávané přelomové mírové mise se tak nakonec stala jen zdvořilostní návštěva. Mírové rozhovory sice Palestinci neodvolali, naděje na zásadní průlom je ale mizivá. To, že izraelský premiér Netanjahu během slavnostního ceremoniálu rozbil dárek pro Bidena, diplomatickou blamáž jenom dovršilo. Netanjahuova kancelář ale dnes oznámila, že diplomatická krize je zažehnána. Ráno prý premiér Bidenovi telefonoval a oba se shodli, že krize skončila.\nBiden a Palestinci: Izraelský plán výstavby podkopává mírový proces


ŽENA-IN - ekleinovka: Na váhu jsem zatím ještě nestoupla\nekleinovka: Na váhu jsem zatím ještě nestoupla\nA jak je na tom po Vánocích naše čtenářka ekleinovka? Přibrala nebo nepřibrala? To i mnohé další se dozvíte v jejím příspěvku.\nPříjemný a pohodový den všem, kdo přibral a svátcích / mne nevyjímaje :)/, ale i těm, kteří své ,,chutě“ na uzdě drželi...\nVánoce i přivítání roku 2013 máme úspěšně za sebou. Letošní rok jsem byla mimořádně při chuti, navíc jsem měla vánoční prázdniny a tak bylo příležitostí k ochutnávání více než dost.\nHodně volného času jsem trávila díky vašemu webu v sedě u compu. Společnost mi dělala voňavá káva a ještě voňavější cukroví. Když nebylo cukroví, nabízely se další dobrůtky v podobě chuťovek, chlebíčků, panáčků whisky nebo sklenky dobrého vína. Sice jsem kmitala kolem vaření a pečení, ale poté jsem slastně usedla ke zdejším novinkám, četla si, povídala a především mlsala. A tak to bylo až do Nového roku. Pominu - li celoroční soutěž, kde jsem u pc vydržela také sedět spousty hodin. Jelikož jsem člověk zapojený do pracovním procesu, pohybu bylo víc než dost. K tomu práce na zahrádce, chození po horách, běhání s pejskem....atd..atd...\nAle pojďme k Vánocům. Moje dennodenní vysedávání na ženě-in došlo tak daleko, že manžel nabyl podezření, že si nepíšu s kamarádkami, ale píšu si ,,s dědky, kteří mi vtloukají šrouby do hlavy“. :)) :)). Normálně žárlil a nakukoval velice často za mými zády do monitoru. Kontroloval situaci. Copak kdyby. Důvěřuj, ale prověřuj. Nakukuje i dnes, a právě mi nalévá sklenku vína....\nSuma sumárum - přibrala jsem. Na váhu jsem zatím ještě nestoupla. Ovšem kalhoty mne podezřele škrtí. Košili v oblasti hrudníku nedopnu. Když jsem se vlastního muže zeptala, co s tím, jen se uculoval. Prý bych mohla ještě nějaké to kilo přibrat. Co tím asi myslel? :)) :)) Prostě chlapi uvažují úplně jinak.\nTakže nějaká nabytá kila neřeším. Prázdniny končí, začínají pracovní povinnosti a už se na ně těším. Jinak by mi asi zadní část těla mohla přirůst k židli, a to by se mi špatně dobíhalo na vlak!!!\nA kdybyste náhodou ta kila řešila, zkuste se mnou dietu od jithule z předchozího příspěvku. A budeme holky jako lusk ))\nDěkuji, že jste napsala a jsem ráda, že u toho monitoru sedíte …\nTéma dnešního dne - 3. ledna 2013: Přibraly jste po Vánocích?\nUž jste se vážily? A kolik jste přibraly?\nZ jakého důvodu si myslíte, že jste přibraly nejvíc?\nJe vám to jedno, nebo to řešíte?\nZměníte radikálním způsobem váš jídelníček?\nPokud hubnete, poraďte nám jakým způsobem.\nŘešíte rok co rok, to že jste v tuto dobu přibrala?\nZlenivěly jste během vánočních svátků?\nPoraďte, jak se nastartovat.\nPokud hubnete, za jak dlouho se většinou dostaví výsledek?\nO nabraných vánočních kilech i jejich případném shazování\nJedna z pisatelek obdrží příznačný dárek: DVD: Štíhlá s Janou Halovou a čaj z výtažku Aloisie trojlisté\ndaska59 — #10 mám nadměrně normálního chlapa\nna váhu som sa odhodla postaviť až dnes - 2 kg navyše, ale za pár dní sú preč, aspoň dúfam\nTi normální chlapi nějaké to správně uložené kilo navíc vítají\nJá ano, žádný přírustek není\nAni já jsem ještě nestoupla.Kvůli dnešnímu tématu jsem to chtěla večer vyzkoušet,ale byla vybitá baterie,tak musím koupit novou.\nJedna věc je, když někdouzobává tohle a tamto, což k svátkům patří a druhá, když se někdo nafutruje tak, že je mu zle a nemůže dýchat. myslím, že to první se dá lehce vyběhat návratem k normálním stravovacím návykům a prostým pohybem venku. Vždyť ty svátky netrvaly zas tak dlouho.\nNeboj až zase bude pěkně a začneš lítat venku,tak váha bude dole.\nTo je zajímavý, já si dnes ráno také poprvé troufla stoupnout na váhu. Včera ještě ne, až dnes jsm byla statečná\njá stoupla také\ntak já jsem stoupla ......\ntakém jsem na váhu raději ještě nestoupla, cítím to na kalhotech\nti mužský, co oni mají pořád v hlavě, aj tem můj občas juáká , já ho ale ženu , ať si juká do svého Pc


Pořiďte si dálniční známku na rok 2018. Roční žlutá ode dneška platí - iDNES.cz\n1. prosince 2017, aktualizováno 16:49\nCena dálničních známek zůstává, barvy se mění: roční kupon na české dálnice můžete zakoupit už dnes a platí od 1. prosince 2017 do 31. ledna 2019, tedy 14 měsíců. Letos má kruhová roční viněta barvu žlutozlatou. Stejně jako loni ji pořídíte za 1500 korun. Měsíční čtvercová známka bude fialová a stojí 440 korun. Desetidenní trojúhelníková viněta je pro rok 2018 v barvě modré, zaplatíte za ni 310 korun.\nNové dálniční známky pro rok 2018\nSeznam prodejních míst najdete zde. Kupóny s dobou platnosti na jeden měsíc nebo deset dnů vstoupí do prodeje s novým rokem. „Opět jsou na nich nové prvky tak, aby se zamezilo jejich padělání,“ doplnil Ťok.\nDalších 41 km zdarma\nPodle ministra nebudou řidiči kupon potřebovat na pěti dalších úsecích českých dálnic o celkové délce 41 kilometrů, ale až od 1. ledna 2018.\n„Dálniční známku nebudou řidiči od ledna potřebovat například na dálnici D3 kolem Veselí nad Lužnicí a také na D6 mezi Chebem a Karlovými Vary. Bez poplatku bude také dálnice D55 kolem Otrokovic, D52 u Pohořelic nebo část D46 u Hněvotína, aby se motoristé mohli bezplatně dostat na obchvat Olomouce na dálnici D35,“ uvedl ministr.\nDálniční známky už má v prodeji také Ústřední automotoklub. „V prodeji máme všechny typy pro Českou republiku, Rakousko a Švýcarsko. Od půlky prosince budou k dipozici viněty pro Slovinsko. V případě Rakouska se cena dálničních známek mírně zvýšila. Nová cena pro osobní auta v případě roční nálepky je 87,30 eur (tedy asi 2200 korun, zdražila o 90 centů), dvouměsíční 26,20 eur (667 korun, zdražila o 30 centů) a desetidenní pak 9 eur (cca 230 korun, zdražila o 10 centů),“ uvádí Petr Vomáčka z ÚAMK .\nI motorkáři brázdící rakouské dálnice sáhnou hlouběji do kapsy, nově budou stát kupony 34,70 eur ( 884 korun), dvouměsíční 13,10 eur (334 korun) a desetidenní 5,20 eur (132 korun).\n„Ceny pro švýcarskou roční dálniční známku a všechny typy dálničních známek ve Slovinsku zůstávají na stejné výši jako v roce 2017,“ informuje ÚAMK s tím, že zavedení mýtného po osobní auta jezdící po německých dálnicích se plánuje až na rok 2019.\nV Česku je nutné mít platnou dálniční známku na všechny české dálnice. Výjimku tvoří právě nezpoplatněné úseky dálnic. Osvobození úseků od zpoplatnění se v prodeji dálničních známek nijak neprojevuje. Roční prodeje a výnosy z nich naopak stále rostou. Loni řidiči za viněty utratili 3,6 miliardy korun.\nNová dálniční známka pro rok 2018\nNa obě části dálniční známky je nutné napsat registrační značku auta. Známku poté vylepte do pravého dolního roku čelního skla, kontrolní útržek si uchovejte pro případnou policejní kontrolu. Platnost a správné vylepení dálniční známky může kontrolovat nejen Policie ČR, ale také hlídky Celní správy. Pokuta za neplatnou nebo špatně nalepenou vinětu se pohybuje od 5 000 korun na místě, ve správním řízením se může vyšplhat až do výše 100 tisíc korun. V minulých letech vybrali policisté a celníci na pokutách vždy bezmála 20 milionů korun.\nTémata: dálniční známka, poštovní známka, Rakousko, ÚAMK, Olomouc, Slovinsko, Cheb, Dan Ťok, Policie ČR, Celní správa, Otrokovice, Pohořelice, Veselí nad Lužnicí, dálnice, Karlovy Vary, Švýcarsko, Březová, Dálnice D3, Lužnice


Jak se rozhodnout, koho se má vzít - Ostatní 2019 - Módní Dámské Club 2019\nJak se rozhodnout, koho se má vzít\nMódní Dámské Club Ostatní 2019 Jak se rozhodnout, koho se má vzít\nDr. Daniele Ganser: Können wir den Medien vertrauen? (Basel 3.3.2018) (Smět 2019).\nDříve nebo později v životě člověka je čas se provdat. A výběr jejich druhých poloviček je mnohem obtížnější než ženy. Muži často sužují pochybnosti, najednou to není jediný. Zároveň jsou řízeny různými úvahami. Vyhodnocují vzhled ženy, intelekt, špatné návyky, zda ví, jak vařit.\nMuž po dlouhou dobu si uvědomuje, zda může žít s tímto nebo oním zvoleným každý den. Musí se rozhodnout, proč tato žena, a nikoli další. Ukázalo se, že manželství netrvá dlouho jen na jedné lásce, protože zde je něco víc. A překvapivě, silnější manželství jsou sňatky pohodlí, kde kromě lásky je zdravý rozum. První věc, kterou byste měli věnovat pozornost zástupci silnějšího pohlaví - je vzhled ženy. Vizuálně by to mělo být příjemné. A tady byste neměli poslouchat názor někoho jiného, ani nezohledňovat standardy krásy. Pouze jejich vlastní intuice a pocity.\nDruhým kritériem je věk. Je lepší, když jste žena trochu mladší. Není to špatné, pokud za jejími rameny už máte zkušenost s manželským životem. Takové dámy jsou moudřejší v každodenním životě. Odborníci se nedoporučují, aby se oženili s dívkami mladšími 20 let. Ale tady je všechno individuální.\nVěnujte pozornost vašemu druhému polovičnímu sociálnímu okruhu a své rodině. Koneckonců, velmi často dívka kopíruje chování své matky. Pokud dívka z dětství přísně poslouchá pokyny rodičů, stane se to později. Bude vždycky jít k matce za radu, zvlášť když nepočítá na hlavu. A z větší části se jejich řeč bude týkat jejího zvoleného, o jeho nedostatcích. Ať se zlato snažilo být. Její přátelé, stejně tak i jejich chování, o této ženě řeknou. Jak říkají, řekněte mi, kdo je vaším přítelem. A pokud dává svému příteli volný čas, nezanechá svého manžela. Obyčejně po tom budou mít takové ženy na straně spojení. Takže postupujte z toho, že čím méně přátel, tím lépe.\nNeberte svého manžela příliš ambiciózního člověka a vybírejte přednost rodiny. Koneckonců, to je přesně to, co lidé z hedvábí vyrábějí z mužů. Tyto dámy vystupují mezi ostatními ženami při častém nošení kalhot, hrubým a imperiálním hlasem. To vše pochází z přebytku testosteronu. Nikdy s nimi nebudete mít kompromis. Cokoli jí nabídnete, na oplátku dostanete vzhled dozorce. O stejném charakterovém znaku může říkat její pracovní místo například v oblasti vymáhání práva, kde je nepravděpodobné, že bude slabá povaha.\nDávejte pozor na její řeč. Mluví márně? Ano, v rozhovoru sama o sobě sama o sobě sama říká, aniž by ji sama věděla. Zejména se podívej na její postoj k lidem kolem ní. A pokud to není pozitivně zaměřené, je lepší, aby se s takovou ženou neporušila, protože statistika ukázala, že stejným způsobem se v krátké době bude vztahovat na svého manžela a děti.\nVelmi důležitý je její postoj k penězům. Neměla by je utrácet, zpravidla je to rys dětí bohatých rodičů.\nNavíc je lepší, aby se nevzala manželka s dítětem. Koneckonců, především nehledá manžela pro sebe, ale pro otce jejího dítěte.\nJe také důležité, aby žena netrpěla žárlivostí. Koneckonců, hádky vznikají od nuly. Ujistěte se, že váš miláčik nemá zvyk kouřit a pít. Postarejte se o své zdravé dědictví. Seznam všech kvalit dobré manželky může trvat velmi dlouho, ale pamatujte na to, že na světě nejsou žádní dokonalí lidé, proto by některé nevýhody měly být uzavřené oči.


Vyjádření děkana fakulty k aktuální situaci – Pedagogická fakulta UJEP\njménem vedení Pedagogické fakulty Univerzity Jana Evangelisty Purkyně si Vás tímto emailem dovoluji informovat a aktuální situaci, které naše fakulta čelí.\nJak jistě mnozí z Vás již zaznamenali, na sociální síti Facebook vznikla stránka „PF UJEP ostošest“, za jejímž vznikem stojí náš bývalý kolega Mgr. Bc. Radim Holeček, MBA. Prostřednictvím uvedené stránky (stejně jako prostřednictvím osobního profilu Mgr. Holečka na stránce Facebook) jsou do veřejného prostoru šířeny informace o osobách stojících ve vedení fakulty, jejichž obsah je lživý, dehonestující a urážlivý ve vztahu k těmto osobám i ve vztahu k naší fakultě. Na tomto místě považuji za nezbytné uvést, že uvedená stránka „PF UJEP ostošest“ na sociální síti Facebook není zřízena ani provozována naší fakultou, vznikla bez souhlasu fakulty i univerzity a jejich představitelů. Naše fakulta a její vedení se od informací zveřejňovaných prostřednictvím této stránky důrazně distancují.\nVedení fakulty situaci bedlivě sleduje a řeší ji již od prosince 2020 a až doposud bylo vedeno dobrou vírou v to, že náš bývalý kolega aktivit vyvíjených prostřednictvím této sociální sítě zanechá, nebude-li mu dopřáno jím tolik žádané publicity. Velmi nám záleží na dobrém jménu nejen našem, ale především celé naší fakulty a všech Vás, kteří jste s ní spojili svá jména, své vzdělání a profesní budoucnost.\nS ohledem na skutečnost, že aktivita našeho bývalého kolegy směřující k očernění naší fakulty po přechodném útlumu opět narůstá a stává se stále agresivnější, dovoluji si Vás níže informovat o tom, co jsme v této věci podnikli. Nejprve si však pro vysvětlení širšího kontextu dovoluji uvést, že fakulta nemá sama právní subjektivitu, nemůže se tedy právní cestou útokům našeho bývalého kolegy bránit jako samostatný subjekt. Veškeré právní kroky musí podnikat buď univerzita, nebo konkrétní osoby, které se staly „oběťmi“ zájmu Mgr. Holečka.\nOd listopadu 2020 začaly z telefonního čísla a facebookového profilu Mgr. Holečka chodit představitelům fakulty zprávy, jejichž prostřednictvím je hrubě urážel, což trvá doposud. Zmíněné zprávy jsou nenávistné, útočící mimo jiné na skutečnou či domnělou sexuální orientaci osob, kterým jsou adresovány, a jsou naším bývalým kolegou odesílány doslova ve dne i v noci. Obsah těchto zpráv je vulgární, a byť je mi za pisatele stydno, považuji za nezbytné uvést, že nadávka „Zmrde!“ je jedna z těch nejmírnějších, které byly mně a mým kolegům z vedení fakulty i univerzity zaslány. Mnohočetné nadávky a vulgarity jsou v několika případech doprovázeny vyjádřením „Zjisti prosím jaká je šance, abych co nejrychleji opět vedl CCV PF UJEP“. (Mgr. Holeček byl v letech 2011 – 2013 vedoucím Centra celoživotního vzdělávání PF UJEP.)\nProstřednictvím uvedené stránky „PF UJEP ostošest“ Mgr. Holeček dále informuje veřejnost o svých aktivitách spojených se vznášením žádostí o poskytnutí informací č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, adresovaným ve značném počtu univerzitě (dosud bylo zasláno 40 žádostí). Z informací týkajících se počtu a předmětu těchto žádostí zveřejněných prostřednictvím stránky „PF UJEP ostošest“ je dle mého přesvědčení zřejmé, že se jedná o šikanózní zneužívání tohoto společensky jinak prospěšného a významného institutu. Univerzita aktuálně podniká v této věci právní kroky.\nPokud se jedná o snahu bránit se právní cestou neustále se opakujícím osobním výpadům našeho bývalého kolegy, s laskavým svolením pana proděkana Zilchera si Vás dovoluji informovat o tom, že právě on prozatím na tomto poli odvedl největší kus práce, když na Mgr. Holečka podal žalobu na ochranu osobnosti, kterou aktuálně projednává Okresní soud v Ústí nad Labem. Považuji za důležité zdůraznit, že v rámci tohoto soudního řízení se panu proděkanovi podařilo dosáhnout vydání předběžného opatření, ve kterém soud Mgr. Holečkovi uložil povinnosti ze stránky „PF UJEP ostošest“ odstranit některá difamující tvrzení o panu proděkanovi, a že po vydání tohoto předběžného opatření musel pan proděkan dokonce podat návrh na nařízení exekuce na Mgr. Holečka, protože ten soudní rozhodnutí zpočátku nerespektoval.\nJakkoliv výše uvedený výčet uvedených opatření není úplný, rád bych Vás ujistil, že celou situaci řeším já, kolegové z vedení fakulty a rovněž vedení univerzity ve spolupráci s právníky. Podle názoru právníků jednání Mgr. Holečka v některých ohledech dokonce vykazuje znaky trestných činů, nicméně k podání trestního oznámení jsme zatím nepřistoupili ve snaze chránit především dobré jméno naší fakulty, „nepřilévat olej do ohně“ a soustředit se především na budoucnost naší fakulty, její rozvoj a spokojenost jejích zaměstnanců a studentů.\nZávěrem považuji za důležité zdůraznit, že akademická půda je místem, kde by měl každý mít možnost vyjadřovat své názory a stanoviska, a kde je svoboda slova důležitější hodnotou než kdekoliv jinde. Právě úcta k těmto principům, které řídí naše životy na akademické půdě i mimo ní, mě vede k respektu k potřebě Mgr. Holečka vyjadřovat se k dění na naší fakultě, ač již není jejím zaměstnancem. Nechci a nebudu mu upírat právo organizovat petice či se jinak projevovat ve veřejném prostoru, bude-li tak činit v souladu se zákonem. Neosobuji si ani právo kroky našeho bývalého kolegy interpretovat, nicméně v tomto okamžiku je dle mého nejlepšího přesvědčení správné zaslat Vám toto mé vyjádření a poskytnout vám všem relevantní informace, které můžete využít při formulaci Vašeho názoru na vzniklou situaci. Uváděné skutečnosti jsme připraveni komukoliv doložit a demonstrovat.\nS úctou a přáním krásného dne Jiří Škoda.


Pronájem, byt 1+1, Týnec nad Labem, 50 m²\nZařazení: pronájem bytů Týnec nad Labem\nReality 11 Vám zprostředkují pronájem pěkného, prostorného bytu 1+1 v rodinném domě se zahradou v Týnci nad Labem. Volný k pronájmu bude od 3/2018. Je vhodný pro 1-2 osoby. Majitel požaduje osoby zaměstnané, bez zápisů v registrech dlužníků a bez exekucí....\nPronájem bytu 3+1, balkón, 2 sklepy, 1. patro, OV, ul. Jílovská, Týnec nad Sázavou\nZařazení: pronájem bytů Týnec nad Sázavou\nExkluzivně nabízíme k dlouhodobému pronájmu prostorný byt 3 + 1, o rozloze 70 m2, v prvním patře tříposchoďového cihlového domu, v klidné části obce Týnec nad Sázavou, okr. Benešov. K dispozici je obývací pokoj, jeden průchozí pokoj, samostatná ložnice...\nPronájem bytu 3+kk 65 m2 Okružní, Týnec nad Sázavou\nPronájem bytu 3+kk/L po rekonstrukci v 8. patře panelového domu s nádherným výhledem do kraje. Byt se skládá ze zařízené kuchyně spojené s obývacím pokojem, odkud máte vstup na lodžii, dvou pokojů ( 15 m a10 m), koupelny se sprchovým koutem a chodby....