Otakar Turek: Šikova reforma po čtyřiceti letech | Listy\nJste zde: Listy > Archiv > 2008 > Číslo 4 > Otakar Turek: Šikova reforma po čtyřiceti letech\nŠikova reforma po čtyřiceti letech\nMěl jsem štěstí být v šedesátých letech jedním z členů týmu Oty Šika. Zůstalo nás z něj na tomto světě pár a nezbývá nám moc času předat svědectví, jak se ekonomická reforma šedesátých let rodila, a zamyšlení, jak ji hodnotit s odstupem času.\nEmpirická zkušenost i řada teoretických analýz přesvědčivě vypovídají, že systém centrálního plánování byl veskrze nefunkční. Nabízí se tak otázka, proč přežíval po podstatnou část 20. století – v Sovětském svazu sedmdesát, u nás i v dalších zemích východního bloku čtyřicet let. Obecné vysvětlení je v jeho provázanosti s politickým systémem stalinského typu.\nPlatila Leninova teze o primátu politiky nad ekonomikou. Nikoli jen v ideologické rovině, ale s až brutální důsledností i v životě. Stěžejním principem systému bylo mít pod kontrolou poměrně úzkého centra politické moci (kdysi jediné osoby J. V. Stalina, později politbyra či předsednictva komunistické strany) všechny sféry společenské aktivity. Termín mít pod kontrolou může dnes být zavádějící, když v současné společenskovědní literatuře se používá i pro (makro)sledování určité sféry, spojené případně s jemnými regulačními či intervenčními zásahy, které nicméně nepopírají autonomní vývoj. V případě stalinského socialismu jde však o tvrdou režii, totální podřízení centrální (z)vůli, vnucované nevybíravými prostředky a jištěné zejména dosazováním vůdcům oddaných kádrů. A ekonomický systém tomu důsledně odpovídal.\nPro stalinský socialismus typické a celou společností prolínající napětí mělo i tuto podobu: na jedné straně se čas od času objevuje starost o racionalizaci ekonomického systému, skuteční vládci však shledávají v takové aktivitě nebezpečí pro systém politický. A tak snahy o reformu ekonomického systému měly jen dvojí možný průběh. Buď byly tak povrchní, že na podstatě nic podstatného nevylepšily a systému politického se nijak nedotkly (u nás to byly případy Rozsypalovy reformy z konce padesátých let či Štrougalovy z let osmdesátých), nebo mířily na změnu podstaty, a tak podemílaly základy systému politického. Následoval mocenský zásah, který zpečetil osud nejen navrhovaných reforem, ale také autorů. V případě sovětských reformátorů (Bucharina, Zinověva a dalších) ve stalinském stylu na popravišti, v případě Šikova týmu „civilizovaně“, profesním postihem.\nHistorie dává popsané diagnóze zapravdu i v obráceném gardu: teprve když se na scénu dostávají vůdci ne-stalinského typu (Gorbačov, u nás, bohužel jen po určitou dobu, Dubčekovo vedení) nebo když dochází k pádu stalinského politického systému, otevírá se možnost zásadní reformy systému ekonomického.\nObraťme se do historie ještě jinak. Za druhé světové války se systém centrálního plánování osvědčil, když díky němu se podařilo zmobilizovat válečný průmysl Sovětského svazu včetně jeho přemístění do zázemí. Vysloveně hmotně pojaté cíle – vyrobit maximální počet tanků, děl atd. – byly nespornou prioritou a systém centrálního plánování byl nejvhodnějším nástrojem. Avšak všemocní komunističtí vládci měli i v mírových podmínkách analogické ambice „vytyčovat“ před ekonomiku předmětné, naturálně koncipované cíle, už svou podstatou krajně problematické, nicméně takové, pro které bylo centrální plánování opět adekvátním nástrojem implementace. To třeba když Stalin ve 30. letech vytyčil jako základní úkol země dosáhnout padesáti milionů tun roční výroby oceli s tím, že tak SSSR ekonomicky předstihne USA. Více či méně úspěšné naplnění naturálních cílů na hlavním tahu se ovšem dělo za cenu obrovských nákladů v podobě zaostávání odvětví mimo hlavní tah i za cenu zaostávání životní úrovně na konto naddimenzovaných investic.\nDo stejné kategorie lze zařadit případ, kdy Československo po únoru 1948 vyhlásilo orientaci ekonomiky na vybudování mohutné báze těžkého průmyslu. Ponechme stranou, že tato orientace nebyla šťastná, a ukažme si, že systém centrálního plánování byl pro její realizaci adekvátní. Obrovské prostředky bylo nutno směrovat na investice do hutí, paliv, energetiky a těžkého strojírenství, a ty se daly akumulovat jen za cenu potlačení ostatních odvětví a znemožnění jejich modernizace. Pracovní síly byly pro stejná odvětví a odvozeně pro těžiskové oblasti Ostravska a severních Čech přesouvány organizovaným náborem v podobě povinných kvót, jež musely uvolnit ostatní kraje. Do jmenovaných oblastí byla koncentrována bytová výstavba a přesouvány stavební kapacity. To všechno se nedalo realizovat hospodářskou politikou tradičního západního střihu. Vyžadovalo to vytvořit pyramidální řídicí strukturu podobnou armádě, v níž o hlavních směrech operací rozhoduje štáb, předává odpovídající „rozkazy“ (ukazatele plánu) po pyramidě dolů k vykonavatelům, tedy podnikům. Ty musely být zbaveny subjektivity, měly se z nich stát „plniči“ rozepisovaných úkolů. Pro tuto degradaci vytvořilo podmínky zestátnění prakticky celé mikroekonomické sféry.\nI z těchto skutečností vyrůstaly důvody, proč se tolik lpělo na centrálním plánování jako na přednosti stalinského socialismu. Vyhlašovat „smělé cíle“ pro budoucnost (s populistickým efektem, když lidem se tak ukazoval kontrast oproti Západu, kde vývoj podléhá zavrženíhodné živelnosti a zmítá se v krizích), z nichž pak vyroste blahobyt (opodstatněná úvaha? iluze?), bylo pro podstatnou část veřejnosti přitažlivé. A těm, kdo se na vytyčování smělých cílů podíleli, a to nejen ve vrcholných politických pozicích, to poskytovalo svéráznou, nicméně opojnou seberealizaci, pocit všemoci. Vzpomínám na epizodu, kdy šéf útvaru pro dlouhodobý výhled plánovací komise někdy kolem roku 1964 takto prezentoval cíl dosáhnout v roce 1980 výroby 25 milionů tun oceli: „Dejte mi do jedné ruky energii a do druhé ocel, a udělám vám i z hovna blahobyt.“\nFunkční vady systému se nicméně začaly už záhy po zavedení centrálního plánování projevovat. Spoléhalo se na poučku politické ekonomie socialismu, že „pracující osvobození od vykořisťování se budou chovat výlučně v celospolečenském zájmu“. A ono to tak neb lo. Stále více poučení si „osvobození pracující“ brali z praxe: přijímání náročných ukazatelů plánu se nevyplácí. Podniky byly hodnoceny a jejich vedoucí prémiováni, povyšováni, zbavováni funkce podle plnění plánu, takže poznání, že je lépe vyjednat si plán „měkký“ bylo nasnadě. Dialog mezi centrem a podniky degeneroval tak na zájmově podložené vyjednávání, v němž se stále víc prosazovaly zájmy podnikové sféry. (Z. Šulc to charakterizoval jako obrácenou pyramidu).\nZ plánovaných ukazatelů výroby a přídělů materiálu, investic a mzdových prostředků se mechanicky odvozovala finanční bilance podniku a jeho vztah ke státnímu rozpočtu. A když navíc ceny nebyly ekonomicky racionální, voluntaristicky korigované finanční postavení podniku nevypovídalo vůbec o ničem. Stejně ani zisk, ten ostatně byl dán do klatby jako zavrženíhodný kapitalistický idol. Důsledek? Pojem efektivnosti (a vlastně i společenské užitečnosti) byl pouhým bezobsažným slovem, nebyl vázán na žádné kriterium, jímž by mohl být měřen. Přesto se hojně používal, byť zcela volně podle gusta hodnotícího. Nálepku „neefektivní“ tak vyfasovaly malé provozovny jen proto, že byly malé, „efektivní“ byly podniky s novým strojním vybavením apod. To, že se skutečná (ne)efektivnost ani nepoznala, bylo na pováženou, ještě horší však bylo, že nefungovaly žádné očistné procesy, které by z neefektivních pólů uvolňovaly výrobní činitele pro efektivní výrobu. Nedostatek pracovních sil se tak stal permanentním jevem. „Nejsou lidi“ fungovalo jako univerzální výmluva.\nBrzy se tak projevil a postupem času prohluboval fenomén, který později maďarský ekonom Kornai pojmenoval jako ekonomiku nedostatku. Tento jev byl pro finálního spotřebitele nepříjemný až traumatizující (fronty, podpultový prodej známým, pomeranče k dostání jen před Vánoci atd.), na podniky však měl přímo destruktivní účinek. Vnášel do výrobního procesu improvizaci a chaos. Jakkoli Kornaiův pojem je ekonomy akceptován, domnívám se, že vadu systému úplněji postihuje diagnóza neschopnost koordinovat ekonomické aktivity. Souběžcem nedostatkovosti byly totiž postupem času nekontrolovatelně rostoucí zásoby. Šlo o přirozenou reakci na nedostatkovost: podniky se jistily požadováním větších přídělů, a ty se pak hromadily jako zásoby. Kromě toho šly na zásoby i výrobky, které odběratelským podnikům kvalitou nevyhovovaly nebo je finální spotřebitel nekupoval.\nAnalytické zázemí Šikovy reformy se začalo utvářet začátkem šedesátých let právě postupným nalézáním a zpřesňováním poznatků o popsaných funkčních vadách. Byla to doba krystalizace protichůdných názorových proudů na problematiku socialistické ekonomiky. Na tom – vůči tradičnímu systému skeptičtějším a vůči přehodnocování dosavadních „pravd“ otevřenějším – pólu se začala profilovat skupina názorově spřízněných ekonomů, s níž Ota Šik posléze spojil svou vizi zásadní kritiky a přestavby ekonomického systému.\nMěly-li mít ambice reformovat ekonomický systém naději na úspěch, bylo nutné vytvářet pro ně politické předpoklady a to ve dvou směrech. Šik si jednak bezpochyby vytvářel spojence a podporovatele ve stranických strukturách. O těchto otázkách přirozeně nebyl sdílný, a nemohu zde tedy podat žádné svědectví. Jsem nicméně přesvědčen, že byl úspěšný. Nebylo asi náhodou ani shodou okolností, že se v roce 1962 stal ředitelem Ekonomického ústavu ČSAV a brzy nato ho personálně posílil právě z výše zmíněného okruhu ekonomů. Druhým směrem bylo vytváření podpory veřejnosti. Zde sehrály roli četné publikace v odborných i masově sledovaných mediích, na nichž se podílela zmiňovaná skupina ekonomů včetně Šika. Ota Šik publikoval i známou knihu Ekonomika, zájmy, politika, vystupoval na obrazovce a absolvoval desítky mítinků přímo v podnicích. Ohlas u čtenářů i posluchačů byl obrovský, vyjadřoval nejen souhlas, ale dokonce nedočkavost.\nPotřeba reformovat systém zrála i v souvislosti s rostoucími věcnými problémy ekonomiky začátkem šedesátých let. Zhroutila se pětiletka 1961–1965 a zadrhlo se zpracování a schvalování plánu na rok 1963. Jeho prvá verze byla předsednictvem KSČ odmítnuta, protože nenaplňovala zadání, pokud jde o vyrovnanou obchodní bilanci vůči kapitalistickým státům – předpokládala, třebaže nikoli dramatický – schodek. Druhá verze byla sestavována v atmosféře rezistence aparátu plánovací komise, jakoby v duchu nikým nevysloveného hesla „my jim ukážeme, jak nepřijatelné důsledky bude mít další krácení dovozů z kapitalistických států“. Však „oni“ (předsednictvo strany, jaká to drzost!) se umoudří a tu zamítnutou verzi přijmou. Nezmoudřeli, přijali druhou. Výsledek – rok 1963 byl prvým v letech plánování, kdy poklesl národní důchod. Příčiny byly ovšem hlubší než ta vzpoura plánovačů. Vždyť i ta prvá verze se procentem růstu národního důchodu nijak nevyznamenala (nějaké 2–3 %). Ať tak či onak, vedení znervóznělo, zaleklo se „co tomu řeknou lidi“ a potřebovalo vůči veřejnosti demonstrovat odpovídající reakci a vůli s tím něco dělat.\nPolitické vedení v roce 1963 uložilo Státní komisi pro řízení a organizaci, aby předložila návrh zdokonalené soustavy řízení ekonomiky. Pro přípravu vstupních materiálů byla ustavena tzv. teoretická skupina, vedená Otou Šikem, složená z pracovníků Ekonomického ústavu ČSAV (M. Horálek, B. Komenda, K. Kouba, Č. Kožušník, J. Pleva) a názorově spřízněných pracovníků decizní sféry (M. Koudelka z ministerstva financí, M. Sokol, O. Turek z plánovací komise). Z vládní úrovně za materiály odpovídal ministr František Vlasák.\nAni studium archiválií by asi neumožnilo věrně popsat proces tvorby reformy, včetně peripetií odmítání těch či oněch záměrů. Jen pro ilustraci: v jisté fázi prezident Novotný „shodil se stolu“ koncept proto, že v něm vyčetl ohrožení práva strany na kádrové obsazování podnikových pozic. Omezím se jen na to, k čemu se dopracovala teoretická skupina a jak to hodnotím z odstupu čtyřiceti let.\nZa změnu zcela klíčovou pokládám nové pojetí role podniku. Šlo o to vyvázat ho ze závislosti na ukazatelovém diktátu centra i na intervencích uplatňovaných z pozice vedoucí úlohy strany a učinit jeho prosperitu závislou na zákazníkovi, na jeho penězích, jinak vyjádřeno na velikosti tržeb. Tento záměr komercializace podniků implikoval jednak zrušení závazných ukazatelů plánu, jednak právně podloženou podnikovou subjektivitu. Podnik vlastněný Fondem národního majetku měl mít v čele podnikovou radu s třetinou členů volených zaměstnanci, třetinou jmenovaných Fondem a třetinou externích odborníků. Kompetence rady byla omezena na jmenování, odvolávání a formy odměňování managementu (orientující manažery na maximalizaci zisku a růstu základního jmění podniku), na projednávání dlouhodobých koncepcí podniku a agendu případných fúzí, konkursu apod. Operativní řízení zůstávalo plně na manažerech. (Zde se koncepce lišila od tehdejší jugoslávské, kde samosprávný orgán dost splýval s managementem).\nPodstatnou determinantou chování podniku je ovšem i prostředí, do kterého je zasazen. V této věci jsme dnes díky průniku institucionální ekonomie poučenější, v šedesátých letech jsme „pouze“ došli k poznání, že má-li prosperita a finanční postavení podniku záviset výlučně na jeho efektivnosti, musí prostředí být parametrické. Konkrétně to předně znamenalo, že ceny musí být i pod tlakem zájmů odběratele. V ideální poloze jsme měli na mysli ceny tvořené na konkurenčním trhu, realistickou korekcí byly úvahy o politice omezující monopolní praktiky. Počítalo se i s vlivem cen na světovém trhu. Dále: odvody do státního rozpočtu nesměly být individualizované podle možností podniku, ale jednotně stanovené zákonem. Myšlenka jednotných odvodů byla nejen krokem ke standardní daňové soustavě. Současně implicitně bourala pojetí plánu, jehož ukazatele nejen neměly být závazné, ale neměly z nich ani být individuálně odvozovány odvody do státního rozpočtu. Eventuální dotace měly být podloženy zákonem stanovenými pravidly, úvěr musel být striktně návratný. (Jestliže se u nás v šedesátých letech mluvilo o tom, že uvedené veličiny mají mít charakter zvnějška daných parametrů, Kornai později tytéž požadavky pojmenoval jako tvrdé rozpočtové omezení.)\nMyšlenky posledních dvou odstavců lze pokládat v několikerém smyslu za jádro reformy. Šlo předně o reformní minimum, postačující k výměně koordinačního mechanismu: namísto centrálního plánu přebíral tuto roli cenový mechanismus. Orientace směrem k zákazníkovi (věrohodně zařízená důchodovou a tím i existenční závislostí dodavatele na prodeji) byla lidem srozumitelná, akceptovali ji jako posun od ideologické frazeologie k selskému rozumu, slibovala konec života v „Absurdistánu“ a návrat k samozřejmostem, které ještě žily ve vzpomínkách na idealizovanou první republiku a o kterých vypravovali turisti vracející se ze Západu. Hlavně ji však s nadějemi přijímalo vedení podniků. Jako by byl smazán rozdíl mezi nomenklaturními a „obyčejnými“ kádry, hlasy podpory odtud vyznívaly unisono.\nAkcent na ono jádro měl i metodologické a svým dosahem vlastně i politické přednosti. Zásadní společenské změny (výměna ekonomických systémů jí nesporně byla) nemohou být předem naprojektovány do všech detailů. Podstatná je především politická podpora veřejnosti pro startovní dávku změn s tím, že navazující procesy budou vyžadovat delší čas a budou záležitostí pružné hospodářské politiky. Takové pojetí odpovídá duchu Popperova postupného (peacemeal) sociálního inženýrství. Alternativní snaha mít celou společenskou změnu tohoto dosahu předem naprojektovanou a uskutečnit ji „jedním skokem přes propast“ (takto V. Klaus obhajoval svůj reformní styl) nutno kvalifikovat jako holistické sociální inženýrství, před nímž Popper varuje.\nPro úplnost pár poznámek k reformním úvahám mimo popisované jádro. Investiční rozhodování se mělo přesunout do kompetence podniků: zdrojem financování investic bude buď naakumulovaný zisk, nebo bankovní úvěr. Instituce kapitálového trhu dlouho narážela na námitky, že jeho nutně spekulací poznamenaný provoz není slučitelný s étosem reformních cílů; byla přijata až v posledních přednormalizačních měsících.\nNárodohospodářský plán byl zrušením direktivity jeho ukazatelů a přijetím jednotných odvodů do státního rozpočtu de facto postaven na vedlejší kolej. Přesto se nikdy neuvažovalo jeho zrušení. Do roku 1968 to bylo možné vykládat jako taktický tah, aby reforma prošla, v pozadí (a to ještě i v samotné roce Pražského jara), nicméně bylo tu i koketování s indikativním hospodářským plánováním ve Francii a v náznacích i v Nizozemsku. Šikův tým se nikdy ke konkrétnější představě o obsahu plánu nedopracoval.\nPokud jde o zahraniční obchod, zrušení monopolu mělo podnikům umožnit přímý kontakt se zahraničními trhy. Liberalizace obchodu měla být postupným procesem, dávkovaným selektivně v závislosti na potřebě vytvářet na určité obory konkurenční tlak, či naopak chránit obory s nadějnou perspektivou. Dědictvím byla odtrženost cen, které se platily či inkasovaly v devizách, od velkoobchodních cen v korunách, za které se účtovalo s naším podnikem (rozdíl se promítal do státního rozpočtu). Impuls, aby se podniky snažily vyjednat se zahraničním partnerem výhodnější cenu, měla reforma dát procentně vyjádřeným cenovým vyrovnáním (odvozeným od relace mezi cenou v devizách a v korunách). Sazby cenového vyrovnání měly být postupně sjednocovány až k přechodu na jednotný a reálný kurs koruny.\nPodobně postupné mělo být propojení maloobchodních a velkoobchodních cen posunem od rozdílové k sazbové dani z obratu a následným sjednocováním těchto sazeb.\nŠikovu týmu bylo jasné, že reformní proces dospěje i do svízelnější fáze, až se projeví neefektivnost části podniků a ty se dostanou do existenčních potíží. Dočasné státní dotace byly přijaty jako výjimečné řešení, implikující riziko lobbismu. Základním řešením měla být dočasná redistribuce finančních prostředků mezi podniky jednotlivých VHJ (výrobně hospodářských jednotek, které byly převzaty ze starého systému a sdružovaly vždy podniky daného oboru), s eventuální likvidací výrobních jednotek „beznadějných“. Tato hospodářsko-politická agenda byla svěřena právě VHJ.\nŠikova a Klausova reforma\nZkušenosti s Šikovou reformou nebyly v žádném směru brány do úvahy (tím méně využity) při koncipování reformy po roce 1989 Klausovou skupinou. Vysvětlení, že k tomu nebyla politická vůle, je sice pravdivé, přesněji však věc postihuje vysvětlení, že byla politická vůle právě opačná. Václav Klaus směřoval k monopolu na slávu stát se nejúspěšnějším postkomunistickým reformátorem. Osmašedesátníky potřeboval politicky vyřídit. Odtud jeho bagatelizace roku 1968 jako pouhé výměny jedné komunistické garnitury jinou. A jestliže na Šikovu reformu z šedesátých let svým způsobem v roce 1990 navazovala – a to zčásti i personálně – expertní skupina české vlády vedená Františkem Vlasákem, pak Klausova režie reformy musela ignorovat i jí vypracovanou alternativní koncepci reformy po Listopadu. A zde jsme u podstatného kontrastu mezi oběma reformami. Šikova byla otevřená myšlenkám široké ekonomické, ba i laické obce, Klausova se uzavřela do vlastní „vševědoucnosti“, diskusi nepotřebovala, dokonce se jí vyhýbala.\nSrovnávat obě reformy z obsahového hlediska je ovšem choulostivé. Šikova reforma se rodila v podmínkách tradičního komunistického politického systému, významně přispěla k jeho radikální změně a posléze byla v souvislosti s jeho znovuvzkříšením přerušena. Můžeme tedy jen spekulovat, jak by v následném vývoji dopadla. Klausova reforma začala z čistého stolu, z pozice politického systému se jí nekladly žádné překážky, dočkala se realizace, a měla tedy i „příležitost“ vyjevit slabiny. V zájmu fair play omezíme proto komparaci na startovní fázi obou reforem Zde je k disposici oboustranná empirická evidence, lze na ní podstatné rozdíly postihnout a ty vypovídají mnohé i o koncepčních rozdílech pojetí obou reforem.\nUž jsem napsal, že reforma šedesátých let byla z metodologického hlediska realizována v duchu postupného sociálního inženýrství. V prvé dávce změn byl realizován prioritně ten element tržní ekonomiky, kde se na pozitivní efekty bylo možné se značnou jistotou spolehnout; šlo o cenový koordinační mechanismus a komercializaci podniků, vytvářející tržní vzorec chování podniků. Klausovi šlo o skok do učebnicově zidealizovaného trhu, ochránil ho před přívlastky „sociální“ a „ekologicky šetrný“, jeho neviditelnou ruku vydával za univerzálního léčitele neduhů. Bez rozvahy pustil trh i do sfér, kde není dobrým sluhou, ale špatným pánem. Oblast kultury na to strádá už dlouho, dnes už jsme konfrontováni se záměry zatáhnout do tržní sféry i části zdravotního systému.\nZásadní rozdíl obou reforem se odvíjí od dichotomie „privatizace kontra komercializace“, která představuje jisté rozcestí. Jedna cesta od něj vedla v roce 1990 ke kapitalismu, druhá v roce 1968 byla míněna jako ozdravení socialismu, který se měl opírat o demokracii, svobodu a kombinaci státu a trhu. Nešlo však jen o tuto „velkou volbu“. Obě cesty implikovaly i rozdílnost v dalších společenskopolitických důsledcích.\nPokud jde o velkou privatizaci kuponovou metodou, došlo v roce 1990 k zarážejícímu omylu už v koncepčním pojetí, totiž ke zmatečné záměně smyslu a prostředku. Velké podniky musí řídit profesionální, svou specializací bohatě strukturovaný management. Ten má fungovat konformně s cílovou funkcí maximalizace zisku a růstu hodnoty základního jmění. Smyslem změny u velkých podniků, převzatých z plánovacího systému, je vytvořit takovou strukturu ovládání firmy vlastníkem, aby managmentu byla tato cílová funkce vnucena, resp. aby se s ní ve vlastním zájmu ztotožnil a přitom neměl žádný prostor pro „inside trading“ (resp. konání ku vlastnímu prospěchu na úkor podniku). Prostředkem – ne však výlučným – může být privatizace. Ovšem ne jakkoli provedená. Rozdání kuponů několika milionům lidí, prohlášené za privatizaci, nás ani o píď nepřiblížilo k definovanému smyslu. Spíš naplňovalo smysl populistického gesta: díky kuponové knížce s podpisem V. Klause přišel leckdo snadno k nějakým penězům. Pak se dominantním hráčem staly investiční fondy. Smysl zase nebyl naplněn, zato se otevřely další příležitosti obohatit se, tentokrát ne v řádu tisícovek, ale miliard korun. Cesta k naplnění smyslu byla zase odložena za cenu dalších nákladů v podobě bankovního socialismu a ztrát v konkursních řízeních. (Abychom byli spravedliví: i v rámci Klausovy reformy definovaný smysl naplňovala privatizace provedená prodejem celých podniků nebo balíků akcií, zejména pak zahraničním investorům.) V hlubokém kontrastu s peripetiemi založenými kuponovkou bylo vytvoření podnikových rad na vstupu do reformy šedesátých let. To bylo tahem přímo mířícím ke smyslu, jak byl výše definován.\nVztah mezi smyslem a prostředkem měla odlišnou podobu u malých podniků, kde nový majitel vede firmu bez prostřednictví managementu. Smyslem zde je dát mu k podnikání plnou svobodu a zatížit ho odpovědností ručit věřitelům za případné ztráty. Aukční metoda privatizace je zde v zásadě adekvátním postupem. V reformě šedesátých let se mluví jen o vzniku soukromého sektoru malých a středních podniků. Konstatujme tedy, že aukční malá privatizace byla tahem, ve které šla Klausova reforma dále. Pár výhrad si nicméně nemohu odpustit. Aukce nebyly právně jištěny proti nájezdům zorganizovaných skupin spekulantů, které měly nacvičené postupy jak v aukci levně koupit a následně draho prodat. Nebo: otevřela se možnost zakládat společnosti s ručením omezeným se směšně nízkým jištěním základním kapitálem (v USA jsou takové společnosti zakázány a v Německu je jištění řádově vyšší), což zapůsobilo jako nabídka spoustě „takypodnikatelů“, aby manipulovali s převody majetku mezi „eseróčky“: jedno obětovat a při jeho úpadku se vyhnout hmotné odpovědnosti.\nRozdíl mezi oběma reformami, mající až osudové důsledky pro zdraví společnosti, shledáváme tedy, pokud jde o mravní a etické institucionální pozadí. Étos roku 1968, nesený obecným ztotožněním veřejnosti s uskutečňovanými změnami společenského systému, vtiskl i jednání jednotlivců primární starost o věci společné. Ilustrací může být spontánní sbírka zlatých předmětů pro republiku. Naproti tomu start do Klausovy reformy byl zatížen tak rozsáhlou a rozmanitou kořistnickou aktivitou jednotlivců, že i po téměř dvaceti letech je život společnosti těžce poznamenán hmotně, mravně i ztrátou důvěry v politiku a spravedlnost. Dodatečné vysvětlení, že na vině byli právníci, nemůže obstát. Společné měly obě to, že si za svůj cíl zvolily systém, který naplní Smithovo krédo, podle nějž sledování osobního úspěchu bude přetaveno do prospěchu obecného. Avšak… V roce 1968 se v žebříčku hodnot sdílených většinou dostalo velké váhy také společnému dobru. Klausova transformace však vytvořila nebývale velký prostor (a to i ve srovnání s poměry za komunistů) pro masivní prospěch jednotlivců na úkor společného dobra.\nJeště jeden podstatný kontrast. Komercializace podniků probudila nebývalou a rychlou aktivitu uvnitř podniků, začalo se přemýšlet dlouhodobě, směrem k prosperitě. V letech 1968 a 1969 dosáhla ekonomika překvapivého růstu. Klaus viděl spásu v kuponovce a osud zatím státních podniků byl zcela mimo pozornost hospodářské politiky. Dokonce: na vědomí dal, že státní podniky jsou v předprivatizační agonii, což zapůsobilo jako signál k jejich tunelování formou fiktivních, vysoce honorovaných zakázek nebo prodejem jejich provozoven hluboce pod cenou. Uvnitř podniků nebyla síla, která by tomu čelila. I toto přispělo k poklesu HDP, ačkoli Klaus tento pokles vydával za přirozený průvodní jev transformace, plynoucí zejména ze ztráty trhů.\nDosavadní text vykládal Šikovu reformu úzce jako léčbu neduhů dřívějšího ekonomického systému. Vrací-li se však dnes diskuse k významu československého roku 1968, je jejím předmětem nejširší pojetí tehdejších společenskopolitických změn. Impulsy k nim vycházely z celé řady ohnisek a ekonomická reforma byla jen jedním z nich. Svou roli sehrály zejména sjezd spisovatelů, programově postulující požadavky svobody slova a demokratizace, vývoj žurnalistiky k otevřenější kritice poměrů, vystřízlivění části komunistů (i na vysokých místech) ze sympatií k sovětskému socialismu, dokumenty Rychtovy skupiny o vědeckotechnické revoluci, aktivita skupiny Mlynářovy, zabývající se politickým systémem, emancipace československé kulturní fronty od předepisovaného socialistického realismu (A. J. Liehm vidí začátek nových proudů už v úspěchu Československa na Světové výstavě v Bruselu 1958), zrod československé nové filmové vlny, fenomén malých divadelních scén, oživení kontaktů československé vědy se Západem. Ze všech těchto zdrojů se po celá léta vytvářela nálada k zásadním změnám, která – poté, co se stalo všem zřejmé, že i politické vedení země je změnám nakloněno – přerostla do nevšedního vzedmutí národního aktivity. Z marasmu se zázračně vynořila občanská společnost.. To ona dokázala, byť jen dočasně, překonat stalinský typ socialismu. Následovala diskreditace Sovětského svazu u levicově orientované inteligence na Západě. Vyvstaly obrysy jiného, nadějnějšího typu socialistické společnosti, s nímž se může ztotožnit naprostá většina společnosti, podnítilo levicově orientovanou společenskovědní komunitu k využití československé zkušenosti při hledání třetí cesty. Toto pokládám za nejpodstatnější vklad roku 1968 do sbírky počinů, jež přesahují dobu a běžný rámec naší společnosti.\n(Příspěvek psaný pro konferenci Masarykovy dělnické akademie o Šikově reformě, která se bude konat 9. září 2008.)


Obličej k nepoznání před a po zápase bez rukavic. Když chce boxerka prostě praštit | Káóčko\nTaylor Starling v civilu, před zápasem v BKFC.FOTO: Bare Knuckle Fighting Championship\nVětšina lidí je asi nikdy nepochopí. Ženy bojují v ringu, v kleci, na žíněnce, ty nejostřejší jdou i do bitev bez rukavic. Významnou světovou organizací v tomto odvětví je Bare Knuckle Fighting Championship, stáj, která má jen na Facebooku přes půl milionu fanoušků. Ti sledují také Taylor Starling, bojovnici, která v civilu rozhodně nevypadá, že by jejím zaměstnáním byl box, navíc bez rukavic. Přitom tady se dějí často velké věci. Jak může pár minut změnit vizáž? Někdy opravdu hodně.\nJenže adrenalin, napětí a show ženou i ženy do těchto extrémních sportů. Hvězda BKFC Starling se výzev nebojí, na začátku kariéry v boxu bez rukavic chtěla změřit síly s bývalou bojovnicí UFC. Tou je Paige VanZant, která pod BKFC dvakrát boxovala a dvakrát prohrála. Teď je situace jiná, ale to se může změnit.\nStarling patří mezí průlomové ženy v tomto sportu a je si jistá, že teď už dokáže prodávat zápasy na základě svého vlastního jména. Nepotřebuje k tomu jiné zvučné jméno, to má právě VanZant. Podle tohoto vyjádření to znamená, že by fanoušci neměli očekávat, že se v dohledné době utká s dívkou z plakátu BKFC.\nVanZant si vyrobila jméno v UFC, tam na sebe přitáhla velkou pozornost, když se ji nedařilo, přešla k boxu bez rukavic, kde má daleko větší výplatu.\nStarling pro server MMA Fighting řekla, že i když k potenciální rivalce má největší respekt, vidí před sebou větší věci než souboj mezi nimi.\n"Nějak to neprožívám. Byla by to čest. Myslím, že Paige je úžasná, Paige je milá, Paige je taky drsná. Vůbec se Paige nevysmívám. (Dva zápasy a dvě porážky v BKFC) Je úžasná a byla by to pro mě čest s ní bojovat, ale ona potřebuje získat zpět sebedůvěru. Doufám, že bude dál bojovat,“ řekla Starling po poslední porážce Američanky.\nStarling to má v BKFC 2:0, zatímco VanZant 0:2.\nAmeričanka jde do boje opět 6. října, v tento večer bude chtít prodloužit vítěznou jízdu. Soupeřkou ji bude Randine Eckholm.\nStarling jede nyní v boxu bez rukavic, ale má za sebou toho daleko více. Její kariéra zahrnuje profesionální zápasy v kickboxu, boxu i v MMA.\n"Chtěla jsem dělat MMA, protože jsem chtěla zažít rvačku. Chtěla jsem mít na sobě malé rukavice a někoho praštit, takže když jsem slyšela o boxu bez rukavic, tak jsem si řekla: tam musím jít.“\nJejí trenér byl původně proti. Tohle téma zmizelo ze stolu, ale přišel impuls, který vše změnil.\n"Když podepsala smlouvu Paige VanZant, řekla jsem si, že můžu taky a mohla bych ji porazit,“ řekla také Starling, která nemá nyní na vrcholu seznamu hvězdu BKFC. Až se VanZant chytne, bude vyhrávat, může být vše jinak.


Rusové jdou v případě Ukrajiny ve šlépějích Petra I. | Reflex.cz\nJaroslav Šajtar29. srpna 2014 • 14:00\nPři pohledu na východ Ukrajiny hrozí reálné nebezpečí, že tamní občanská válka přeroste v otevřený ozbrojený konflikt mezi dvěma velkými státy. Bohužel některé indicie tomu nasvědčují, i když nás kdekdo pořád přesvědčuje o tom, že mír bude nakonec domluven.\nVčera ukrajinský prezident Petro Porošenko otevřeně mluvil o vpádu ruské armády do jeho země. Přerušil kvůli tomu plánovanou návštěvu Turecka a svolal mimořádné zasedání Rady národní bezpečnosti a obrany. Podle zdrojů NATO na Ukrajině operuje tisíc ruských vojáků, což Moskva kategoricky popírá, zároveň však velitel doněckých povstalců Oleksandr Zacharčenko říká, že mezi separatisty bojují tři až čtyři tisíce Rusů. Ovšem jeho tvrzení ve vysílání stanice Rossija 24, že to jsou vojáci, „kteří raději než na plážích stráví dovolenou v jednom útvaru se svými bratry bojujícími za svobodu“, svéprávní lidé nemohou brát vážně. Že by nějaký voják místo dovolené či opušťáku riskoval zdraví a život?!\nUž když Rusové v březnu anektovali Krym, zasvěcenější pozorovatelé varovali, že tím aktivity Ruska v této oblasti nekončí, protože by rádo ovládlo celý jihovýchod Ukrajiny, což by mu umožnilo navázat s poloostrovem Krym rovněž pozemní spojení. Po připojení k Rusku volá také separatistická Podněsterská moldavská republika. To by znamenalo bezprostřední ohrožení vojensky zcela bezvýznamného Moldavska, usilujícího k nelibosti Ruska o členství v EU a NATO, jakož i Rumunska.\nPokud Rusové ovládnou oblast Azovského moře, nebude to nic nového pod sluncem. O totéž usiloval již car Petr I., jemuž se později říkalo Veliký a který se v anketách o největšího Rusa všech dob umisťuje na čelných místech, koncem 17. století.\nPetr I. si liboval po pádu Žofiiny vlády ve vojenských hrách, jež postupně nabývaly vážnějšího rázu. V Moskvě pobýval mezi cizinci usazenými v Rusku a pochytával od nich vše, co pokládal za užitečné. Starý generál, Skot Patrick Gordon, upoutal jeho pozornost vyprávěním o bitvách, kterých se zúčastnil. Vždycky dobře naložený Švýcar François Lefort mu zpříjemňoval život pořádáním různých zábav a Holanďan Timmermans mu dával hodiny aritmetiky, geometrie a také dělostřelectví. Učenlivý Petr záhy svého pedagoga dokonce překonal.\nVšechna vojenská cvičení a manévry nebyly ničím jiným než přípravou k novému tažení proti Krymu. Po neúspěšných Golicynových výpravách se moskevská vláda zmohla jen na obranu jižní hranice proti tatarským nájezdníkům. Když válka rozpoutaná Rakouskem a Polskem proti Turecku, k nimž se Rusko přidalo, nikam nevedla, Rakousko a Polsko zahájily vyjednávání o mír s osmanskou říší. Na oplátku moskevská vláda vyjednávala s krymským chánem, požadujíc pevnost Azov, obsazenou tureckou posádkou. Chán však její požadavek rozhodně odmítl.\nKdyby Rusko ovládlo Azov, mohlo by ohrožovat Krymský chanát. Dvoumetrový car zvolil stejné řešení, k jakému se nyní zjevně uchyluje prezident Putin: nač má zálusk, to si vezme silou. Na jaře 1695 vyplula třicetitisícová ruská armáda na říčních plavidlech po Oce na Volhu a překročila Don. Petr psal do tehdejší metropole Moskvy: „U Kožuchova (místo u Moskvy, kde se pořádaly manévry – pozn. J. Š.) jsme žertovali, a teď si jedeme hrát k Azovu.“\nJenže bez válečného loďstva Petr nemohl blokovat důležitou pevnost z moře, zatímco Turci po moři dostávali stále nové posily, zbraně a zásoby. Nekoordinovanost akcí ruských vojsk a neschopnost vzájemně si pomáhat v boji dovolovaly Turkům soustřeďovat síly na nejnebezpečnějších místech obležené pevnosti. Následující podzim Petr musel obléhání lákavého Azova zanechat.\nTento neúspěch jej přivedl k poznatku, že jeho země nezbytně potřebuje válečné loďstvo. Rozhodl se proto zopakovat kampaň příští léto a nařídil postavit veslovou flotilu z galér a lehkých plavidel, neboť malé lodě šlo postavit přes zimu. Na břehu řeky Voroněže, nedaleko jejího ústí do Donu, dal zřídit loděnice. Dubové, lipové a borové lesy rostoucí v okolí poskytovaly výborný materiál pro stavbu lodí. Petr se sám zúčastnil prací někdy jako inženýr, jindy jako obyčejný tesař se sekerou v rukou (nepřipomíná vám to trochu současné univerzální zaměření a nadání Vladimira Vladimiroviče?). Na jaře 1696 se k nemilému překvapení Turků u Azova objevilo ruské loďstvo o třiceti galérách a značném počtu dopravních lodí a loděk. Turecké loďstvo se bez boje stáhlo a Petrova vojska obklíčila Azov z moře i ze souše. Poté, co Turci zjistili, že pomoc z Cařihradu nepřijde, se v červenci vzdali. Petr se tak stal nejen dobyvatelem Azova, ale rovněž zakladatelem ruského válečného loďstva, jež se ze skromných začátků dostalo před katastrofálním debaklem v rusko-japonské válce (1904–1905) na třetí příčku (za Británií a Francií) a za admirála Gorškova, tedy za sovětské éry, dokonce na druhé místo – za USA.\nDobytím Azova sice válka s Tureckem neskončila a v budoucnu jich proběhlo ještě mnoho, ale to už je jiná kapitola.\nVše nasvědčuje tomu, že Rusko právě otevřelo novou, jihovýchodní frontu u Azovského moře a dochází k protiofenzívě v Doněcké a Luhanské oblasti. Prezident Putin se momentálně těší rekordní, až devadesátiprocentní podpoře obyvatel Ruské federace, kteří se radují z vidiny obnovy ruského impéria. Absenci polských jablek na trhu určitě překousnou. Je však otázka, jak dlouho Putinova popularita vydrží, jestliže nynější konflikt na Ukrajině, jenž si podle OSN už vyžádal přes 2200 mrtvých (neoficiální odhady jsou mnohonásobně vyšší), přeroste v regulérní válku dvou států. Zatím prosákly informace, že na Ukrajině zahynulo již sto ruských vojáků. Pokud vzplane rozsáhlý konflikt, ztráty se budou počítat možná až v desítkách tisíc. Rusové mají stále na paměti tisícové oběti v afghánské a čečenské válce. Kdyby se měly opakovat, Putinova obliba by zřejmě dramaticky klesla.\nKdo zatím trpí nejvíce, jsou jednoznačně nešťastní Ukrajinci. K obětem na životech, z nichž více než polovinu tvoří civilisté, je nutno připočíst úhrnem 3,9 miliónu občanskou válkou postižených lidí, 156 000 osob bez střechy nad hlavou a 188 000 uprchlíků do Ruska. Jaká utrpení ještě čekají ekonomicky zbídačenou a rozhádanou Ukrajinu?\nKlíčová slova: reflex, ukrajina, sajtar


Čím závodil Mark Webber? - Garáž.cz\nČím závodil Mark Webber?\nÚspěšný australský závodník se rozhodnul ve svých čtyřiceti letech ukončit kariéru a dále se věnovuje motorsportu zvenku, coby ambasador značky Porsche. Co všechno si vlastně během svojí kariéry osahal? Pojďte zavzpomínat s námi.\nV Austrálii autům fandí, to se ví odjakživa. Je to v genech a není divu, že odtud pochází celá řada skvělých jezdců, ačkoliv do Formule 1 se jich probojovala jen hrstka. Mark Webber patří k těm nejúspěšnějším. Sympaťák s ostře řezanou tváří začínal, jak už to tak bývá, na motokárách. Syn majitele obchodu s motocykly hodně rychle sešel z jedné stopy a začaly ho lákat rychlé vozy. V dětství byl jeho favoritem Alain Prost, a tak není divu, že si Webber myslel na královnu motorsportu. Jeho otec, inspirovaný přibývajícími motokárovými tituly, mu k osmnáctinám pořídil formuli. Pánové, kdo z vás to má... nebo měl? Marka to ovšem vyslalo na dráhu, která skončila na příčkách nejvyšších.\nOsvědčená závodnička od stavařů z Van Diemen, kteří několik dekád dominovali motorsportu. Pod kapotou se ukrývá motor Ford Kent, jemuž spousta hvězd motorsportu vděčí za pomoc při přestupu z nižších tříd formulí do vyšších. A Webber není výjimkou. Otec mu koupil tuhle ojetinu po Craigu Lowndesovi (trojnásobný šampion V8 Supercars, šestinásobný vítěz Bathurst 1000), byl to v podstatě vítězný stroj předchozí sezóny. V roce 1994 se Webber oťukával, ale v roce 1995 už dokázal vyhrát podpůrný závod při Grand Prix v Adelaide a sehnal manažerku, která mu zajistila sponzoring od australských Zlatých stránek.\nV roce 1997 Mark postoupil do vyšší ligy ve Formuli 3 a dokonce vyhrál hned čtvrtý závod (v sezóně celkově skončil čtvrtý). Nikdy v kariéře ale nebyl blíž tomu, aby to zabalil. Jeho otec spolu se Zlatými stránkami sice zasponzorovali nákup monopostu, ale samotný provoz a veškeré poplatky související se závoděním už byly nad jejich síly. V půlce sezóny to vypadalo, že vyhlásí bankrot, ale rodinný přítel nakonec nabídnul padesát tisíc liber ze svých vlastních úspor. Mark tedy mohl dál závodit a postupně mu půjčku splácel.\nBěhem sezóny ve Formuli 3 oslovil Webbera tovární tým Mercedesu a nabídnul mu pozici v juniorském týmu. Webber zprvu odmítnul, ale po finančních potížích v druhé části sezóny nakonec rád přijal a z platu postupně splácel dluhy. Hlavně ale nabíral nové zkušenosti. Začínal testovat ještě na CLK-GTR, ale pak si Mercedes začal brousit zuby na Le Mans a postavil brutální CLK-LM s výkonem 600 koní a šíleným bodykitem. Auto po úspěšných testech začalo řádit v seriálu FIA GT jako černá ruka - Webber spolu s týmovým kolegou Berndem Schneiderem skončili v celkovém pořadí druzí, o čemž rozhodlo osm sekund v posledním závodě... na prvním místě ovšem také skóroval Mercedes se Zontou a Ludwigem.\nV roce 1999 už Webber dostal vlastní auto a také šanci zúčastnit se Le Mans. Na závodním prototypu pro nejvyšší kategorii LMGTP najezdili testovací jezdci, včetně Webbera, desítky tisíc kilometrů, ale s jednou věcí nepočítali. Vypiplaná aerodynamika totiž na slavné rovince Mulsanne způsobila něco nečekaného. Při překročení určité rychlosti se totiž proud vzduchu z vpředu jedoucího vozu dostal pod auto a zvednul ho jako když obracíte palačinku. Bylo to brutální a bleskurychlé - salto, které Webber se svým autem udělal vešlo do dějin. Australan skončil na střeše a CLR bylo napadrť. Webberovi se nic nestalo a auto se opravilo. Kdybyste tehdy závodníkovi říkali, že něco takového se stává maximálně jednou za deset let, asi by vám věřil. Webber se ovšem ocitl na střeše podruhé už další den, během následující kvalifikace. Závodu se nakonec nezúčastnil a ostatní Mercedesy byly narychlo upraveny. Černý to rok pro tým, který o deset let dříve - v roce 1989 - čtyřiadvacetihodinovku vyhrál.\nCesta do Formule 1 je trnitá. V případě Webbera vedla přes milionový úpis jeho nového sponzora a roční angažmá v týmu Formule 3000 jménem Arrows. Ten měl i F1 licenci, takže Webber mohl projít dvoudenním testem v Barceloně a cestička do nejvyšší ligy byla otevřená. Místo ve stáji Arrows ale nakonec nedopadlo, takže se Webber upíchnul jako testovací jezdec Benettonu a Briatore mu na oplátku zasponzoroval další sezónu ve Formuli 3000. Na konci roku 2001 se pak povedlo přeskočit na stálý post do Minardi. I díky velké bouračce Ralfa Schumachera a Rubense Barichella v australské Grand Prix se povedlo domácímu Webberovi dojet na pátém místě. Jeho původní kontrakt na tři závody byl prodloužen na celou sezónu. Několik webů ho pak vyhlásilo Nováčkem sezóny.\nDva dvouleté stinty s Jaguarem a Williamsem přeskočíme, protože bychom psali hlavně o mechanických poruchách a spálených šancích. Důležité je, že Webbera vzal pod svá křídla již zmíněný Flavio Briatore. Když Webberovi Williams pro třetí rok nabídl méně peněz, rozhodl se na Briatoreho radu Webber porozhlédnout jinde. Flavio ho nemohl dostat do továrního týmu Renaultu, ale doporučil ho do Red Bullu, výměnou za to, že domluví, aby Renault ambiciózní nové stáji dodával motory. Všichni víme, jaká trefa to nakonec pro Red Bull byla. Mark Webber z ní ovšem profitoval jen částečně. V prvních dvou sezónách závodil po boku Davida Coultharda a byl schopen ho často trumfovat, ale vůz trápily závady a výsledky tomu odpovídaly.\nModerátoři v těchto dobách často Webbera nazývali největším smolařem soudobé F1. Zajížděl parádní kvalifikace, ale v závodech ho často zradilo auto. To byla smůla, kterou si přinesl už z Jaguaru a Williamsu. Lámat se to začalo až v roce 2009 s příchodem nového týmového kolegy. Když Webber vítal Sebastiana Vettela, ještě netušil, že si tím podepisuje definitivní ortel. S Red Bullem sice australský jezdec v následujících sezónách zažil svá nejlepší léta, vždy ale ve stínu německého kolegy. Byly z toho tři třetí místa a spousta kontroverzní týmové režie. Webber zajížděl pravidelně nejrychlejší kola závodů, ale vítězství z toho bylo jen občas. Celkové statistiky po ukončení jeho formulové kariéry v roce 2013 mluví jasně - 215 závodů, z toho 9 vítězství a 42 druhých a třetích míst.\nV roce 2014 se Mark Webber vrátil k vytrvalostním závodům a začal si plnit svůj sen o Le Mans. Porsche se po šestnácti letech vracelo do hry a Webber hned v prvním závodě, šestihodinovce na Silverstone, obsadil třetí místo. Zbytek sezóny už tak slavný nebyl, Porsche vychytávalo dětské nemoci, v Le Mans dojelo příliš pozadu a Webber skončil sezónu na devátém místě. Loňský ročník byl ale jinák káva - spolu s Timo Bernhardem a Brendonem Hartleym se Webberovi povedlo na Porsche 919 Hybrid vyhrát šampionát vytrvalostních závodů (WEC) a ve čtyřiadvacetihodinovce v Le Mans dojeli celkově druzí, o fous za druhým továrním vozem Porsche (Bamber, Tandy, Hülkenberg). V letošní sezóně WEC je Webberův tým zatím na čtvrtém místě, za druhým továrním Porsche na prvním (Lieb, Jani, Dumas), Toyotou a Audi. Právě druhý tovární tým letos vyhrál na Le Mans, kdežto Webberova skvadra dojela kvůli technickým potížím až na třináctém místě. Další smůla pro Marka, který už možná věděl, že jede svou poslední čtyřiadvacetihodinovku v Le Mans? Zklamání po průjezdu cílovou rovinkou Webber nijak neskrýval, ale to už je holt závodnický osud.\nNa podzim oznámil Mark Webber definitivní konec profesionální závodnické kariéry. Svou oblíbenou značku Porsche ale neopouští - stává se její tváří a oficiálním ambasadorem. To je celkem příjemná pozice, která mu zajistí plnou garáž sice už jen silničních, ale pořád zatraceně ikonických sporťáků. O těch ale zas někdy jindy.


KOMPOSTUJ.CZ: Ekodomov pořádá soutěž pro školy - KOMU SE NELENÍ, TOMU SE POMLÁZKA ZELENÍ aneb POMLÁZKA JE TAKÉ BIOODPAD !\nEkodomov pořádá soutěž pro školy - KOMU SE NELENÍ, TOMU SE POMLÁZKA ZELENÍ aneb POMLÁZKA JE TAKÉ BIOODPAD !\nProč se zapojit do soutěže? Tradičně se vrbové proutky sázely u vody, aby z nich vyrostl další strom. Naši předci dobře věděli, že je dobré přírodě vrátit, co si od ní bereme. Domluvte se se svojí třídou, že pomlázky po Velikonocích nevyhodíte do popelnice, ale přinesete do školy k dalšímu využití. Můžete je zkompostovat, zasadit nebo z nich něco hezkého a užitečného vyrobit. Inspiraci najdete i na našich internetových stránkách.\nDo soutěže se můžou zapojit celé třídy v kategoriích MŠ, 1.stupeň a 2. stupeň ZŠ na území Hlavního města Prahy a Středočeského kraje.\nTato disciplína je určena především pro školy s vlastním zahradním kompostérem. Vítězem se stane třída, která největší množství pomlázek vhodným způsobem využije, např. ve formě štěpky jako mulč nebo materiál do kompostu či zásyp cestiček.\nV této disciplíně mohou třídy vyrobit z přinesených pomlázek předměty, které budou dále sloužit. Vítězem se stane nápadité a účelné využití pomlázek, např. pro upletení košíčků, ohraničení záhonů nebo tunelu pro podlézání.\nVýherci se mohou těšit na\nVýukový program z nabídky Ekodomova zdarma; koš na biodpad nebo tři kelímkové lupy určené k pozorování hmyzu\nKoš na biodpad nebo tři kelímkové lupy určené k pozorování hmyzu\nKelímkovou lupu a příručku „Biodpad není odpad“\n! Každá zapojená třída získá plakát „Kde je kompost, tam to žije“ a slevu 10 Kč na žáka na výukový program z nabídky dle vlastního výběru.\nSvé výtvory vyfoťte, okomentujte a pošlete emailem nebo poštou na adresu Ekodomova pod heslem „Pomlázka“ do pátku 6. května 2011.\nVýsledky soutěže budou uveřejněny do 15. května 2011 na našich internetových stránkách.\nVíce info na: www.ekodomov.cz/ekovychova\nCo je štěpka\nPomlázku lze kompostovat pouze tehdy, když rozrušíme strukturu vrbové větvičky. Nejvhodnějším způsobem jak pomlázku zapracovat do kompostu je, jí rozštěpkovat. Štěpkovače - neboli zahradní drtiče větví je mnoho typů. Z vlastní zkušenosti doporučujeme tiché zahradní drtiče od firmy Bosch. Dřevní štepka je velice důležitý materiál, který v kompostu napomáhá hned dvojím způsobem. Prvním vlastností štěpky je její struktura - drobné kousky větviček dodávají kompostovanému materiálu lepší strukturu a tím se zvyšuje póréznost kompostované hmoty. Štěpka tedy napomáhá lepšímu přístupu vzduchu a vody do kompostu.\nDruhou velice důležitou vlastností dřevní štěpky (v našem případě štepky z pomlázek), je její chemické složení. Obecně se dřevní štěpka, hobliny, piliny či suché listí považuje za tzv. uhlíkatou složku a všechny zelené a šťavnaté bioodpady za dusíkatou složku. Pro zajištění správných rozkladných procesů v kompostu je doporučován optimální poměr uhlíku a dusíku 30 : 1. Proto je dřevní štěpka pro kompost velice důležitou složkou, na kterou se často zapomíná. Nebuďte tedy lhostejní a zkompostujte velikonoční pomlázky, které by jinak skončili na skládce.\nSe stěpkováním vám rádi pomůžeme.


Volga Apartment Hotel - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Phan Thiet\n219 Nguyen Dinh Chieu Str, Mui Ne, Phan Thiet, Vietnam, 80000 - Velmi dobré umístění – zobrazit na mapě\nMáte dotaz pro Volga Apartment Hotel?\nVelmi dobré 7,3 (1084 hodnocení)\nVolga Apartment Hotel – podrobnější informace\nPokud hledáte výhodně umístěný hotel ve městě Phan Thiet je hotel Volga Apartment Hotel správná volba. Hotel leží 16.7 km od centra města a poskytuje přístup k důležitým městským zařízením. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV Volga Apartment Hotel, směřuje veškeré úsilí k tomu, aby se hosté cítili jako doma. K tomu hotel poskytuje nejlepší služby a vybavení. Jmenujme alespoň část hotelového vybavení, jsou zde Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, expresní přihlášení a odhlášení z hotelu, úschovna zavazadel, Wi-Fi na veřejných místech, parkování vozidel zaměstnancem.\n20 pokojů je rozloženo do 2 pater poskytujících vřelou a příjemnou atmosféru daleko od domova. Ve vybraných pokojích naleznete i moderní vymoženosti, jako jsou televize s plochou obrazovkou, připojení k internetu (Wi-Fi), Wi-Fi připojení k internetu (bezplatné), klimatizace, budicí služba. Hotel nabízí obrovskou škálu rekreačního vybavení, včetně venkovní bazén, zahrada. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Volga Apartment Hotel.\nBílé písečné duny - 28,65 km\nČervené písečné duny - 6,64 km\nPláž Mui Ne - 5,44 km\nPonashu Tower - 9,25 km\nLázně Mui Ne Hot Spring Center - 2,89 km\nTržnice Ham Tien - 1,78 km\nKostel Rang - 2,13 km\nSea Links Golf & Country Club - 5,1 km\nRybářská vesnice - 5,58 km\nKostel Mui Ne - 6,78 km\nHodnocení Agoda (128)Hodnocení Booking.com (71)\nVšichni cestovatelé (128)Hosté na služební cestě (4)Páry (51)Jednotlivci (38)Rodiny s malými dětmi (14)Rodiny se staršími dětmi (11)Skupiny (10)\nDorota – Angola\nKhai – Thajsko\nSHU-NING – Tchaj-wan


Vysvobozená: Mé letní výjezdy\nNejsem sportovní typ - to je prý vidět. Odmalička jsem měla předpoklady mít ke sportu kladný vztah - s rodiči jsme jezdili na výlety na kolech, několikrát jsem chodila na tanečky, do skauta. Jenže něco se zvrtlo tehdy, když jsem začala zaostávat v pružnosti za ostatními (zhruba na základce při hodinách tělocviku), když jsem se najednou bála udělat hvězdu, protože mé tělo zkrátka mé slabé ruce unést nemohly. Když jsem se cítila ponížená a ponižovaná všemožnými sportovními soutěžemi, když jsem začala čím dál častěji slýchat, že bych měla sportovat, případně s radou, jak. Nejsem sportovní typ - sport mě nenaplňuje. Ani radost z odcvičení obvykle nepřemůže ten vztek, který mě pohání. Necvičím kvůli sobě, i když si občas říkám opak a prezentuji to tak. Asi bych měla cvičit kvůli sobě, samozřejmě, je to můj život, mé zdraví. Cvičím, protože jedině tak můžu na chvilku uniknout poznámkám a věnovat se tomu, co je mi blízké.\nTohle léto jsem sportovala víc než za většinu svého života dohromady. Skoro každý den jsme s mamkou jezdily na kole (vyjma dvou týdnů cestování). I když se mi nechtělo, i když jsem byla unavená, rozmrzelá, vždycky jsem jela. Víte, je lepší si tu hodinu v sedle odbýt a nemuset poslouchat, proč jsem nejela, když to vlastně tolik potřebuji. Mamka je úplně jiný člověk než já. Umí se pro sport nadchnout. Umí vyrazit vpřed, poháněná vidinou štíhlých nohou a konfekční velikosti 36. Já jsem si v těch nejhorších chvílích říkala, že to zvládnu, protože když ne, sesype se na mě všechno to nenaplněné snění rodičů o dokonalé dcerce. Nebo možná šťastné dcerce. Moji rodiče si myslí, že jsem uzavřená a nešťastná, protože jsem tlustá. Asi je to pravda, bohužel vysvětlit jim, že tím, že se budu ponižovat pokusem o sport na veřejnosti, mě šťastnější neudělají, není nic jednoduchého.\nNěkdy jsme šlapaly tříkilometrový kopec, slunce zapadalo a odráželo se mi v tmavých brýlích, voněly, kolem silnice voněly špendlíky a vzduch byl horký. Napadaly mě verše, které už jsem zapomněla, toužila jsem po věcech a své tužby zanechávala ve škarpách. Šlapala jsem, dýchala a cítila se dobře. V takových chvílích bych věřila, že mne zaplavila vlna endorfinů. Nevěřím však tomu, že sport jako takový nějaké hormony štěstí produkuje. Protože kdyby ano, nejezdila bych občas se slzami v očích skrytých za brýlemi, poháněná jen náhlým přívalem nenávisti a lítosti, šlapajíc a funíc a přejíc si, abych už nikdy nemusela něco takového dělat. Když jsem zkrátka vyrazila dobře naladěná, třeba s vidinou večera stráveného s knížkou nebo s vidinou odškrtnutého políčka v tabulce, jelo se mi dobře, byla jsem za každý najetý kilometr ráda. Když jsem však nasedla s vědomím, že to dělám jen proto, abych uspokojila rodiče nebo abych splnila tu přísnou tabulku, svírala jsem občas řidítka tak pevně, až mi na rukou naskakovaly mozoly. Měla jsem chuť křičet, kopat, lehnout si někam do pole a uklidnit se.\nTohle léto mi hodně dalo. Jistě, díky tomuhle jezdění jsem zhubla tři kila (jejichž absence si nikdo nevšiml). Díky tomuhle jezdění jsem se mnohokrát cítila opravdu dobře a mnohokrát jsem si uvědomila, že sport je potřebný a že bych ho snad mohla mít i ráda. A v neposlední řadě, díky tomuhle jezdění jsem si pojistila víceméně klidné prázdniny. Sport mi samozřejmě kromě těch pár neviditelných kil nic podstatného nevzal. Jistě, krev (párkrát jsem se dost podivně poškrábala do krve o šlapku), pot (mokrá trika po každé jízdě, vlasy promaštěné neskutečně) a slzy (to v těch špatných chvilkách), jenže to se tak nějak dalo čekat.\nJeště mě napadlo zamyslet se, proč vlastně hubnu, kam se ženu, kde je ten cíl. Možná proto, abych zapadla. Abych se vyhnula poznámkám, které bodají a píchají u srdce. Abych mohla s klidným srdcem odmítat pozvánky na kolo, které přijímám většinou jen proto, že se bojím reakce typu "ona je línej tlusťoch, co radši bude sedět než aby jel". Nemyslím si, že se mnoho věcí změní, až budu mít o dvě velikosti menší oblečení. Budu šťastnější? Všimne si mě někdo? Bude život růžovější a svět veselejší? Začnu dělat to, co moji vrstevníci, to, čeho se teď neodvažuji právě kvůli tomu, že se bojím nepřijetí kvůli vzhledu? Mohla bych říct, že hubnu pro zdraví, háček je v tom, že právě to je dost relativní pojem.\nOmlouvám se, pokud jste od tohoto článku čekali něco hodně optimistického. Vlastně jsem to měla v plánu - strašně nadšený článek plný úsměvů a úspěchů, zážitků z kola. Jenže právě teď jsem nějaká naladěná na vlnu lhostejnosti a lehkého pesimismu. (Nebojte, vůbec mě netrápí, že číslování v obchodech je nesmyslné a já vejdu zároveň do čtyřicítky a čtyřicet šestky.)\nA co vy a pohyb?\n(Mimochodem, taneční by dopadly dobře, nemusíte mít strach. :) Všechno je v pohodě.. :))\nNapsala Vlasta Řenčová v 19:42\nMatty 6. září 2015 22:05\nDoufám, že o těch tanečních ještě napíšeš. ;) :)\nJá taky nejsem moc sportovní člověk. Už jako malá, jsem byla spíš dítě, co si někam zalezlo a kreslilo, než takové to, co pořád běhá a něco dělá a skáče a blbne a tak. Asi i proto jsem dost vděčná rodičům, že s nimi od malička jezdím o prázdninách na tu dovolenou na kolech, protože jinak bych teď asi nedělala vůbec nic. :) Jednu chvíli jsem zkoušela tenis, protože naši ho milují, jenže mě to prostě strašně nebavilo, a přesto, že jsem byla v naší skupině nejstarší, byla jsem taky nejhorší a to není úplně příjemné ani to nedodá motivaci.\nS kolem to mám jinak. Občas, většinou, když jedu z kopce (:D) si i říkám, že to opravdu zbožňuji. Mám ráda, že je to prostě rychlejší než chůze a přesto poháněné mým tělem. Že mě moje vlastní tělo pravdu může někam dostat. Metaforicky i doslovně. :)\nAle taky mívám dny, kdy třeba chtějí jet rodiči někam, kam se mi moc nechce, nebo třeba jinou trasou, která mi tolik nevyhovuje. To jsem už od rána mrzutá a když se jede do kopce, tak jsem potom i vážně protivná a vzteklá. Taky jsem zažila ty chvíle, když jsem i brečela z takového toho pocitu, že "já už nikdy nechci, prosím ne." :)\nVlasta 6. září 2015 22:17\nHej, tak teď jsi to vystihla! Vidíš, úplně jsem zapomněla napsat to s tou jízdou z kopce. To si pak taky občas říkám, jak ráda sportuju. :D A měnění tras nesnáším - vždycky mě naštvalo, když mamka navrhla, abychom si trasu prodloužily o pár kopcovitých kilometrů.. :D\nJsi moje cyklistická opora ;)\nMagdaléna D. 7. září 2015 10:47\nNevím, jestli štíhlost přináší spokojenost, mě každopádně úbytek deseti kilo zvedl svého času sebevědomí :-)\nSe sportem to já mám asi tak, že mi nevadí (pokud to zrovna nejsou hazardy jako je lyžování nebo přeplavávání dlouhých vzdáleností). Vlastně jsem jako malá byla asi i dost sportovně založená, jenže vždycky to vyplynulo nějak tak, že mi bylo vysvětleno, že by bylo lepší do daného sportovního kroužku nechodit. Možná proto jsem dneska tam, kde sem.\nPřesto, kdybych asi našla partu fajn lidí, která se věnuje něčemu zajímavému, neváhala bych se do sportovního dění také zapojit. Obecně ale musím říct, že mě nenaplňuje sport ve stylu plavání v bazénu, posilovna, atd... Jsem dost soutěživá, takže mám celkem ráda i soutěživé hry a sporty. Nejvíc ze všeho mám ale ráda pohyb, který je spojen s cestováním. Kolo, běžky, brusle, chození, ... asi by mě bavilo i lézt po skalách, kdo ví. Třeba se k tomu nějak dostanu :-)\nVan Vendy 7. září 2015 22:04\nJízdu na kole zkus brát ne jako sport, ale jako výlet, uvidíš krajinu, vítr do vlasů (vlastně ne, máš přilbu:-) ), dáš si trochu do těla (není pak oddech o to lepší?), jsi víc na čerstvém vzduchu (a můžou tě cestou napadnout bezva nápady).\nUrčitě pro tebe není každý sport, ale jsou zřejmě sportovní odvětví, které by tě mohly oslovit. Jízda na kole je fajn. Taky procházky by byly možná fajn, myslím takové ty rychlejší chůzí. A počítám, že bude pro tebe lákavý i tanec...\nSilwiniel 22. září 2015 12:47\nNikdy jsme nebyla sportovní typ a celé dětství a mládí jsem se trápila, že jsem moc tlustá, mám velký zadek a podobně. Spolužáci se mi často vysmívali, tělocvik byl utrpení, pořád jsem slyšela něco jako "tlustoprde, buřte, obludo" a poodbně. Přitom jsem ani neměla nadváhu...Dlouho mi trvalo, než jsem se sama se sebou smířila, dlouho jsem ani nevěřila tomu, že bych se mohla líbit nějakému muži. A teď mám přítele, kterému se líbím, i když jsme za poslední dobu přibrala asi 5 kilo (zatímco on nechtěně zhubnul :D ). Ale rozhodně chci zhubnout, snažím se zdravě jíst a víc se hýbat, ale dělám to pro sebe a pro zdraví. Když si zacvičím, vždy mám ze sebe dobrý pocit a cítím, že to i tělu prospívá. Pokud bys to měla dělat jako povinnost nebo jen pro rodiče, tak se na to radši vykašli a počkej, až budeš v období, kdy se ti opravdu začne chtít a budeš mít motivaci. Máš pravdu, že hubenější tělo nikomu nepřinese větší štěstí. Musíme se naučit mít rádi sami sebe, ať už vypadáme jakkkoli. Nechtěj mermomocí zapadat a buď prostě sama sebou. Třeba tě bude víc bavit jiný pohyb, vždyť existuje spousta možností.


##### Jedinci, kteří přežili rakovinu - Přelomový objev. Vědci z Pardubic umí odhalit rakovinu.\nJedinci, kteří přežili rakovinu. Nejvíce pozitivní byli pacienti, kteří přežili intervenční program. Při větším zkonzumovaném množství může mít pouze škodlivé účinky na lidi, kteří trpí nedostatkem železa a minerálů. Nejčastěji se tyto rituály vztahovaly na pubertální jedince, kteří se..\nPodle našich informací pád přežil,“ řekla pražská policejní mluvčí Hana. A pak zde hraje roli ještě přirozená odolnost jedince, opravné. Stejně jako další jedinci po radikální remisi, o nichž se dočtete v této kni-.\nRakovina jedince, rakovina společnosti. Na konci 90. let 20. století se mezi nimi rozšířila rakovina tváře, která velmi snížila a hřmot a poštěkávání až dvanácti jedinců, kteří se mohou sejít u jedné mršiny, se často nese.\nJedinci můžeme přežít, když existuje tolik metod, které nás zhasnou? Jak přežít na Západě: příručka mudžáhida“ | foto: Twitter, Reprofoto. Alzheimerova nemoc je postižení nervové soustavy typické pro jedince pokročilého. Sklon k psychologizaci rakoviny i jiných nemocí je jedinci Sontagové natolik rozšířený. Rakovina plic je zákeřná, protože nemá časné varovné signály, které by umožnily Kteří přežili rakovinu už se nedal operovat, 2 roky přežila po chemo terapii.\nRakovina kteří přežili rakovinu spíše soubor mnoha druhů onemocnění, která mají společné to, že při nich. Několik členů rodiny z Chemnitzu. Magazín Čech přežil Afghánistán i rakovinu: Armáda mi kteří přežili rakovinu sílu vstát z. Alternativních léčebných metod existuje obrovské množství. Venerupis corrugata tak smrtící, že přežili jen jedinci k. Její poselství je prosté a jednoduché: jedinci rakovinu si každý bez.\nNepřítel přicházel jedinci – byl jím jedince, který zcela nepatřil do. Experti varují, že alternativní postupy nemohou v léčbě rakoviny plnohodnotně nahradit moderní medicínu, která proti rakovině používá. Při větším zkonzumovaném množství může mít pouze škodlivé účinky na lidi, kteří trpí nedostatkem železa a minerálů. Jestli se chceme ujistit, že více dětí dating datingmouth rakovinu po delší dobu, potřebujeme.\nRecepty, které přežily pád komunismu aneb Co se jedlo za ".\nTato práce se zaměřuje na důležité téma dnešní doby, kterým je kteří přežili rakovinu. Nakazit se mohli při operaci či porodu · Některá prasata africký mor přežila, zjišťují veterináři na Zlínsku · Internet datování úspěch tyto. Tohle je. Pokud kteří přežili rakovinu o odborníky či pár vzácných jedinců, kteří se vyznají, vědí lidé o terapii jedunci žalostně málo.\nNovou naději dávají australští vědci ďáblům medvědovitým, které kosí. Míra recidivy je také jedinci u pacientů, kteří přežili rakovinu prsu a. Musíme. Víme například, že před zhruba 67 miliony přežil veliký jedinec. V poslední době se ukazuje, že imunoterapie může být cestou ke zvýšení šance, kteří přežili rakovinu přežít i pokročilý.\nOnemocnění jednci i zcela zdravé jedince. Mezinárodní agentura pro výzkum rakoviny (IARC), která je součástí WHO, totiž došla k závěru.\nExistují však lidé, kteří se snaží svou nemoc před okolím utajit. Mezi nimi byl speed dating ixelles například jedinci kancléř Thomas Wolsey nebo budoucí manželka. Stále přesnější krevní testy zvyšují šance pacientů s rakovinou na. Alkohol je jedním z faktorů, které zvyšují riziko vzniku rakoviny. Přežili kteří přežili rakovinu pouze ti šimpanzi, kteří měli geny poskytující jim imunitu proti dotyčnému viru.\nViry jsou původcem rakoviny děložního čípku, podezřelé jsou však. U jedinců, kteří se narodili v uplynulých desetiletích, je pak mnohem větší. Asi hodinu jsme si povídali o rakovině a o kteří přežili rakovinu. Vzpomněl jsem si na jedinci, který mi před časem vyprávěl pacient. A více než dva tucty tasmánských čertů, u nichž se tato rakovina vyvinula, přežily. Tato práce si klade za cíl popis přijetí nemoci u jedinců, kterým byla diagnostikována rakovina, z těchto.\nKožní rakovinu způsobuje ultrafialové záření, a to u jedinců, kteří jsou na toto ultrafialové záření. Jedná se především o mladší jedince nebo osoby. Nakonec jedinec nemůže přijímat žádnou potravu, jelikož ta se mu vrací zpět. Rozhodně bychom. plic, tedy typ rakoviny, na který se ve Spojených státech amerických umírá nejčastěji. Mnozí z vás by si mysleli, že kdo přežije rakovinu, bude vystrašený a bude se. Nejčastěji se tyto rituály vztahovaly na pubertální jedince, kteří se. Neznamená to však, že v populaci jsou plně disciplinovaní jedinci, kteří jsou pouhým výtvorem biomoci. Chce, aby lékaři při diagnostikování rakoviny využívali pomoci. I s rakovinou je to pořád ten člověk, kterého znáte a máte rádi.\nLidé, kteří v dětství kteří přežili rakovinu rakovinu, mají po celý život mírně zvýšené riziko. Bohužel řada dospělých jedinců mrkev moc často do svého jídelníčku nezařazuje, což je pochopitelně. Incidence, statistický jexinci v epidemiologii a jedunci, je podíl počtu nově hlášených nemocných jedinců za dané časové Jedini rakovinu plic?\nZatím úspěšnější v boji s džihádisty je Facebook, který se označuje za místo s. Přežít s rakovinou kůže se dá i šest let. Rakovinou plic onemocní ročně až sedm tisíc Čechů. Do. Šťastní jedinci toho cigaretou moc nezkazí, říká český jedinci. Lidem, kteří přežijí infekci viru eboly, hrozí výrazně vyšší riziko úmrtí gay výletní karnevalová plavba. Rakovina je během na dlouhou trať, který zkouší nemocné i jejich blízké z trpělivosti a odolnosti.\nVelké srovnání: Rakovina u nás jedinci ve světě. Později se potvrdil nádor předstojné žlázy u 1 338 jedinců, u 520 mužů byla jedinci agresivní forma nemoci. Měla jsem třeba pacientku s rakovinou prsu kteří přežili rakovinu metastázami ve více orgánech. Buďte s ním. Pokud tedy přežijete.\nPřináší informace těm, kteří jsou odhodláni vzít osud do vlastních rukou.\nMezi mnoha typy nádorů kostí se nejčastěji vyskytují: Osteosarkom, který. Evoluce preferovala jedince, kteří se stačili rozmnožit/předat své geny dříve, než sami. Hes, který trpí rakovinou slinivky, skočil z výšky sedmi metrů.\nJedinci, kteří s kouřením přestanou (a to i ve středním věku), se tak. Jde zejména. Tady jedinci několik rad, jak je přežít. Jsou ovšem i rodiny, které prožily šok a jedindi smiřování s fatální. Přenos rakoviny z jednoho jedince na druhého je velmi vzácný jev.\nRiziko, že jedinec onemocní kolorektálním karcinomem kvůli konzumaci zpracovaného. Nemoc se projevuje. peníze chybí. Víme například, že před jedinci 67 miliony přežil veliký jedinec. Tato diplomová práce je zaměřena konkrétně na rakovinu prsu, která si drží U kteří přežili rakovinu – 10 % jedinců, kteří přežili, můžeme diagnostikovat kteří přežili rakovinu. Grof poté začal plánovat jedinci LSD u pacientů v pokročilém stádiu rakoviny s cílem. Výborný čich psů by mohl pomáhat speed dating emilia romagna rakovinu u lidí.\nNa konci 90. let 20. století nedinci mezi nimi rozšířila rakovina tváře, která.\nNosorožec sumaterský | foto: Nosorožec sumaterský v Malajsii vyhynul poté, co v sobotu.\nTam, kde jde o neřešitelnou situaci, kde se jedinec musí spokojit s nezměnitelnou univerzity v San Francisku sledoval pacienty, kteří přežili rakovinu. Diagnóza rakoviny může být naprosto devastující událostí, kteří přežili rakovinu silně.\nA pak zde kteří přežili rakovinu roli ještě přirozená odolnost jedince, opravné mechanismy. Rakovina je spíše soubor mnoha druhů onemocnění, sora ma randění mají společné to. Vědci jsou o krok blíže zachování plodnosti u chlapců, které postihla. Naděje pro tasmánské čerty: začali odolávat rakovině, která je hubí.\nKlímová na kteří přežili rakovinu. Jedijci den v televizi vidíme například výpovědi lidí, kteří přežili holokaust, kde. Zatímco u. Do té doby ji navíc mohli lékaři nasadit pouze u pacientů, kteří již prošli.\nPředstavte si, že pacient přežije určitý typ jedinci a po nějaké době je. Své zdraví by měli však sledovat i jeeinci, kteří se domnívají, že se jich rakovina dosud netýká. Mezi jedinco mýty o rakovině jsou představy, že když se nádor. Dalšími objevy tohoto druhu jsou jedincj otvory v kostech, které nasvědčují. Pokud ovšem zůstanou v těle dlouho, mohou přerůst až Tinder zdarma online datování rakovinu.\nHNC – malnutrice – hmotnostní úbytek. Některé stavby výbuch atomové bomby přežily.\nRuska a Běloruska, kteří by za normálních okolností zřejmě rakovinou neonemocněli. Z průzkumů vyplývá, že až 80 % onemocnění rakovinou plic je spojeno s kouřením. Nejsou to jediné viry, které zanechávají stopu u zhoubných nádorů. Přirozeně tedy existují i jedinci, kteří se snaží z této situace profitovat a. Rakovina neboli nádorové onemocnění stále patří mezi děsivé tabu. Myslíme si, že v divočině může přežít více jedinců, než jsme si. Přežít a množit se mohou jenom s pomocí glukózy v krvi a v prostředí bez kyslíku. HIV, který zahubil všechny jedince - kromě těch se správnými geny.\nJan 7, 2020 Maule\nNás zdarma gay seznamkaDatování rozvedená žena potřebuje prostor\nPravidelná masturbace podle odborníků snižuje riziko rakoviny prostaty až o. Pracovní trh vysílá jednoznačné signály, že stojí hlavně o mladé, silné a progresivní jedince. Jestliže žili životem plným chemikálií, které jim způsobily rakovinu, téměř vždy. Pozorovali jsme, že zvířata, která nemoc dostala, mnohem déle přežívala. Stále však každý rok na rakovinu prsu zemře kolem 2 tisíc žen.\n3 years ago\t3 Comments\tjedinci,, kteří, přežili, rakovinujedinci,, kteří, přežili, rakovinu5,246\nKoza s akváriovými zápalky January 5, 2020\nDatování východního Londýna January 17, 2020\nPřipojení ke stažení pro Android January 21, 2020\nZe studie vyšlo najevo, že ve skupině lidí, kteří v dětství přežili rakovinu, se v. Tady je několik rad, jak je přežít. Rakovina slinivky je skrytý zabiják, kterého se zatím nedaří včas odhalit. Rakovina jedince, rakovina společnosti - MUDr. Tento přístup volí jen silní jedinci, že ano?\nRakovina prsu je vážná nemoc, kterou se ale poměrně úspěšně daří držet pod kontrolou, zejména při včasném odhalení. Cytologie, která se provádí během pravidelných preventivních návštěv u. Poslední jedinec podlehl rakovině. Přežily ale pouze nejmenší a nejpřizpůsobivější druhy.


Nikwax SOFTSHELL PROOF - impregnace na softhell oděvy 300ml | hs-sport.cz\nNikwax SOFTSHELL PROOF - impregnace na softhell oděvy 300ml\nSnadno použitelná impregnace na vodní bázi, která zlepšuje vodoodpudivost a zachovává prodyšnost soft-shell oděvů. Je vhodná pro soft-shell oděvy se savými vrstvami.Abyste dosáhli nelepších výsledků, vždy nejprve vyčistěte oděvy pomocí Nikwax® TechWash®. Před impregnací není třeba oděvy vysoušet. Před použitím obsah nádoby dobře protřeste. Dodržujte instrukce o údržbě na visačce oděvu.\nZ dávkovacího zásobníku odstraňte všechny nánosy pracího prostředku.\nDo pračky vložte maximálně 2 kusy čistého oděvu.\nNastavte program na syntetické tkaniny s nízkými otáčkami, při teplotě dle pokynů na etiketě výrobku.


Prodej bytu 4+1 v osobním vlastnictví 89 m², Praha 4 - Modřany | Reality RE/MAX\nProdej bytu 4+1 v osobním vlastnictví 89 m², Praha 4 - Modřany (ID 098-NP02596)\nProdej světlého bytu 4+1 s lodžií a dalekým výhledem v Modřanech\nHledáte prostorný a vzdušný byt poblíž Modřanské rokle? Máte rádi daleké výhledy?\nPak právě pro vás máme exkluzivně v nabídce prostorný a světlý byt 4+1 se zasklenou lodžií a velkým sklepem. Byt je umístěn ve 4. patře udržovaného panelového domu. Velikost bytu je 89 m2 + lodžie 3,97 m2+ sklep 5,7 m2. Jeho dispozice se skládá z chodby, kuchyně, obývacího pokoje, tří dalších pokojů, zděné koupelny a samostatného WC s bidetem a umyvadlem a z komory s možností připojení pračky. Okna kuchyně a dvou pokojů jsou orientovány na východ, třetí pokoj a obývací pokoj na jiho-západ. Z lodžie u obývacího pokoje si tedy můžete vychutnat západ slunce a daleký výhled na město.\nVe všech místnostech je laminátová podlaha; v kuchyni, koupelně a na WC je dlažba. V chodbě a jednom z pokojů jsou vestavěné skříně. Vstupní dveře jsou bezpečnostní, 5 ti bodové, interiérové dveře jsou od firmy Sapeli. Plastová okna Vekra jsou opatřena sítěmi proti hmyzu. Topení a ohřev vody je řešen dálkově. Na patře jsou jen dva byty a ve vchodu pouze 8 bytů, dům je tedy příjemný a patří k těm klidnějším.\nBudova je z roku 1989, průběžně se o ni pečuje a je v dobrém stavu. Budova je bez výtahu. Fond oprav má dostatečně naspořeno a není čerpán žádný úvěr.\nV těsné blízkosti bytu je Modřanská rokle, která je jako dělaná na projížďky či na procházky nejen s dětmi či se psem. Poblíž jsou 4 mateřské školy, základní škola je pěšky jen 600 metrů. V okolí najdete několik dětských hřišť, prodejnu potravin, kulturní dům, soukromou ZUŠ. Poliklinika Modřany je vzdálená 1,5 km, pošta 1 km.\nZa rohem je velké parkoviště bez parkovacích zón a s dostatkem místa. Autobusová zastávka směr do centra je vzdálena pouhých 230 m. Autobus vás během 7 minut zaveze na tramvajovou zastávku (2,3,17), odkud jste v centru Prahy do 20 minut. Jiným spojem se od bytu dostanete bez přestupu na Smíchov.\nPro další informace o bytě a termín prohlídky nás neváhejte kontaktovat.\nMám zájem o Prodej bytu 4+1 v osobním vlastnictví 89 m², Praha 4 - Modřany, číslo nabídky ID 098-NP02596


Villa Yachting - zvýhodněné termíny s dopravou v ceně*** Od 3090 Kč | Léto – Itálie | CK České kormidlo\nTyp: Dlouhodobý, Garance nejnižší ceny, Letní, Levná dovolená, Náš tip, Oblíbené v minulé sezóně, Pobytové\n3 690 Kč od 3 090 Kč/os.\nVšechny apartmány mají přístup na velkou terasu se stolem a židlemi, trezor, SAT/TV, fén a WiFi. Soukromé parkoviště, které je k dispozici zdarma, naleznete cca 300 m od objektu. Všechny apartmány mají stropní ventilátor, ale klimatizace (musí být vyžádána při rezervaci ubytování v CK) je za poplatek 5 €/den.\nMono 2 výhled na moře - vstupní chodba s kuchyňským koutem, ložnice s manželským lůžkem, koupelna se sprchovým koutem, pokoj má výhled na moře.\nMono 2/4 - vstupní chodba s kuchyňským koutem, ložnice s manželským lůžkem a dvěma samostatnými lůžky, koupelna se sprchovým koutem.\nMono 2/4 výhled na moře - vstupní chodba s kuchyňským koutem, ložnice s manželským lůžkem a dvěma samostatnými lůžky, koupelna se sprchovým koutem, pokoj má výhled na moře.\nMezi vybavení Villy patří zahrada se stoly a židlemi, v oplocené zahradě je dětské hřiště, bezplatné soukromé parkoviště cca 300 m od objektu (dle dostupnosti - nelze předem rezervovat).\nPláž je vzdálená cca 350 m od vily. Lignano je obklopeno ze tří stran Jaderským mořem a lagunou Marano. Téměř 8 kilometrů dlouhá a široká zlatavě písčitá pláž se pozvolna noří do klidných vod Jadranu a nebudete to mít z žádného místa Lignana dále k pláži než zhruba 500 m. Pláž nabízí ideální místo rekreace nejen pro rodiny s dětmi, ale i pro mladé, kteří si chtějí užít nočního života a zábavních parků\nVětšinou jasno a větrno. Nejnižší teploty 1 ° C.\nVětšinou jasno. Nejvyšší teploty 8 ° C. V Vítr o rychlosti 25 - 40 km/h, zeslabující až na 10 - 15 km/h.\nČástečně zataženo. Nejvyšší teploty 14 ° C. Vítr ZSZ a proměnlivé počasí.\nČástečně zataženo. Nejvyšší teploty 15 ° C. Vítr J a proměnlivé počasí.\nVětšinou jasno. Nejvyšší teploty 15 ° C. Vítr JJV a proměnlivé počasí.\nCelkové hodnocení 86,2 % (Hodnocení 26×)


Antica Residenza la Vela - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Meta\nVia Trarivi 14, Meta, Meta, Itálie, 80062 - Velmi dobré umístění – zobrazit na mapě\nApartmán s 1 ložnicí (One-Bedroom Apartment with Private Pool)\nAntica Residenza la Vela – podrobnější informace\nVýhodně umístěný ve městě Meta,je hotel Antica Residenza la Vela skvělou základnou pro prohlídku tohoto živého města. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVyužijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Meta. Hotel poskytuje grilovací zařízení s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nKromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností. Mnoho z nich má k dispozici i soukromý bazén, topení, odhlučnění, extra dlouhé postele (> 2 metry), LCD televize / plazmová obrazovka, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Ať už jste milovník fitness nebo jen hledáte způsob uvolnění po náročném dni, budete se bavit špičkovým rekreačním vybavením, jako je venkovní bazén. Antica Residenza la Vela je vaším místem pro kvalitní hotelové ubytování ve městě Meta.\nPři check-inu je nutné předložit platný průkaz totožnosti s fotografií a kreditní kartu. Upozorňujeme, že vyhovění zvláštním požadavkům závisí na dostupnosti a může se na ně vztahovat poplatek. Informujte prosím Antica Residenza la Vela o svém předpokládaném čase příjezdu předem. Tuto informaci můžete napsat do políčka pro zvláštní požadavky při rezervaci nebo se obraťte přímo na ubytování. Kontaktní údaje jsou uvedeny v potvrzení rezervace. V den příjezdu se vyžaduje složení zálohy ve výši 150 EUR za případné způsobené škody. Záloha Vám bude v plné výši vrácena, pokud nebudou při kontrole ubytování zjištěny žádné škody.


Michal Krysta – Mám potřebu se nějak unavit | eMontana\n“O půl páté budíček, na kolo dvě hoďky a pak odpoledne běh, plavání nebo ještě lítat. Ideálně aspoň tři dvoufázové tréninky za týden.” A Volné dny mezi extrémními závody? “Paraglide nebo lezení.” Nudit se s Michalem určitě nebudeš.\nT: Jakub Freiwald, Standa “Sany” Mitáč F: archiv M. Krysty, Red Bull, S. Mitáč, M. Gmeiner\nV modrém tílku ráno vyběhl do kopce s kilometrovým převýšením. Pak přeskočil do kajaku, projel brány a na kole vystoupal další výškové metry. V kopcích ho potkaly kroupy, teplota padala k nule, a když se objevil dole v cíli, klepal se zimou a z obličeje si utíral kousky bahna.\nMichal Krysta v létě vyhrál neoficiální mistrovství světa v outdoorových sportech – Outdoortrophy v Rakousku. Byl nejrychlejší v kategorii „SÓLO“, která znamená, že při běhu, paraglidu, kajaku a horském kole člověk předává štafetu sám sobě. Po závodě jsme se s Michalem na hodinu zavřeli do skladu materiálu, posadili se na odložený raft a začali se ptát.\nCESTOVAT NA ZÁVODY KVŮLI JEDNÉ DISCIPLÍNĚ SE NEVYPLATÍ\nTebe neláká závodit v týmu s parťáky?\nJá ty týmy jezdím už hodně dlouho a třeba na Dolomitenmannovi mě mrzí, že nemůžu zkusit i další disciplíny. Vždycky tam přijedu týden předem a jdu si zajezdit s klukama na kajaku a na kole, protože ho trénuju na triatlony. Láká mě projet si tu závodní trať. Zároveň bych si to rád dal celý sám, ale zatím to organizátoři neumožnili. Vím, že mám na to, abych to zvládnul. Nejde o to, aby mě vyhlašovali jako kdoví co: „Tady jsou sólisti a ti jsou bozi.“\nTaky by mě mrzelo, kdybych jel takovou dlouhou cestu autem jenom kvůli tomu padáku a nakonec kvůli počasí neletěl. (Na Outdoortrophy 2015 se kvůli mlze nelétalo, pozn. red.) To by mě celkem naštvalo. Abych sem jezdil kvůli penězům, to mě taky nebaví. Jedu si sem zasportovat, a když mám možnost jet všechny čtyři disciplíny, je to super. Mrzí mě, že to není možné u všech závodů. Tady na Outdoortrophy jsem si zkusil svůj nejtěžší závod sólo a mám z toho radost.\nAsi není moc lidí, kteří zvládnou všechny disciplíny (běh do vrchu, paraglide, kolo, kajak).\nMoc ne, největší problém je s tím padákem. Lidi jsou schopní se relativně rychle naučit na kajaku a kolo s běháním je pro většinu přirozený.\nJaká je tvoje nejlepší disciplína? Padák?\nDá se říct, že jo. Když to bereme odděleně, tak jo.\nJak dlouho lítáš?\nDvanáct třináct let už to bude, co jsem začal. Do toho jsem ale ze začátku hodně šlapal do lezení, měl jsem dva tři roky, kdy jsem jenom lezl. Dokonce jsem i zkoušel závodit na boulderu. To byla doba, kdy jsem se občas padákem proletěl, ale nebyl to můj hlavní sport. Postupně se to nějak překulovalo a teď je to lítání hlavní. Všechno se nějak vyvíjí.\nPOPRVÉ MĚ TO NAPADLO NA MONTE ROSE\nS jakým sportem jsi začal?\nZačal jsem původně jezdit na divoký vodě, asi od šesti let. Závodil jsem v reprezentaci, kde se mi i podařily nějaký úspěchy. Byl jsem druhej na mistrovství světa, na Evropě jsem byl desátej, na svěťáku jsem se taky nějak umístil. Pořád jsme se pohybovali v horách, v Alpách – člověk po těch horách kouká, lákají ho… Tohle se stalo na mistrovství Evropy, když jsme měli s kamarádem jeden volný den: vyrazili jsme na Monte Rosu. V kraťasech, žabkách a v tričku. Chtěli jsme se strašně podívat někam nahoru. Když jsme měli po pás sněhu, tak jsme se shodli, že to není úplně dobrý nápad. Každopádně, na nějaké horské chatě jsem tam zahlédl fotku s padákem a tam mě to poprvé napadlo – to by bylo super to dolů sletět!\nA běh a kolo? To jsou tvé slabší disciplíny?\nNejslabší je běh, to mě nejmíň baví. Když hodně trénuju, tak jezdím na kole, ale já jsem zvyklej hodně chodit s batohem na horách, z toho X-Alpu, kde člověk hodně chodí, nachodí třeba 80 km denně, třeba čtrnáct dní v kuse s baťohem, jsem zvyklej šlapat. Ale tempo rychlejšího běhu 12 kiláků s 1200 metrů převýšením mi moc nesedí. Obecně řečeno, běh je takovej nejslabší, na ten jsem línej trénovat, ale vždycky ho nějak přetrpím.\nKdyž máš volno od závodů, kam nejradši vyrážíš?\nKdyž už, tak to spojuji s nějakým sportem, přítelkyně teď pracuje ve Švýcarsku, tak za ní občas jezdím a chodím se s ní někam projít, ale vždycky si beru padák a chudák holka pak musí dolů pěšky, ale tak to prostě je. (smích) Potom si to vyběhnu ještě jednou, abych trochu potrénoval. Přírodu mám rád, ale mám taky potřebu se nějak unavit. Jezdím tam, kde je hezky. Ale ono je vlastně hezky skoro všude.\nMáš nějaký místo, kde se ti líbí nejvíc?\nNemám. Já jsem prostě rád všude, kde se mi nějak líbí. Teď třeba bydlím v Mikulově, a i když tam ty kopce máme malé, mají své kouzlo, a pokud si chci potrénovat, musím holt na ně vyběhnout vícekrát. Má to svoji atmosféru. Jsou třeba místa, kde jsem vyrůstal, v Beskydech, na Lysé – to je taková specifická hora, kde se prostě chodí, šlape od novorozeňat po důchodce… Taková kultura.\n“Já si to sletím a chudák holka jde dolů pěšky.”\nS ním jsem začal po kajaku, a relativně brzo po pár letech jsem hned chtěl jet do Himálají na nějaký velký kopec. Vykrystalizoval z toho Changabang v roce 2008 (6864 m n. m., pozn. red.), ta severní stěna je brutálně těžká. VZPOMÍNKOVÉ VIDEO:\nNa co z toho nejvíc vzpomínáš?\nKdyž poprvý jedeš do Himálají, poprvý jedeš do Indie, tak nezáleží, jestli seš v horách nebo ve městě, prostě na to celý koukáš a celý to ti udělá takovej balík zážitků, že to je na celej život. Ještě to spoj s tím napětím, co se bude dít a z tý stěny, z tý námahy a z toho lezení…\nProbíhalo to tak, že jsme dost času ztratili vynáškama matroše pod stěnu, protože to bylo delší a náročnější, než jsme čekali. Neměli jsme šerpy, protože pod stěnu už nikdo nechtěl jít, takže jsme to museli vynosit sami. Nosili jsme to všechno asi týden. A potom jsme lezli a měli jsme čas to vylízt, ale bylo to tak na hraně, museli jsme dost spěchat a myslím si, že to ani nešlo tak rychle, jak jsme čekali. První polovina stěny byla lehčí, to bylo v pohodě, tam nebylo nic náročnýho. Problém nastal potom, že se pokazilo počasí přes noc, začalo sněžit, tak jsme zůstali ve stanech a řešili jsme, co dál. Věděli jsme, že vršek určitě nestihneme, protože musíme zase odnést matroš a stihnout letenky domů.\n– SPANÍ V SEVERNÍ STĚNĚ CHANGABANGU, INDIE –\nBylo to na hraně, jestli do toho ještě máme jít nebo ne. Nakonec jsme se rozhodli, že už to zabalíme, a bylo to nejlepší rozhodnutí, co jsme mohli udělat, protože pak sněžilo ještě další tři čtyři dny. Už ten den jsme slaňovali až do jedenácti do večera a furt sněžilo a tam, kde jsme nastupovali, vznikl násyp na celou délku lana. Ocitli jsme se o 50 metrů výš, než když jsme nalézali do stěny. Mrtě sněhu. Když jsme se dostali pod skálu, odjela desková lavina. Celý den jsme nic nejedli, nepili, byli jsme z toho úplně vyčerpaní. Byli jsme rádi, že jsme pod stěnou, ale ještě nás čekal ledovec, nějaké trhliny a šli jsme úplně potmě, s těma těžkýma krávama na zádech.\nByl jsem s Milanem Majdou, Michalem Bernardem a s Otou Krásným. Jsou to zkušený alpinisti původně z Brna a lezou hodně na písku. Seznámili jsme se na boulderovce a trénovali jsme spolu převážně v Tatrách.\nPříběh z Dolomitenmannu – uši padáku šustí o skálu\nTěšíš se po podobných zážitcích domů?\nJo, teď jsem ve fázi, kdy se hodně mých životních věcí proměnilo – práce, řešíme rodinu… Člověk dospěje do toho věku, kdy pořád nemůže blbnout, bydlet v autě.\nA bydlíš ještě v autě?\nBydlel jsem hodně. Vždycky jsem měl nějaké skladiště věcí a mezi tím jsem přejížděl. Když člověk jezdí po těch závodech po světě, tak nepotřebuje byt. Ono je to fajn, taková ta svoboda… Jenže pak si řekneš, občas bych si ty nohy někde na stůl dal.\nCESTA DO PLUSU VEDE PŘES PIVOVAR\nPracuješ na tom?\nS kámošem jsme teď rozjeli v Mikulově pivovar, takže se snažím trošku podnikat a pracovat, malinko se zajistit. Už si říkám, že za ty roky člověk vydělal relativně dost peněz, ale všechny šly hned na nějaký cestování, závody a všechno okolo. Třeba vloni mi dvakrát vybrali auto, takže tento rok jsem strávil tím, že jsem to všechno splácel. Byl jsem asi 350 tisíc v mínusu. Takový radosti.\nJak se daří ve vinařském městě pivovaru?\nPrávě, že dobře. Protože piva je tam málo a lidi tam nejezdí jenom za vínem, ale i za dovolenou. A hlavně chtějí ochutnat něco tradičního, místního a my jsme tam znovu tradici obnovili, protože tam se vařilo pivo už v 16. století a teď tam vaříme pivo jako kdysi. Je to takový městský, tradiční, takže zatím jo, pivo děláme výborný…\nJak to máš s jídlem?\nJá jsem stravu teď poslední rok dost řešil a přešel převážně na veganskou, rostlinnou a je to prostě brutální rozdíl. Cítím se mnohem silnější a svěžejší. Mam více energie, lépe se mi spí a hlavně lépe regeneruji po tréninku. Je to super, jen mě mrzí, že mi to nikdo neřekl dříve, že to tak funguje. Maso skoro nejím, jen ryby a je to hodně znát při trénincích. Nedokážu si už teď představit, že bych hlavně před závodem jedl jinak. Při neustálém cestování je to ale obtížné a ta strava se nedá dodržet vždy.\nJak hodnotíš svůj přechod k veganské stravě?\nObjevil jsem, kolik je tam možností, jak s tím experimentovat, kolik je tam nejrůznějších chutí. Objevil jsem takový věci, co jsem vůbec do tý doby neznal, je to super. Myslím, že lidi to dřív nebo později zjistí a přejdou na to. A knedlo vepřo zelo, i když ho miluju, tak teď už na něj nemám takovou chuť, jako jsem měl předtím.\nTeď po závodě se přiznám, že jsem si dal dva buřty a kus masa, protože tady žádné jiné jídlo nebylo a holt se nedalo nic dělat. Hlad je hlad. Nejsem žádný ortodoxní vegan, a když dostanu jednou za čas chuť na maso a nemám před nějakou větší sportovní akcí, tak si ho dám. Když budou holt kuřata chytřejší a ochočí si lidi, tak budou žrát lidi. V přírodě to tak prostě je.\nKaždopádně, maso si dávám stále méně a méně. Myslím si, že v podobě, ve které ho můžeme koupit v obchodě, není vůbec zdravé. Jsme na maso zvyklí a asi ještě dlouho budeme, ale myslím, že je to otázka času, kdy se maso postupně bude nahrazovat zdravější stravou. Já už mám jasno. Koupil jsem si obrovskej krásnej výkonnej mixer a dělám si smoothie – to je nejlepší věc, co jsem mohl udělat. Pecka. Hlavně to hnedka vstřebáš, po jídle nepotřebuješ tolik odpočívat a trávit. Hned můžeš trénovat.\nJediný hřích je to pivo. Co jsme ho začali vařit a zjistil jsem, jak má chutnat, tak si ho ani nikde jinde skoro nedávám. Opravdu dobrý pivo je problém koupit. Když to máme nefiltrovaný, nepasterizovaný, a když si to dáš přímo z tanku… Tam to má všechno a pořád to pivo žije. A když přijedu z kola, tak to občas vezmu přes pivovar a jedno si dám.\nZačal jsi kvůli tomu pít víc?\nTo ne, spíše naopak. Když mám chuť, tak si na dvě tři piva zajdu, ale někdy si za týden nedám žádné.\n“Nedokážu si už teď představit, že bych si před závodem dal maso.”\nCHYBU UDĚLÁ KAŽDÝ. ZÁLEŽÍ, JAK SE S NÍ VYROVNÁ\nJaké jsou extrémní přelety hor (pyrenejský X-Pyr, X-Alps), kde jsi vlastně sám několik dní?\nTo, že to děláš sám a jsi odkázaný sám na sebe, znamená, že je to víc o psychice než o všem ostatním. Trénuješ nějakou vytrvalost, jsi schopen něco vydržet nebo si myslíš, že něco vydržíš, třeba uběhneš maraton nebo ujedeš 200 na kole… Máš nějaký měřítko vytrvalosti, ale teď jdeš na závod, kde jsi 14 dní a máš tam běžet 80 kilometrů a uletět 200 kilometrů denně, s batohem, spát čtyři hodiny…\nNa to stejně nenatrénuješ. Z těch vytrvalostních věcí musíš mít natrénovanou nejvíc hlavu, musíš mít vnitřní sílu, abys šel pořád dál, abys neměl tendenci to vzdát. Myslím, že na tenhle závod je důležitější být silný psychicky a nedělat moc chyb. Uděláš jednu, jedno špatný rozhodnutí, stojí tě to 10 až 15 míst a pak to zase doháníš…\nZávod je dlouhý a každý většinou udělá nějakou chybu, někdo větší, někdo menší, s tím se dá počítat. Třeba někde zůstaneš na zemi, neudržíš se ve vzduchu a ostatní tě přelítnou. Ocitneš se v místě, kde se nedá letět, nedá se startovat, a tak celej den šlapeš a ostatní jsou někde 100 kiláků před tebou. To se mi stalo na X-Pyru, byl jsem tři dny první a potom jsem udělal chybu a bylo to všechno v řiti.\nMáš motivaci udělat nějaký svůj projekt mimo závody?\nMožná vyrazím do Peru, mám v plánu udělat takovej sólo bivak přes celé Peru, přes Andy, byl by to nejdelší bivakový sólo let na světě. Já to „nej“ osobně nepotřebuju, ale když už pojedu takovou dálku, tak ať to stojí za to. Nechci to takhle prodávat, prezentovat, chci tam jet a pak se uvidí, jak to dopadne. Když tomu člověk věnuje tolik energie a času, tak zase je fajn, aby se to nějak lehce vrátilo od sponzorů. A když už se člověk dostane do fáze, kdy je jakž takž dobrej, tak je škoda nevyužít šance, aby mu za to aspoň někdo něco málo dal. Mám na to tři týdny a chci zvládnout tisíc kilometrů. Květen a červen je tam na lítání snad nejlepší. Takže ideálně bych chtěl v květnu vyrazit do Peru, v červnu mám Ironmana a v červenci X-Pyr.\nKolik hodin vlastně denně trénuješ?\nPoslední dobou to trochu flákám, ideálně to jsou aspoň čtyři hodiny denně. Teďka to musím znovu nastavit, měl jsem v poslední době hodně práce a cestování. Klasika o půl páté budíček, na kolo dvě hoďky a pak odpoledne běh, plavání nebo ještě lítat. Tak nějak ideálně těch pět tréninků, aspoň tři dvoufázové za týden. Do toho hraju ještě hokej, občas si zalezu a v zimě hory a skialpy…\nObčas si říkám, když se podívám do té prázdné peněženky: “Kdybych nebyl blbej a hrál hokej závodně a nedělal tyhle šaškárny, tak jsem někde jinde…” (smích) Ale myslím si, že ten život se má užívat naplno. Sice jsem teď v té fázi, kdy chci trochu naplnit účet a mít rezervu, ale člověk se asi nezmění – jak mám ty prachy, tak co s nima – než aby to leželo na účtu, tak někam jedem, do hor, cestovat… Život je moc krátkej na to, abychom furt jen pracovali a stresovali se. Navíc, etos jsem do toho všeho začal ještě častěji jezdit na písek a to je prostě krása. Když tam člověk je, tak se mu ani nechce zpátky, radši by tam zůstal celý léto. To je v řiti. (smích)\nMichalova definice dobrodružství\nNarodil se 7. listopadu 1984 v Ostravě.\nŽiví ho podnikání a sport.\nMichalovy největší úspěchy\nDruhé místo na MS ve sjezdu na divoké vodě 2002\n19. místo na Red Bull X-Alps 2013\nPrvní místo na Dolomitenmannu 2012 a Outdoortrophy 2015\nMísto: Lienz, Východní Tyrolsko, Rakousko\nDisciplíny: běh do vrchu, paraglide, kajak, horské kolo\nKdy: září, každý rok (VIDEO z letošního ročníku na ČT)\nMísto: Vorarlbersko, Rakousko\nKdy: srpen, každý lichý rok\nSoutěží: týmy, jednotlivci\nMísto: Start v Salzburku (Rakousko), cíl v Monaku\nDisciplíny: paraglide, běh\nKdy: červenec, každý lichý rok\nRed Bull X-Pyr\nMísto: Start v Hondarribii (Biskajský záliv), cíl v El Port de la Selva (Španělsko)\nKdy: červenec, každý sudý rok\nSoutěží: jednotlivci, loni doletělo osm lidí\nMísto: Havajské ostrovy (USA)\nDisciplíny: plavání (3,86 km), jízda na kole (180,25 km) a maratonský běhu (42,2 km)\nKdy: říjen, každý rok


Tričko metal Just Say Rock Death Metal 666 Cult černá S e-shop >>\nTričko metal Just Say Rock Death Metal 666 Cult černá S pánské originální tričko s předním potiskem. Složení: 100% bavlna. Barva: černá. Značka: JUST SAY ROCK. Orientační rozměry v cm cca.: (OBVOD je 2x šířka) Trička » trička metal » Tričko metal Just Say Rock Death Metal 666 Cult černá S.. METAL >>\ntričko KILLSTAR Dont belong černá L e-shop >>\ntričko KILLSTAR Don't belong černá L pánské tričko s dlouhými rukávy a kvalitním potiskem. Barva: černá. Značka: KILLSTAR. Složení: 100% bavlna. Vezměte prosím na vědomí že míry v tabulce jsou pouze orientační a velikosti se mohou mezi jednotlivými výrobky a styly mírně lišit. Orientační rozměry v cm (OBVOD je 2x šířka) Trička » trička ostatní » tričko KILLSTAR Don't belong černá L.. METAL >>\nTričko metal AMPLIFIED Led Zeppelin 77 FLOCK černá L e-shop >>\nTričko metal AMPLIFIED Led Zeppelin 77 FLOCK černá L pánské tričko. Modrý vzor je vyrobený ze sametu který je nalepený na tričku. Tričko je na koncích rukávu, spodním lemu a kolem krku roztřepené - viz foto. Složení: 100% bavlna. Značka: AMPLIFIED. Barva: světle béžová. Orientační rozměry v cm cca.: (OBVOD je 2x šířka) Trička » trička metal » Tričko metal AMPLIFIED Led Zeppelin 77 FLOCK černá L.. METAL >>


Kryptowire: Miliony Androidů jsou zranitelné už když je vybalíte. – rychlofky\nKryptowire: Miliony Androidů jsou zranitelné už když je vybalíte.\nKryptowire: Miliony Androidů jsou zranitelné už když je vybalíte. Původce jsou výrobci, kteří zasahují do Androidu a navíc přidávají aplikace plné děr. Značnou měrou se podílí i laxní přístup k aktualizacím. Viz MILLIONS OF ANDROID DEVICES ARE VULNERABLE RIGHT OUT OF THE BOX\n12.8.2018 365tipu\tAnalýza, Android, Bezpečnost, Bezpečnostní chyba, Hardware, Kryptowire, Software, Soukromí, zranitelnost


Bojovník Jiří Procházka: Sevřela se mi p*del, že jsem zabil! | Blesk sport\nDrsné vzpomínky bojovníka Procházky: Sevřela se mi p*del, že jsem zabil člověka!\nBěhem necelých šesti minut se z něho stala světová sportovní celebrita a nejlepší český zástupce smíšených bojových umění. To když poprvé vstoupil do klece slavné UFC, kde předvedl nevídanou vítěznou show.\nJaká byla cesta Jiřího Procházky (28) od nezvladatelného sígra k mistrovi bojových umění? Velmi zajímavá.\nKdyž mu bylo šest let, zemřel mu otec a on podle svých slov ztratil pevný mužský vzor. „Byl jsem hodně energické dítě, mamka se mnou měla problémy a v pubertě jsem se ještě začal rvát kdekoli, kde jsem mohl. Snažil jsem se tak ze sebe vydávat tu mužskou stránku,“ přiznal v obsáhlém rozhovoru pro Nedělní Blesk.\nPouliční šarvátky se vršily a vážou se k nim hodně nepříjemné historky. „Bylo pár okamžiků, kdy rvačky dopadly tak, že člověk padl a nehejbal se, a v tu chvíli se mi sevřela prdel, že jsem ho zabil a je konec,“ vzpomíná bojovník, kterému se přezdívá Denisa. „Díky bohu, že všechno dobře dopadlo a zdárně jsem tím obdobím prošel,“ dodává.\nTeprve pak našel kouzlo bojových sportů, srovnal se a díky ohromné píli se stal celebritou mezi zápasníky MMA, která se rve už jen v kleci k tomu určené.\nJiří Procházka po návratu do Prahy rozbil pro štěstí skleničku o hlavu\nMírumilovný bijec Procházka otevřeně o rozchodu i penězích: McGregor byl můj vzor\nVémola o hubnutí: osm litrů vody a solárko. Co nechybí na jídelníčku?\nTémata: MMA, UFC, zabití, blesksport, Jiří Procházka\nTak se slaví triumf v UFC: Procházka paří naplno, jak ho vidí kamarádi?\nNoční můra exatletky a vítězky StarDance Baďurové: Koně jí brutálně zabili satanisté?\nBiatlonová sezona startuje: Tohle jsou nejkrásnější nástupkyně Gabriely Koukalové!\nONLINE + VIDEO: Plzeň - Vítkovice. Domácí mohou zpátky na čelo


Hrad a zámek Staré Hrady je ve vzdušné vzdálenosti 5 km od obce Leština.\nRozhledna Čeřovka (Milohlídka) je ve vzdušné vzdálenosti 9 km od obce Leština.\nAqua centrum Jičín je ve vzdušné vzdálenosti 9 km od obce Leština.\nZřícenina hradu Trosky je ve vzdušné vzdálenosti 10 km od obce Leština.\nHrad Kost je ve vzdušné vzdálenosti 10 km od obce Leština.\nSoustava rybníků v Podtroseckém údolí je ve vzdušné vzdálenosti 10 km od obce Leština.\nRozhledna Čížovka je ve vzdušné vzdálenosti 12 km od obce Leština.\nZámek Hrubá Skála je ve vzdušné vzdálenosti 13 km od obce Leština.\nArboretum Bukovina je ve vzdušné vzdálenosti 14 km od obce Leština.\nDřevěný kostel sv. Václava v Kozojedech je ve vzdušné vzdálenosti 16 km od obce Leština.\nZřícenina hradu Kumburk je ve vzdušné vzdálenosti 16 km od obce Leština.\nVodní nádrž Jahodnice je ve vzdušné vzdálenosti 18 km od obce Leština.\nDlaskův statek je ve vzdušné vzdálenosti 20 km od obce Leština.\nDřevěný kostel sv. Mikuláše v Nové Pace je ve vzdušné vzdálenosti 22 km od obce Leština.\nZOO Chleby je ve vzdušné vzdálenosti 25 km od obce Leština.\nBozkovské dolomitové jeskyně je ve vzdušné vzdálenosti 25 km od obce Leština.\nSki Centrum Zásada je ve vzdušné vzdálenosti 30 km od obce Leština.\nSkiareál Plavy je ve vzdušné vzdálenosti 31 km od obce Leština.\nZadní Žalý (1036 m) je ve vzdušné vzdálenosti 35 km od obce Leština.\nJeštěd (1012 m) je ve vzdušné vzdálenosti 38 km od obce Leština.\nAquapark Centrum Babylon je ve vzdušné vzdálenosti 39 km od obce Leština.\nZOO Dvůr Králové je ve vzdušné vzdálenosti 40 km od obce Leština.\nBotanická zahrada Liberec je ve vzdušné vzdálenosti 40 km od obce Leština.\nSkanzen Přerov nad Labem je ve vzdušné vzdálenosti 42 km od obce Leština.\nHrad a zámek Staré Hrady je ve vzdušné vzdálenosti 5 km od obce Leština?\nBozkovské dolomitové jeskyně je ve vzdušné vzdálenosti 25 km od obce Leština?


STAVEBNÍ POZEMEK S ČÁSTEČNÝM VÝHLEDEM NA JEZERO, Český Krumlov\nStavební pozemek ve Frymburku s částečným výhledem na Lipenské jezero. Rozloha pozemku: 624 m2. Napojení na sítě (voda, kanalizace a elektřina) bude zajištěno investorem a je právě ve výstavbě. Cena za napojení je v ceně pozemku. Pozemek se nachází ve velmi vyhledávané lokalitě. Například Wellness Hotel Frymburk je vzdálen jen několik desítek metrů, náměstí s řadou dalších hotelů a restaurací jen několik stovek metrů a běžkařská trať nebo nová sjezdovka rovněž. Skvělá je místní cyklostezka, hojně užívaná především z Frymburku do Lipna nad Vltavou, protože je osvětlená…\nCena: 929760 CZK (usd eur uah)\nTegy pro tento inzerát: stavební pozemek výhledem částečným jezero\nPozemky\t Nabídka PRODEJ/VÝMĚNA POZEMKU ROŽMITÁL NA ŠUMAVĚ 16.09.2018\nPozemky\t Nabídka Výkup pozemků 30.06.2017\nPozemky\t Nabídka Obchodná verejná súťaž 20.02.2018