Upřímný příběh bývalého homosexuála popisujícího každodenní život průměrného „homosexuála“ - nekonečné klystýry, promiskuitní sex a související infekce, kluby, drogy, problémy s dolním střevem, deprese a hlodání, neochvějný pocit nespokojenosti a osamělosti, z něhož je hloupost a drogy dávají pouze dočasný odpočinek. Toto vyprávění obsahuje nechutné podrobnosti o homosexuálních praktikách a jejich důsledcích a zanechává odporný fekální sediment, který bude pro nezkušeného čtenáře nepochybně obtížný. Zároveň přesně přenášejí vše scatologický ošklivost homosexuálního životního stylu maskovaného jako veselé pseudo-duhové zbarvení. Ukazuje hořkou realitu mužské homosexuality tak, jak je ve skutečnosti - svrabnesmyslný a nemilosrdný. „Být gayem“ v konečném důsledku znamená utrpení a bolest namočenou v exkrementech a krvi, spíše než držet se rukou kawaii big-eyed boys od yoyoynyh fikce fanoušků.\nV 1989u jsem dorazil do světoznámé čtvrti Castro v San Franciscu jako zanedbaný mladý muž ve věku téměř 19. Vyrostl jsem loven a osamělý a chtěl jsem se konečně stát součástí něčeho. Téměř od samého začátku adolescence mě ostatní kluci ve škole instinktivně odmítli. Zatímco pod vlivem testosteronu udělali rozhodující krok k více mužským činnostem, jako jsou agresivní hry a sport, zůstal jsem plachý a nerozhodný. Jak jejich hlasy rostly a byly sebevědomější, můj hlas zůstal jemný a podivně tlumený. S tím, jak rostli a sílili, jsem se stával stále více podrážděný a hranatější. Mladí alfa muži byli zpravidla nejlepší ve fotbale a nevyhnutelně se ukázali jako vůdci v přestávkách a hodinách tělesné výchovy. Vždycky snadno vysmívali můj nedostatek sportovních schopností a nahlas poukázali na mou úplnou bezcennost. Nikdo mě nechtěl vzít do svého týmu. Ve výchozím nastavení jsem vždy zůstal poslední, i když byly vybrány dívky menší než já.\nV mé třídě byli další nesportovní chlapci - s nadváhou nebo velmi krátkými, kteří byli léčeni stejným způsobem. Mohli by však popření proměnit v výhodu prostřednictvím komického sebeúcty nebo si ze mě nebo někoho jiného udělat legraci. To jsem nemohl udělat. Byl jsem nakloněn vzít všechno k srdci a bát se jakéhokoli maličkosti. Obecně krutý a bezmyšlenkovitý chlápek chlapců mi připadal úmyslně škodlivý. Zároveň, čím více mě odmítli a zesměšňovali, tím více jsem mezi nimi chtěl najít místo. Moje dětské fantazie se začaly točit kolem milého superhrdiny, který mě bere jako svého partnera. Po škole jsem se vrhl domů, abych se podíval na Batmana a představil jsem se jako Robin. Je pozoruhodné, že do dnešní doby jsou homoerotické fantazie o Batmanovi a Robinovi v homosexuální kultuře rozšířené.\nKdyž jsem dorazil do San Francisca, byl jsem stále podrážděný, hubený a trapný, ale rychle jsem zjistil, že muži se mnou chtějí být. Tady jasnou výhodou byla chlapecká postava. Chlapec, kterého nikdo ve svém týmu nechtěl, se stal oblíbeným. Nebyla nutná obratnost, vyžadovalo to jen slibnou ráznost, vytrvalost a bezesporu připravenost. Na rozdíl od našeho ztraceného dětství tu byli lidé, kteří byli připraveni nás trénovat a vést. Téměř každý z nás měl prvního milence staršího, zkušenějšího a sebevědomějšího. Podle našeho názoru nás doprovázeli do světa mužů, od kterého jsme se vždy cítili odcizeni. A jak se ukázalo, dosáhli tohoto představení pomocí sexu.\nPrvní noc, když jsem se vplížil do svého prvního gay baru, byl jsem stále stejný nejistý a zoufale plachý dítě. Nevěděl jsem, co mám dělat. Moje jediná zkušenost se sexuálním světem mužů byla omezena na sledování gay porno a tyto obrázky mě fascinovaly. Byl zde základní řád a rituál pro všechno, co se zde ukázalo - staré s mladými, velké s malými, zkušené s naivními. Zralí a vysoce odvážní lidé byli vždy oddaní mužnosti nezkušenými a fyzicky méně působivými mladými rekruty.\nNa pouličním veletrhu v San Franciscu\nZ porno jsem zhruba věděl, co očekávat. Viděl jsem filmy se stejně zlověstnými jmény jako: „Tati, bolí to“, „Dost, to bolí“ a „Bude to bolet“. Představoval jsem si svůj přechod k maskulinitě jako obřad zasvěcení a uprostřed Krize AIDSStejně jako muži v kmenových kulturách, kteří musí snášet různé fyzické trápení a pokusy, aby se připojili ke společenství lidí, jsem byl připraven vydržet v tomto procesu cokoli, dokonce zemřít.\nRozuzlení v gay porno je vždy anální styk. Anální sex dává mužské homosexualitě určitou intimitu. Schůzka, která nezahrnuje alespoň možnost análního kopulace, vypadá bezvýznamně a prchavě. Možnost takové fúze byla neuvěřitelně lákavá, ale byl jsem omezen stálou pravděpodobností získání AIDS a odmítl riskovat svůj život, i když jsem věděl, že nebudu celý, dokud nenajdu odvahu poslouchat.\nHodně jsem o tom přemýšlel a jednoho dne jsem šel do místní lékárny vedle Castro gay mekky, naplněné různými volně prodejnými laxativy a očistnými klystýry. Během následujících hodin jsem snědl velmi málo a napil se projímadla se spoustou vody. Následujícího rána, kdy jsem vyjal klystýr z obalu, jsem měl pochybnosti. S dlouhým, naolejovaným koncem vypadala téměř jako mučící nástroj.\nNěkolik minut jsem se opřel o umyvadlo na záchodě a mačkal všechny svaly mého těla, až se to stalo nesnesitelným. Když se ohlédnu zpět, zdá se mi, že jde o rituál očištění před obřadem v nějakém pohanském chrámu. Sondoval jsem své tělo, abych začal znovuzrození, ale bez ohledu na to, jak moc jsem čerpal na okraj slanou vodou, stal jsem se jako Mrtvé moře v Sodomě. Chvíli jsem plaval na hladině, ale nebylo nic, co by mě podpořilo. Existoval pouze pro své vlastní účely.\nPo zbytek dne jsem se cítil hrozně. Pokud jde o sex, netrvalo to na rozdíl od porno dvacet až třicet minut, všechno bylo mnohem rychlejší. Přes mytologii mocného pasivního vyžadovalo toto odhodlání bolest, vytrvalost a podrobení. Pocit vyplývající z úmyslného pokusu o uvolnění svěračích svalů, protože jejich správné fungování závisí na jejich stálém autonomním napětí, byl neuvěřitelně podivný. To jsem nemohl udělat. Ve výšce pokusu mi můj milenec dal pod nos bong. Váhavě jsem táhl a mé srdce se začalo vytrhávat z mé hrudi.\nÚroveň blízkosti byla buď intenzivní, nebo chladně vzdálená, v závislosti na poloze těla a kontaktu očí. Pohřbil jsem si tvář do přikrývky a pak se odvážil podívat do tváře muže nade mnou. Nebylo nic společného. Ve skutečnosti to byla karikatura rodinného aktu, ale nebyl jsem žena a neměl jsem vagínu. V mé fyziologii nebylo nic přizpůsobeno přijetí penisu; nebylo přirozené mazání a bolelo to, dokud jsem nepřestal nic cítit. Občas byl zážitek pálivý a fekální. V naší touze najít cestu k odvaze se ocitáme v krutém návratu do dětství a plenek. Téměř dvě desetiletí po ukončení takového chování je nejhorším vtipem, že někdy musím nosit plenky. Chlapec, který chtěl být mužem, uvízl v kojenecké fázi.\nPraxe toto povolání nezlepšila a v žádném případě se to nezdálo přirozené. Nebylo to snazší. Vzhledem k neustálým přípravám a promývání se zdálo, že sex je klinický a téměř experimentální. Nějakou dobu jsem byl neústupně bisexuální a obdivoval jsem hormonální tok ženské sexuality, jejich potřebu romantiky a předehry - něco, co se homosexuální muži pokusili skončit. Potvrzují to stovky improvizovaných „děr slávy“ vyvrtaných ve zdech veřejných toalet v San Franciscu, pro ultimátně bezejmenný a neosobní sex, který se vyskytuje všude tam, kde čeká otevřená ústa. Erotizace předchozího sexuálního procesu u žen připravuje jejich těla na možnou penetraci. Žádný takový mechanismus není zahrnut v konečníku muže.\n„Díra slávy“ (díra slávy)\nJednou jsem byl příliš horlivý ve svých očistných procedurách a spálil jsem se solným roztokem. Přátelé doporučovali různé domácí klystýry s vodou a jedlou sodu. Další doporučená voda a aloe a nejpodivnější recept sestával z vody a instantní kávy. Kamarád, který byl o něco starší než já, kterému jsem bezpodmínečně důvěřoval, mě vzal stranou a my jsme měli docela zvláštní inverzi rozhovoru mezi otcem a synem. Doporučil dobrého proktora a popsal jeho vlastní trápení s neúčinnými prostředky a různými masti. Podrobně popsal bolest způsobenou vazelínou padající na anální trhliny.\nLaxativa a klystýry i jednou týdně suší již tenkou membránu konečníku. Jeden po druhém jsem zachytil několik sexuálně přenosných nemocí - nejprve rektální kapavka a potom rektální chlamydie. Měl jsem vyrážku, která mě zpočátku opravdu neobtěžovala, protože moje citlivá kůže neodpovídala vždy vždy na použitá maziva. Speciální mimoburzovní masti byly zbytečné a uvnitř se začaly šířit bolestivé vředy a puchýře. Nějakou dobu jsem i nadále měl anální sex. Zdálo se, že si nikdo nevšiml mého mírně označeného zadku ve ztemněných chodbách sexuálních klubů v San Franciscu, jen bolest se stala nesnesitelnou a já jsem se obrátil na místní kliniku. Předepsali mi silná antibiotika. Můj žaludek s nimi nezvládl dobře a několik dní jsem trpěl bolestí a nekonečným průjemem.\nNa chvíli jsem skoro zvládl celou praxi vnímavého análního sexu, ale moje kožní problémy zmizely a vrátil jsem se k ní. Z nějakého důvodu jsem nemohl zastavit. Bylo zvláštní, že jiný muž, který ke mně vstoupil, způsobil jen pocit plnosti, takže ho tělo instinktivně odmítlo. Bylo to skoro jako vzít extázi před nocí rave a sexu. Cítil jsem, jak se droga šíří po celé mé bytosti. V těchto euforických hodinách jsem byl jeden se svým vnitřním já, svým tělem a vesmírem. Když jsem napodoboval sexuální styk s muži, zhroutil jsem se, když jsem zjistil, že jsem stále v zámku ve své pasti své anatomie. Okamžitě se mi srdce melancholie vrátilo a já jsem následoval výzvu, abych se doplnil něčím zvnějšku, i když se to nehodilo.\nNa konci 1990u jsem už nebyl mladý a štíhlý a noví chlapci přicházející do San Francisca se lišili od těch, kteří přišli dříve. Byli více nebojácní. Pro pozůstalé představitele mé generace byla tenká vrstva pryže, která je oddělovala od jejich milenců, stejně tlustá jako cihlová zeď. Kondom začal představovat poslední bariéru mezi homosexuálními muži a jejich cílem - nerafinovaná maskulinita. Všiml jsem si, že za téměř jednu noc mnoho mužů opustilo kdysi posvátné nepsané kánony bezpečného sexu. V těch dnech se zdálo, že doslova každý měl nechráněný sex. Byl jsem uchvácen úmyslným oživením hédonismu 70u. Gay bary a kluby opět hrály všechny klasické písně z disco éry. To byl návrat do zlatého věku sexuální svobody.\nCenná zlatá loď našich snů však byla dalším prázdným slibem. Najednou všichni kolem mě začali onemocnět. Virus nejvíce zasáhl ty, kteří byli ještě dost mladí na sexuální vyhledávání. V tomto procesu zažili mnoho obtíží pouze proto, aby se nakazili virem HIV a nejrůznějšími oportunními patogeny, ve zklamání a zoufalství. Dodnes je infikováno velkým množstvím „homosexuálů“ infikovaných virem AIDS věková skupina 25 - 34 let.\nOčekávané harmonické sbližování, k němuž mělo docházet při styku s kůží, se nenaplnilo. Mnoho starších mužů, kteří při 80u ztratili své manželky a milence kvůli AIDS v XNUMX a už věděli o kultuře gay saun, která nevyhnutelně vedla k masové smrti, částečně otočila zády k dekadenci a usadila se v polovině vyhnanství na okraji Castra. Do velké míry vytvořili frakci, která by později trvala na manželství stejného pohlaví. Chvíli jsem byl jedním z nich a žil jsem napůl spokojený s jedním milencem. Mužská homosexualita však nikdy nebyla monoteistickým náboženstvím. Homosexuální komunita je panteónem různých svatyní umístěných uvnitř barů, saun a nyní v geosociálních síťových aplikacích, kde tisíce fotografií bezhlavých torz začínají vypadat jako mramorové fragmenty starověkých řeckých a římských polobohů. Bohové homosexuálů jsou však polyfonií mnoha falešných božstev, z nichž každé melodicky slibuje ctitelům blaženost.\nMilovník soužití se mnou byl oltář, před kterým jsem několikrát klekl, ale pokaždé jsem chtěl vstát a odejít, protože moje modlitby za vnitřní realizaci zůstaly nezodpovězeny. Sodomie se svou nesmělostí stala příliš časově náročným a únavným úkolem, který k dokončení úkolu často vyžaduje intenzivní manuální práci. Když se bohové gayů vtělí do těla jiné osoby, vzniká falešné společenství krve, které nepřináší vysvobození. Vzestupy a pády očekávání vyžadují nekonečnou pouť na Zemi bez Pánova hrobu. Uctívání se rychle stává zdlouhavým a špinavým pod vlivem zklamání každodenní rutiny. Absence požadované druhé poloviny je bolestivě zatěžující. Výsledkem je, že fyzická intimita se často scvrkává na vzájemnou masturbaci a orální sex. Byl jsem unavený, když jsem každou noc vytáhl své ochlupení z úst. Náš zvláštní okamžik vzájemného osvobození nastal odděleně, zatímco tvář jednoho byla pohřbena v rozkroku druhého. Toto je docela běžné u takzvaných „monogamních homosexuálních párů“, které dříve daly vzniknout konceptu „kamarádů f * ck“ [kurva kamarádů], který popisuje sexuální partnery, když pár souhlasí s otevřeným vztahem, přičemž si navzájem zůstávají pouze emocionálně. Někdy jeden z partnerů netuší, kdy druhý jde do sauny nebo otevře profil na Grindru. Nikdy nezapomenu na blízkého přítele, který se donekonečna obává mého bezohledného chování, který zemře později, poté, co změnil jen pár milenců, odebral HIV od nevěrného partnera.\nTajemství AIDS mě vždy fascinovalo a pokračuje dodnes. Bylo to, jako by sperma nemělo kam jít a nemá co dělat, a ve své frustrace se obrátili proti těm, kteří je zneužívali a způsobovali jim nemoci a smrt.\nPo tolika letech občasné odpovědnosti jsem trpěl krvácením a vyčnívajícími hemoroidy. Snažil jsem se to léčit léky a čípky zakoupenými v obchodě. Jednou jsem se setkal se svými přáteli na večeři, když se mi na kalhotách najednou rozeznaly obrovské mastné skvrny. Každý pochopil, co se děje, a neřekl nic, ale bylo to ponižující. Později proctolog doporučil operaci. Odmítl jsem.\nNeustálé problémy s touto oblastí mého těla mě ještě více propracovaly a to problém ještě zhoršilo. S konečníkem jsem zacházel jako s ženským pohlavním orgánem a v jistém smyslu se začal chovat jako takový. Například pach byl vždy problémem během análního sexu a někdo navrhl použití vaginálního deodorantního spreje, jako je letní den. Chvíli to fungovalo, ale bolest se stala nesnesitelnou. Kyselina-bazická rovnováha mého konečníku byla stejná jako v opuštěném bazénu v Arizoně se zelenou vodou plnou řas a larvů komárů. Dalším neustálým znepokojením byla možnost tzv. „Slečny“ během sexu. Slyšel jsem příběhy, které se vždy komiksově vyprávěly o líné odpovědnosti, která nepřijímá nezbytná opatření. Jednou, během sexu bez kondomu s mým přítelem, jsem najednou cítil hrozný pocit pálení. Vzal jsem člena a zjistil jsem, že je pokryt výkaly. Té noci pro mě bylo po všem.\nOpakovaně jsem trpěl řadou análních kvasinkových infekcí. Vždy jsem doufal, že to bylo něco jiného, a vyhledal lékařskou pomoc, až když už bylo téměř pozdě. Bolest byla nesnesitelná. Probíhající svědění a škrábání způsobilo, že moje kůže byla rudá a bolestivá. Moje tělo neustále vyzařovalo hořící sekret, který ještě více dráždil okolní tkáně. Když antibiotika ještě nezačala působit, často jsem nosila dámské maximální vložky na vnitřní straně spodního prádla. Nejdřív jsem se styděl, dokud mi kamarád neřekl o svém milenci - muži, kterého jsem považoval za ztělesnění brutální maskulinity. Ačkoli byl v současné době přínosem, musel jako vážný kulturista nosit v tělocvičně dospělé plenky, kvůli stresu, který nedobrovolně vyprázdnil.\nZůstal jsem však do velké míry bez obav, pokud neustálé čištění těla dietou a klystýry ještě více nedráždí spodní část trávicího traktu, což způsobuje to, co proktolog nazýval spastickou kolitidou. Vždycky jsem byl roztrhán mezi těžkou zácpou a bolestivými křečemi, které vedly k téměř nesnesitelné úplavici. Aby se situace zhoršila, periodické holení anální oblasti způsobilo, že kůže byla podrážděná a náchylná k infekcím.\nMezi strukturou mého těla a tím, co jsem s tím chtěl dělat, probíhal neustálý boj. Zdá se mi, že jsem pochopil, že jsem prohrál, ale přesto jsem vždycky našel útěchu u přátel, kteří měli stejné problémy a společnou zábavu homosexuální komunity tančící všemi pohromami a nemocemi. Pokračovali jsme v úderech, ale pokaždé, když jsme se postavili na nohy. V jedné z posledních písní, které jsem slyšel v gay klubu, jsem zpíval:\nMoje osamělost mě zabíjí\nale přiznávám, stále věřím ...\nStále jsem věřil, že se věci nějak ukážou jinak. Přestože jsem v posmrtný život opravdu nevěřil, vzpomněl jsem si na své dávno mrtvé přátele, představoval jsem si, že odpočívají ve věčném objetí, které tragicky vyklouzlo z nich během života. Někdy jsem si myslel, že toto věčné objetí představuje překonání smrti. Začalo se mi to líbit.\nNež jsem večer odešel z domu, zahájil jsem úklidový postup, posadil jsem se na záchod a stiskl alespoň několik minut. Moje hemoroidy se zhoršily. Začal vyčnívat a můj konečník začal vypadávat. Výsledkem bylo krvácení při každém pohybu střev. Uvědomil jsem si, že díky otevřené ráně v mém těle jsem velmi náchylný k infekci HIV. Pak jsem nemohl pochopit, že druhá, téměř neviditelná rána, která mě od dětství mučila, byla zodpovědná za obtížnou situaci, ve které jsem se ocitla. V té době jsem byl tak často nemocný, že jsem si byl jistý, že už jsem byl infikován.\nPak jsem se připojil k řadám neohrožených, mladých a nezkušených, osamělých a intoxikovaných, pravděpodobně HIV negativních. “bagchasery"A ti, kteří už byli nakažení." V těchto skupinách byla neúnavnost bezpečného sexu buď úplně chybějící, nebo byla atmosféra příliš vzrušená a příliš horká na to, aby někdo zastavil a otevřel balíček s kondomem. Většinou obyvatelé tohoto světa brali své sexuální fantazie vážně. Většina, stejně jako já, byli muži, kteří snadno vypnuli žlutou cihlovou cestu na jakoukoli postranní cestu. Od kouzelníka Smaragdového města jsme nedostali část odvážné odvahy, protože jsme se narodili jako „ženy“ a „slaboci“. Nemohli jsme se vrátit domů, tak jsme se vzbouřili proti naší podřadnosti a hledali mezi sebou uzdravení.\nNej fanatičtějšími stoupenci byli ti, kteří snili o nakažení viru od HIV pozitivního dárce. Úplná nemožnost početí prostřednictvím sexu stejného pohlaví zanechala u všech zúčastněných podvědomý pocit bez života. Úhrada spočívala v zavedení nabité částice do spermatu, které by potenciálně mohlo procházet membránou každé buňky, a trvale měnit přijímač. To byl groteskní výsledek méně příznivé verze, díky níž jsem se jako mladý muž snažil dosáhnout integrity prostřednictvím sexu s ostatními muži. To se nikdy nestalo. Ve zklamání začíná dlouhodobé hledání hlubšího smyslu pro gay sex s dalším zkoumáním extrémních možností.\nDůležitost použití kondomu během análního styku byla snadno zapomenut v euforii sexu. Totéž se stalo s doporučeným použitím maziva. V závislosti na místě a situaci se mnoho homosexuálních mužů uchýlí k vlastní sliny usnadnit průnik. Při tření se sliny stávají suchými a lepkavými a jeho trávicí enzymy se cítí, jako by korodovaly tenkou vrstvu kůže v konečníku. Kromě toho může předběžná anilingusová praxe předisponovat homosexuální muže k určitým parazitárním infekcím a chronickému průjmovému onemocnění zvanému šigelóza.\nNějakou dobu, aniž jsem to věděl, jsem byl infikován chlamýdiovou krční infekcí. Mými jedinými příznaky byla mírná horečka a bolest v krku, které jsem si vzal na dlouhotrvající nachlazení. Poté jsem se hrozné kandidální stomatitidaa bolest se stala vážnou. Bylo to, jako by moje mandle byly neustále pečené v zadní části mého krku.\nNa začátku krize AIDS prominentní gay novinář Randy Shields předpovídal druh nekontrolovatelného skleníkového efektu v homosexuálním světě, který byl způsoben absencí odrazujícího účinku žen a nadměrným množstvím testosteronu, což vytváří podmínky pro nekontrolovatelnou nadbytečnost, což vede ke spalování všech zúčastněných:\n"V gay subkultuře není nic, co by zmírnilo čistě mužské hodnoty, realizované tak opilé, jako jakýkoli heterosexuální macho nikdy nesnil." Promiskuita je rozšířená, protože v subkultuře tvořené pouze muži není nikdo, kdo by řekl ne. Nikdo nemá obdobnou roli jako žena v heterosexuálním prostředí. Někteří heterosexuální muži připustili, že by byli potěšeni myšlenkou okamžitého, přístupného, dokonce anonymního sexu nabízeného gay saunami, kdyby našli pouze ženy ochotné tak učinit. Gayové samozřejmě souhlasí docela často. “\nJednou, v chladné zimní noci, jsem seděl sám ve svém pokoji a nemohl jsem se uvolnit. Podíval jsem se z okna na divadlo Castro a dokázal rozeznat obrovskou duhovou vlajku mávající ve větru. Vzpomněl jsem si, jak jsem 10 před lety poprvé obešel kopec na Divisideru a zachytil první pohled mnoha homosexuálních mužů, kteří chodili bez košil, sebevědomí a hrdí. Tento den byl teplý a neobvykle krásný. Světlé barvy vlajky vyčnívaly jako hranol proti bezmračné křišťálově modré obloze. To mě šokovalo, protože jsem na vrcholu krize AIDS téměř očekával, že se dostanu do hororového filmu, který byl natočen v černé a bílé barvě, kde na mě čekají zombie infikovaní HIV, aby mě honili a zhltli mé maso . Ale měl jsem několik možností. Buď jsem musel využít šanci tím, že položil svůj život na okamžik lásky, nebo bych byl sám navždy. Ten druhý byl nepředstavitelný. Smrt byla vhodnější než popření mých pocitů. Přitiskl jsem si čelo ke studené sklenici okna a uvědomil jsem si, že po letech jsem prošel celým kruhem. Bez přemýšlení jsem vešel do koupelny a vylezl pod dřez, kde byla zásoba mých klystýrů. Ten den jsem měl poslední. Seděl jsem na záchodě a plakal. Nevěděl jsem, co dělám, ale ať to bylo cokoli, nechtěl jsem to dělat. V tu chvíli jsem se cítil nucený a téměř neschopný určit své vlastní činy. Zaslechl jsem v hlavě hlas, který říkal: „To nemusíte dělat,“ ale moje tělo bylo ovládáno na dálku.\nŠel jsem ven, otočil se za roh a zamířil do svého oblíbeného sexuálního klubu. Když jsem byl v San Franciscu nový, mluvil jsem jen s ostatními muži v hale gay barů a diskoték. Když jsem nenašel žádnou spokojenost, chtěl jsem se modlit v Svaté Svatosti. Vybral jsem si sex klub, který jsem prošel stokrát, ale neodvážil se jít. U vchodu za neprůstřelným sklem seděl holohlavý tetovaný stráž s kamennou tváří. Doufal jsem, že byl uvnitř předzvěstí mužství. Jakmile jsem zaplatil vstupné a prošel dveřmi, ve tmě se z ničeho nic objevil ženský asistent. Byl baculatý a masitý jako dívka. Jeho měkkost byla nechutnou a nežádoucí připomínkou dětského tuku a premenstruačního nadýmání. Podivným způsobem mi připomněl neschopnost homosexuálů produkovat potomstvo. Byl symbolem chaosu. Měli jsme rádi muže, kteří vypadali jako muži. V mužské homosexuální kultuře existovala přísná pravidla, ba dokonce táhnout chin byly považovány za nádherně úspěšné, pokud vypadaly pouze jako opačné pohlaví [ale nevypadaly přesně jako ženy]. Podal mi kondom a kečup jako pytel s tukem. Hodil jsem batoh do šatny a pokračoval jsem chodit po místnosti, plně oblečený. Jak jsem mohl Všichni ostatní byli buď nahí, nebo měli v pase jen bílý ručník. Ke mně běžel beztvarý asistent a pokáral mě za svou nevědomost. "Nemůžete sem chodit v šatech," nařídil. Vrátil jsem se do šatny a všechno vzal.\nGay Sauna Commercial\nUspořádání klubu sestávalo z několika podivně lokalizovaných zón, které se stávaly tmavší, když se pohybovaly hlouběji. Výzdoba zahrnovala všechny pánské klišé: leštěný chrom, černé vinylové polštáře a nástěnné malby s kulturisty. Přední oblasti byly nejkomplexnější, za nimiž byly téměř prázdné místnosti natřeny černě. Nejprve jsem zůstal v baru, který se otevřel do spíše originálně navržené sprchové místnosti a sauny. Jednalo se o divadelní pódia, na nichž, stejně jako v samostatných místnostech, gayové podvědomě přehráli trauma z dětství, kde nemilosrdné škádlení po hodinách tělesné výchovy bylo nějakým způsobem rehabilitováno touto formou skupinové terapie. Tady alespoň na jednu noc zmatek dětství téměř zmizel, ale současně se zachovala stejná hierarchie školního dvora, kde fyzicky působivé zůstaly hlavní. Odmítnutí existovalo, ale bylo to jemné a každý, dokonce i ochablý a starší, mohl najít partnera. V krajním případě se v zadních místnostech objevili muži, kteří potřebovali pouze mužské tělo s krví tekoucí přes jeho žíly. Nic nestalo dost hluboko. Stejně jako směšně dlouhá dilda prodávaná v každém obchodě s gay sexem se nemohlo dovnitř dostat nic a dotknout se toho, co opravdu bolí. Vzpomněl jsem si na přítele, který měl neuvěřitelné schopnosti fisting. Zdálo se mu, že přijde den, kdy bude moci přijmout muže nad loktem. Byla to téměř podivná rekonstrukce aztécké lidské oběti, při níž kněz pronikl do těla a vytáhl stále bijící srdce nešťastné oběti.\nHomosexuální sex byl směsí potěšení a mučení. Forma sebepoznačení, ve které se čerstvě aplikovaná rána nikdy nezhojí, zatímco na starší se obvykle zapomíná. V zoufalství se všechno stává jakýmsi tragickým melodramem: muži jsou podrobeni svázání a mučení, jako v pornografické hře na hrdiny zobrazující mučednictví raného křesťanství. Jediný rozdíl spočívá v tom, že skrze utrpení není osvobození, takže každý jde trochu dále.\nOpustil jsem sprchový kout a šel do velké sekce vyhrazené pro závaží a různé tréninkové lavice. Stříbrná šedá barva stěn připomínala strojní dílnu nebo garáž. Místo bylo napůl opuštěné, ale byl tam zvláštní zápach, který se skládal z kombinace lepkavého, vlhkého vzduchu ze sprchy a pižma vycházejícího z hlubších rohů klubu. Bylo to matoucí a opojné, což přivedlo do popředí dlouho pohřbené vzpomínky na všechna místa pro muže, odkud jsem byl navždy vyloučen. Jako chronicky nejistý chlapec jsem se těšil a bál jsem se mužské šatny v plaveckém klubu, kde v létě moje rodina často navštěvovala. Mým cílem nebylo nikdy jen zírat na nahého muže; potěšení bylo prostě v tom, že jsme mezi muži. To bylo více než dost, aby se ospravedlnila cena za vstup do gay sauny nebo diskotéky. Ve skutečnosti jsme byli připraveni zaplatit cokoli.\nZhluboka jsem se nadechl nosu a pod tlakem kolektivního spěchu adrenalinu a touhou patřit se připojil ke slavnostnímu průvodu lidí, kteří někam šli. Toto „někde“ bylo skryto v úplné tmě. Rozeznal jsem jen fuzzy obrysy podobné lidským formám. Napřed jsem sotva viděl matně osvětlenou obdélníkovou lavici, která byla stejně jako podlaha pokryta tmavým materiálem. Naklonilo se nad lavici a na kolenou stálo několik nahých mužů. Neviděl jsem jejich hlavy ani tváře, pouze jejich zvednuté zadky. Několik vteřin jsem stál nehybně. Tady to je. Dosáhl jsem vyvrcholení mých nejhlubších tužeb. Doslovným cílem každého homosexuála je pokleknout, roztáhnout hýždě a doufat, že se objeví nějaký muž. Pouze toto pomyslné setkání s transcendentálním, s Všemohoucím, končí jako pohlavní styk mužů - ničivý pokles androgenů na úroveň hraničící s depresí. To nutí každého myslet. Výsledkem je, že gayové se nevědomky pokoušejí zasvětit gay sex a v jejich zoufalství se všechno stává jakýmsi černým masem. Queerský teoretik a historik Michael Bronsky si vzpomněl, jak se sanfrancké homosexuální sexuální kluby staly „církví“ před dobou AIDS a pro něj „překvapující a posvátné, dokonce i svaté“.\nDan Savage (vpravo)\nV 2013, gay advokát a provokatér Dan Savage, vychovaný jako katolík, mluvící o programu Billa Mahera, řekl: "Ti, kteří říkají, že dva muži nemohou porodit dítě, vždycky odpovím, že pro Boha není nic nemožného." Proto budu i nadále inseminovat manžela a držet palce. “. Přes neuvěřitelnou hrubost a vulgárnost, poprvé od doby, kdy Randy Shields opustil tento svět, bylo něco tak hluboce odhalujícího, že homosexuál řekl o homosexualitě mužů. Savage neúmyslně odhalil obrovskou chybu v homosexuálním experimentu: jeho ničivou duši zničující duši. Místo přijetí této pravdy existuje dramatický obrat k tomu, co bylo kdysi považováno za „heterocentrické normy“. Ještě před Stonewallovými nepokoji, průkopníkem boje za práva gayů, Karl Wittmann ve svém revolucionáři “Gay manifest„Vydáno následující varování:\nPod imperativem biologie mužů osvobozeného od námitek manželek a přítelkyň jsou homosexuální muži náchylní k četným partnerstvím a neklidu, a proto relativně nízký počet manželství osob stejného pohlaví (9,6%), které se po rozhodnutí Obergefell zvýšilo pouze o 1,7%, stejně jako zachování infekce HIV mezi muži v údajně stabilních vztazích. Wittmann doporučil ve skutečnosti realitu partnerství mezi homosexuálními muži, kteří nejsou převážně monogamní, ale jednají otevřené vztahy. Je však vytvořen vzhled, který vyrovnává mužskou homosexualitu s heterosexualitou nebo dokonce lesbismem. Není náhodou, že původní aktivisté manželství stejného pohlaví byli buď staří a téměř asexuální muži nebo homosexuální ženy. Jejich post-mužský menopauzální status a intenzivní exkluzivita lesbianismu (i když gravitační k emoční nestabilitě) účinně neutralizovaly obrazy vášnivé mužské sexuality, které byly v 70 správně prezentovány napodobující dělnickou třídu Castro klony a skupina Village People. Objevily se tedy důkladně vyprané a velmi mastné moderní homosexuální ikony, jako jsou Nate Berkus a Neil Patrick Harris.\n„The Village People“ vs. Nate berkus\nNeochvějný a vytékající výkřik homosexuální sexuality přežil pouze v hardcore nezaslouženém pornu. Až do konce 1990u byl anální styk bez kondomu v gay porno téměř nemyslitelný. Potom pornografický zakladatel v San Franciscu jménem Paul Morris oživil dekadentní svět éry AIDS. Od té doby procento homosexuálních mužů, kteří mají pravidelný anální sex bez kondomu, stále roste.\nOtevřená oslava nechráněného sexu, stejně jako opačná konzervativní reakce, která vyvrcholila legalizací sňatků stejného pohlaví, byla vyvolána vzpomínkami na zvěrstva AIDS. To byla odpověď těch, kteří se chtěli vrátit do 70, na specifický obraz homosexuálního muže vytvořeného médii, která dominovala v předchozích dvou desetiletích - obraz vyčerpaného a vznešeného mučedníka. Nedávno se však vyvinulo nové paradigma spolu s nepochopitelnou nucenou fúzí homosexuálních mužů do absurdní komunity LGBT a s androgyní ženou jako jeho nesporným ideálem - Ellen DeGeneres.\nMůj život a životy homosexuálů, kteří přežili toto období, odráželi naděje, úzkosti a konečný kolaps té doby a celý gay experiment. Nakonec jsme dorazili do San Francisca, New Yorku, Los Angeles nebo někam jinam se stejným očekáváním: abychom našli někoho, koho milujeme, a že nás miloval na oplátku. Zpočátku se přísná doporučení, která zahrnovala používání kondomů, nonoxynol-9, a dokonce i dentálních přehrad, zdály po bolestivých a bouřlivých raných letech, během nichž jsme se potýkali s naší identitou, zdala malá cena. Při koupání v nově nalezené blaženosti stačil lehký pocit mužského dechu na krku, aby nás poslal do extáze. Pak se vše změní. Awe se stává prchavým a méně intenzivním. Jít do baru nebo na diskotéku je jako dívat se na stejný starý porno časopis, který jste ukradli z místního obchodu jako dítě. Jakmile se drahocenný majetek stane mučením, vyhodíte ho. Toto neštěstí se v současné době odehrává u všech mužů, gayů a heterosexuálů, kteří se neustále ponoří do stále více nezdravé internetové pornografie.\nZdá se, že se obávají, že štěstí sklouzává, většina lidí se obává úzkosti a jejich činnosti se stávají bezohlednými a nečitelnými. Na konci 1990u byl kdy vyděšený osmnáctiletý chlapec schopen téměř všeho. Na nějakou dobu byl exhibicionismus novou všestrannou zábavou. Před příchodem aplikací pro sociální sítě jsem se vystavil na amatérských večerech v místním klubu gay stripů. V konečném selhání jsem sklouzl a padl na pódium, vstoupil do kaluže spermií a mastnoty unikly od předchozího umělce. Během parád gayů jsem začal mít sex v místních parcích, v zaparkovaných autech, na přenosných toaletách. Tu noc, která bude moje poslední jako gay, jsem byl připraven riskovat všechno naposledy. Moje hledání uznání, lásky a mužství zůstalo úplně a beznadějně neúplné. Skončil jsem téměř tam, kde jsem začal, stál téměř ve stejném prostoru jako před deseti lety. Ale pořád jsem se bála. Pokud jde o chlapce - nikdy mě neopustil. Homosexuální život a sex s muži ho nezměnil v muže. Stále hledal, který mě vzal s sebou. To je jen moje tělo se rozpadlo.\nBrzy ráno, když jsem byl po sexuálním klubu napůl vědomý, zakopl jsem a narazil do příkopu. Zvracel jsem krev a náhlé kontrakce žaludku zbavily tlustého střeva jeho obsah. Sáhl jsem po spodním prádle - zevnitř jsem krvácel. Můj život tekl z obou konců. Tam, kde podle mého názoru existovaly dveře k povýšení, jsem vyrazil zoufalý průchod k smrti. To bylo moje poslední ponížení. Kdyby nebe znamenalo nějaký druh posmrtného života a peklo by bylo okamžitým a věčným koncem tohoto mučení, vybral bych kletbu.\nVstoupil jsem do San Francisca na nohy, ale nechal jsem ho na nosítkách. Muž, který mě v ten temný den zvedl, byl na rozdíl od kohokoli, koho jsem kdy potkal. Vzal mé mrtvé tělo domů - do domu mých rodičů. Tam jsem se probudil ve své staré ložnici, obklopen několika náhodnými vzpomínkami na dětství. Právě postel, kterou jsem kdysi potěšila svým prvním mokrým spánkem, jsem teď potřísněná krví.\nNásledující měsíce byly obsazeny řadou setkání s různými lékaři, specialisty a chirurgy. Trápení a bolest, ze které jsem už tak dlouho utekl, bylo nyní nevyhnutelné. Před operací jsem byl nucen téměř výsměšně prožít stejný postup čištění, který jsem nekonečně praktikoval.\nBěhem zákroku byla část mého konečníku odstraněna kvůli přítomnosti těžkých vnitřních jizev. Stejně jako uvězněná oběť markýze de Sade byla i moje svěračka sešita silným vláknem. Byl mi předepsán dlouhý seznam změkčovadel a projímadel, které jsem musel hodně vypít, abych mohl umožnit pohyb střev přes neuvěřitelně úzkou díru. Opatření nefungovala a já jsem odtrhl švy. Abych zastavil krvácení, vložil jsem do šortek ručník a zamířil do pohotovostní místnosti. Zatímco jsem se opíral o zeď čekárny, mezi kašlícími dětmi a staršími pacienty se závratě začala prosakovat krev.\nNěkolik následujících hodin jsem ležel na pevném nemocničním vozidle. Zavolal jsem sestře, ale byl tam jen shon. Několik teenagerů leželo vedle mě za tenkou oponou: jeden trpěl předávkováním prášky na předpis a druhý těžkou infekcí pánevních orgánů v důsledku pokročilých pohlavních chorob. Bylo to očistce.\nMusel jsem jít na záchod a přes čerstvě vyčištěnou podlahu jsem se zamíchal na toaletu. Když jsem se vrátil do postele, nechal jsem za sebou stopu malých červených teček. Nebyl to přechodný stav mezi nebem a zemí - to bylo peklo. Zemřel jsem a byl poslán na věčné trápení jako postava v oplzlém příběhu - chlapec se zlomenou zadní stranou. K velké hrůze ošetřujícího lékaře a zdravotních sester jsem se propustil z nemocnice a šel domů.\nBěhem několika příštích dnů jsem nejedla nic jiného než granulovanou práškovou vlákninu smíchanou s vodou a švestkovou šťávou. Postavil jsem se ve sprše a postavil se na nohy. Nemohl jsem ani sedět, ani napínat. Několikrát jsem neměl čas se dostat z postele na záchod. Jen metr od záchodu jsem sklouzl a padl na dlážděnou podlahu, která z kejdy klouzala.\nMoje tělo se pomalu uzdravovalo, ale přesto jsem se pořád zašpinil. Následuje další operace, pak další. O několik let později trpím částečnou inkontinencí. Navzdory nepříjemnostem, periodickým bolestem a rozpakům se domnívám, že jsem požehnaný, protože se mi podařilo uniknout homosexualitě relativně nezraněný ve srovnání s mnoha mými přáteli. Některé jizvy zůstanou se mnou, dokud budu naživu, ale můžu s nimi žít. Svým způsobem jsou neustále připomínkou toho, kým jsem byl a od kterého mě Bůh zachránil. Jiní nesou nesmazatelné stopy viru lidské imunodeficience skrývající se v každé části těla. Ale v průběhu let se mé zdravotní problémy zhoršily. Cítím se starý. Těch pár přátel, kteří přežili naši dřívější existenci, mají stejné potíže. Doprovázíme se navzájem k lékaři, neustále posíláme pohlednice s přáními k uzdravení a zařizujeme modlitby za uzdravení. Naše hledání lásky skončilo nenaplněnými sny, zkorumpovanými těly a hroby mrtvých.\nV naší neodolatelné touze porozumět světu i sobě jsme byli připraveni jít proti přírodě a samotnému Bohu. Opomněli jsme základy fyziologie a za toto porušení jsme zaplatili draze, kolektivně a individuálně. V tomto procesu jsme hodili naše těla a okolní kulturu do chaosu. V nešťastném pokusu o nápravu jsme požadovali, aby společnost uznala naši vzpouru. Ale zákon zavedený lidmi nemohl změnit naši fyzickou strukturu.\nZdroj: Joseph Sciambra. Přežít Gay ... Sotva. Zkráceno.\nPředchozí rekordGay komunita problémy očima zasvěcenýchDalší položkaJe „moderní věda“ nestranná v otázce homosexuality?\n15 uvažuje o „Přežít homosexualitu ... stěží“\n29, 2019 na 14: 24\nZ komentářů zanechaných pod původním článkem:\nTaké jsem to přežil, ale ne v San Franciscu. Stává se to u nás v každém velkém městě. Chtěl jsem mužské přijetí a lásku, ale byl jsem opakovaně pošlapán. Jsem 62 a musím nosit plenky. Sex stejného pohlaví je satanské tajemství ...\nPravda je krása. Vaše slova jsou krásná. Měl jsem podobnou zkušenost a zdá se, že jsme ve stejném věku, takže mohu potvrdit všechno napsané - každá věta zazvoní ...\nTo vše je pravda. Jsem blízko tvému věku. Přijel jsem do Chicaga a žil jsem v tomto světě 10 let. Herpes, svrab (neptejte se), syfilis, závažný případ nehtů a nakonec HIV. Byl jsem milý člověk, který mě ale nezachránil ...\nByl jsem sexuálně zneužíván od 8 do 12 let a od 11 let jsem to začal bít s vrstevníky. Přestože jsem nikdy nebyl identifikován jako „homosexuál“, tajně jsem provedl svou snahu vrátit to, co mi bylo ukradeno, a podrobit ostatní muže sexuální rekonstrukcí mé obtěžování, tentokrát u kormidla. Také jsem hledal ten pocit sounáležitosti, potvrzení, pozornosti a ten zdravý pocit maskulinity, který ve mně musel můj Otec vytvořit jako chlapec (ale on to neudělal). Nenasytná touha jednat s muži se ukázala jako zázrak, který mě nutil cítit se ještě víc zlomenější a ještě špinavější, než když jsem začal. To, co jsem sledoval, se ukázalo být mé vlastní mužství. Teprve v 49u jsem se téměř chytil, což by zničilo moje manželství a rodinu, konečně jsem pochopil všechno.\nV mém dětství jsem měl dva homosexuální strýce, jeden z nich zemřel ve věku 18 z předávkování a druhý žil přesně tak, jak je popsáno, s jediným rozdílem v tom, že zemřel osamělou smrtí v exilu, i když nás velmi milovala - on rodina. Nedokázal uznat, že navzdory všemu, co byl, stále ho milují. Jeho život na této Zemi o sobě nezanechal žádnou připomínku. Je velmi smutné myslet na to, ale je to tak. Už jako teenager jsem věděl, že většina jeho přátel zemřela na AIDS, někteří jsem se dokonce setkal. Jiní, jako on, se pili nebo omámili drogami. I když jsem byl dítě, věděl jsem, že to (jako gay) nebylo v mém životě to, co jsem chtěl, ale přesto jsem byl slepý a ztracený ve všech svých slabostech, poháněný stejným zlomeným smyslem pro mužství. Děkuji Bohu za otevření očí této pravdě.\n30, 2019 na 23: 34\nObecně platí, že každý z nás rozhoduje, jak nakládat s jeho tělem, nikoli s Timurou Bulatov a ruskými úřady.\n13 červenec, 2020 na 09: 55\njít do pekla hloupé zvíře\n28 červenec, 2020 na 03: 30\nMůže 6, 2019 na 15: 39\nVyrostl jsem docela normální člověk. Líbily se mi dívky.\nJe pravda, že jsem často narazil na informace o takzvané „lásce stejného pohlaví“, což mi způsobilo překvapení a znechucení. Když jsem byl na vysoké škole, mezi několika blízkými přáteli jsem potkal chlapa, který byl ke mně velmi pozorný. Zpočátku jsem takovému chování nevěnoval pozornost. Ale po několika měsících studia a přátelství jsem si uvědomil, že jsem k němu přitahován. Byla to rána. Nemohl jsem si zvyknout na myšlenku, že jsem se zamiloval. Jednou jsem o tom začal hovořit se svým přítelem a přiznal mi, že je homosexuál, že už dlouho byl odhodlaný svou identitou, a to je „normální“ ... A že samozřejmě můžeme navázat vztah. Byl jsem připraven souhlasit, ale něco mi bránilo okamžitě odpovědět. A začal jsem se na něj ptát, sledoval ... Ukázalo se, že už byl nakažený virem HIV (skrýval to přede mnou) a neznepokojoval krátké vazby. Ale byl jsem „bez hlavy“ a myslel jsem si, že ne všechno bylo tak dramatické, že sem přišla, skutečná „láska“. Okamžitě si udělám rezervaci, že jsem „spěch“ nespěchal a že k sexu nedošlo mezi námi. Kamarád mě uvedl do jeho okruhu známých. Byl jsem šokován tím, jak tato subkultura spolu komunikovala v nepochopitelném jazyce a podivných gest. Ale tito přátelé mě po kousku volali, abych se kroužil nebo chodil spolu. Nelíbilo se mi nikomu kromě předmětu mé vášně. Začaly se mi však vlévat různé nabídky. A v gake klubu, ve kterém jsme navštívili jeden z večerů, byla skutečná bacchanalia, kterou jsem předtím neviděl.\nZdálo se mi, že mě něco zkouší na sílu. Úplně jsem přestal komunikovat s touto osobou a jejich společností. Vysvětluje bývalému příteli, že to pro mě není. Protože nevidím poctivost a věrnost. Snažil jsem se žít jinak bez nich, snažil jsem se uvolnit moje pocity tímto směrem. Po rozpadu se společností na mě pršely anonymní dopisy a hrozby, ale bylo mi to jedno.\nSnažil jsem se zlepšit. Uvědomil jsem si, že tak či onak bych byl zatažen do tak nepříjemné, ale také „nutné“ společnosti, když jsem získal sílu, šel jsem k neurologovi-psychiatrovi. A pomohl mi! Obsedantní neuróza a deprese byly postupně léčeny. To znamená, že můj zájem o chlapa byl způsoben poruchou v mé psychice a endokrinním systému!\nUplynulo mnoho let, dobré blaho, jsem rodinný muž.\nMěl jsem štěstí, vytrvale jsem prošel testem bez přerušení. Teď mám všechno, co si každý může přát. Epizodická homosexuální přitažlivost - může se vyskytnout prchavě, hlavní věcí je nerozvíjet toto „selhání systému“ v sobě. Jen bojem proti této nemoci se nebojím říci, že štěstí lze najít.\nMůže 13, 2019 na 10: 50\nZ těchto zjevení jsem zvracel.\n13 červenec, 2020 na 09: 57\nprdel hovno a ne kurva\n7 June, 2019 at 22: 48\na se všemi těmito ošklivými věcmi počet fagotů a fagotových skupin v kontaktu roste\n2 August, 2019 ve společnosti 12: 02\nTuto grafomania jsem četl s obtížemi.\nPodstata příběhu je jednoduchá. Kámoš přišel do San Francisca a jako děvka se začal odevzdat mužům, dokud sežral sebe a své tělo. Hodně zábavy, velmi zajímavé.\nA co to znamená? Co to má společného se zdravou realitou? Zdravá realita, ve které vy - jako gay - žijete klidně svůj život, milujete člověka a žijete spolu, staráte se o pohodlí druhého? Jaký vztah mají každodenní „rituály“ (Bože, jen zběsile opakující tuto kreativní impotenci), co do činění s prací, kreativitou a rodinou? Proč homosexualita = San Francisco s gay bary, hledání jeho „otce“ a věčného análního sexu?\nNe, to je prostě směšné. Jste smíchem, stejně jako všichni šílenci, kteří jsou připojeni k obrázkům, k nekonečným článkům, že homosexualita je nemocná zvrácenost. Je velmi příjemné, že máte zkušenost, abyste popsali fekální projevy a problémy se zadkem tak podrobným a pečlivým způsobem, ale vaše zkušenost je problém té skupiny šílenců, kterou se krátkozraká společnost rozhodla vzít v tvář homosexualitě. A můžete mu rozumět. Jak nepřijmout, pokud existují podobné články? Pokud jsou tyto články všude?\nBylo nešťastné ztrácet čas tímto textem. „Po přežití homosexuality ...“ čte jméno. A zápletka není o lásce a přijetí něčího sexu, ale o idiotském životě idiota.\n3 August, 2019 ve společnosti 22: 02\n"Co to má společného se zdravou realitou, ve které vy - jako gay - žijete svůj život klidně, milujete člověka a žijete spolu, staráte se o pohodlí druhého?"\nCo mají tyto modré sny společného s realitou? To se v životě neděje, protože homosexualita není „alternativní variací lidské sexuality“, ale mechanismem neurotické obrany. Náhradní pocit, na kterém jsou postaveny homosexuální vztahy, je směsicí chtíče, žárlivosti a majetnosti. Zde vědci píšou:\n"Homosexuální partnerství jsou bezohlednou snahou o nemožné iluze puberty: jsou zcela upoutána na sebe." Další partner je zcela pohlcen - „musí být pro mě úplně.“ Toto je infantilní prosba o lásku, požadavek na lásku, ne pravá láska. Člověk zčásti nebo dokonce hlavně emocionálně zůstává teenagerem ve většině svých myšlenek, pocitů, návyků, vztahů s rodiči a lidmi jeho a opačného pohlaví. "Nikdy nedosáhne zralosti a dominují mu infantilismy, nezralý narcismus a nadměrná seberealizace, zejména v touhách stejného pohlaví." Aardweg\n"Homosexuálové vykazují řadu iracionálních a násilných žárlivosti, které nemají v heterosexuálních vztazích žádné analogie ... Vzestup člověka k předmětu přitažlivosti je sekundární." Tato přitažlivost je vždy smíchána s opovržením. Ve srovnání s pohrdáním typickým homosexuálem pro jejich sexuální partnery, nenávist a zanedbávání žen nejbrutálnějších heterosexuálních nenávistníků vypadá dobře. Často je vymazána celá osobnost „milence“. Mnoho homosexuálních kontaktů se vyskytuje na toaletách, v zatemnění parků a tureckých lázní, kde sexuální objekt není ani vidět. Takové neosobní prostředky k dosažení „kontaktu“ způsobí, že návštěva heterosexuálního bordelu vypadá jako emoční zážitek. “ (Bergler).\n"Pro homosexuála je sexualita pokusem ovládnout a ovládnout jiného muže." Funguje to jako symbolické držení jiné osoby a vyžaduje více agresivity než lásky. Při hledání vztahů s jinými muži a jejich sexualizaci se homosexuál snaží znovu integrovat ztracenou část své osobnosti. Protože jeho přitažlivost vyplývá z nedostatku, nemůže svobodně milovat: jeho ambivalentní postoj k jeho pohlaví a ochranné odcizení brání nastolení důvěry a intimity. Ostatní muže vnímá pouze z hlediska toho, co mohou udělat pro to, aby napravili jeho nedostatečnost. V těchto ohledech berou, ne rozdávají. “ (Nicolosi).\n"Zjistili jsme, že lidé s narušeným libidinálním vývojem, jako jsou zvrhlíci a homosexuálové, si vybírají předměty své lásky prostřednictvím narcistické přitažlivosti." Berou se jako model “(Freud).\nHomosexualita je mezistupeň vývoje mezi kojeneckým narcismem a zralou heterosexualitou, která je ze své podstaty blíže narcismu. V zásadě tedy nemůže existovat žádný přiměřený zralý vztah. I homosexuálové to sami připouštějí. Z knihy dvou gay aktivistů oslovujících problémy s gay komunitou:\n„Průměrný Joni Gay vám řekne, že hledá vztah„ bezproblémový “, ve kterém milenec„ není příliš zapojen, nepožaduje požadavky a dává mu dostatek osobního prostoru. “ Ve skutečnosti už nebude dost místa, protože Joni nehledá milence, ale šukatého stoupence - kamaráda pro šukání, jakési nenáročné domácí spotřebiče. Když se emoční pouto začne objevovat ve vztahu (který by pro ně měl být teoreticky nejrozumnějším důvodem), přestane být pohodlný, stává se „problematickým“ a rozpadá se. Ne všichni gayové však hledají takový suchý „vztah“. Někteří chtějí skutečnou vzájemnou romantiku a dokonce ji najdou. Co se stane potom? Dříve či později jednooký had zvedne svou ošklivou hlavu. V gay komunitě nikdy nebyla tradice věrnosti. Bez ohledu na to, jak šťastný je gay se svým milencem, s největší pravděpodobností skončí hledáním x **. Míra zrady mezi „ženatými“ homosexuály se po nějaké době blíží 100%. “\nToto pozorování zasvěcených osob je plně potvrzeno vědeckou prací. Trvání vztahů s páry stejného pohlaví je v průměru jeden a půl roku a dlouhé soužití, doprovázené neustálými dramaty a scénami žárlivosti, existuje pouze kvůli „otevřeným vztahům“, nebo, jak to uvedl homoaktivista Andrew Salivan, kvůli „hlubokému pochopení potřeby mimomanželského propuštění“ ". Studie, která měla prokázat sílu odborů stejného pohlaví, ve skutečnosti zjistila, že ve vztazích od 1 k 5 letům hlásí monogamie pouze 4.5% homosexuálů a ve vztazích nad 5 ne jeden (McWhirter & Mattison, 1985). Průměrný homosexuální vývoj se každoročně mění několik desítek partnerů a několik stovek v průběhu života (Pollack, 1985). Studie v San Franciscu (Bell a Weinberg, 1978) ukázala, že 43% homosexuálů mělo více než 500 sexuální partnery a 28% mělo více než 1000. Studie provedená o 20 později, již v éře AIDS, nenalezla významné změny v chování: typické homosexuální změny 101 - 500 partneři během jeho života, přibližně 15% mělo 501 - 1000 partnery a další 15% mělo více než 1000 (Van de Ven a kol., 1997). Podle studie 2013 z roku se kolem 70% infekcí HIV mezi homosexuály vyskytuje prostřednictvím pravidelného partnera, protože k velké většině nevěří dochází bez použití kondomu.\nI když existují oddané monogamní páry homosexuálních mužů, jsou vzácnou výjimkou z pravidla.\nLeden 9, 2020 ve společnosti 09: 16\nAutor článku má problémy.\n13 červenec, 2020 na 09: 59\nmáte problémy s hlavou\nÚnor 11, 2020 ve společnosti 17: 49\nČlánek je plný bolesti a vědomí. Díky autorovi za odvahu přiznat, o čem mlčí ostatní, kteří přežili takové zklamání. Hledání sebe samého prochází prací na duši, a nikoli na těle. Možná tento příběh někoho zastaví od těchto problémů a chyb a pomůže mu problém vyřešit, a nepřivede ho do slepé uličky.\n21, 2020 na 22: 14\n28 červenec, 2020 na 03: 58\nJsi vyvolený a požehnaný muž\nMůj Bůh odvrátí všechny, kdo hledají pornografii, aby si přečetli tento vynikající článek\nJe to naděje pro beznadějné, protože Bůh má kontrolu


Jaký je teda život kamioňácké manželky? | Kamioňácká manželka\nBlog.cz\t» Kamioňácká manželka\t» Archiv\t» Leden 2017\t» Jaký je teda život kamioňácké manželky?\nJaký je teda život kamioňácké manželky?\n26. ledna 2017 v 20:55\nNáročný. Musíte dobře plánovat všechny aktivity pro zajištění domácnosti nejen než se kamioňák vrátí, ale i když je doma.\nDokonale musíte vtěsnat potřeby vyprání prádla, aby úschlo než pojede zase pryč a ještě se trefit, aby prací cyklus proběhl v době, kdy jde noční proud- nebo po novém levnější tarif.\nNavařit jídlo, aby vystydlo než se vyrazí na cestu. Pokud máte větší mrazák, můžete jídlo průbežně zamrazit, ale mně by se tam teď nevešla ani myš😀\nDo toho přizpůsobit běžný denní režim, na který jste s dětmi zvyklí s tím, že se kamioňák potřebuje vyspat před cestou nebo po cestě. Připadá vám to snadné? Vynásobte to stesk dětí po tátovi a jste v háji.\nK tomu ještě udržet běžný úklid po tom, co vám jedna osoba navíc oproti běžnému standardu nechává povalovat věci po bytě.\nA co vybudovat něco nového doma? To taky není úplně jednoduché. Nakonec rezignujete a dáte přednost vybudování a posilování vztahu mezi dětmi a tátou. Do prvního úrazu. Ale ani ten třeba u nás nehrál moc velkou roli -stal se jen mně 😊\nBohužel díky vytíženosti a nedostatku řidičů neumožňuje příliš budování a vytváření nových hodnot v domácnosti.\nNa všechno jste jako kamioňácká manželka sama. Děláte nejen mámu, ale i tátu, opravujete hračky, honíte se s dětmi po bytě. Chodíte samy s dětmi po doktorech a samozřejmě dokud s vámi nejde i tatínek, působí všechny matky jako vyplašené hysterky bez ohledu na věk. Až když se ve dveřích objeví i tatínek podporující stejný názor maminky, tak teprve tehdy vás konečně začne někdo brát vážně.\nA do toho všeho ještě strach o manžela na cestách, zvláště pak když slyšíte, že na trase kterou jede se něco stalo, modlíte se, aby to nebyl ten "váš" kamion.\nVysvětlujete dětem, že se táta brzy vrátí, že musí do práce, aby bla bla bla. To zklamání v dětských očích je srdcervoucí. A vy tomu čelíte každý den do doby, než se táta vrátí domů.\nJá si zvolila možnosti domácí výroby všeho co zvládnu, většinou je to trvanlivější, chutnější, navíc se beze zbytku zužitkují všechny výpěstky a domácí výtvory, my to máme neustále k dispozici. Tohle byla moje volba. Určitá nezávislost, která funguje při kamioňáckým způsob života. Snažím se o dobré a vyvážené jídlo, které vydrží cestování a dobře se s ním manipuluje i v kamionu, na výletě atd.\nAno, tohle byla moje volba, ke které mě přivedly potravinové alergie, mateřství a jeden kamioňák v domě, invalidní maminka a tatínek pracující na 12 hodinové směny. Moje volba, za kterou si stojím a mám hlavu hrdě vztyčenou.


31.8.2018 14:00 Mgr. Tereza Jiroušková, město Litomyšl - Litomyšl\nZáří je tady a program na letošní dvorky je takřka kompletní! V pátek 7. září se rozjedeme do Hvězdných dálek a za Robinsonem s divadlem Rudy Hancvencla v hostinci U Černého orla. Za svůj humor a fantazii získává nejen úspěch mezi diváky...\n31.8.2018 13:56 Ing. Michaela Severová, vedoucí odboru kultury a cestovního ruchu MěÚ Litomyšl - Litomyšl\nJiž v roce 1996 bylo na shromáždění Mezinárodního svazku architektů dohodnuto, že se bude každý rok první říjnové pondělí připomínat jako Světový den architektury. Oslava tohoto důležitého svátku se v Litomyšli koná posedmé pod názvem ArchiMyšl...\n31.7.2018 14:16 Karel Franky, Veterán klub Litomyšl - Litomyšl\nVeterán klub Litomyšl ve spolupráci s CZECH BUGATTI CLUBEM pořádá pod záštitou města Litomyšle, náměstka hejtmana pardubického kraje Michala Kortyše a Vladimíra Junka 3. ročník Vzpomínkové jízdy na Elišku a Čeňka Junkovy, spojenou s výstavou historických...\nMezinárodní skupina blogerů a influencerů stráví několik dní v Českomoravském pomezí\n31.7.2018 14:13 Ing. Jiří Zámečník - Litomyšl\nVe dnech 31. července – 2. srpna se v Českomoravském pomezí uskuteční famtrip pro skupinu zahraničních blogerů a influencerů, kteří během svého pobytu poznají řadu atraktivních turistických cílů tohoto regionu. Famtrip navazuje na celosvětovou konferenci...\nKrojované hody Lednice 2018\n19.7.2018 14:07 - Lednicko-valtický areál\nČeský zahrádkářský svaz z.o. Lednice, Obec Lednice a chasa Vás srdečně zvou na krojované hody do Lednice. K tanci i poslechu hraje oba dny DH Romana Horňáčka z Rohatce. Hodová mše svatá - zrušena. Program pokračuje oba dny večerní hodovou...


Jak zvládnout podzimní depku? - Mineralfit.cz\nDepresi byste neměli podceňovat\nNa člověku se může podepsat jakékoli roční období, ale na podzim se naše tělo připravuje na zimu. V dávných dobách se lidé řídili podle počasí. Tehdy ještě nebyla elektřina a jakmile se začalo dříve stmívat, lidé prostě častěji pospávali. Naslouchali potřebám svého těla.\nV dnešní uspěchané době však chce většina z nás zůstat aktivní po celý rok, takže když začneme být unavení a jednoduše ztratíme náladu, měli bychom zpomalit, ale mnohdy to ani nepřipadá v úvahu. I když jste většinou vůči takovým změnám imunní, nejhorší na tom všem je, že se můžete snadno nakazit od ostatních. Funguje to podobně jako se zíváním.\nPokud se vám zdá, že máte špatnou či smutnou náladu delší dobu a jste unavení, bolí vás žaludek, hlava či trpíte nechutenstvím, raději zvažte, jestli nebude lepší zajít za odborníkem - psychiatrem. Možná vám potvrdí, že to nepřejde jen tak a nasadí vám antidepresiva, po kterých by vám mělo být lépe.\nOvěřte si, jestli trpíte podzimní či skutečnou depresí\nUvedeme vám jednoduchý případ. Jestli vyhrajete auto, budete se i přes podzimní depku radovat. Pokud ale téměř okamžitě začnete místo radosti pociťovat výčitky a budete se snažit na této radostné novině hledat mouchy, pak se nejedná jen tak o nějakou podzimní depku, nýbrž o skutečnou depresi.\nNavíc se mohou objevit i další projevy skutečné deprese jako jsou přejídání či velké sklony k pláči. A v případě, že si nejste jistí, vždy ještě zbývá poslední možnost a tou je návštěva lékaře.\n3 báječné tipy, jak zatočit s podzimní depkou\nPředevším byste měli myslet pozitivně. Snažte se objevovat ve všem okolo vás jen to krásné.\nChladnější počasí můžete využít k tomu, že se zdokonalíte v roli kuchařky. I kdybyste si měly upéct jen nějaký koláč. Provoněná teplá kuchyně už zařídí, že si na nějakou tu depresi ani nevzpomenete.\nI přes fakt, že je venku ošklivé počasí, vyrazte na procházku. Nezapomeňte se teple obléct, ať neprochladnete, a užívejte si nádherně barevný podzim.


Kamenná 13, 639 00 Brno, Tel.: +420 543 215 610,\nHradecká 2192, Černošice, CZ,\nDokončení stavby: 2010 Působivá nadčasová architektura oblých organických tvarů. Důstojné místo pro konání bohoslužeb a ekumenických setkání. Stavba obsahuje navíc také prostory pro neformální setkávání návštěvníků. V přízemí se tak kromě hlavního sálu nacházejí také klubovny, kancelář a sociální zařízení. V patře je pak byt kazatele a technické zázemí. Konstrukce stavby je zděná z keramických tvárnic s vyztužením betonovými sloupy, stropy jsou z pohledového železobetonu....\nZámek 1, Velké Opatovice, CZ,\nDokončení stavby: 2006 Víceúčelový sál je vestavěn do nádvoří zámku. Zámek v majetku obce je využíván pro obecní aktivity. Sál je elipsovitého půdorysu, který je po obvodu lemován řadou dutých železobetonových sloupů nesoucích stejně dlouhé krokve. Tak vznikají konkávní a konvexní prostory sálu vymezené proniky geometrických ploch konoidů. ...\nNávštěv dnes: 17579898874


Plodný hlen. Jak dlouho u vás trvá? - str. 14 - Modrý koník\nTak mi nejde poslat obrazek, jen rozepisuji:\nPS byl: 2,4,5,8, 10, 11, 13, 15\nMoc diky, uz sem z toho jelen. Netusim kdy mela byt ta ovu a snazim se vlastnimu telu porozumnet. Snad mi to nektera trosku osvetlite. Dekuji\n@tynka07 čistě podle hlenu to nikdy netrefíš na den přesně.. Kalendářová metoda podle délky cyklu spočítá zase jen průměr, do kterého nemusíš spadat.\nOvulka mohla klidně proběhnout už toho 13.7., některé holky mají krvavou ovu 😉.\nKdybys to chtěla vědět přesně, nezbývá než měřit BT, tam to pak vidíš zpětně, že opravdu proběhla.\n@lavender19xx moc dekuju 🙂 ja prave od porodu nikdy krvavou nemela, proto mi to prislo hoodne divny :/ tak jsem si rikala, ze mi to neco rekne. Mereni se chci vyhnout. Ani na to nemam, kazde rano i noc jsou jine, takze to bych asi ani nedavala. Jen jsem si rikala, jestli sebto da vycist.\nTreba podbrisek mne boli jeste ted vecer :O\n@tynka07 ono měřit BT není žádný med, i když má člověk práci jen na jednu směnu, navíc to chce ustát psychiku na výkyvy, které tam probíhají 🙂. S bolestí podbřišku to je taky indivindi, mě třeba bolel skoro 4 dny, přičemž 4. den (12DC) myslím, že proběhla ovulka, i podle teploty.\nPak už zbývá jen čípek, tohle jsem zase vzdala já, protože on se chová ukázkově jen do ovulky a pak si dělá co chce 😀. Tak držím palec 😉.\n@tynka07 jinak ta bolest může být i po- při ovulce se uvolní nějaká tekutina, která může tlačit v podbřišku, to mi řekla doktorka.\n@lavender19xx prave ze jsem kolem mereni cetla hodne diskuzi a clanku a na to fakt nemam a klobouk dolu tem, ktere to zvladaji leva zadni :D .\nSem se chtela ucit o svem tele, a spis zjistuju, ze mi akorat asi nefunguje jak ma :D\nCipek jsem take zkousela. Krasne poznam umisteni a tvrdost, ale jako otevreni hrdla mi prijde porad stejny :D ... Tes bych chtela mit gyndare za kamarada, kterej by mi rekl co a jak :D\nA ta bolest je fakt hnusna. I dneska, to zase budu mit do MS :/ ktera by nemusela prijit :D strasne neprijemne.\nAle vazne dekuju 🙂\njá se též pokoušela..ale čípek nenahmatám ani omylem\n@tynka07 tak jedním porodem jsi už prošla, takže pootevřený už bude napořád 😉, ale na krátkosti a měkkosti bys to poznat mohla. A většinou to tak je, že jak se člověk začne pozorovat, tak prostě se tělo zvencne 🙂.\n@kacasa ani trošku v různých dobách cyklu?? :O\n@tynka07 ne..vubec :-O, pamatuji se, ze PA pri druhem porodu mela problem me vysetrit.ze to bylo nejak moc vzadu a desne to bolelo.. Muj gynekolog nerika nic.. ale ja si tam vazne nedosahnu\n@kacasa :/ aha, tak opět, každá jsme originál :D ... ale hlavně že se děti povedli 🙂 Co jsem tak četla, tak nízko položený čípek i pomáhá k otěhotnění (kratší cesta pro spermie), ale já pořád říkám, když se něco má stát, tak se stane 🙂 ... hlavně že tobě to nedělá žádné problémy 🙂\n@tynka07 ne ne..otěhotněla jsem vždy..(tedy 2x) na první pokus 🙂 Uvidíme co do třetice..\n@kacasa tak to je paráda !!! A teď se tedy znovu snažíte??\n@tynka07 zacneme asi za mesic 🙂\n@kacasa :D takže se zase rovnou zadaří :D ... u nás se na poprvé také zadařilo hned. Minulý měsíc jsme si řekli poprvé že ano, ale bylo to dost mimo MS, tak snad teď 🙂 Ale moc nadějí si nedávám, poslední dobou se mi docela vede, takže se to někde zase pokazit musí :D\n@tynka07 aaale, treba to bude v poho..ja jsem sama zvedava jak to bude..uz mi davno neni 20 ;)\n@kacasa sice píšou že na věku záleží, ale nezáleží až tolik ;) teda asi pokud ti není 50 :D\n@tynka07 asi jak u koho..ale je fakt, ze jsem byla u Dr a plodna jsem jak lecktera dvacitka 🙂 folikuly plne a AMH hormon ve vyssich cislech..tak snad se to povede 🙂\nČauky holky, ovulační nebo těhotenský výtok/hlen?.. 12tyho byl sex chceme miminko.... Testy jsou zatim negativni...


marekbenda, Autor na Marek Benda - Strana 3 z 17\nDatum příspěvku 18.10.2016\nÚterý 18.10 2016\nVážený pane místopředsedo, vážení páni ministři, vážené dámy, vážení pánové, je evidentní, že nás veřejný ochránce práv už moc nebaví, protože už je tady velmi, velmi dlouho. Já snad jenom k tomu, protože teď zaznělo několik stanovisek, která jakoby říkají: je to špatně, protože v osobě veřejného ochránce práv sedí žena, která to chápe příliš široce. Já tvrdím, je to špatně ne proto, že tam dnes sedí nějaká žena, ale proto, že ten systém je špatně. Říkal jsem to tady panu ministrovi v prvním čtení, říkal jsem to ve druhém čtení, říkám to dnes v tomto opakovaném druhém čtení, ve kterém navrhnu, abychom na začátku třetího čtení hlasovali o zamítnutí tohoto návrhu zákona, protože v něm fakt není nic, co potřebujeme.\nA je úplně zbytečné a pokládám za fatální chybu, možná ne pana ministra Dienstbiera, protože on je přesvědčen o tom, že si tímto oslovuje svoje městské liberálně nazelenalé voliče, ale za fatální chybu vládní koalice a zvláště sociální demokracie, jestli takovéto věci předkládat. Tohle je součástí toho nejhoršího marxistického tažení, které běží Evropou, které Evropu dovedlo do stavu, v jakém je, a to jsou přesně ta stále vznášená práva práva práva vůči někomu, nejčastěji vůči státu, ale v mnoha případech i vůči soukromým osobám. Všechny tyto diskriminační žaloby a tyto nápady směřují nejen proti veřejným institucím, ale směřují a mohou směřovat i vůči soukromým osobám. A místo toho, abychom se konečně dokázali zastavit a říct: přece máme problém, že máme stále víc ten Západ, který pořád chce nějaká práva a vůbec nevnímá žádnou odpovědnost. Nikdo není připraven za svou zemi válčit, ale každý je připraven chodit a říkat: já chci ještě tohle, já chci ještě tohle, já se necítím občanem, já se necítím ženou, já se necítím mužem, já se necítím člověkem, tak mě nějak zvýhodněte. V tomhle světě žijeme. A místo toho, abychom se zastavili, zabrzdili a řekli: neměli bychom s tím něco dělat?, tak tady pořád existují ti západní nadšení marxisté, kteří už snad dneska nejsou komunisté, jenom toho Marxe mají nastudovaného, a ti naši nadšení následovatelé, kteří chodí a říkají: na světě bude nejlépe, když bude každý vybaven tak širokým katalogem práv, až už všechna základní práva zaniknou. V tom je samozřejmě problém, protože čím dál vznáším tato práva druhé, třetí, páté, sedmé generace a pořád říkám, že každý má právo na to, aby mu všichni ostatní pomohli, tak samozřejmě ta základní práva jako právo na vlastnictví a právo na nějaké politické volby a další a další na život, ta se mně rozmělňují. Stejným duchem stejná marxistická levice s úplným klidem podporuje potraty, podporuje eutanazii, protože to už jsou ta odvozená práva, se kterými se dá jenom si tak pohrávat, a když se úplně nehodí, tak je přece můžeme někdy zrušit. A právo na život už není absolutní. O právu na vlastnictví snad ani nemluvě. To jsme zažili jenom v posledních měsících v této Sněmovně asi tak pětkrát, kdy najednou vlastnictví nemá vůbec žádný význam, ať už to byly zbraně, ať už to byly kotle, ať už to byly další otázky, přece když veřejná moc se chce jít podívat, tak nebudeme žádné vlastnictví chránit, nebudeme nic hájit.\nJá fakt myslím, že je velký čas se zastavit a říct si: celá tato koncepce rozšiřujících se práv směřovaných vůči státu a potažmo pak i jeho občanům je špatně. Z tohoto hlediska si myslím, že bychom tento návrh zákona měli zamítnout ve třetím čtení a nespokojit se s tím, že ho vykostíme a necháme tam jenom účinnost. Já vím, že to bude pravděpodobně takové hezké řešení, ke kterému se uchýlí tato Sněmovna, aby pan ministr Dienstbier nebyl moc pomučen a abychom současně neohrozili občany v této zemi, ale pokládal bych za mnohem správnější, abychom ten návrh zákona zamítli, a to také navrhuji. Děkuji za pozornost. (Potlesk z řad poslanců ODS.)\nStředa 19.10 216\nVážený pane místopředsedo, vážení páni ministři, dámy a pánové, myslím, že panu ministrovi zahraničí se jeho vystoupení úplně nepovedlo, protože vyvolalo zbytečnou sérii poznámek, které právě vycházejí z té velmi mylné teze o tom, že se má někdy mlčet. Dokonce této tezi rozumím. Ano, jsou situace, kde se mlčet má, ale vůbec nevím, proč byla řečena v tuto chvíli a na tomto místě. Tady, jak už řekl můj předřečník, máme svého spojence, kterému se děje křivda. A ten věčný pokus různých pseudointelektuálů relativizovat konflikt palestinsko-izraelský, že za to vlastně můžou tak trochu obě strany, když jedna strana se pokouší zajistit mír za území a druhá strana je připravena svého soupeře zlikvidovat, když, jak jednou napsal krásně Roman Joch, Izraelci svými zbraněmi brání své obyvatelstvo, Palestinci svými obyvateli brání své zbraně, tak to jsou situace, kdy se nemáme tvářit, že je to všechno tak nějak složité a ona ta pravda… a možná, že chtějí postavit znovu jeruzalémský chrám a zbořit mešitu al-Aksá, ale promluvit máme o ostatních věcech. Chápu, že pan ministr zahraničí občas mlčet má, ale občas by v této Sněmovně měl zvážit, v jaké situaci vyzývá k mlčení.\nStředa 19.10 2016\nVážený pane místopředsedo, vážený pane ministře, vážené paní poslankyně, vážení páni poslanci, já vás nestraším. To, co jsem přinesl, je návrh zákona, který teď projednáváme. Tam není ani papír navíc. Tam není ani papír navíc! Toto je jenom vládní návrh zákona 929, kterým se mění některé zákony v souvislosti s přijetím zákona o přestupcích. Jenom jsem to přinesl ukázat, abychom si uvědomili, jak neuvěřitelnou sice teoreticky práci Ministerstvo vnitra udělalo, ale jak podle mě fatálně, ale úplně fatálně promrhalo příležitost s tím něco udělat. To, co je zde obsaženo, jsou opravdu jenom změny – v každém zákoně se mění správní delikt za přestupek. To je tak asi 150 z těch 250 změnových zákonů. To jsme fakt mohli udělat v tom zákoně, kterým jsme přijímali přestupky. Říct, kde je napsáno správní delikt, mění se na přestupek. Ušetřili bychom tak dvě třetiny tohoto materiálu. Dejme tomu, že nebude tištěn pro Sněmovnu 200krát, ale myslím, že tak asi 20krát minimálně pro ústavněprávní výbor bude tištěn. Zkuste si představit, kolik to stojí a kolikrát to muselo být vytištěno na vládě. To je jakoby první část problému.\nPak jsou tam některé změny sazeb. Pak je převedení přestupku z původního přestupkového zákona, který tím, jak byl přijat v roce 1990, tak obsahoval nějaké přestupky, které se ještě nepřevedly do těch speciálních zákonů, a protože se ruší, tak je snaha je převést do těch speciálních zákonů. To je další část změn, které dejme tomu by se ještě daly pochopit.\nPak důvodová zpráva přiznává, že se v některých případech mění sazby za některé přestupky. Ale ujišťuji vás, že vždy k horšímu. Nenašel jsem jedinou sazbu, která by se snižovala. Je tam několik sazeb, a zase nemám to prostudováno do posledního řádku, protože je to opravdu poměrně rozsáhlý tisk, ale v některých případech se sazby zvyšují. Není úplně jasné proč. Podle mě tak, jak si jednotlivá ministerstva vzpomněla a zkusila si vylobbovat: tady by se nám líbilo, že by možná bylo záhodno, aby sazba byla vyšší.\nCo přiznává sama důvodová zpráva a co mi připadá úplně nejděsivější z hlediska naší práce? Důvodová zpráva říká: Skutkové podstaty přestupků a jiných správních deliktů jsou roztříštěny ve zhruba 250 různých zákonech, které jsou v gesci některého z ústředních správních úřadů. Předkladatel z jemu dostupných zdrojů zjistil, že v těchto zákonech se nachází cca 2 200 skutkových podstat přestupků a 5 100 skutkových podstat jiných správních deliktů, k jejichž projednání je příslušných více než 50 druhově odlišných správních orgánů vykonávajících veřejnou správu na všech jejích úsecích, a to včetně ústředních správních orgánů. Pět tisíc sto správních deliktů, dva tisíce dvě stě skutkových podstat přestupků! A místo toho, abychom se zastavili a vnitro si nehrálo s tím, že píše takovouhle naprosto technickou normu, tak se pokusilo sebrat z těch jednotlivých rezortů a říct: Musíte jich mít tolik? Musí toho být tolik? Existuje nějaká korelace mezi skutkovými podstatami, sazbami pokut? Existuje nějaký vztah? Víme, jestli zdraví je pro nás důležitější, život je pro nás důležitější, majetek? Tohle všechno v trestním právu máme. V správním právu nemáme absolutně vůbec. A tady myslím, že jako by předkladatel strašidelně zanedbal šanci, která stála, když už se tedy měla dělat reforma přestupkového práva a když už se chtělo dělat nový proces, tak se opravdu měly posbírat všechny skutkové podstaty, přinutit jednotlivé rezorty, aby to daly, přinutit jednotlivé rezorty, aby se zjistilo, jestli za pošlapání květiny, možná i nechráněné, není náhodou daleko vyšší pokuta než za krádež do pěti tisíc korun, jestli za ten či onen přestupek, a můžeme vzít opravdu 5 100 přestupků. Toto se vůbec nestalo. Přináší nám tady takhle obrovský spis. Mimochodem návod pro všechny poslance, kteří mají tendenci ještě něco prosadit do voleb a mají obavy, že by to museli stihnout v rámci řádného legislativního procesu, tento zákon otevírá většinu klíčových zákonů v této zemi. Takže cokoliv budete chtít dodat, stačí ve druhém čtení si přinést a vložit. Jenom si budete muset najít tu jednu ze 250 částí, která se toho týká.\nJá nevystupuji proto, abych řekl ministrovi, že toto navrhuji zamítnout. Ono na tom skoro není co zamítnout. Tam budeme muset v ústavněprávním výboru projít ty části, kde se zvyšují sazby, a říct, jestli je to někde smysluplné, nebo není někde smysluplné. Ale vystupuji proto, že mám pocit, že opravdu tady vnitro, resp. vláda jako celek zoufale promarnila příležitost. A jak už jsem se tady zlobil před asi necelým měsícem nad volebním zákonem, který zase řešil jenom naprosté technikálie a všechny sporné otázky voleb nechal být a plynout, a zase byl tak dejme tomu tak třetinově tlustý, ale zase to nebyl úplně nějaký tenounký materiál, tak tento materiál promarnil své příležitosti úplně. A místo toho, aby se opravdu pokusil… Mně to připadá fakt skoro nemyslitelné, toto sdělovat občanům, že sám ústřední orgán státní správy v oblasti přestupků úplně neví, kolik jich je. Jak to má vědět ten chudák občan? A každý z nich by je teoreticky měl dodržovat a za každý z nich by měl být teoreticky postihován. Nebylo by už na čase, aby se na jednom místě ve státě, a mělo by to být Ministerstvo vnitra a mrzí mě, že tato příležitost nebyla využita, řeklo, tolik máme přestupků, proč je máme, a ne aby si každý rezort a každý úředník, který si napíše tu kytičku, tu zdravotnictví, tu zákon o ochraně proti tabakismu a alkoholismu, tu zákon o ochraně dětských pískovišť, do toho dal 150 skutkových podstat přestupků, a ještě pokud možno většinou deset až dvanáct orgánů, které jsou to schopny projednávat. A toto sdělujeme občanům, že je zákonodárství, a toto sdělujeme, že oni mají dodržovat.\nMně to připadá v této viditelnosti, že to opravdu dělat nemáme, a že jestli se něco opravdu udělat, tak říct: pojďme se podívat, z těch pěti tisíc přestupků udělejme tak maximálně pět set. To mi připadá ještě sdělitelné. To mi připadá ještě možné pověsit někde a říct: toto musíte dodržovat, nebo budete sankcionováni. O tom, že si opravdu nikdo nedal práci s jakýmkoliv porovnáním sazeb a že sazby, které píše životní prostředí, zemědělství, obrana, vnitro, jsou v naprostém nepoměru, a zjistili bychom, jak chráníme některé věci dramaticky výše než věci jiné, jak to vůbec nedává žádnou logiku, o tom bychom si mohli povídat ještě dál.\nTakže já nenavrhuji zamítnutí, jenom si myslím, že je opravdu škoda, že jsme tohoto zákona nevyužili k tomu, abychom trochu pořádek v přestupkovém nebo celkově správním trestání udělali, a místo toho se to tak jako úředně odbylo. Máme splněno, všude jsme změnili správní delikt za přestupek, a tím jsme problém vyřešili. Děkuji za pozornost.\nŠtítky izrael, projevy, vop\nDatum příspěvku 16.9.2016\nUž jsem včera říkal, že se mi zdá, že to Sněmovnu moc nebaví, tak mám takový dojem, že dneska už ji to nebaví vůbec a že asi zasedat tak krátce před volbami není nejlepší nápad, a zejména projednávat tak zásadní normy, jako je novela občanského zákoníku.\nJá bych řekl obecně, že nakonec se podařilo i ministru spravedlnosti zachovat jistou mírou střízlivosti. Novela ve snaze změnit občanský zákoník přináší opravdu jenom několik – podle mého názoru i z těch jsou některé zbytné –, ale několik drobných zásahů, a dokonce i debata, kterou tady slyšíme, se v podstatě omezuje jenom na částečné změny občanského zákoníku a nezasahuje do dalších částí. To je dobře. Myslím si, že pokud už byla norma charakteru občanského zákoníku přijata, a víte dobře, že já jsem byl jejím příznivcem, myslím si, že je správně a pomalu se ji začíná odborná veřejnost opravdu učit, pomalu se učí s ní zacházet soudy, takže zásahů do ní by mělo být co nejméně a měly by být opravdu odůvodněné.\nTady mám jednu výhradu, a to velkou výhradu k tomu, co udělal ústavněprávní výbor, kdy poté, co to neprošlo různými kolečky návrhů ve vládě a před vládou, tak vložil znovu zpět do zákona zavedení zákonného předkupního práva v případě spoluvlastnictví. Je to věc, kterou jsme měli v českém právním řádu, která se zcela záměrně rozhodla a po velmi dlouhých debatách, které probíhaly na ústavněprávním výboru v minulém volebním období, zcela záměrně jsme se rozhodli ji vypustit, ctít více vlastnictví, více právo vlastníka si se svým majetkem nakládat, než právo spoluvlastníka – nesmíš mi s majetkem, který je tvůj, nijak pohnout. Ono to vypadá, že je to jenom předkupní právo, ale vždycky to znamená minimálně měsíce zdržení, a to minimálně měsíce zdržení na to oslovení, vyptání se, jestli nechtějí předkupní právo uplatnit. V mnoha případech spoluvlastníci řeknou: chceme uplatnit, a pak vlastně řeknou, to se nám zdá příliš náročné, my ho neuplatníme, ale od koupě už dávno sešlo.\nPokládán za velmi nešťastné v této velmi střízlivé novele, abychom řešili tak zásadní věc, jako je právě předkupní právo spoluvlastníků. Myslím si, že bychom jej měli odložit, měli normálně nechat zákon běžet. Jestli se po 5, po 10 letech ukáže, že to vytváří nějaké velké problémy, a zatím o nich nevím, a pokud byly na ústavněprávním výboru nějaké problémy citovány, tak to byly problémy zejména spoluvlastnictví bytových jednotek, kterých se toto vůbec netýká.\nAle vůbec netýká, nejsou v tomto směru spoluvlastnictvím. A bytovou jednotku mohu prodat komukoliv. Může to být někdy nepříjemné, že jsem ji prodal komukoliv, ale žádná úprava zákoníku v této části tomu nepomůže. Tak tady bych prosil, abychom o této části, o bodu 4 ústavněprávního výboru, hlasovali v závěrečném hlasování zvlášť. Ještě na to ve třetím čtení upozorním. A myslím si, že je to věc, která by měla být upravena zvlášť.\nPokud by to neprošlo, budu alespoň navrhovat, aby v závěrečných ustanoveních, která určují účinnost se i tato část – nově navrhovaný bod 4 novelizační body zřejmě 8, 9, 10 a dále občanského zákoníku dostala do režimu, který nabývá účinnosti až 1. 1. 2018, protože si myslím, že je opravdu nešťastné, aby takto zásadní změna nabývala účinnosti v průběhu roku. Dva měsíce po tom, co zákon vyjde v platnost. Pokud už by Sněmovna měla vůli schválit znovuzavedení zákonného předkupního práva, které si samozřejmě spoluvlastníci mohou sjednat. To je jejich věc. Otázka zní, jestli má být ze zákona. Kdyby Sněmovna tuto vůli měla, tak bych navrhoval, aby byla zcela jasně od prvního nějakého roku, že se vracíme k původní koncepci, i když já ji pokládám za méně šťastnou. To je první obecná poznámka.\nDruhou obecnou poznámku a zase k původnímu návrhu a spíše zdůvodnění toho, co budu posléze předkládat jako návrhy v podrobné rozpravě. Z mně nepochopitelného důvodu při stále sílící snaze chránit práva dětí, posilovat práva rodičů, posilovat práva státu, zasahovat do práv dětí, dneska se tady o tom mluvilo téměř ve všech předchozích vystoupeních, pokaždé trochu z jiného úhlu pohledu, někdo vztah k diagnostickým ústavům, někdo vztah k dětem, někdo vztah k výživnému, tak jednou z novot, kterou přináší tato novela občanského zákoníku, je změna § 35 a povolení, aby nezletilý, který nedokončil povinnou školní docházku, měl možnost zavázat se k výkonu závislé práce podle jiného právního předpisu.\nPro mě nepochopitelný lobbing, zřejmě odborářů a možná části zaměstnavatelů, který má vést k jedinému, aby ještě, když jsem na škole, bylo mi ještě patnáct, ale ještě jsem nedokončil povinnou školní docházku – desetiletou, abych se mohl zavázat, že pak nastoupím k dotyčnému zaměstnavateli a bylo to pro mě závazné (?). Nechápu to. Úprava, která byla doteď je mnohem lepší, která říká, může se zavázat poté, co mu je patnáct a poté, co dokončil povinnou školní docházku. To nemusel vychodit samozřejmě celou střední školu. Ale dokončil povinnou školní docházku. A pokud mu je méně než šestnáct, tak pokud je to potřeba pro jeho výchovu nebo vzdělávání, tak rodiče mají právo takový poměr rozvázat.\nTváříme se, že děti mezi patnáctým a osmnáctým rokem spoustu věcí udělat nemohou. Spoustu práv nemají, ale z nějakého důvodu jsou tady upřednostněni zaměstnavatelé nebo dohody se zaměstnavateli, kteří mají zvýhodnit tyto zaměstnavatele a umožnit jim, aby ještě dokud je na škole ještě než ukončil povinnou školní docházku, aby ho přinutili, aby s nimi pracovní poměr podepsal. Opět navrhnu, abychom tento bod vypustili. Myslím si, že nebyl dostatečně diskutován. Není dostatečně promyšlen, abychom ho vypustili. Pokud bychom ho nechtěli vypustit a chtěli jsme odebrat zákonným zástupcům právo zasahovat u dítěte mezi patnácti a šestnácti lety do toho, kde je zaměstnáno, i to bych si dokázal představit. Ale myslím si, že představa toho, že někdo se zavazuje do budoucna k výkonu závislé práce podle jiného právního předpisu před tím, než dokončil povinnou školní docházku, mně připadá opravdu velmi nepřijatelná.\nDalší body, které navrhnu v podrobné rozpravě už jsou spíše detailního charakteru. Jediné, na co bych chtěl ještě upozornit, je bod 16 původního vládního návrhu, kterým se navrhuje snížit možnou – a opět říkám možnou, ne maximálně možnou, ne povinnou kauci na dlužné nájemné v případě pronájmu bytové jednotky z šestinásobku na trojnásobek. Zase je to věc, která byla v občanském zákoníku velice široce diskutována. Dává smysl. Její snížení povede jenom k tomu, že se bude obcházet. Dobře víme, že i v minulosti to tak bylo. Že se nacházely jiné způsoby, jak si zajistit to, že mi nájemné bude placenou. Myslím si, že pronajímatel má nějaké právo si jistit své budoucí nároky. Jestli s ním nájemce smlouvu uzavře nebo neuzavře, je přece naprosto jeho věcí. Jestli tam nájemné bude měsíční nebo tříměsíční nebo šestiměsíční je naprosto jeho věcí. Ale pro to zákon, který se opravdu snaží být minimalistický v dopadech na občanský zákoník zrovna v této části jde ze šesti měsíců na tři měsíce jako maximálního možného nájemného, kterého lze požadovat, nerozumím.\nA myslím si, že upřímně řečeno nakonec to vždycky jsou ustanovení, která jsou vůči chudším nebo lidem ve složitější sociální situaci nakonec tvrdší. Protože vypadají, jako že jim chtějí pomoci, ale ve výsledku jim vůbec nepomohou.\nDěkuji za pozornost a podrobné návrhy přednesu v podrobné rozpravě.\n← Novější příspěvky 1 2 3 4 … 17 Starší příspěvky →


Apartment on Alleya Polikarpova 8 - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Saint Petersburg\nApartment on Alleya Polikarpova 8apartmáalleya Polikarpova, 8, Přímořský rajón, Saint Petersburg, Rusko, 197341 - Zobrazit na mapěSkvělé8,2Na základě4hodnoceníApartment on Alleya Polikarpova 8Zobrazit více fotografiíZobrazit více fotografiíZobrazit všech 24 fotografií\nApartment on Alleya Polikarpova 8 – podrobnější informace\nNavržený pro obojí, práci i odpočinek, je hotel Apartment Pioneer umístěn ideálně v Přímořský rajón; jedné z nejpopulárnějších lokalit ve městě. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět. Využijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Saint Petersburg. Pro komfort a pohodlí hostů hotel nabízí výtah, odvoz na/z letiště, kuřácká část. Atmosféra hotelu Apartment Pioneer je cítit v každém pokoji. klimatizace, topení, stůl, balkon/terasa, LCD televize / plazmová obrazovka jsou pouze částí vybavení, které můžete mít k dispozici. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Apartment Pioneer je vaším místem pro kvalitní hotelové ubytování ve městě Saint Petersburg.


Nový laser určený k fyzikální terapii přišel hradišťskou nemocnici na stovky tisíc korun | Zlin.cz - informační server pro Zlínský kraj\nUHERSKÉ HRADIŠTĚ - Oddělení rehabilitace a fyzikální medicíny v Uherskohradišťské nemocnici má nové přístrojové vybavení. Díky speciálnímu laseru může oddělení rozšířit své služby o fyzikální terapii, serveru Zlin.cz to sdělila mluvčí nemocnice Dana Lipovská.\nJako jediné pracoviště v nemocnicích Zlínského kraje nově používá rehabilitační oddělení Uherskohradišťské nemocnice vysokovýkonný laser k takzvané MLS laserové terapii. Laser přišel nemocnici na 326 tisíc korun, část zaplatili sponzoři.\nLaserová terapie je rychlou a úspěšnou léčbou s dlouhodobým účinkem. Působí současně na bolest, zánět i otok a urychluje rehabilitaci pacienta. "Je to vynikající přístroj, který pomáhá při léčbě artritidy, bolesti kloubů, ramen, páteře, při úrazech jako je podvrtnutí, onemocnění šlach z přetížení, pomáhá léčit takzvaný tenisový loket a podobně," uvedla primářka oddělení rehabilitace a fyzikální medicíny Jolana Dostálková. Dodala také, že laser nijak nevadí ani při aplikacích na oblast kovových implantátů a pomáhá i při chronických bolestivých stavech nebo při hojení popálenin či bércových vředů.\nOšetření tímto laserem je rychlé, trvá tři až deset minut, pro úspěšnou rehabilitaci je potřeba absolvovat nejméně pět sezení. Jedná se o placenou službu.


Kvitok Solution Balance Tonizační pleťová voda 100 ml - 4bio.cz\nDomů / Pleťová kosmetika / Pleťové vody / Kvitok Solution Balance Tonizační pleťová voda 100 ml\nDoporučené použití: Na vyčištěnou pleť naneste pleťovou vodu pomocí rozprašovače nebo vatového tampónu. Poté naneste sérum a pleťový krém dle Vašeho typu pleti. Používejte ráno a večer po dočištění pleti. Můžete kdykoliv během dne pro osvěžení a zlepšení hydratace pleti.\nSložení: Mentha Spice Leaf Water (bylinková voda Máta kadeřavá) *, Glycerin (rostlinný glycerin) *, Opuntia Ficus-Indica Stem Extract (extrakt z Opuncie mexické) *, Caesalpinia Spinosa Fruit Pod Extract (extrakt z Cezalpínie - Tara) *, Helianthus annuus Sprout Extract (extrakt z klíčků slunečnice) *, acetum / Vinegar (rýžový ocet), Polygonum multiflorum Root Extract (extrakt z kořene Fo-Ti - Rdesno mohokvetý) *, Chrysanthemum Morifolium Flower Extract (extrakt z květů Chryzantéma zahradní) *, Levulic Acid ( kyselina levulová - přírodní rostlinná kyselina), Sodium Levulinate (sůl kyseliny levulová), p-Anisic Acid (kyselina anýzová - přírodní rostlinná kyselina), Sodium Hydroxide (hydroxid sodný - úprava pH), Maltodextrin (sacharid - nosič aktivních látek), Sodium Benzoate -Potassium Sorbate (konzervační látky v RICE VNGR + ® schválené pro organickou přírodní kosmetiku), Aqua (voda\nKvitok pročišťující pleťové sérum BALANCE 15ml\nLehké pleťové sérum BALANCE díky obsahu klinicky testovaných aktivních látek a mátového hydrolátu pleť ošetřuje,...\nKvitok Pročišťující pleťový krém BALANCE 30ml\nLehký pleťový krém s prebiotickým působením z kolekce BALANCE, díky obsahu klinicky testovaných aktivních látek a mátového...


Rafaj potvrdil pokutu 400 tisíc Armádní servisní - Deník.cz\nRafaj potvrdil pokutu 400 tisíc Armádní servisní\nBrno/Praha - Předseda Úřadu pro ochranu hospodářské soutěže (ÚOHS) Petr Rafaj potvrdil pokutu 400.000 korun Armádní servisní, která provozuje pro armádu ubytovny. Příspěvková organizace chybovala v tendru na provoz energetických zařízení určených k výrobě a rozvodu tepla. Rozhodnutí je pravomocné, ÚOHS ho zveřejnil na svém webu.\nPetr RafajFoto: Deník/Šťastný Vladimír\nArmádní servisní v oznámení o zakázce v českém systému veřejných zakázek i ve věstníku Evropské unie uvedla nesprávný kód, podle kterého se firmy orientují. Zadavatel použil kód pro Jiné služby, přestože existovalo hned několik skupin dalších kódů, pod něž by bylo možno zakázku vhodněji podřadit.\nPodle antimonopolního úřadu zvolený kód neměl prakticky žádnou vazbu na poptávaný druh služeb. "Zvláště dodavatelé ze zahraničí, kteří mnohdy veřejné zakázky vyhledávají právě podle kódu, se tak nemuseli o dané veřejné zakázce vůbec dozvědět," uvedl Rafaj. Postup Armádní servisní podle něj mohl podstatně ovlivnit výběr nejvhodnější nabídky.\n"Tendr, kterého se rozhodnutí ÚOHS týká, byl vyhlášen v září 2009 tehdejším vedením Správy vojenského bytového fondu, tedy předchůdcem dnešní příspěvkové organizace Armádní servisní. Proti bývalému vedení je v současné době vedeno trestní řízení," sdělil ČTK k rozhodnutí ÚOHS mluvčí ministerstva obrany Petr Medek.\nArmádní servisní není pokutována poprvé. Už dříve dostala od ÚOHS pokutu čtyři miliony korun. Tendr na úklidové a recepční služby uzavřela bez otevřené soutěže. "Rozhodnutí v této věci není pravomocné. Armádní servisní podala proti uložení pokuty žalobu, rozhodnutí k dnešnímu dni nepadlo," uvedl Medek.\n14.7.2015 VSTUP DO DISKUSE 5


ŽENA-IN - Josef Vejvoda - jazzman s polkou v krvi\nČerstvý sedmdesátník - Josef Vejvoda, je všestranný muzikant s velmi zajímavým rodokmenem. Jeho tatínek je onen slavný Jaromír Vejvoda, autor slavné skladby Škoda lásky.\nPan Vejvoda nejmladší na mě působil při zkoušce orchestru nenápadně a skromně. Prostě „normální“ sympaťák, celebritu byste v něm nehledali. Ale tak to bývá, že ti, kteří opravdu „umí“ a ve svém oboru dosáhnou špičky, ze sebe vůbec nic nedělají. A úplně stejně působil, když jsme se sešli u rozhovoru, který jsme na zkoušce domluvili. Dokonce mně pro čtenářky našeho magazinu poskytl i zajímavé fotky, jak z profesního, tak soukromého života.\nVy jste velmi všestranný a multižánrový hudebník, že? Skladatel, kapelník, dirigent, hráč na bicí… kterou z těchto profesí preferujete?\nVšechny, které jste jmenovala, dělám rád a podle možností je střídám.\nV knížce SÁGA RODU VEJVODŮ s podtitulem Jazzman s polkou v krvi, která vyšla před 10 lety, je možné se leccos dozvědět o historii vaší rodiny s hodně dlouhou muzikantskou tradicí, že?\nAno, trvá už víc, než 150 let! Prvním kapelníkem Vejvodovy kapely byl Josef Vejvoda *1834, druhým také Josef *1871, třetím byl táta a já jsem již čtvrtá generace.\nVy jste se ale jako první jste se trošku žánrově „odrodil“? Jak jste se dostal k jazzu?\nV roce 1948 nám sebrali dvě hospody, táta rozpustil kapelu musel jít dělat skladníka do továrny. Podobný osud potkal i mě. Když jsem chtěl jít studovat konzervatoř, uliční výbor mi nedal doporučení a skončil jsem ve fabrice také. Proč to ale povídám? Proto, že Vejvodovu kapelu jsem rozhodně kvůli politické situaci nemohl převzít. Na konzervatoři jsem ale potkal pár kamarádů, kteří hráli jazz, a to mě ovlivnilo. Začal jsem denně poslouchat hlas Ameriky – Willise Conovera, vše jsem si nahrával a pečlivě studoval. Školy na jazz tenkrát žádné nebyly a toto byl jedinný způsob, jak se jej naučit, odposlouchat, jak to dělají jiní. Byl jsem mile překvapen, když mi Karel Velebný v roce 1967 nabídnul angažmá v S+HQ. (Spejbl a Hurvínek Quartet).\nJazz je druh hudby, ve které se dá improvizovat, vyjadřovat momentální náladu a stejná skladba zazní na koncertech pokaždé trochu jinak. Není to jako ve vážné hudbě, kde je vše vypsané a skladby se dají hrát buď pomaleji nebo rychleji, silně nebo slabě. V jazzu je daleko více svobody, tvůrčích možností, a to mě na něm baví.\nDíky za sebe i čtenářky za poučení. Přestože mám za otce kdysi slavného zpěváka (Richard Adam, pozn. autorky), o hudbě toho až tak moc nevím. Po revoluci jste přece jen ale na rodinnou tradici navázal, že?\nKdyž tatínek zemřel, uvědomil jsem si, jak velký za sebou nechal odkaz. Obnovil jsem Vejvodovu kapelu, založil salonní orchestr a nahrál skoro všechny tatínkovy písničky. Tehdy vznikla moje přezdívka „Jazzman s polkou v krvi“.\nTak teď z jiného soudku: Jste velmi podobný podobný Sean Connerymu, kdy vám to poprvé někdo řekl?\nTo bylo v roce 2002, když jsem dirigoval v Carnegie Hall Hudbu Hradní stráže. Byl to tehdy asi můj nějvětší hudební zážitek: Potlesk vestoje v nejslavnější hale světa.\nPo koncertu přišlo mnoho gratulantů a asi deset z nich mi říkalo: „A víte, že jste podobný Sean Connerymu?“\nTo určitě - i když si nejsem jista, který z vás dvou by měl být na tu podobu víc hrdý! ☺S USA vás spojuje ještě exprezident G. Bush, že? Prý si s ním dopisujete?\nNo, dopisuju… pan prezident mi v roce 1991 odpověděl na můj osobní dopis, který jsem mu poslal po jeho návštěvě Československa v roce 1990. Hrál jsem mu totiž na slavnostní večeři.\nZprava: S F.Uhlířem, J..Stivínem, K. Růžičkou, G. Bushem a velvyslankyní USA Shirley Jane Temple Black\nA tady máme společné foto s dvojnásobnou mistryní světa v krasobruslení Ájou Vrzáňovou (1931-2015) a vaší krásnou manželkou Květuškou (vlevo).\nDalší s populárním houslovým virtuózem Pavlem Šporclem, se kterým jste hrál před 10 lety v Rudolfinu.\nVaše nejmladší dcera, Zuzana Vejvodová, je herečkou - mojí oblíbenou ze seriálu Ulice. Úplně jinou postavu ztvárnila ve filmu Fotograf. No jasně - má vaše oči! Spolupracujete spolu třeba na jevišti?\nNa jevišti jsme spolu ještě nespolupracovali, ale v divadle ano. Se ženou navštěvujeme často Vinohradské divadlo, kde má Zuzanka stálé angažmá. Ale na jednu hudební spolupráci si vzpomínám. Asi před 30 lety jsme chodívali hrát sousedům i mému tatínkovi na Vánoce koledy.☺\nI další z vašich čtyř dcer je umělkyně - dokonce jde ve vašich šlépějích, je dirigentkou, že? Takže to už je 5. generace muzikantů z rodu Vejvodů!\nDcera Monika (vlevo) vystudovala skladbu a dirigování na Konzervatoři a HAMU. Má ale čtyři děti, a tak jí momentálně na hudbu nezbývá moc času. Vlastně doma diriguje ty čtyři děti.☺\nNa fotce vidíte Moniku vlevo, Zuzanku vpravo a naše vnoučátka Bětušku, Dana a Dominika v mé náruči. Fotka vznikla po premiéře mojí skladby „Tři malé lásky“.\nCo nejraději děláte, když se zrovna nevěnujete muzice? Máte nějaké hobby?\nSnažím se, pokud možno, trávit čas právě s vnoučaty. Zasportovat si s nimi, udělat nějaké výlety, vzít je na koncerty atd…\nDěkuji za zajímavý rozhovor a přeji dodatečně i za naše čtenářky všechno nejlepší! Hlavně hodně zdraví, radosti s vašimi ženami - manželkou, dcerami a také vnoučaty.... no a ať se vám daří i pracovně!\nJosef Vejvoda je „na roztrhání“ - jde doslova od koncertu ke koncertu. V těchto dnech připravuje nejen ten v Redutě, který už je beznadějně vyprodaný, ale i další po celé republice s různými hudebními tělesy, například teplickou filharmonií. Pokud máte chuť některý navštívit, poohlédněte se po vstupenkách včas.\nKrásná a sympatická rodinka\núžasný článek díky a přeji hodně zdravíčka\nhodně zdravíčka - sem tam zajdeme do hospůdky k Vejvodům na Zbraslav....\nMoje rodina pochází ze severu a když v roce 1938 moji rodiče a sestry utíkaly do vnitrozemí,tak chvíli bydleli v Praze u příbuzných a pak se přestěhovali právě na Zbraslav. Takže z jejich vyprávění znám pana Jaromíra Vejvodu a pana Sašu Rašilova,který bydlel hned vedle a moje sestry si hrávaly s dcerou a synem pana Rašilova.Po válce se potom moji rodiče na přání maminky vrátili zpět,ale zde nám potom stejně,kvůli uhlí, zbourali naše město,tak kdyby zůstali na Zbraslavi ,asi by to bylo lepší.\nPřeji panu Vejvodovi hlavně zdraví,hodně" práce" a posluchačů. A do dalších let krásné chvíle s rodinou,která je úžasná.


Rodina disidenta Pavla Wonky dostane odškodné 2473 korun | Salonky\nZdrogovaný pacient řádil ve fakultní nemocnici. Způsobil statisícové škody Z Hradce\nSkvělá zpráva pro řidiče! Ve středu skončí hned dvě dopravní omezení Z Hradce\nZačíná prodej vánočních stromků, kapři budou i přes internet Z Hradce\nKrálovští sokoli odháněli covid. Věřím, že to bude dobré, říká kouč Peterka Míčové sporty\nCovidová stopka. Hokej ve Špindlu ani letos nebude. Je to smutné, řekl Jágr Hokej\nPropadák napraven. Hradec nasměrovali k vítězství Kanaďané Hokej\nRodina disidenta Pavla Wonky, který zemřel 26. dubna 1988 ve vazbě a jenž je označován za posledního politického vězně komunistického režimu v Československu, dostane jako odškodné 2473 korun. Stát pozůstalým uhradí pouze ušlou mzdu za tři týdny nezákonného věznění Pavla Wonky, za smrt ale jeho bratr Jiří Wonka další odškodné nedostane. O případu informovala Česká televize.\nPodle názoru ministerstva spravedlnosti nemá Jiří Wonka na odškodnění nárok, protože k němu jeho bratr neměl v době své smrti vyživovací povinnost. „Jediné odškodnění, které je stát ochotný vyplatit, je náhrada ušlého výdělku za dobu věznění. Celkové odškodnění 2473 korun ale stát určuje podle částek stanovených v roce 1990, kdy byla zcela jiná mzdová a cenová hladina,“ uvedl pro Českou televizi advokát pozůstalých Lubomír Müller.\nAdvokát míní, že vláda má možnost, aby výši částky za den věznění, která nyní činí necelých 84 korun, upravila nařízení, a prý na to upozorňoval i ministerstvo spravedlnosti. „Někteří rehabilitovaní považují přiznané odškodnění za výsměch a odmítají ho převzít. Naposledy jsem se v této věci obrátil na ministryni spravedlnosti loni v listopadu. Odpověď jsem zatím neobdržel,“ dodal.\nPavel Wonka je považován za posledního politického vězně v komunistickém Československu, který zemřel ve vězení. Režimem byl odsouzen celkem třikrát, například i za to, že se v souladu s tehdy platným zákonem pokusil kandidovat ve volbách v roce 1986 jako nezávislý kandidát do České národní rady. Třetí uvěznění pro nedodržení podmínek ochranného dohledu se mu stalo osudným. Zahájil hladovku a ve vězení zemřel pro celkové vyčerpání organismu v důsledku nedostatečné lékařské péče.\nJeho pohřeb 6. května 1988 byl zřejmě největším a nejmasovějším smutečním aktem v poválečné historii Vrchlabí. Odhady hovoří o zhruba 2000 přímých účastníků, mimo jiné i signatářů Charty 77, členů Výboru na ochranu nespravedlivě stíhaných, Jazzové sekce a disidentů, ale i zástupců osmi západních velvyslanectví. Událost natáčela vedle Státní bezpečnosti i západoněmecká veřejnoprávní televize ARD. Po roce 1989 byl Pavel Wonka plně rehabilitován a v roce 2013 obdržel in memoriam medaili Za zásluhy.\nNěkteří publicisté či historikové (například Petr Zídek v Lidových novinách či režisérka Libuše Rudinská ve svém dokumentu „Pavel Wonka se zavazuje“) v minulých letech však poukazovali na rozporuplnost osobnosti Pavla Wonky (například skrze jeho snahy o vstup do KSČ či údajnou spolupráci se Státní Bezpečností).\nFoto: Jiří Máslo\nV krajských nemocnicích klesají počty pacientů s nákazou covid-19 Na hejtmanství za hodinu otestovali desítky úředníků, blíží se samotestování Vláda zakázala vánoční i adventní trhy. U muzea přitom měly začít už v pátek Fakultní nemocnice pokračuje v obnovování běžného provozu pracovišť K pěstounství musí člověk dozrát, říká ředitelka Centra pěstounských rodin\nMalá herečka Valentýna Bečková\nVízek o kabině Votroků, trenéru Koubkovi i podpoře dětí z dětského domova\nPo Hradci bude od soboty jezdit vánoční elektrobus\nVždy mi jde hlavně o to, aby tanec děti bavil, říká Filip Rančák\nFOTO: Česko si zvolilo své poslance, i v Hradci Králové se sčítají hla...\nOlympijská vítězka Kateřina Siniaková rozdávala podpisy v obchodním ce...\nPilař se dočkal gólu a před derby říká: Bude to na nože, ale chceme us...\nPod Bílou věž tradičně přijel Martin na bílém koni


Zážitky z akce Zřícenina Kouty, motýlárium Votice a rozhledna Václavka\nsobota 26.srpna 2017 8:05\nHeřmaničky - Votice - Olbramovice\nMotýlárium bylo super.\nVýletový den začal jako obvykle. Na sraz přicházeli přihlášení i nepřihlášení lidé, někteří posílali sms, že budou mít zpoždění, jiní po příchodu na start zase mizeli, takže to bylo jako vždy přehledné a jasné, kolik lidí vlastně přišlo a pro kolik koupit jízdenku. O tom, že někteří nemají Opencard či podobné průkazky se už radši zmiňovat nebudu, abych neodradil potencionální nové organizátory. :)\nDopočítal jsem se na 6 osob a protože tyto počty zvládám i z hlavy, koupil jsem jízdenku pro 6 osob. Našli jsme vlak a nastoupili do něj. Zanedlouho jsme udělali dobrý skutek, když jsme jednu paní přesvědčili, že nastoupila do špatného vlaku, když jsme jí tvrdili, že vlak jede do Tábora a nikoliv směrem na Sázavu či Český Šternberk. Hned nám bylo lépe, že nám den hezky začíná, když jsme někomu pomohli. Paní ještě stihla vystoupit.\nMno tak si tak sedíme, když (teď bude drama) přišel průvodčí a oznámil nám, že sedíme blbě. Prej to jede na Sázavu a Český Šternberk... :-D\nNo ale zase tak dramatický to drama nebylo. Prej stačí, když se v Čerčanech přesuneme do některého z prvních 4 vagónů. Vlak tam totiž rozpojí a část jede do Tábora a druhá část právě na Sázavu. Inu, vzpoměli jsme si na onu paní, kdepak jí je konec a ani jsme ji nechtěli znova potkat.\nV Čerčanech jsme se tedy přemístili, ovšem jak jsme vypozorovali, do Tábora jeli pouze 3 vagóny a nikoliv 4. Holt detail. Zajímalo by mě, kolik lidí tedy dorazilo jinam než mělo. :D\nV Heřmaničkách se někteří účastníci snažili sehnat kafe, ale nikde nic. Tudíž jsme vyrazili dle plánované trasy. Cesta se občas ztrácela a občas jsme blbě odbočili, ale to není nic mimořádného a děje se to na výletech běžně. Ochutnali jsme místní ostrůžiny. Někteří nejen plody, ale i samotné trní. Zkrátka pohodička.\nU zříceniny tvrze v Koutech nám dělal společnost malý pejsek, který si odběhl z nedaleké zahrady. Vodní plocha kolem tvrze byla pěkně zelená. :)\nPřed polednem jsme dorazili do Votic a asi hodinku jsme strávili v motýláriu.Dozvěděli jsme se spoustu informací o motýlech a viděli taktéž spoustu motýlů. Jak jinak, když jsme byli v motýláriu. Měli to tam hezky udělané a určitě doporučuji komentovanou prohlídku. Shodou náhod byla další den reportáž v TV v pořadu Toulavá kamera o tomto motýláriu:\nNásledoval oběd (s chvilkou poezie) a pak vyhlídka z věže kostela - Václavka. Výhled sice nic moc extra, páč to bylo ve městě, ale samotný výstup byl zajímavý a bylo nutno koukat na různé trámy, aby jste nenabourali hlavou někam. Cestou jste také mohli obdivovat různé obrázky nebo třeba funkční zvony.\nZcela mimo plán pak následovala cukrárna, kde sice měli špičky, ale já jsem si je nedal! (Je mi jasné, že by se to stejně rozkecalo, tak to teda říkám rovnou). Morálka tak trochu poklesla a padaly nápady, jakože už nikam nepůjdem a prostě pojedem busem odtud domů, ale naštěstí se podařilo vzpouru zažehnat a cca kolem 16 hodiny jsme opustili Votice.\nV 17:30 jsme dorazili do Olbramovic a protože jsme nestíhali vlak, rozhodli jsme se počkat na bus. Čekání nám zpříjemnilo koťátko z nedaleké zahrady, které zvědavě přišlo až k nám a strávilo s námi dobrých 20 minut :D\nv 18:15 jsme odjeli busem do Prahy na Roztyly, kde byl výlet ukončen.\nSuma-sumárum - ztráty v osobách žádné, takže to asi dopadlo ok.\nDíky všem za účast a těším se zase někdy příště - snad již bez hospody!\nTermín: sobota 26.srpna 2017\nMísto:Heřmaničky - Votice - Olbramovice\npo 28.08.2017 17.25 ivank VIP člen, Ověřený organizátor, Organizátor běžných akcí\nDíky za výlet. Potvrzuji, že osoba vydávající se za Tomáše opravdu neměla v cukrárně špičky. Tak já nevím, co se děje. Doporučuji bedlivě pozorovat :)\npo 28.08.2017 11.34 honzina\nByl to krásný výlet s mnoha různorodými zážitky. Děkuji, Tome. :)\nne 27.08.2017 19.30 Pavel2014 Ověřený organizátor\nVlakový Romulus a Rébus. A matka byla Křížovka;-) :-D Kdo si vzpomene na Šimka a Grossmana? ;-)\nTo mi připomnělo metro v Hamburku či v Londýně kde taky vlak o několika vagonech na jedné stanici rozdělí a dále pokračují v různých směrech. První město jsem vychytal, druhé jsem se holt zastávku vrátil. :-D