Přehled české kinematografie 1990-2016\nÚterý, 31 Říjen 2017 11:02\tPetr Žantovský\tFilm\nPřehled o podílu literárních předloh na celkové filmové produkci let 1990-2016. Uvedený text je součástí analýzy „Česká literatura a film po roce 1989 aneb krize tématu“. Analýza je určitou rekapitulací vzájemného, velmi úzkého a ve svých vrcholech těžko překonatelného sepětí české a československé literatury a filmu.\nU tohoto a následujícího roku 1991 je nutné učinit drobnou poznámku: některé z filmů distribuovaných v tomto období ještě přešlo z dramaturgických příprav konaných před listopadem 1989 a některé naopak byly zcela zastaveny a nedokončeny právě kvůli změně ve společnosti. Proto čistě početní ukazatele z tohoto počátečního období nelze brát úplně symptomaticky.\nV roce 1990 byly tedy ze 38 filmů založeny na literární předloze 4, a to s výsledkem rozporuplným a nevyrovnaným. Z uměleckého hlediska jednoznačně kraloval film Jiřího Svobody podle románu Jaromíry Kolárové Jen o rodinných záležitostech. Tento film byl připravován ještě za předchozího režimu, a proto jeho téma – vyrovnání se s 50. léty – bylo v nové době vnímáno sice vstřícně, ale přece jen Svobodova filmová řeč byla výsostně umělecká, metaforická, a doba si žádala explicitní, spíše dokumentaristické přístupy. Navíc Jiří Svoboda začínal být tou dobou, jakožto funkcionář tehdejší KSČM, ze strany kulturních institucí ostrakizován a de facto na víc než 10 let se před ním zavřely všechny brány do filmového světa. Vrátit se směl až televizním filmem Udělení milosti se zamítá, ale o tom později.\nDalší film, který sliboval zajímavý filmový přepis předlohy „odjinud“, byl film Antonína Máši Byli jsme to my (podle Mášovy hry ji inscenoval s úspěchem režisér Ewald Schorm už v 80. letech v Divadle Na zábradlí). Film samotný však byl přijat s rozpaky, objevila se dokonce možná až příliš příkrá hodnocení typu „plochá postrevoluční agitka“. (citováno z https://tv-program.aktuality.sk/film/byli-jsme-to-my/)\nRežisér Zeno Dostál adaptoval pro film vlastní knihu Král kolonád, zpracovávající téma židovství za protektorátu. To byl typicky film, který utrpěl dobou, v níž se objevil. Doba byla nakloněna spíše filmům jiného typu. Ryzím příkladem může být film Jana Němce V žáru královské lásky (podle předlohy Ladislava Klímy). Postmoderní, absurdní balábile, ukazující spíše touhu předvést se a ozkoušet meze trpělivosti diváka, typické „umění pro umění“, které nepřežilo čas svého vzniku.\nV roce 1991 byly ze16 filmů podloženy literární předlohou jen 2 filmy, a to Tankový prapor - komedie Víta Olmera podle románu Josefa Škvoreckého, a Žebrácká opera, filmová adaptace Jiřího Menzela podle divadelní hry Václava Havla. Zde učiňme výjimku a připusťme tuto předlohu jako literární, tím spíše, že předlohou předlohy byl Brechtův Třígrošový román (a předlohou této předlohy zase byla hra Johna Gaye Beggar's Opera z r. 1728). Řada recenzí se shodovala v tom, že pokud se týče různých adaptací Gayova původního námětu, tak jak verze dramatická Václava Havla, tak verze filmová Jiřího Menzela rozhodně nepatří mezi ty nejpovedenější.)\nTankový prapor měl jistý bonus novosti v tom, že šlo o vůbec první soukromě natočený český film od znárodnění kinematografie v roce 1945, navíc pracoval s předlohou neobyčejně oblíbeného spisovatele, dobové recenze sice neoplývaly chválou, ale byly, spíše v pietě vůči autorovi, poněkud chladně laskavé. Faktem ovšem je, že zfilmovat Škvoreckého snadné není (pokud jeho specifickou poetiku vůbec lze nějak uspokojivě ekranizovat), a jak dále uvidíme, ztroskotali na tomto úkolu i jiní tvůrci, nejen zkušený Vít Olmer. Nicméně šlo o nejnavštěvovanější český film v roce svého vzniku.\nTo Žebrácká opera trpěla všemi tradičními nedostatky Havlových textů – toporností a neuvěřitelností postav, přeintelektualizovanou mluvou a rezignací na tzv. „obyčejného“ diváka. Není divu, že sám režisér Menzel později označil Žebráckou operu za svůj vůbec nejslabší film. A to měl věru s čím srovnávat, třeba s mizernou komedií německé produkce Čokoládoví čmuchalové (1985) nebo s vlastním autorským filmem Donšajni (viz dále).\nV roce 1991 však skutečnými návštěvními trháky v kinech byly filmy Obecná škola (oblíbené tvůrčí dvojice Zdeněk Svěrák – Jan Svěrák, s navrátivším se hercem Janem Třískou) a Requiem pro panenku režiséra Filipa Renče, který pracoval s předlohou podle skutečné události, kterou si však, jak se později ukázalo, notně upravil, takže se tvůrci pak museli omlouvat aktérům tohoto dramatického příběhu za to, že jejich skutečné role zkreslili a poškodili tím jejich pověst. Filmu tak patří jiné prvenství, a to otázka míry možné fabulace při práci s reálnou předlohou a míry etiky ve vztahu k původním aktérům. Ale to přesahuje rámec naší úvahy.\nV daném roce bylo uvedeno nejméně, jen 15 filmů, z meziročního srovnání celého polistopadového období. Z nich byly 4 filmy založeny na literární předloze, což je poměrně hodně, ale jen relativně. Trhákem sezóny se stali Černí baroni (podle Miroslava Švandrlíka natočil Zdeněk Sirový), které i v literární rovině jsou takovou odlehčenější „sestrou“ Tankového praporu. Stejně jako literární ambice samotné předlohy a Škvoreckého románu jsou značně odlišné, i filmové zpracování je v Černých baronech ještě mnohem povrchnější a slouží spíše jako narativní propojení mezi jednotlivými jazykovými gagy převzatými z předlohy.\nTo docela jinou ambici měl film Helimadoe, natočení Jaromilem Jirešem podle předlohy Jaroslava Havlíčka. I zde je namístě otázka, zda vůbec jde o filmovatelné dílo. Jireš se jej nicméně chopil se vkusem a profesionalitou. Film ovšem velký ohlas nezaznamenal. I on ještě jako by vzešel z filmařsky docela odlišných 80. let, kdy by byl nejspíše hodnocen mnohem výše.\nStejně „post festum“ přišla opožděná reminiscence na zlaté časy české nové filmové vlny, zejména tvůrčí tandem Jana Procházky a Karla Kachyni. Jejich poslední společný film Městem chodí Mikuláš (Procházka zemřel už r. 1971) pracuje s typickou kachyňovskou poetikou, dětskými herci, smutnou kulisou nemocnice, vnitřními dramaty postav. Nicméně i tento nenápadný filmový skvost zapadl v zámezí zájmu masového publika a stal se tak reminiscencí na časy, které jsou nenávratně pryč.\nA poslední „literární“ film toho roku, Perfektní manžel (podle Dostojevského), byl především španělskou-argentinskou koprodukcí, (režii měl Beda Docampo Feijóo), kde největším přínosem, kromě několika českých herců, byla účast vynikajícího „vláčilovského“ kameramana Františka Uldricha.\nToho roku z veškerých 18 filmů vyšlo z nějakého typu literárních předloh 7 filmů, přičemž fakticky jen 5. Asi je třeba z přehledu vynechat film Františka Filipa Jedna kočka za druhou, který vycházel z dobově velmi úspěšné divadelní hry Jiřího Hubače Dům na nebesích. A obdobně do toho přehledu nepatří asi ani další díl z cyklu „básnických“ komedií Dušana Kleina na motivy románů Ladislava Pecháčka. Film Konec básníků v Čechách chtěl těžit z popularity předlistopadových dílů ságy, ale doba jej poněkud předstihla, a také herecké nedostatky, které působily u mladých herců v 80. letech jistým půvabem, byly ve zralém věku spíše směšné, ale nikoli k smíchu.\nA tak ze skutečných literárních předloh vycházel film Andělské oči - podle příběhů Bohumila Hrabala jej natočil zkušený režisér Dušan Klein a podobně jako většina jeho kolegů ve snaze adaptovat atypický, báchorečný, hekticky vyprávěcí svět jakéhosi specifického městského folklóru Bohumila Hrabala, i Klein de facto ztroskotal. Opět se tu otevírá důležitá otázka: Hodí se vůbec určitý typ literárních předloh ke zfilmování? Unese chabá, a v literární předloze často záměrně chybějící narativní dimenze, na níž stojí převážná většina filmové tvorby, svou ekranizaci a nutné zploštění do obrazového vyprávění? Příkladů, kdy se to nepodařilo, najdeme i ve světovém filmu, najdeme dost. Vonnegutova Snídaně šampiónů, Jatka č. 5 téhož autora, Irvingův Svět podle Garpa a mnoho dalších.\nTrochu mimo kategorie této úvahy stojí Lekce Faust Jana Švankmajera (podle Goetha). Je to film kombinující herce s animací, hlavním stavebním materiálem je surrealistická vizuální opulence a asociativní metaforičnost. Stejně jako další tvůrcova vrcholná díla posledních let, i tento film je spíše přehlídkou toho, co autor umí; pokud bychom chtěli spíše vědět, co ví o našem světě a jak jej vidí, museli bychom se vrátit k jeho dávným černobílým opusům typu Tichý týden v domě.\nNa dosti tenký led se pustil Jiří Menzel ve filmu Život a neobyčejná dobrodružství vojáka Ivana Čonkina (předlohou byla próza Vladimíra Vojnoviče). Z poněkud bezútěšného tragikomického syžetu odboural scénárista Zdeněk Svěrák vše, co nás okouzluje na ruských a sovětských filmech – rozryvná atmosféra dlouhých záběrů, zdánlivě absurdní průpovídky hrdinů (typicky Michalkovův Oblomov), takže výsledkem je cosi, co charakterizuje jedna vyslovená řečnická otázka: „Jak by to asi dopadlo, kdyby Rusové natočili film o Švejkovi?“(citováno z https://www.csfd.cz/film/6674-zivot-a-neobycejna-dobrodruzstvi-vojaka-ivana-conkina/komentare/strana-2/)\nVyloženou trefou mimo terč se stala opožděná pocta Jaroslavu Foglarovi zfilmováním jeho Záhady hlavolamu (režie Petr Kotek). Nepravdivost všech segmentů – od dětských herců přes naddimenzovanou barevnost až po nepřeklenutý anachronismus doby, dělící nás od vzniku předlohy k dnešku, umocní ještě vzpomínka na, svého času velmi vydařený, stejnojmenný seriál režiséra Hynka Bočana (1969). Jemu se tehdy v černobílé televizní technologii podařilo přenést atmosféru tajemných Stínadel, což je hlavní, byť nikoli „lidský“ hrdina díla. To se Kotkovi tragicky nepodařilo a vznikl tak film v zásadě zbytečný.\nJedním prvenstvím se ale rok 1993 do české kinematografie zapsal. Došlo poprvé ke zfilmování díla nedávno (16.9.2017) zesnulého beletristy Petra Šabacha. Film podle jeho předlohy Šakalí léta, stejně jaké pak řadu dalších, zrežíroval Jan Hřebejk. Šabach byl typický tím, jak jednoduše, na drobných detailech z každodennosti, vzpomínal na typické úkazy dávné i méně dávné minulosti. Zde se vrátil do 50. let, do časů, kdy se rodila móda rock and rollu, tolik nenáviděného oficiální kulturní politikou, a Hřebejkovi se tak dostalo po všech stránkách vlastně samospásné předlohy. Stačilo nic moc nepokazit, a úspěch se musel dostavit. Nicméně občasné srovnání Šakalích let s jinými průkopnickými hudebními filmy jiných dob (Starci na chmelu, Kdyby tisíc klarinetů), je silně nadsazené. Jmenované filmy ve své době reflektovaly svou dobu, a fakt, že jsou dodnes živé, znamená, že to činily dobře a pravdivě, i když s nadsázkou. Šakalí léta jsou a zůstanou jen průměrnou komerční podívanou, vyrobenou řemeslně zručně, ale bez dalšího přesahu.\nV tomto roce z celkových 23 filmů bylo postavenou literární předloze 6. Z toho nejméně 4 měly poměrně vysokou, a nejméně z půlky i dosaženou vyšší uměleckou ambici.\nNejprve to byla Amerika režiséra Vladimíra Michálka (z toho se v průběhu let stala jedna z mála kvalitních jistot českého filmu – i když ne stoprocentně, přece jen je jeho jméno zpravidla garancí filmu z kategorie nadprůměrných). Amerika vycházela z Kafkovy povídky Nezvěstný, a pokud se jí z Kafky něco podařilo přenést na plátno, tak aspoň tísnivou atmosféru a existenciální pocity.\nJakýmsi návratem k jedné z klíčových linií českého předlistopadového filmu, byl film Anděl milosrdenství, natočený slovenským režisérem Miloslavem Lutherem na základě románu Vladimíra Körnera, který proslul jednak jako častý scénárista Františka Vláčila, jednak jako velice osobitý autor pracující především s historickými látkami. Körnerův obrazný i obrazivý jazyk a literární styl je obtížné přenést na plátno, ale právě tvůrci jako Vláčil (mj. Adelheid, Stín kapradiny, Údolí včel) a Luther (Svědek umírajícího času) to dokázali s velkým citem a souzněním.\nTo se už ale nedá říci o dalším z nepovedených pokusů o ekranizaci Bohumila Hrabala. Film Příliš hlučná samota režisérky Věry Caïs měl snad jediný zaznamenatelný nečekaný prvek, a to účast slavného francouzského herce Phillipa Noireta. Jeho míjení se s hrabalovskou postavou však bylo fatální a film právem zcela propadl.\nJistě velmi vysoké ambice měl film Pevnost režisérky Drahomíry Vihanové podle povídky Alexandra Klimenta. Sama Vihanová smutně proslula už v roce 1990 dokumentem Proměny přítelkyně Evy, kde na hranici etické únosnosti zobrazila pád zpěvačky Evy Olmerové do alkoholové propasti (na adresu režisérky se tehdy psalo, že nebohou Olmerovou v podstatě zneužila ke své vlastní exhibici). V Pevnosti se Vihanová vrací programově k černobílé a vysoce schematizované poetice 60. let a tzv. nové vlny. Jenomže Vihanové při vší úctě není Němec (Démanty noci, O slavnosti a hostech), Schorm (Každý den odvahu, Den sedmý, osmá noc) ani Chytilová (Sedmikrásky, Ovoce stromů rajských jíme). A rok 1994 už nebyl rokem 1964.\nDalším, na literární předloze postaveným filmem byl Saturnin (režie Jiří Věrčák, předloha Zdeněk Jirotka). Tento film se trochu vzpírá jakémukoli hodnocení. Jeho importovaná poetika (už autorem samým, čerpajícím inspiraci z Pelhama Grenvilla Wodehouse) do značné míry stojí na hereckých výkonech Oldřicha Víznera (Saturnin) a zejména Ondřeje Havelky (Oulický), přičemž právě Havelka je v českém kontextu zafixován jako osobnost probouzející různé retro návraty, zejména v hudbě (už od 80. let oživuje raný swing první třetiny minulého století), a proto se tak jediným hodnotícím kritériem filmu Saturnin stává míra jeho stylizovanosti – a stylovosti. Té dosaženo bylo. Jako zábavný podnět to zjevně stačí.\nPosledním filmem z kategorie „literárních“ byl další pokus o oživení dříve úspěšného konceptu. Spisovatel Pavel Frýbort slavil vcelku úspěch s knihou Vekslák a jejími knižními pokračováními, ale filmová adaptace s názvem Vesklák aneb Staré dobré časy nedosáhl ani té autorské přirozenosti, ani diváckého ohlasu. Kromě toho, že víceméně zmizely reálie, tvořící kulisu filmu, i jeho představy o tom, jak vypadá kriminální podsvětí, už dnes patří spíše do sféry báchorek. Realita dnes a denně zobrazovaná v médiích, je dávno předčila.\nToho roku byly z celkových 19 filmů podloženy literární předlohou jen 4. Asi nejdůstojněji se vyrovnal s náměty Ivana Olbrachta režisér Zeno Dostál ve filmu Golet v údolí. V kritické odezvě na film se vyskytovala tradiční floskule „laskavý humor“, jímž se však v našem kontextu obvykle označuje ušlechtilá nuda, která není ani k smíchu, ani k pláči.\nO kategorii hlouběji se strefil režisér Milan Cieslar při ekranizaci povídky Ladilsva Mňačka. Výsledný film nese název Jak chutná smrt a má nepochybně evokovat Mňačkovu slavnou analýzu rozkladu diktatury v knize Jak chutná moc. Nicméně zde se jedná o poněkud klamavou reklamu. Cieslarův film je v podstatě fádní, poněkud didakticky vyznívající krimi, srovnatelná s obdobnou produkcí německých regionálních televizí.\nPovídkový film Malostranské humoresky vychází z povídek Karla Pecky, rád by navazoval na jistou nerudovskou idyličnost této specifické městské subkultury, ale výsledek je (v režiích Zdeňka Gavlíka, Jana Pechy a Jaromíra Polišenského) poněkud bezbarvý a nedává – ostatně jako mnoho jiných filmů z tohoto období - odpověď na otázku, proč vlastně takový film vznikl.\nPád do propasti nevkusu a šmíry, tak by se dal nazvat diptych režiséra Víta Olmera podle předloh Vladimíra Párala Playgirls 1. a 2. Šest let po skončení komunismu, v době, kdy z každé trafiky vykřikovala obnažená poprsí, kinematograficky „objevovat“ svět prodejného sexu, a ještě na úrovni druhořadé bavorské erotiky, to bylo velké zklamání pro ty, kdo pamatovali Páralovy prózy typu Milenci a vrazi nebo Olmerovy filmy jako Antonyho šance. Snaha obou tvůrců po tom, aby takzvaně „šli s dobou“, je nakonec vysunula zcela mimo a s reálně běžícím světem kolem sebe se na hony míjeli.\nRoku 1996 spatřily světlo světa celkem 24 nové filmy, z nichž v historicky maximálním poměru jich bylo natočeno podle literárních předloh celkem 7. Navíc se v několika případech jednalo o filmy nadčasově působivé, což je v kontextu české kinematografie polistopadové éry vskutku unikát.\nVíceméně paralelně s televizním seriálem Zdivočelá země vznikl naturalisticky pojatý snímek Bumerang, který natočil Hynek Bočan podle předlohy Jiřího Stránského. Navzdory některým poněkud přeexponovaným okamžikům si drží film vlastní estetiku a rozhodně tvoří v dobovém kontextu pomyslnou první ligu.\nObdobně lze hodnotit i Zapomenuté světlo, film Vladimíra Michálka podle předlohy Jakuba Demla. V tomto případě můžeme konstatovat, že zároveň šlo o jeden z nejlepších filmů celého popřevratového času. Možná i proto, že zde režisér s předlohou pracoval jen velmi volně, držel se ústřední dějové linky a původnímu Demlovu esejistickému dílu tak vtiskl vlastní narativní podobu. Není divu, že se filmu dostalo ocenění na festivalech v Karlových Varech a Newportu.\nDalší filmové adaptace literárních textů z toho roku dopadly poněkud hůře. Osudná otázka „proč film vůbec vznikl“ se klene jak nad filmem Pasáž (režie Juraj Herz, předloha Karel Pecka), tak filmem Ceremoniář (předloha Eva Kantůrková, režie Jiří Věrčák) a vlastně i Král Ubu (podle Alreda Jarryho natočil F.A.Brabec). V prvním případě (Pasáž) jde o pokus o kafkovské mystérium, které se emocionálně minulo s publikem, Ceremoniář je jakýmsi pomyslným návratem k nové vlně (příběh o udavači z 50. let jako by rámovala opět metafora kafkovského bludiště, ale v poněkud televizně nudném provedení). A Král Ubu je vlastně zfilmovaná macourkova divadelní úprava uváděná v 60. letech v Divadle Na zábradlí. Výsledkem je ovšem překombinovaný, vizuálně opulentní, ale obsahově prázdný „art-kýč“.\nUž zmíněný Josef Škvorecký se zfilmování brání. Přesvědčila se o tom také režisérka Zuzana Zemanová – Hojdová ve filmu Eine kleine Jazzmusik (podobně narazila na předlohu Andrea Sedláčková v TV filmu Rytmus v patách a dokonce i velikán českého filmu Karel Kachyňa si neporadil s Prima sezónou ve formátu TV seriálu). Škvoreckého svět je zkrátka literární, nikoli však literátský. Jeho postavy žijí ve svých osobitých replikách, jimiž jsou zprostředkovány příběhy a osudy. Autorovu ryze slovní imaginaci ještě nikdo nedokázal přesvědčivě přenést na plátno.\nPosledním filmem toho roku podle literární předlohy Jakuba Demla byla Hranice stínu, který by de facto amatérským filmem studentů UP Olomouc, takže stojí mimo náš hodnotící rámec.\nZ celkových 17 filmů toho roku měly literární předlohu 4, přičemž v jednom případě (Zdivočelá země, režie Hynek Bočan, předloha Jiří Stránský) šlo o nepříliš vydařený kinosestřih relativně úspěšného TV seriálu).\nUdálostí dané filmové sezóny byl film Je třeba zabít Sekala, válečné drama o vině a trestu podle předlohy Jiřího Křižana v režii Vladimíra Michálka. Ten, stejně jako předtím v Zapomenutém světle, ukázal, že může být právem řazen ke špičce české filmové režie. V tomto filmu dal – nikoli režisérským stylem, ale schopností vytvořit sugestivní obrazovou atmosféru – vzpomenout na nejlepší časy českého filmu představované jmény jako František Vláčil či Jiří Svoboda.\nV tomto roce také do české kinematografie vstoupil, a hned dvěma filmy, autor knižních bestsellerů Michal Viewegh. Podle jedné jeho knihy natočil Petr Koliha film Výchova dívek v Čechách a podle jiné Petr Nikolaev Báječná léta pod psa. Viewegh bývá obecně označován jako autor spíše čtiva než literatury, a i filmy podle jeho předloh jsou spíše zbožím než uměleckým artiklem.\nRoku 1998 bylo uvedeno 17 nových českých filmů, ale jen jeden z nich měl literární předlohu. Nadto šlo o film, kde česká účast byla jen marginální – několik herců a veškeré broušené sklo. Byl to Lazebník sibiřský, jejž natočil Nikita Michalkov podle předlohy Rustama Ibrahimbekova. Tento film vyvolal ve své době značné debaty, ale spíše o Michalkovově pojetí ruského národního fenoménu, rozhodně nikoli o českém přínosu.\nNásledující rok 1999 byl z hlediska dramaturgie dosti ambiciózní. Z celkových 25 filmů jich 5 bylo natočeno přímo podle literárních předloh a 1 podle původního scénáře významného dramatika. A většina z těchto filmů nesla nejen ambice, ale i jisté umělecké kvality, které je řadí k pomyslné elitě polistopadové kinematografie.\nK Ivanu Olbrachtovi, tentokrát povídce O smutných očích Hany Karadžičové, se obrací ve svém posledním celovečerním filmu Hanele Karel Kachyňa. Film nese všechny u režiséra tradiční znaky – jde o film s komorní, ale dramatickou zápletkou, dojímavým, lehce melancholickým vyzněním a vynikající obrazovou stránkou.\nTaké další film má v kolonce svých tvůrců jméno tradičně znamenající výbornou kvalitu, a to scénáristu Vladimíra Körnera, který pro film Jaroslava Brabce Kuře melancholik adaptoval prozaickou předlohu Josefa Karla Šlejhara. Většina dobových recenzí se však vcelku shodla na tom, že scénář byl také největší jistotou filmu. Nicméně i tak jej lze zařadit do oné pomyslné galerie cti polistopadové kinematografie.\nPoněkud hůře dopadl další klasik českého filmu Jaromil Jireš ve filmu Dvojrole podle předlohy Jaroslavy Moserové. Výsledkem byla sice kultivovaně neefektní (Jireš byl vždy dosti decentnní a uměřený režisér), ale také nijak zvlášť působivá sci-fi postavená na rovněž nepříliš výrazném introvertním herectví Terezy Brodské.\nOnou výše zmíněnou výjimkou, která však stojí za vřazení do tohoto přehledu, byl film Mateje Mináče Všichni moji blízcí. Scénář Jiřího Hubače se vracel k jednomu z opožděně objevených hrdinů počínajícího holocaustu, Nicholasi Wintonovi, který před koncentrákem zachránil stovky dětí z protektorátu. Film sám je televizně statický, ale profesionálně odvedený a tématicky působivý.\nTypicky „po česku“ přeceněné byly dva filmy toho roku, Pelíšky (režie Jan Hřebejk, předloha Petr Šabach) a Návrat idiota (režie Saša Gedeon, námět F. M. Dostojevskij). Oba filmy dostaly postupem let publicisticky nadsazený přívlastek „kultovní“, ale při pozorné analýze lze snadno seznat jejich povrchnost a prázdnotu. V tom smyslu byly v nepříliš lichotivém smyslu průkopnické – obdobnými cestami intelektuální zpohodlnělosti a efektního sázení na triviální outsidery se ubírala další řada filmů následujících let až do současnosti.\nPřelom milénia přinesl celkem 26 nových českých filmů, z toho 3 podložené literární předlohou. Každý z těch tří filmů však byl docela jiného druhu i žánru.\nFilm Anděl exit (první opravdu slabší počin Vladimíra Michálka podle povídky Jáchyma Topola) byl pokusem o českou verzi generačního narko-filmu Trainspotting. Velmi specifickým dílem byla filmová adaptace Erbenovy Kytice (F.A.Brabec) – do značné míry artistní až samoúčelná hra s předlohou, nicméně aspoň v tom smyslu šlo o počin inovátorský, i když pravda, jdoucí slepou cestou. O skutečný zážitek se postaral opět až Vladimír Körner svou povídkou (a scénářem) Pramen života – Der Lebenborn (režie Milan Cieslar), vracející se opět značně emocionálně působivě do období nacismu.\nNásledující rok 2001 bylo uvedeno 25 nových českých filmů, z čehož opět z literární předlohy čerpalo „tři a půl“ filmu.\nNepochybnou událostí se měl stát Tmavomodrý svět „oscarového“ režiséra Jana Svěráka (podle knih Františka Fajtla). Navzdory všem nesnázím, k nimž došlo během jeho realizace, byla očekávání v zásadě naplněna a Jan Svěrák vytvořil dílo, které, obdobně jako kdysi Nebeští jezdci (režie Jindřich Polák, 1968), vzdalo hold českým letcům v britské RAF během druhé světové války.\nDruhý vrchol tohoto filmového roku má na kontě opět Vladimír Michálek, který se od experimentování typu Anděl exit vrátil k žánru komorního dramatu, kde je skutečně doma. Jeho film Babí léto (podle předlohy Jiřího Hubače – to je ta výše řečená „půlka“ literární předlohy) je sondou do tématu, jemuž se většina ostatních tvůrců vyhýbá, totiž stárnutí, stáří, bezmoci a pomalého čekání na smrt. Michálek natočil film neefektní, a proto působivý.\nDvě katastrofy vzešly z dílen dvou režisérek. Věra Chytilová, už léta stagnující (u ní byla nesnáz s chybějícím „bolševikem“ jakožto univerzálním tématem jejího filmového vymezování se vůči světu ze všech jejích generačních druhů asi nejpatrnější), přišla s filmem Vyhnání z ráje (podle knihy Desmonda Morrise. Většina hodnotících soudů právem užívala slov jako „hysterické pseudofilosofování“, „prázdné mentorování“, „samoúčelná exhibice s nahotou“. (Mimochodem: Filmová kritička Darina Křivánková už ve své diplomové práci v roce 2006 napsala: „…aby se Chytilová dotkla "tvůrčího dna", bude muset natočit ještě Vyhnání z ráje, v němž se lascivita Pastí promění v explicitní nahotu, roli komunální satiry převezme nesdělné moralizování a rozpačitost obou sporných poloh umocní inscenační neobratnost.“)\nA druhý neúspěch vzešel od režisérky Moniky Elšíkové. Její jistě upřímně míněná snaha skrze film Archa pro Vojtu (podle předlohy Martiny Drijverové) upozornit na existenci dětí s Downovým syndromem dopadla spíše jako vlastní branka. Ušlechtilá nuda poškodila závažnost tématu a ukázala (konec konců podle skutečnosti), že Elšíková opravdu není filmová režisérka.\nV roce 2002 byly z 23 filmů založeny na literární předloze jen 2. Únos domů (režie Ivan Pokorný, scénář podle knihy Ivy Procházkové) je moralita o dítěti z bohatých kruhů, které se dostane na dno společnosti. Její životnost je ohraničena budoucím využitím ve výplňových časech televizních programů.\nVančurův Útěk do Budína (režie Miloslav Luther) je opět filmová zkratka z původně televizního seriálu, a je to na ní znát. Kromě toho, že se sama předloha svou podstatou – narací i jazykem – zfilmování urputně brání, ani předimenzovaná stopáž (skoro 140 min) filmu nepomáhá, spíše škodí.\nUdálostmi filmové sezóny se tak stala dvě jiná díla. Obě založená na faktických událostech. Nejprve Rok ďábla (režie Petr Zelenka) - námětem je tu „ďábel“ alkohol a dva špičkoví písničkáři – Jaromír Nohavica a Karel Plíhal – oba dva svedli s „ďáblem“ boj a oba vyhráli – v životě i ve filmu.\nDruhým dílem podle skutečných událostí byl původně TV film Udělení milosti se zamítá. Po deseti letech naprostého zákazu z politických důvodů se díky ostravskému TV studiu mohl aspoň na obrazovku vrátit vynikající režisér Jiří Svoboda – prostřednictvím příběhu zmarněného života mladého člověka, kterého dostihla mizerná doba. Svoboda i na limitovaném půdorysu televizní technologie prokázal, že je jedním z mála českých režisérů, který suverénně ovládá filmovou řeč a nenahrazuje ji verbálním smogem nebo samoúčelnou obrazovou exhibicí.\nV tomto roce byly z celkových 17 nových českých filmů podloženy literární předlohou jen 3. V experimentální linii nakročené Kyticí (2000) pokračoval F. A. Brabec svým Krysařem (podle Viktora Dyka). Těžko se ubránit pocitu, že i zde šlo do značné míry o osobní sebeprezentaci – film byl natočen za jediný den, a to bylo také to jediné, na čem byl založen celý jeho marketing, a vlastně i účinek.\nK předloze Petra Šabacha (povídce Opilé banány) se ve filmu Pupendo obrátil Jan Hřebejk. Vytvořil další z nekonečné série vzpomínek na totalitní časy, ale tentokrát možná ještě víc než v jiných jeho filmech byl výsledkem spíš jen komunálně povrchní sled scének viděných (při vší úctě) spíše skrze dno pivní sklenice.\nA tak se spíše náhodou stal nejvíce opěvovaným filmem roku film Želary podle předlohy Květy Legátové. Režisér Ondřej Trojan se tu vrátil k osvědčenému (neboť eticky už zřejmému a uzavřenému) období protektorátu, a riskoval vlastně jen jediné: srovnání s vrcholnými díly reflektujícími tuto epochu (od Démantů noci Jana Němce přes Stíny horkého léta Františka Vláčila po Zánik samoty Berhof Jiřího Svobody). Želary samozřejmě nesnesou tak náročné srovnání, ale jejich aspoň částečnou působivost zajistil alespoň mimořádný výkon hostujícího maďarského herce Györgye Cserhalmiho.\nZ celkových 28 filmů toho roku se o literární předlohu opírají 4. Přičemž ve třech případech jde vlastně o osvědčené vstupy do jistých historických řečišť.\nStejně jako Arnošt Lustig proslul jako autor, schopný vytěžit milostnou romanci i z kulis židovské „čekárny na smrt“ v Terezíně, Jiří Stránský v Kousku nebe (režie Petr Nikolaev) totéž činí na pozadí komunistického kriminálu 50. let.\nA osvědčená dvojice Vladimír Körner (předloha) a Milan Cieslar (režie) se po Lebensbornu vrátila opět k námětu z období 2. světové války ve filmu Krev zmizelého. Bohužel i v tomto případě se jednalo o „sourozence“ televizního seriálu téhož názvu (byl uveden o rok později a měl zhruba dvojnásobnou stopáž, ale k vyznění filmu mnoho nepřidal).\nNejlepší román Vladimíra Párala, industriálního a velmi populárního autora období tzv. normalizace, nesl název Milenci a vrazi a nesl v sobě geny mnoha dalších pozdějších Páralových próz – kulisy města, jemuž dominuje chemička, schematizované vztahy postav evokující jistý životní automatismus té doby atd., Stejný název měla i adaptace románu v režii Viktora Polesného. Přinesla však jen povrchní deskripci Páralova díla a u diváků i kritiky v podstatě propadla.\nA čtvrtým filmem podle literární předlohy byl Román pro ženy, knihu napsal Michal Viewegh a režii měl Filip Renč. Přestože Viewegh původní název knihy myslel nejspíše lehce ironicky, kniha i film v podstatě jako by naplnily sémanticky doslovně onen název. Vznikla romantická komedie „pro ženy“, a v kontextu filmového umění tu není, co hodnotit.\nRok 2005 nenabídl našemu tématu téměř žádnou materii. Z celkových 26 celovečerních filmů měly jakýsi literární kontext jen 2, přičemž ten první (Restart, režie Julius Ševčík, předloha povídka Ondřeje Ládka) byl filmem studentským resp. absolventským, a proto není korektní jej porovnávat s díly zralých tvůrců. A druhý, film Šílení, sice nese v záhlaví inspiraci E. A. Poem a Markýzem de Sade, ale je to opět hlavně výsostná inscenace surrealistické animace a hry s extrémy všeho druhu režiséra Jana Švankmajera. Pokud jsme výše užili pojmu „l´art pour l´art“, jsou Švankmajerovy filmy tohoto období k obsahu toho pojmu nebezpečně blízko.\nToho roku byly z 35 filmů opřeny o literární předlohu jen 3. Každý je však kapitolou samou pro sebe.\nDalší dílo Michala Viewegha spatřilo filmové světlo světa. Tentokrát to byli Účastníci zájezdu (režie Jiří Vejdělek). Banální vyprávění z výletu na Jadran jako by vypadlo z dávného televizního cyklu Bakaláři. Spravedlivě dodejme, že patrně ani nemělo vyšší ambice než pobavit, a někoho snad i pobavilo.\nFilm Grandhotel režiséra Davida Ondříčka podle románu Jaroslava Rudiše se nerozhodl, zda bude existenciálním dramatem samoty a nevyjasněné minulosti, nebo absurdní fraškou plnou bizarních postaviček. Jeden z internetových komentátorů film v jisté nadsázce označil za podařenou reklamu na slavný Hubáčkův vysílač Ještěd a další hezká místa v okolí města Liberce.\nNejvětší očekávání (a také vysoká divácká návštěvnost) toho roku byla spojena s filmem Jiřího Menzela Obsluhoval jsem anglického krále. Tuto kdysi zakázanou prózu Bohumila Hrabala měl Menzel točit už o několik let dříve, ale k filmu se vázal spor o autorská práva. A tak navzdory tomu, že Menzel natočil film přesně podle očekávání, být to o patnáct let dříve, zapadl by do dobového i kulturního kontextu mnohem příhodněji. Takto z něj zbyla vlastně jen jakási memorabilie. A – při vší úctě – je třeba konstatovat, že značně přeceněná byla i sama předloha. Dotyčný román zcela jistě není vrcholem Hrabalova díla, a Menzel zde také nenatočil druhé Ostře sledované vlaky.\nV daném roce byly z 20 filmů podle literárních předloh opět jen 3, přičemž ve dvou případech šlo o ryze komerční produkci (Bestiář – režie Irena Pavlásková, předloha Barbara Nesvadbová, a Gympl – režie Tomáš Vorel, předloha Tomáš Houška).\nA tak jediným dílem, o němž má smysl v našem kontextu mluvit, byl film …a bude hůř podle románu Jana Pelce v režii Petra Nikolaeva. O předloze napsal filosof Ivan Sviták tato drsná hodnotící slova: „Ivan Sviták: „Pozoruhodné je to, že autoři těchto vulgárností jsou nejen hrdi na svou vlastní stupiditu a jsou pyšni na absenci kultury, ale že povyšují svůj plevel na kulturní hodnotu.“ Do značné míry s ním lze souhlasit, i když záměr autora předlohy Jana Pelce nebyl jen lacině prezentovat polosvět pivní kultury „mániček“ vyvržených normalizační společenskou konvencí. Pelc usiloval o vyšší existenciální svědectví. Do značné míry se mu to v knize podařilo. Ne však režiséru Nikolaevovi ve filmu, který se absolutně míjí s Pelcovým poselstvím a ulpívá vskutku jen na banálním povrchu popisu opileckých scének, které by s trochou střihačské píle mohly dobře sloužit v 70.letech jako výchovný film pro mládež, kterak se nemá chovat budovatel komunismu. Rozhodně šlo o propad roku. A opět memento: ne každá literární předloha je přenosná na filmové plátno.\nV roce 2008 bylo uvedeno 287 českých filmových novinek, přičemž s literární předlohou pracovalo 6. Ponechme opět mimo hodnocení „bakalářské“ historky Jana Hřebejka (jednou podle Michala Viewegha ve filmu Nestyda, podruhé podle Petra Šabacha v U mě dobrý).\nZa zastavení stojí jistě film Filipa Renče podle románu Josefa Kopty Hlídač č. 47. Už proto, že šlo historicky o třetí adaptaci téže předlohy (první vzešla z dílny Jana Svitáka a Josefa Rovenského, 1937, druhá měla podobu dobového filmu noir – v režii Huga Haase v USA roku 1951). Renčův film vznikl v televizní produkci a je to na něm vidět. Očekávání i reklama byly masivnější, než dojem a odezva.\nOriginální adaptaci spíše námětu než předlohy F. M. Dostojevského nabídl režisér Petr Zelenka ve filmu Karamazovi. Jeho adaptace přenáší téma do současnosti a do industriálního prostředí, aniž je zřejmé, zda to bylo nutným prostředkem filmové řeči, nebo jen autorskou exhibicí. Navzdory mnoha osobitým detailům se film jeví v dobovém kontextu i ze zpětného pohledu jako přeceněný.\nPoměrně vlažně prošel kolem publika i kritiky film Sestra, natočený podle románu Jáchyma Topola Vítem Pancířem. Schematicky pojaté dilema rozporu nekonformního umělce a konformitu vyžadující společnosti kolem je už dosti exploatované a film Sestra v něm nepřinesl nic nového, s výjimkou exaltované hudby spisovatelova bratra Filipa Topola a jeho skupiny Psí vojáci.\nA do třetice do obdobné rádoby experimentální řeky vstoupil F. A. Brabec, tentokrát si vzal za námět Máj Karla Hynka Máchy. Při vší úctě ke snaze filmařů (a recitaci Jana Třísky), lze k filmu dodat výstižné, ač dosti sarkastické hodnocení Petra A. Bílka v časopisu A2: „Byl Brabcův Máj, byl žvástů čas“.\nZ celkových 44 filmů roku 2009 jich s literární předlohou pracovalo 5. Pomiňme opět ryze komerčně laděné produkce (Případ nevěrné Kláry, koprodukční film s Itálií, předloha Michal Viewegh, režie Roberto Faenza, a o trochu ambicióznější, avšak ve výsledku opět jen povrchní satira na manipulační praktiky médií a public relations, film Ulovit miliardáře, režie Tomáš Vorel, námět Martin Nezval).\nSvým způsobem by do této linie spíše komerčně laděných filmů patřila i historická detektivka Jménem krále (režie Petr Nikolaev, předloha Vlastimil Vondruška). Za samostatnou zmínku stojí ale hlavně proto, že na ní lze dokumentovat, jak lze i v zásadě velmi slušnou předlohu pokazit průměrnou a rutinní ekranizací.\nVysokou, a řekněme rovnou: nenaplněnou ambici měl film Iva Trajkova Ocas ještěrky, kde je uvedena jako autorka předlohy Božena Němcová. Spisovatelka by se asi dost divila, co všechno lze s „jejími“ motivy provést. Výsledkem je samoúčelná depresivní montáž plná existenciálních „mouder“ a zcela rezignující na diváka. Obvykle se tomu (aspoň mezi mladou generací) říká „no reason film“\nPotíž mnoha autorů, kteří vyrůstali v nenormálním prostředí disentu, je v tom, že mají značně posunutá hodnotová měřítka a jejich vlastní (neblahé) zážitky deformují vztah ke světu dlouho poté, co se sami stali součástí uměleckého (a často i jiného) establishmentu. To je také hlavní problém filmu Zemský ráj to na pohled (režie Irena Pavlásková), kde na své dětství v Chartě vzpomíná (svou knižní předlohou Indiánský běh) Tereza Boučková. Tak jako mnohé někdejší „oficiální“ reflexe neoficiálního světa byly pokřiveny jednostrannou ideovou optikou, toto konstatování platí i zrcadlově.\nV roce 2010 bylo uvedeno do kin 37 českých filmových novinek, z toho 5 založených na literární předloze. Tři můžeme opět vytknout před závorku, protože plnily roli zábavního zboží – Doktor od jezera hrochů (režie Zdeněk Troška, předloha Miloslav Švandrlík), Román pro muže (režie Tomáš Bařina, předloha Michal Viewegh) a Občanský průkaz (režie Ondřej Trojan, předloha Petr Šabach) – i když posledně jmenovaný film zřejmě chtěl překročit zábavnou šablonu a vypovědět o normalizační éře něco hlubšího, zůstalo jen u nesplněného přání.\nDolte aspoň krátko zastavení u Michala Viewegha, nejzfimovanějšího českého autora polistopadové éry. O jeho „přínosu“ naší kultuře docela svědčí převyprávění Románu pro muže, které lze nalézt na Wikipedii, a navzdory tomu, že tento zdroj není považován za seriózní informační pramen, tyto věty stojí za citaci: „Film vypráví příběh tří sourozenců – státního zástupce Cyrila, Bruna a reportérky Anety, z důvodu předčasné smrti rodičů mají silnější pouto, než bývá zvykem. Tři sourozenci – tři rozdílné povahy. Odjíždějí na tradiční výlet (platí ho Cyril) na Slovensko do Vysokých Tater, vzhledem k nevyléčitelné nemoci Bruna do nejlepšího hotelu spolu s prostitutkou jménem Tali. Ta má Brunovi splnit všechna jeho poslední přání. Bruno i Aneta jsou však v rolích outsiderů a nedokáží odporovat dominanci Cyrila, který určuje, co, kdy a jak se bude dít. Bruno má vzhledem k neodvratnému konci své existence jiné priority, nežli si představuje Cyril, který mu vnucuje sex s Tali. Tali je přítelkyně pasáka Reného, který ji Cyrilovi na akci do Tater pronajal. Cyril dává na každém kroku najevo svou aroganci a nadřazenost. Když se jeho bratr Bruno k ničemu nemá, ujme se sám iniciativy a vyspí se s Tali. Přizná to i Renému, který mu slíbí pomstu. René se rozhodne Cyrila zabít, je však zadržen i se společníkem Šimim slovenskou policií. V epilogu Bruno umírá a Cyril organizuje trachtu (posmrtnou hostinu na počest zemřelého). Sestra Aneta se dokáže vzepřít a odmítne účast. Cyril poprvé pocítí lítost. V jeho automobilu značky BMW na něj čeká těhotná partnerka Tali, která má ráda pěkné věci...“ Co dodat?\nK zamyšlení tak vedou jen dva filmy z vytčené kategorie, a to především Habermannův mlýn (režie Juraj Herz, předloha Josef Urban). Film pracuje se stále ještě citlivou látkou – poválečným odsunem Němců podle Benešových dekretů. Že šlo o osudy velmi rozmanité, ukazuje už Urbanova románová předloha. Herz ji svou režií poněkud konkretizoval (posléze se ukázalo, že v rozporu s historickými skutečnostmi). Mimochodem: sám autor předlohy Josef Urban (autorovi této studie) řekl, že více oceňuje a za pravdivější považuje stejnojmenný dokument, který natočil s Milanem Maryškou a Petrem Jančárkem už roku 2003.\nZcela mimo zájem standardní distribuce a diváků se mihl film Heart Beat 3D režiséra Jana Němce podle dávné (1969) předlohy Václava Havla. Němec se už od roku 2001 (film Noční hovory s matkou) realizoval využíváním rozmanitých nových technologií a víceméně rezignoval na klasickou filmovou produkci. Vytvářel tak specifický filmový „samizdat“, tvořil, jak se zdá, zejména proto, že sám chtěl, ne proto, že by čekal nějakou odezvu. Heart Beat 3D byl (dle recenze Mirky Spáčilové v MF Dnes) „surrealistická abstrakce“, která „je zajímavá, nevšední, hravá, ale nedrží pohromadě“.\nToho roku měly literární předlohu z celkových 27 nových filmů jen 2. Lidice (režie Petr Nikolaev, předloha kniha Zdeňka Mahlera Nokturno) si vzaly za námět jednu z nejtragičtějších událostí novodobých českých dějin. A srovnáme-li tento film s žánrově příbuzným Sequensovým Atentátem (1964) nebo Moskalykovou Kukačkou v temném lese (1984 – film stojí na příběhu v koncentráku zavřené dívky právě z Lidic), musíme bohužel konstatovat, že Nikolaev nedosáhl ani zdaleka působivosti děl svých předchůdců. A tak se téma lidické tragédie (stejně jako v roce 2017 téma atentátu na Heydricha ve filmu Antropoid) na mnoho let uzavřelo dalšímu filmovému zpracování, což je škoda asi vůbec největší.\nOdcházení bylo autorským i režijním dílem ex-presidenta Václava Havla. Bylo svým způsobem jeho politickým i uměleckým odkazem, ale i projevem nezkrocené zášti k některým konkrétním politickým rivalům (hlavní hrdina Odcházení byl nesporně modelován podle Havlova hlavního konkurenta Václava Klause). Obě konstatování jsou také dvěma největšími handicapy filmu. Na jedné straně Havel přehlédl, že se již nepíšou 60. léta a že schematické obrazové traktáty (jako vystřižené z z filmů Jana Němce, Ester Krumbachové, Věry Chytilové a dalších) už patří definitivně minulosti. A druhá slabina je právě v tom, že Havel jako hlavní autor díla nepřekročil stín svého politického komplexu, a tak z filmu vyrobil artistní a přeexponovanou parodii na politický egocentrismus. I mnozí Havlovi oponenti zalitovali, že jeho Odcházení (a odcházení) bylo provázeno tolika oprávněnými rozpaky.\nRok 2012 přinesl celkem 45 českých filmových novinek, ale z nich jen dvě vycházející z literární předlohy. Přičemž jedna vychází de facto z literární mystifikace – film Můj vysvlečenej deník (režie Martin Dolenský) vychází údajně z knižní předlohy jisté mladé autorky Johany Rubínové – podle kritika Kamila Fily však jde o dílo novináře více než 40tiletého Jana Hlaváče. Ať tak či tak, film sám nestojí ani za glosu. Snad za jedinou: název odpovídá obsahu.\nDruhým filmem této sezóny, jenž vyšel z literární předlohy, bylo 7 dní hříchu (režie Jiří Chlumský, předloha Josef Urban). Stejně jako v předchozím Habermannově mlýnu i novějším filmu Tenkrát v ráji (2016) se Urban vrací do období (post)protektorátnímu a opět otevírá pomyslnou Pandořinu skříňku – otázku vzájemné etické odpovědnosti Čechů a Němců v období těsně po válce na území Sudet. Přestože film sám nezískal větší ohlas (režisér Chlumský přece jen patří ke komediálnímu žánru a televizním produkcím), zajímavostí (a kladem) filmu je, že ruského důstojníka Uvarova (podle skutečné postavy) zahrál ruský režisér Fjodor Bondarčuk. Mimochodem, podobně jako u Habermannova mlýna, i historickou roli Uvarova Josef Urban vykreslil již v (pozoruhodném) televizním dokumentu Kde se valí kameny z roku 2007 .\nTento rok přinesl z celkových 46 filmových novinek jen jedinou, která zpracovala literární předlohu. Šlo o film Milana Cieslara Colette (podle knihy Arnošta Lustiga). Pro Cieslara to byl už třetí kontakt s protektorátní resp. nacistickou minulostí (Lebensborn, Krev zmizelého). U Colette měl ale dva problémy. Jednak nedisponoval tak dobrým scénářem, jaký by mu napsal Vladimír Körner, jednak šlo o mezinárodní koprodukci (česko-slovensko-nizozemskou), film byl natočen anglicky, postsynchronní český dabing nedopadl dobře a i obsazení bylo výsledkem mnoha těžko pochopitelných rozhodnutí či kompromisů. Colette tak zůstala ke škodě své i diváků na půli cesty.\nTento rok (celkem 55 filmů) přinesl další porci Vieweghova ekranizovaného moralizování (Andělé všedního dne, režie Alice Nellis) a další rádoby woody-allenovštinu Jana Hřebejka Zakázané uvolnění (předloha Petr Kolečko). V bludišti nekonečného rozplétání milostných vztahů tentokrát uvízl i dobrý tvůrce, Vladimír Michálek (v adaptaci knihy Barbary Nesvadbové Pohádkář). A tak jediný trochu ambiciózněji laděný projekt vyprodukovali studenti FAMU podle oblíbené knihy Maruiusze Szcygiela Gottland (jakožto studentský, navíc zčásti animovaný film jej zde nehodnotíme).\nZ hlediska zkoumaného vztahu českého polistopadového filmu a literatury se jeví rok 2015 nejkatastrofálněji. Vzešel tu (z celkových 42 novinek) jediný film naplňující zadání, a to Vybíjená (režie Petr Nikolaev), další z – jak se zdá nekonečné – řady filmových „soap oper“ Michala Viewegha. Tedy opět mimo hodnotitelné kategorie.\nV tomto roce bylo uvedeno celkem 74 nových filmů. Z toho na literárním základě 5. Už jsme výše zmínili film Tenkrát v ráji (podle knihy Josefa Urbana režíroval slavný Lordan Zafranovič). Urban se i tentokrát soustředil na příběh opřený o skutečné postavy a události. Námět (horolezec až do hořkého konce vzdorující nepřízni a tragice doby) bohužel nenašel adekvátní herecké naplnění. I tak ale jde o jeden z mála českých filmů polistopadového období, k němuž bude mít zřejmě smysl vrátit se i s časovým odstupem.\nReálné události byly podkladem i dalších filmů toho roku. Krycí jméno Holec (v česko-rakouské koprodukci na námět povídky Jana Němce režíroval Franz Novotny) se vrací k příběhu někdejšího rakouského novináře a později významného politika Helmuta Zilka, který se podílel na událostech srpnové okupace 1968. Film prošel distribucí tak nenápadně, jako by ani nebyl. Je otázka, zda šlo o tak velkou škodu.\nŠkodu ovšem napáchali tvůrci dlouho očekávaného filmu Masaryk (natočil Julius Ševčík na základě posledního scénáře již zesnulého spisovatele Alexe Koenigsmarka). Ministr Jan Masaryk (zcela proti povaze reálné postavy ztělesněný Karlem Rodenem) ztratil ve filmu vše, co jej charakterizovalo. Onu charismatičnost, jistou poživačnost i kousek rebelantství. Stejně jako u Lidic a Anthropoidu, i zde je na místě jen lítost nad tím, že další film o Masarykovi (a třeba mnohem lepší) těžko někdy někdo ještě natočí.\nJako by Němcová nepoznala svou předlohu v Ocasu ještěrky (viz výše), ani K. J. Erben by asi nepoznal svou předlohu ve filmu Polednice (režie Jiří Sádek). Film je průměrným hororem, jakých nám severoamerická, jihokorejská, japonská či západoevropská kinematografie servíruje stovky. Zaštítění se slavným titulem v názvu je projevem alibismu tvůrců, nikoli projevem skutečné inspirace.\nA konečně posledním filmem této přehlídky jsou Zloději zelených koní (režie Dan Wlodarczyk podle knihy jihočeského literáta Jiřího Hájíčka), příběh dvou hledačů drahých kamenů – vltavínů, který je možná zajímavý pro toho, kdo se chce kochat krásou okolní krajiny. Jiný důvod ke shlédnutí budete hledat těžko.\nFilmy, o nichž jste neslyšeli\nNa začátku této analýzy stála informace o tom, že čeští filmaři vyprodukovali od roku 1990 do roku 2016 včetně celkem 819 filmů. Většinu z nich ale viděl jen málokdo. A nebylo to vždy jen vinou toho, že se jednalo o tzv. malé produkce, které nepodnítily zájem multiplexů, dnes dominantních distribučních míst. Mnoho z takových filmů prostě získalo nějakým těžko pochopitelným způsobem finance na své natočení, filmy vznikly, „prosvištěly“ distribucí – třeba i v menších sálech – a upadly v zapomnění. Některé z nich se později uplatnily jako výplň času v televizním programu, jiné ani to ne. Namátkou zde uvedeme několik názvů filmů (většinou z poslední dekády), které nespadají do kategorie ekranizované literatury, ale dobře poslouží jako ilustrace celkového stavu polistopadové kinematografie:\nSprávce statku (2004), Blízko nebe (2005), Nebýt dnešní (2005), Mezi námi přáteli (2006), Smutek paní Šnajderové (2006), Dvojka (2009), Jarmareční bouda (2009), Klíček (2009), Hlava – ruce – srdce (2010), Hranaři (2011), I ženy mají své dny (2011), Probudím se včera (2012), Odborný dohled nad východem slunce (2014), Krásno (2014), Šťastná (2014), Nenasytná Tiffany (2015), Andílek na nervy (2015), Instalatér z Tuchlovic (2016), Musíme se sejít (2016) atd.\nTyto a desítky dalších filmů svědčí o nepochopitelné nadprodukci, která není zdaleka vyvážena uměleckým obsahem ani diváckým ohlasem. Je to jen audiovizuální smog, který se sekundárně podílí na prohlubování nedůvěry českého publika v domácí tvorbu a přepouštění prostoru v distribuční síti komerční produkci většinou americké provenience a vesměs ryze zábavného obsahu a určení, cíleného většinou na děti a mládež – od animovaných pohádek po zfilmované komiksy s etiketou Marvel.\nAktualizováno ( Středa, 01 Listopad 2017 10:44 )


Jak probíhá realtime zpracování Big Dat? I přes neuronové sítě!\nSpolu s příchodem big dat se výrazně mění požadavky na datovou analýzu. Chceme-li, aby zpracování velkých objemů dat proběhlo v reálném čase, je, mimo jiné, potřeba zvolit vhodný algoritmus. Takový, který si poradí i s komplexnějšími (mnoharozměrnými) daty. Bez problémů a časových prodlev. Požadavek rychlé odezvy splňují matematické modely, inspirované nervovou tkání lidského mozku – neuronové sítě. Dnes se podrobněji podíváme na to, jaký potenciál ukrývají.\nVelkou předností neuronů je jejich kooperace a vrstvení – právě tyto vlastnosti umožňují zpracovat velké objemy různorodých dat a dosahovat výsledků v reálném čase. Pokud si neuronovou síť představíme jako krabičku, tak na jedné straně do krabičky vstupují data, na druhé straně vystupuje předpověď (doporučení). V závislosti na vstupních datech tak může neuronová síť vyhodnotit například aktuální předpověď počasí, telefonický hovor, pravděpodobnost poruchy nebo rozpoznávat objekty v obrázcích či videosekvencích (např. z pouličních kamer). Nespornou výhodou je také fakt, že se velikost matematického modelu po iniciálním nastavení nemění ani v případě dalšího „doučování“. Síť se na základě nových poznatků může stále učit – model se pouze rozkopíruje mezi jednotlivé big data procedury.\nPtáte se, nakolik jsou tyto modely dostupné firmám, které se zabývají zpracováním big dat? Asi není těžké uhodnout, že prvotní „učící“ fáze bude velmi nákladná. Pokud bychom chtěli, aby neuronová síť rozpoznala kupříkladu jablko, je třeba pracovat se stovkami obrázků s jablkem i bez, a ještě ohlídat, aby si model nespojil objekt „jablko“ pouze s jedinou odrůdou. V praxi se proto nakupují již vytvořené, „odmaturované“ sady modelů, které se posléze dovzdělávají na konkrétní řešení pro zákazníka.\nSpolečnost Sprinx momentálně zpracovává hypotézu využití neuronových sítí k okamžité predikci poruchy hromadných dopravních prostředků. Konkrétně se případová studie soustřeďuje na včasné odhalení momentu, kdy se schyluje k selhání součástek. Motivace je v zásadě dvojí - minimalizace času, kdy je porouchaný dopravní prostředek odstaven z provozu, a úspora nákladů na údržbu. Východiskem pro ověření hypotézy jsou big data online sbíraná z instalovaných senzorů tramvají.\nVěříme, že náš hypotetický předpoklad prokáže v dopravní praxi svoji platnost. A že o zpracování big dat prostřednictvím neuronových sítí rozhodně ještě uslyšíme.\nDatum zveřejnění 27. 7. 2016 13:04:40 od


GAY PROSTITUCE v Praze: Dělám to od sedmnácti! David Rajt promluvil pro eXtra.cz – eXtra.cz\nLéta se v jistém bordelu pro homosexuály v centru Prahy scházeli nejen sexuchtiví pánové, ale občas i společenská smetánka na pařby. Brzy všemu ale bude možná konec. Redakce eXtra.cz hovořila s mladíkem, který majitele poslal do vazby a zařídil mu riziko dvanáct let za mřížemi. Rozpoutal nevídaný skandál, v němž šlo i obvinění z toho, že řada tamních mužských šlápot měla i pod osmnáct! 1. 4. 2018 20.50 | Autor David Zápal\nPřípadu se věnuje policejní elita, nejpovolanější z povolaných, Národní centrála proti organizovanému zločinu. Boss podniku skončil ve vazbě, obvinili ho totiž z obchodování s lidmi, kuplířství, svádění k pohlavnímu styku a ohrožování výchovy dítěte. A do případu je namočeno i pět jeho spolupracovníků, kteří mu měli dohazovat čerstvé masíčko.\nPodařilo se nám mluvit s mladíkem, který ještě jako sedmnáctiletý zašel na policii se sociální pracovnicí, aby promluvil o tom, jak to v podniku chodí. Kriminálka pak dva roky pátrala, sledovala, naoko si kupovala chlapce, aby získala důkazy. A na podzim minulého roku spadla klec.\nOním klukem je dnes už devatenáctiletý David Rajt, což našim čtenářům není vůbec neznámé jméno. Má docela zajímavou pověst v šoubyznysu, nestydí se ale ani za to, že šlape, a chlubí se kamarádstvím s pašeračkou z Pákistánu a její kamarádkou.\n„Ano, stojím za tím. Nemohl jsem se už dívat na to, jak majitel toho podniku a jeho spolupracovník obchodují s bílým masem. Pracovalo tam pět nezletilých,“ prozradil nám Rajt, který se vůbec netají tím, že šlo o pomstu. Tohohle prostituta si totiž dovolili z klubu vyhodit, což se nedělá.\n„Byl jsem na pětihodinovém výslechu. Spolupracoval jsem a vysvětlil jim, jak to v klubu chodilo. Třeba to, kdy byly porady, jaké smlouvy kluci podepisovali, kde je trezor a podobně. Dali si tam štěnice a další den už poslouchali, jak provozní klukům rozdává pokuty. Stále sbírají důkazy a vyslýchají všechny, kteří tam posledních 24 měsíců pracovali. Co vím, tak mluvilo snad sto padesát kluků. Policii jsem pomohl ve vyšetřování také tím, že jsem jim řekl, kde majitel bydlí, přesně v jakém pokoji, kdy přilétá do Prahy,“ uvedl Rajt.\nA pak přidává tvrdá slova související s obviněním cizince, Švýcara italského původu, z ohrožování výchovy dítěte.\n„Pan majitel si bral nezletilé klučíky na večeři, do klubu a také do jednoho pětihvězdičkového hotelu, kde bydlel. Samozřejmě že to bylo za finanční odměnu, a to má policie také zdokumentováno. Mají kamerové záznamy o tom, jak nezletilým klukům předává peníze. Stejné to bylo u mě,“ dušuje se.\nCizinec už je z vazby venku, vyšetřování ale pokračuje. Zatímco některé naše zdroje tvrdí, že to nebude s trestem (až dvanáct let natvrdo) tak horké, že se toho policii tolik prokázat nepodařilo (tvrdí, že Rajt se prokazoval padělanou občankou, takže nikdo nemohl vědět, že je nezletilý, což on odmítá), mladík se zvláštním uměleckým jménem Gold Boy se dušuje, že vše běží jako po drátkách a obvinění budou pykat.\nbordel skandál Policie ČR gay hampejz cizinec sklad šlapek gay prostituce David Rajt prostitut skončil ve vazbě gay prostitut Národní centrála proti organizovanému zločinu nevěstinec policejní vyšetřování Celebrity\nMasakr z Facebooku! Hádejte na kolik přišlo zákazníka "omakání koziček" nebo sáhnutí na "popelníček" v pražském hampejzu 30. let!


Zaměstnanecké benefity – tradice, trendy, nevyuž | epravo.cz\nID: 110263upozornění pro uživatele\nInstitut zaměstnaneckých benefitů nepředstavuje pro české pracovní prostředí žádnou novinku. Už Tomáš Baťa poskytoval svým zaměstnancům benefity v podobě zvýhodněného bydlení, možnosti zvýšení kvalifikace nebo podpory v nemoci. V dnešní době nízké nezaměstnanosti, kdy se zaměstnavatelé snaží udržet si své zaměstnance nebo nové schopné zaměstnance přijmout, přicházejí tito se stále novými zaměstnaneckými benefity. Na druhé straně i zaměstnanci jsou si tohoto trendu vědomi, a proto apelují na zaměstnavatele, aby jim benefity, které by jim mohla nabídnout konkurence, poskytoval.\nZaměstnanecké benefity jsou zaměstnancům poskytovány vedle mzdy, odměny nebo platu jako tzv. nenároková složka. Pojem zaměstnaneckého benefitu však zákoník práce nezná a upravuje pouze minimální standardy péče o zaměstnance – odborný rozvoj zaměstnanců, zvýšení a prohlubování kvalifikace a příspěvek na stravování. Záleží tedy zcela na vůli zaměstnavatele, zda zaměstnancům benefity vůbec a v jakém rozsahu poskytne.\nDruhy poskytovaných benefitů závisí zpravidla na profesi, kterou zaměstnanec vykonává. Jiné benefity tak bude moci využívat zaměstnanec pracující v kanceláři a jiné např. prodavačka v supermarketu nebo lékař.\nMezi tradiční zaměstnanecké benefity, které zaměstnavatelé již běžně svým zaměstnancům nabízejí, můžeme zařadit příspěvek na stravování (stravenky), poskytnutí služebního telefonu nebo notebooku, příspěvku na penzijní připojištění, dovolenou nad rámec zákona nebo tzv. teambuildingy za účelem „utužení“ pracovního kolektivu. Své místo si v českém prostředí zaměstnaneckých benefitů našly také výhody v podobě vstupenek do divadel a kin, permanentek do fitness center a bazénů nebo vzdělávacích kurzů, školení a výuky cizích jazyků. Poměrně často mohou zaměstnanci využívat také různé úpravy a modifikace pracovní doby (např. pružnou pracovní dobu nebo tzv. stlačený týden, kdy pracují jen 4 dny v týdnu).\nKromě klasických zaměstnaneckých výhod k nám však v posledních letech ve velké míře přichází také neotřelé novinky ze zahraničí. Škála daných benefitů je opravdu pestrá, a tak v následujících řádcích zmíníme alespoň ty nejzajímavější z nich.\nZaměstnavatelé stále častěji umožňují zaměstnancům výkon práce z domova, tzv. homeoffice, kdy mohou zaměstnanci určité dny v týdnu nebo v měsíci konat svou práci z domova. Výhodou pro zaměstnance je, že si mohou pracovní dobu během homeofficu rozvrhovat sami. Tohoto benefitu využívají s oblibou zejména rodiče pečující o malé děti nebo zaměstnanci, kteří pravidelně dojíždějí za prací do jiného města.\nHomeoffice s sebou přináší ale také mnohá úskalí, na která je potřeba dát si pozor. Problematickou je zejména zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví při práci (např. v případě, kdy je nezbytné prokázat, že pracovní úraz se stal skutečně při plnění pracovních povinností a nikoliv ve volném čase zaměstnance). Nejen pro tyto případy, ale i obecně pro fungování homeoffice musí být proto dána naprostá důvěra mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem a také disciplína na straně zaměstnance, aby tohoto benefitu nezneužíval a plnil řádně své pracovní úkoly.\n• „Sabbatical“ nebo celoroční dovolená\nSabbatical neboli neplacené volno pro duševní očistu v délce několika týdnů či měsíců je stále častěji užívaným zaměstnaneckým benefitem, a to nejen u vysoce postavených manažerských profesí, u kterých v důsledku dlouhodobého stresu a psychického vypětí dochází ke snížení výkonnosti, ztrátě pracovního nadšení nebo až k syndromu vyhoření. Díky tzv. „sabbaticalu“ se mohou právě tito zaměstnanci oprostit od pracovního shonu, termínů, úkolů a mohou se na chvíli plně věnovat rodině a svým koníčkům, aniž by se museli obávat ztráty svého dosavadního zaměstnání.\nVedle sabbaticalu poskytují rovněž někteří zaměstnavatelé také celoroční dovolenou, tj. dovolenou v rozsahu 365 dnů v roce. Paradoxní je, že dle našich zkušeností ji ale zaměstnanci spíše nečerpají, resp. nečerpají ji více než při běžné výměře dovolené, protože mají obavy, že budou v mezidobí nahrazeni někým schopnějším, že by mohli u zaměstnavatele vzbudit dojem „nepotřebnosti“ nebo že na ně bude pohlíženo jako na neloajální zaměstnance, a z toho důvodu přijdou o práci.\n• Péče o zdraví zaměstnanců\nZdraví zaměstnanců by mělo být pro zaměstnavatele jednou z priorit - pouze zdravý zaměstnanec = výkonný zaměstnanec. Ochrana zdraví na pracovišti však již dávno neznamená pouze předcházení úrazům a nemocem z povolání či vysílání zaměstnanců na povinné preventivní prohlídky. Zaměstnavatelé v posledních letech zaměřili své snažení také na oblast fyzického a mentálního zdraví zaměstnanců.\nJe již skoro standardem, že zaměstnavatelé zaměstnancům poskytují občerstvení na pracovišti ve formě nápojů (káva, čaj, voda) a drobného občerstvení (ovoce, sladké tyčinky, pečivo), nebo dokonce nabízí zaměstnancům občerstvovací bary a jídlo po celou pracovní dobu. Tento benefit přispívá nejen k budování přátelského kolektivu, neboť zaměstnanci se během dne setkávají u jídla a řeší společně pracovní úkoly, ale také ke zdravému životnímu stylu zaměstnanců.\nTomu pomáhá také budování relaxačních zón na pracovišti, které mohou zaměstnanci kdykoliv během pracovní doby nebo po jejím skončení využít ke krátkému odpočinku. Součástí těchto relaxačních zón jsou obvykle pohodlná křesla či pohovky, relaxační hudba, ale také hrací prvky (kulečník, šipky, stolní fotbal apod.), které slouží zaměstnancům k odreagování po náročném pracovním dni. Zaměstnavatelé také často poskytují zaměstnancům služby maséra nebo cvičení jógy přímo na pracovišti.\nNovým trendem se stává také zdravotní připojištění, které zaměstnavatel hradí svým zaměstnancům nebo na něj přispívá. V rámci tohoto připojištění si mohou zaměstnanci nechat proplatit léky, doplňky stravy a vitamíny, fyzioterapeutické masáže, akupunkturu, brýle a jiné zdravotnické pomůcky nebo nadstandardní pokoj v případě pobytu v nemocnici, případně může zaměstnavatel zajistit návštěvu psychologa, preventivní odběry krve, měření kvality zraku přímo na pracovišti.\n• Benefity pro podporu rodičovství\nMateřství a rodičovství zásadním způsobem ovlivňuje profesní život zaměstnance. Zaměstnanec musí adekvátně rozdělit čas mezi práci a rodinu, což nebývá vždy úplně snadným úkolem. I proto zaměstnavatelé často zaměstnancům poskytují výhody, které jim mohou pomoci vhodně skloubit pracovní a soukromý život. Díky těmto výhodám pak zaměstnanci nejsou nuceni volit, zda dát přednost rodině či zaměstnání, ale naopak jsou schopni zvládat obojí.\nV současné době převládá ve společnosti trend, kdy zaměstnanci nejprve budují kariéru a až poté plánují rodinu. Vzhledem k tomu, že se možnost reprodukce s přibývajícím věkem snižuje, nabízejí někteří zaměstnavatelé svým zaměstnancům jako benefit částečnou nebo úplnou úhradu nákladů spojených s odběrem a zmrazením vajíček a spermií. Zaměstnankyním, které se naopak chtějí brzy po porodu, v době, kdy stále kojí, vrátit do práce, zaměstnavatelé nabízí jako benefit možnost pokrytí nákladů na kurýrní službu, která během pracovního dne vyzvedne nově odsáté mléko od matky přímo na pracovišti a zaveze ho dítěti.\nV souvislosti s péčí o děti a nedostatečnými kapacitami předškolních vzdělávacích zařízení poskytují někteří zaměstnavatelé svým zaměstnancům možnost využít tzv. firemní školky, dětské skupiny nebo poskytují příspěvek na školku nebo jesle (tzv. „školkovné“).\nBenefity, které postupem času ztrácí na atraktivitě\nS vývojem pracovního trhu a legislativy dochází i na poli zaměstnaneckých benefitů ke změnám - některé dříve oblíbené a vyhledávané benefity již dnes nejsou pro zaměstnance atraktivní. Příkladem můžeme uvést tzv. sick days, tj. 3-5 dnů v roce, které poskytují zaměstnavatelé zaměstnancům v případě krátkodobé nemoci. Zaměstnanci tak mohou bez příslušného potvrzení od lékaře (tzv. neschopenky) „vyležet“ nachlazení, chřipku či nevolnost a zaměstnavatel jim za to poskytne plnou náhradu.\nSe zrušením karenční doby však tento benefit ztrácí na významu, neboť zaměstnancům je vyplácena náhrada mzdy již od prvního dne nemoci (a ne až od čtvrtého, jak tomu bylo do 30. června 2019). Již nyní se tedy setkáváme s tím, že zaměstnanci čerpají dočasnou pracovní neschopnost i v případě krátkodobé nemoci již od prvního dne a poskytované sick days berou jako dny dovolené navíc k jejich řádné dovolené.\nOdklon zaznamenáváme v praxi i u tzv. cafeteria systému, kdy zaměstnanci za předem stanovených podmínek sbírají kredity, body nebo poukázky, které pak mohou proměnit za benefity dle svého vlastního výběru z předem určené nabídky (z katalogu odměn, menu benefitů). V nabídce benefitů se nejčastěji vyskytují vstupenky do divadel, poukázky na masáže, do aquaparků či sportovních center, slevy na nákup nejrůznějšího zboží nebo poukázky na dovolenou. V případě cafeteria systému se zaměstnavatelé často setkávají s tím, že zaměstnanci benefity z tohoto systému nečerpají, ať již z důvodu časové náročnosti výběru benefitů, nevhodně zvoleného portfolia čerpaných výhod, nemožnosti svůj výběr později změnit či z důvodu nepřehledného množství nabízených benefitů, které pak v důsledku svého nevyužití propadají. Někteří zaměstnanci se následně snaží nevyčerpané benefity zpeněžit, což někteří zaměstnavatelé umožňují. I toto je pak důvodem pro to, že zaměstnanci benefity záměrně nečerpají.\nI z těchto důvodů doporučujeme, aby se zaměstnavatelé vždy před výběrem konkrétních zaměstnaneckých benefitů zaměřili na preference zaměstnanců a jejich zájem o zaměstnanecké benefity, a to například formou průzkumů, které napomohou odhalit, jaké benefity se momentálně nachází na předních příčkách v žebříčku zaměstnaneckých výhod. Nevhodně zvolené benefity mohou zaměstnance demotivovat a ve výsledku může veškerá administrativní a finanční zátěž přijít v niveč. Naopak správná skladba benefitů motivuje stávající zaměstnance k lepším pracovním výsledkům a pro uchazeče o zaměstnání může znamenat jazýček na vahách při rozhodování se o nabídkách na trhu práce.\nMgr. Alice Hejzlarová, LL. M.


Jak vidí svět 300 milionů barvoslepých | Gemini oční klinika\nJak vidí svět 300 milionů barvoslepých\nGemini.cz > Blog > Jak vidí svět 300 milionů barvoslepých\nLidí s poruchou vnímání některé z barev žije na světě okolo 300 milionů. Odhaduje to asociace Color Blind Aware. Jistou míru barvosleposti má přibližně 10 procent Čechů. Problém se týká více mužské populace a přináší do běžného života řadu nesnází.\nPorucha vnímání barev je vrozená. Existují tři základní typy barvosleposti neboli daltonismu. Nejčastěji se jedná o poruchu vnímání červené a zelené barvy. Méně častá je porucha vnímání žluté a modré. U nejvzácnějšího typu barvosleposti člověk nedokáže rozlišovat jednotlivé barvy vůbec. Změna ve vnímání barev ale může vedle vrozené vady souviset také s některým z očních onemocnění, například se šedým zákalem či s poruchou zrakového nervu.\nČastěji se týká mužů. Svou úlohu hraje dědičné onemocnění, které se váže na chromozom X. Muži mají pouze jeden tento chromozom, ženy dva. Aby se porucha vnímání barev projevila u ženy, musí být vada kódovaná na oba chromozomy X, to se stává zřídka. U mužů se ovšem projeví vždy. Statistiky uvádí, že přibližně jeden z 12 mužů a jedna z 200 žen trpí určitým stupněm barvosleposti.\nBarvoslepost nelze léčit. Pomoct mohou speciální brýle, které filtrují určité vlnové délky světla. Každá barva jinou vlnovou délku. Brýle dokáží zvýraznit rozdíly mezi některými barvami. Člověku s poruchou vnímání dané barvy tak oční vadu korigují. Nicméně toto řešení má své nevýhody. Rozdíly mezi jinými barvami brýle naopak snižují.\nPředstavu, jak člověk s úplnou barvoslepostí vidí, lze získat pohledem na vybledlou fotografii. Těm, kteří nedokáží rozlišovat mezi modrou a žlutou, pohled na slunce na jasné obloze mnoho radosti nepřinese. Stejně tak se oblíbené letní aktivity jako sběr jahod či třešní stanou složitými pro lidi s poruchou rozlišení červené a zelené. Není však snadné přesně popsat, jaký je pohled na svět při barvosleposti. Vnímání barev je totiž všeobecně subjektivní.\nBarvoslepí se v běžném životě potýkají s řadou dalších komplikací. Ve škole bývá problematická výtvarná výchova nebo zeměpis, například při poznávání vlajek států či hledání na mapách. Při zásadní barvosleposti není možné mít řidičské oprávnění. V takovém případě člověk nerozezná například barvy světel na semaforu.\nOtestovat svůj zrak je možné pomocí online testu barvosleposti takzvanými Ishiharovými obrázky. Test spočívá z obrazců, které se skládají z teček obklopených tečkami jiné barvy.


Netradiční svatební šaty | Svatební šaty, Oblečení | Marriage guide - svatební magazín\nMnoho nevěst se přiklání k šatové klasice, ať už bohatým korzetovým, antickým, či krajkovým se záplavou korálků. Co když ale nejste typickou nevěstou v bílém? Princezna můžete být i v méně tradiční róbě, ať už je to váš životní styl, nebo chcete jen vzbudit pozornost. Z čeho tedy vybírat?\nSvatební šaty ve stylu Gothic\nNejodlišnější modely na svatební den volí tradičně gothičky, které dobře vědí, že něžnost se dá zabalit i do černé, zářivých barev, nebo okovaných bot. A vzhledem k tomu, že goth lidé obvykle chodí výrazněji oblíkaní pořád, není nikdo z rodiny překvapen, když vidí nevěstu jako extravagantnost samu. U tohoto stylu stačí inspirovat se i jen částečně – korzety, tutu sukně, šněrovačky a stylové průstřihy doladí outfit nejen metalistkám.\nHistorické svatební šaty\nKimona v různobarevných verzích přinesla do Evropy obliba asijské kultury a dívky je v posledních letech nezřídka volí nejen na svatby, ale i na maturitní ples a jiné společenské události. Ovšem dejte si pozor, pokud nemáte k Japonsku ten správný vztah, budete to mít při výběru těžké. Sehnat kvalitní a vhodné svatební kimono totiž může být opravdu oříšek. Toužíte-li po něm a nevíte si rady, vezměte si raději k ruce někoho, kdo se vyzná!\nNejšílenější a nejzajímavější obvykle bývá dress-code vyznavačů cosplay, kteří své oblíbené kostýmy nesundávají ani před oltářem. Přestože svatební fotky pak kralují každému večírku s přáteli a potomstvo jistě bude fascinované, v jaké podobě se maminka s tatínkem nechali sezdat, není cosplay nejlepší volbou pro nikoho, kdo s ním není spjat. Babičky a další příbuzní by nemuseli pochopit, proč se vdáváte jako Ariel, princezna Leia, Hermiona nebo Arwen z Pána prstenů.\nNesvatební svatební šaty\nČasto opomíjenou volbou mohou pro nevěstu být i svatební šaty, ve kterých by svatební viděl jen málokdo. Volí je nevěsty staršího věku, pokud už například jednu svatbu za sebou mají, ale i nevěsty, které nechtějí z výběru šatů dělat velkou vědu a například už své vyvolené doma dávno mají, nebo si dávno vybraly vysněný kalhotový kostýmek, ve kterém zazáří více než v šatech, ve kterých by se necítily své.\nOblečeníSvatební šatyStyl svatby


ParlamentníListy.cz » Profily » JUDr. Pavel Blažek, Ph.D. » Odpovědi » Co je víc ochrana majetku nebo ochrana zloděje?\n19.09.2017 10:31:08 - Labuť\nJsem přesvědčený, že kdyby okradený mohl legálně ukázat fotku zloděje, kterou má například z kamer, jednak by to usnadnilo dopadení pachatele a hlavně by jich ubylo. Víte, kolik lidí krade třeba v obchodech? A ti lidé často bydlí nedaleko. Myslím, že by si takovou ostudu odpustili, kdyby je někdo takto veřejně obvinil – a to právem. Kamera většinou jasně zachytí, zda dotyčný kradl nebo ne. Neplatí tedy žádná presumpce neviny. Proč nikdo-aspoň myslím-nepředložil nějaký zákon, který by tohle řešil? Musí to za českou justici rozhodnout až ta evropská? Proč?!


Daga Kompresní hřející ortéza rameno\nDaga Ohřívací kobereček AB 3795\nOhřívací kobereček Daga AB je skvělá vychytávka do prostor, kde je studená dlažba, a jste zde nuceni strávit delší čas a hrozí prochladnutí chodidel. Zapínání i vypínání je uzpůsobené pro ovládání nohou – nášlapný mechanismus. Ideální pomůcka do koupelny či toaletu.\nDigitální infračervený ušní teploměr König EARTHERM60N\nDigitální infračervený ušní teploměr König. Během 1 sekundy měří teplotu s přesností 0.2 °C. Teploměr je osazen velkým LCD displejem pro snadné sledování naměřené teploty. Nepotřebuje žádné nástavce ani filtry. Ideální pro rychlé zjištění aktuální teploty.\nDigitální osobní váha Daga BT-200\nDigitální osobní váha s maximální nosností 150 kg je vybavena speciální funkcí tara, díky které lze dovažovat děti nebo třeba balíky. Má velký displej s dobře čitelnými údaji a měří s přesností na 50 g.\nZákladní osobní váha König s citlivým snímačem pro rychlou kontrolu hmotnosti. Stylový design z tvrzeného skla a dobře čitelný LCD displej činí z této váhy také vkusný doplněk do koupelny nebo ložnice. S dotykovým vypínačem a funkcí automatického vypnutí. Zatížení až do maximální hmotnosti 180kg a přesností 100g, upozorní na přetížení. Váha také sama upozorní na nutnost výměny baterie (CR2032). Tvrzené sklo je snadné na údržbu.\nDigitální, vynikající zvuk, dosah až 300 m, funkce VOX - obousměrná komunikace.


Poslední Véghův přemožitel Zwicker poslal vzkaz z vězení | MMA Shorties\nTags: Attila, Attila Végh, Oktagon, Végh, Virgil Zwicker, Zwicker\nIndián Virgil Zwicker se na červnovém turnaji OKTAGON 12 postaral o pozdvižení. V hlavním zápase bratislavského turnaje totiž dokázal hned v prvním kole poměrně nečekaně ukončit Attilu Végha. Poté, co Attila padl bezvládně k zemi, téměř plná hala doslova ztichla. Zwickerovi se tedy v OKTAGONu předpovídala velká budoucnost. Nabízely se totiž bitvy s Vémolou a dalšími bojovníky. Zwicker však nedlouho po návratu ze Slovenska skončil ve vězení, ze kterého nyní poslal vzkaz.\n„Všem mým přátelům, rodině, fanouškům i podporovatelům. Momentálně bojuji o život. Je to mnohem větší bitva, než jaké jsem zažíval v kleci. Na začátku července jsem byl zadržen a lživě obviněn z hrozných věcí. Měl jsem se dopustit něčeho, co bych nikdy neudělal. Žádám vás tedy, abyste stáli na mé straně. Pamatujte na to, jaký jsem. Miluju své děti nade vše a nikdy bych jim vědomě neublížil. Nejsem první muž, který byl křivě obviněn, obzvlášť ve společnosti, ve které nyní žijeme.\nBěhem zadržení jsem se stal obětí policejní brutality, z čehož jsem si odnesl těžká zranění. Mezitím se manipuluje s mými dětmi a líčí se na mě další falešná obvinění. Stálo mě to rodinu, kariéru, zdraví a svobodu. Nehledám sympatie, pouze podporu a důvěru. Dal jsem srdce komunitě, ve které jsem žil. Vždy jsem se to snažil vracet mladým. Jsem otec, mentor a dobrý člověk. Tohle bude boj o život. Potřebuji své děti. Nevěřte lžím a nepodporujte zlo. Jsem nevinný,“ vzkázal Virgil Zwicker zprostředkovaně na svém IG profilu.\nO Zwickerově zadržení jsme vás informovali na začátku července. Virgil se měl tehdy bránit zatčení, což nakonec vyústilo v to, že ho jeden ze strážníku srazil motorkou. Celý příběh se dočtete ZDE.\nDle našich informací byl Virgil obviněn hned z několika skutků, mezi kterými mělo být i násilí vůči dětem, na které ve svém vzkazu naráží. To je však údajně ze strany jeho manželky vymyšlené. Ať už je to jakkoliv, tak Virgilovi určitě nepomůže to, že už byl několikrát trestán a poslán do výkonu trestu. V minulosti totiž napadl policistu nebo jednomu muži doslova vyrazil oko.\nTento vzkaz asi moc nepotěší Karlose Vémolu, který by se s ním, jako s posledním přemožitelem Attily Végha, rád utkal. Chtěl by se tím totiž propracovat k vášnivě diskutované odvětě. Na souboj Vémola vs Zwicker však s největší pravděpodobností nikdy nedojde.\nPingback: "Karlos má na odvetu nárok," říká Attila Végh | MMA Shorties\nPingback: "Máme velké ztráty," hlásí Pavol Neruda | MMA Shorties\nPingback: Duel Attila Végh vs Karlos Vémola už 30. dubna na O2 Tv Sport | Shorties


Auto – Vrchotovy Janovice, Benešov | idatabaze.cz\nAuto – Vrchotovy Janovice okres Benešov\nOsobní automobily můžeme rozdělit do několika typů podle provedení karoserie – sedan, liftback, hatchback, kombi, limuzína, kupé, kabriolet, roadster, MPV, SUV, crossover, off-road a pick-up. Přehled autosalonů v lokalitě Vrchotovy Janovice.\n1Černý Roman - likvidace vozidel\n2TOM-CAR SERVIS s.r.o.1 pobočka\n(44) 242 m Vrchotovy Janovice…, Vrchotovy Janovice\n3.9 km Olbramovice 94, Olbramovice Bezdlužná\n6DAVO CAR, s.r.o.\n(1653) 4.0 km Olbramovice 203, Votice Bezdlužná\n4.2 km Pražská 795, Votice\n4.2 km Olbramovice Ves 124, Olbramovice Bezdlužná\n4.5 km Vojkov 50, Vojkov\n10František Dobeš - Votice\n4.7 km Wolkerova 742, Votice Bezdlužná\nAuto v lokalitě Vrchotovy Janovice – detailní popis\nAutobazary se specializují na prodej ojetých aut, která jsou prověřená po stránce technické i legislativní. Mezi další služby, které poskytují patří: komisní výkup vozu, prodej vozu protiúčtem, zprostředkování úvěru nebo sjednání povinného a havarijního pojištění. V autobazarech jsou na prodej vozidla, která byla zakoupena nejen v ČR, ale i v zahraničí, a která mohla mít i více majitelů. Přehled autobazarů v lokalitě Vrchotovy Janovice.\nAutoservisy se rozdělují na autorizované a neautorizované. Autorizované autoservisy se specializují na servis pouze jedné značky aut a neautorizované autoservisy opravují automobily více značek. Opravy aut provádějí profesionální pracovníci – automechanici, autoelektrikáři, autoklempíři. Součástí některých autoservisů jsou i pneuservisy. Přehled autoservisů ve vaší lokalitě Vrchotovy Janovice.\nKvalitní obutí vozu zvyšuje bezpečnost jízdy, snižuje spotřebu paliva a přináší radost z jízdy. Pneuservisy se specializují na prodej, opravy nebo přezouvání pneumatik. Od začátku listopadu do konce března je podle zákona povinné mít zimní pneu. Pro osobní i užitkové automobily do 3,5 tuny je nutné mít zimní pneu na všech 4 kolech s hloubkou vzorku minimálně 4 mm. Pneuservisy fungují samostatně nebo mohou být součástí autoservisů. Přehled pneuservisů ve vaší lokalitě Vrchotovy Janovice.\nStanice technické kontroly zajišťují technické prohlídky silničních vozidel, při kterých kontrolují technický stav vozidla. Technická kontrola je v ČR povinná pro všechny silniční vozidla evidovaná v ČR a opatřená registrační značkou s výjimkou vozidel kategorie R. Přehled STK stanic ve vaší lokalitě Vrchotovy Janovice.


Člověk může chytit rybu na červa, který snědl krále a sníst rybu, která snědla toho červa.\nHamlet - Videoukázka\nKulisy Shakespearova Hamleta sice nejsou prvoplánově krvavé, ale vražedná tíha Hamletova údělu nakonec i tak způsobí všeobecnou zkázu. Zkaženost dánského dvora je vyjádřena mnohem sofistikovaněji, ale o jeho pravé podstatě málokdo pochybuje. Dokonce i ti, kteří jej mají chránit, vědí, že „je něco shnilého ve státě dánském“. Reflexe této skutečnosti vede hlavní aktéry dramatu k promluvám s metafyzickým přesahem, jak je tomu u Claudiovy modlitby z třetího dějství tragédie:\nV prodejných proudech prohnilého světa\nza zlato zločin promění se v právo\na za úplatek zakoupit lze zákon. Tam nahoře to ale naplatí.\nTam nelze švindlovat, tam naše skutky\nse zjevují, jak jsou, tam vydáni\njsme tváří v tvář a do zubů svých vin.\n( III. 3. 57-63)\nJejí spřízněnost s Hamletovým nejslavnějším monologem je do očí bijící:\nNeboť kdo vydržel by kopance\na výsměch doby, aroganci mocných,\nprůtahy soudů, znesvěcenou lásku,\nnadutost úřadů a ústrky,\nco slušnost věčně sklízí od lumpů,\nkdyž pouhá dýka srovnala by účty\na byl by klid?\n(III. 1. 70-76)\nToto Hamletovo „Být nebo nebýt“ významově souvisí s verši Shakespearova 66. sonetu:\nDušan Škubal / Ivan Krejčí\nBarnardo, Fortinbras, Prolog\nŠtěpán Kaminský j.h. / Jan Lefner j.h.\nReynaldo, Francisco, Pán, Posel\nŠimon Pliska j.h. / Šimon Krupa j.h.\nRosencrantz, Anglický vyslanec\nGuildenstern, Marcellus, Kněz\nPrvní herec, Druhý hrobník\nLucianus, První hrobník\nZnovu to věčné hledání Hamlet v provedení ostravské Komorní scény Aréna neprovokuje a není ani vymykajícím se experimentem. Zůstává u pokorné interpretace Shakespearovy tragédie, a přesto má v sobě dráždivost, která po představení...\nIvan Krejčí vrátil Hamleta Shakespearovi\nV ostravské Aréně zázračně objevili, co dánského prince šlechtilo, ale i proklelo za slovy Jiří P.Kříž Ostravská Aréna nepatří k největším divadlům na Moravě, aspoň prostorem a počtem míst. Přesto si v překladu Martina...\nRozhovor s prof. Martinem Hilským Nedávno jste byl oceněn Medailí Za zásluhy a Státní cenou za literaturu a překladatelské dílo, jste i čestným členem Řádu britského impéria. Tohle vše jsou ceny z nejvyšších, které se však...\nTatjana Lazorčáková zhlédla inscenaci našeho Hamleta a její názor si můžete přečíst. Dramaturg Tomáš Vůjtek zvolil pro nastudování Shakespearovy tragédie dynamický překlad Martina Hilského a režisér Ivan Krejčí se soustředil...\nDlouho očekávaná premiéra Hamleta je úspěšně za námi a nás těší, že představení je na dlouhou dobu dopředu beznadějně vyprodáno. K inscenaci se proto vracíme krátkým rozhovorem s naším Hamletem, který na otázky odpovídá filozoficky...\nNa serveru ostravablog. cz vyšla recenze na naší inscenaci Hamleta. Pokud máte zájem, přečtěte si ji a porovnejte s vlastním zážitkem z našeho představení. Hra o dánském princi, který rozvažuje, zda nečinně žít v zločinné...\núryvek: Hamlet v podání ostravské Komorní scény Aréna a v režijním pojetí Ivana Krejčího se snaží být potvrzením vlastní věčnosti této hry. Ta spočívá ve věčnosti lidských slabostí, charakterových a povahových vlastností...


Karlsson KA5580GR | Vivantis.cz - Být sám sebou\nDostupnost:do 2.8. u vásCena:1 190 KčDo košíkuPřidat do inspiraceCertifikát×CertifikátProhlášení o autorizovaném prodeji\nKarlssonKA5580GR1190.00000out_of_stockDesignové nástěnné hodiny Karlsson s měděným rámem jsou velice pěkně designově provedené. Ideálně doplní interiér vaší haly nebo obývacího pokoje. Hloubka hodin je 70mm\tZnačka:\nKarlsson5069do 2.8. u vásDoprava zdarma2 890 Kč\nKarlssonKA5220GYdo 2.8. u vásDoprava zdarma2 490 Kč


81. Doba bateriová: vše na baterky; příliš brzy a příliš bezhlavě\n... nás to zajímat nemusí. Leč předpokládejme, že vše bude dobré, do čtyřiceti let budeme mít fúzní elektrárny, Zeleným se trochu rozleží v hlavách jejich cyklisticko-vegansko-hmyzožroutské utopie, přestanou ...\n82. MSI RTX 2070 Armor: konečně posun proti starším kartám!\n83. Radeon RX Vega 56 od Gigabyte v testu: rarita pro šest LCD\n84. AMD vydala nové ovladače ke grafickým kartám, zvýší výkon u hry Call of Duty: Black Ops 4\n86. Ředitelka AMD Lisa Su bude jednou z hlavních přednášejících na příštím CES\n87. AMD vydala nové ovladače ke grafickým kartám, zvýší výkon u hry Assassin’s Creed Odyssey\n89. AMD poslalo do prodeje levný Athlon 200GE\n90. Nvidia RTX 2080 Ti: Výkon v nových hrách a aplikacích\n91. Jak si vedou grafické karty v závodní hře Forza Horizon 4?\n92. Nové ovladače pro AMD grafiky zvyšují výkon ve hrách Fortnite a Shadow of the Tomb Raider\n93. NVIDIA RTX 2080 Ti ve 26 (4K) hrách a testech\n94. Doporučené herní PC sestavy nižší a střední třídy – podzim 2018\n95. Známe systémové požadavky akčního RPG Assassin's Creed Odyssey. Zahrajete si ho také?\n96. AMD představuje nové desktopové procesory Athlon a 2. generaci Ryzen PRO\n97. Nové ovladače pro Radeony RX přinášejí vyšší výkon ve hře Strange Brigade\n98. Kupte si grafiku AMD Radeon a získejte hry Assassin's Creed Odyssey, Star Control: Origins a Strange Brigade zdarma\n99. Nové ovladače pro AMD grafiky jsou určené pro hry Monster Hunter: World a WoW: Battle for Azeroth\n100. Nejlepší herní rozšíření (DLC) všech dob


Britská čtvrt je fenoménem mezi novými městskými čtvrtěmi. Jde o jeden z nejúspěšnějších pražských rezidenčních projektů posledních let a my zde pomyslně otvíráme „magickou“ 13.etapu. Šťastná 13tka tak bude pozitivním číslem pro všechny ty klienty, kteří si vyberou z více než stovky bytů v družstevním vlastnictví právě ten svůj nový byt.\nNovou etapu s pořadovým číslem XIII tvoří dva rezidenční domy se 121 družstevními byty o dispozicích od 1+kk (od 28 m2) až po velké rodinné byty 4+kk (do 119 m2). Součástí našeho nového bytového projektu je samozřejmě i dostatečný počet parkovacích stání. Obyvatelé domu mohou počítat i s bezbariérovým přístupem a tradičně stále na trhu výjimečnou nadstandardní tříletou zárukou.\nMultifunkční velké dětské hřiště s řadou herních prvků v centrální části lokality, travnaté plochy velikosti Václavského náměstí, nová venkovní cross fit posilovna, vodní prvky a plochy pro relax nebo moderní městský mobiliář. Ale také restaurace, kavárny, moderní bistra, velký supermarket, drogerie nebo kadeřnictví a také skvělá cukrárna s výbornou zmrzlinou. To vše najdete přímo v Britské čtvrti. A pokud by vám to bylo všechno ještě málo, tak jen jednu stanici metra a jste v obchodním komplexu Metropole Zličín a Homepark Zličín s obchody jako jsou např. Ikea, Tesco nebo Globus.\nNaše nová etapa Britská XIII je ideálním místem nejenom pro rodinný život s dětmi, ale také pro samotné páry, starší jedince nebo dnešní moderní generaci singles, kteří hledají své první vlastnické bydlení.\nVíce informací o aktuální nabídce nových bytů v družstevním vlastnictví na Britské čtvrti najdete zde.


Adobe přináší Photoshop Lightroom 4 | PC World.cz\nK dispozici je i možnost tvorby fotoknih prostřednictvím ovládacích prvků pro práci s textem, dostupných šablon i speciálního modulu Kniha. Dalším modulem je Mapa, jež umožňuje zobrazování obrázků s přiřazenou lokalizací a obsahuje ovládací prvky pro přiřazení geografického umístění k fotografii.\nLightroom disponuje nativní podporou videa s možností přehrávání, ořezávání a extrahování snímků z videoklipů. Používat můžete obsah z kompaktních fotoaparátů, digitálních zrcadlovek i smartphonů. Výsledné video lze uložit ve formátu H.264 nebo publikovat přímo na sociálních sítích.


provoz strelnice,pouze vzduchovky - Fórum GunShop.cz - zbraně, střelivo, optika\nPrávě je 25 čer 2019 19:11\nprovoz strelnice,pouze vzduchovky\nRegistrován: 08 led 2011 14:24\nPříspěvek od joeyyy » 08 led 2011 14:33\nchceme si s kolegou otevřít takovou menší střelnici, kde By se používaly pouze vzduchovky, na otevřeném prostranství. Střelba by byla mírně zpoplatněna.\nNejedná se o klasickou střelnici, tak by mě zajímalo, co všechno si musíme k tomuto obstarat, zda postačí živnostenský list na provoz střelnice, či jeste neco více?\nPřípadně, kam se s tímto dotazem obrátit.\nděkuji, moc by nám to pomohlo.\nRe: provoz strelnice,pouze vzduchovky\nPříspěvek od WohlmuthOta » 08 led 2011 14:43\nKlasická neklasická, pořád to je střelnice a k provozování je nutné splnit podmínky § 54 zákona o zbraních 119/2002 Sb. Mj. kolaudační rozhodnutí stavebního úřadu, provozní řád střelnice, ověřenou kopii koncesní listiny provozovatele střelnice (protože jak uvádíte střelnice bude využívána za úplatu - tzn. k podnikatelským účelům) a výpis z obchodního rejstříku. Vydání povolení k provozování střelnice stojí 1000,- Kč. Přeju hodně úspěchů, při návštěvách úřadů.\nPříspěvek od BlackAdder » 08 led 2011 16:25\nkvůli nezbytné administrativě bych vůbec neuvažoval o "střelnici" názvem, pro splnění náležitostí zákona v případě vzduchovek stačí jakékoliv bezpečné místo v soukromém vlastnictví. Můžete tomu říkat třeba hřiště.. a za vstup na "hřiště" vybírat poplatek, živnostenské oprávnění asi nebude problém.\nPříspěvek od joeyyy » 08 led 2011 16:57\ndva uplne odlišné názory. druhý mě potesil samozrejme více, ale abych měl tu jistotu, že tomu tak opravdu je, bylo by dobré, kdyby zde odpovedel jeste nekdo jiný, nebo koho bych mel s timhle v poslední řadě kontaktovat, kdybych si stále nebyl jistý, policii?\nPříspěvek od vojnar » 08 led 2011 19:18\nNaposledy upravil(a) vojnar dne 05 úno 2011 20:22, celkem upraveno 1 x.\nPříspěvek od BlackAdder » 08 led 2011 19:31\nv podstatě to bude potřebovat stejná pravidla chování jako klasická střelnice, ale nebude tam ta byrokracie s povolovacím řízením, hlukem atd... možná by byl problém např. s městským úřadem při kolaudaci.\ndefinice toho, kde lze střílet se zbraněmi kat. D (vyjma perkusů a historických) je jednoduchá a neměl by být problém ji dodržet - §15 zákona o zbraních.\nPříspěvek od joeyyy » 08 led 2011 20:39\njo díky za rady,\njeste by me zajimalo jak mam chapat tohleto (paragraf 8 )\n" Nabývat do vlastnictví, s výjimkou dědění (§ 66), a držet nebo nosit zbraň nebo střelivo může pouze ten, kdo je držitelem zbrojního průkazu "\nnepisou, o jaké typy zbrani se jedná, takže možná o všechny typy..., ale přijde mi divné, že i na vzduchovku musím mít ZP?\nPříspěvek od WohlmuthOta » 08 led 2011 20:41\nNa zbraň kategorie D - vzduchovka do 16 Joule nemusí být zbrojní průkaz, je tím míněna zbraň kategorie A,B,C.\nPříspěvek od BlackAdder » 08 led 2011 20:50\njoeyyy píše: jo díky za rady,\nproto je tam na konci "pokud tento zákon nestanoví jinak", a to právě stanoví u zbraní kat. D (mj. vzduchovky)


HTG27F NORDIC - Lyžařské brýle - RELAX - lyžařské brýle - Lyžování - 769 Kč\nLyžování » lyžařské brýle » HTG27F NORDIC\nRELAX HTG27F NORDIC - Lyžařské brýle\nRelax NORDIC jsou lyžařské brýle vyrobené s prověřenou konstrukcí rámu s odklápěcím hledím vhodné pro běžecké lyžování. Materiál čočky je speciálně vyvinutý k ochraně zraku při úrazu. Ergonomicky zaoblený tvar zvyšuje účinnost systému ventilace AIR FOG, panoramatická čočka MULTIVISION zpřesní vidění a zvýší kontrast. Tento model je vhodný i pro větší a širší obličeje. Některé varianty s výměnnými čočkami.\nRELAX HTG27E NORDIC


Stránka 286 z 309 • 1 ... 283, 284, 285, 286, 287, 288, 289 ... 309\nod drkarel 22. 11. 2020 15:43\nfffff: Jo, to máš pravdu, ale řeč byla o něčem jiném, že?\nod tom brava 22. 11. 2020 16:56\nnevíte někdo, kde jsou přesné podm. kampaně "1500Kč za otevř. bú Tom plus pro klienty Wurstu"? díky (...jsou tu odkazy na kampaně 1000/2000 ale ten na 1500 ani tu ani na webu Monče za boha nemůžu najít)\naha, pro 1500 se asi povinně zakládá přes poradce stavbka (?), když mě to nalinkovalo na toto:\nhttps://www.moneta.cz/kontakt/poradci-m ... sporitelna\nNaposledy upravil tom brava dne 22. 11. 2020 20:38, celkově upraveno 1\nod vlazy 22. 11. 2020 17:46\ndrkarel píše: vlazy, musíš slovo "nahodilá" interpretovat ve smyslu zákona a ne tak, jak Tě napadne.\nNejsem daňař/účetní, ale vzhledem k tomu, jak dlouho toto kritérium existuje, určitě už existuje i nějaká judikatura. (Netvrdím, že k bonusům z kreditek apod.)\nA v tom zákoně je ten pojem "nahodilá" přímo nějak definovaný co se tím konkrétně myslí nebo co to znamená? Nějaká judikatura k tomu už možná existuje, ale je otázkou jestli je to závazné. Každý soud k tomu může mít trochu jiný názor, což by nebylo nic divného. Připadá mi to, že je to spíše na konkrétních zaměstnancích FÚ jak to kdo interpretuje a člověk pokud s tím nesouhlasí tak se může asi pouze soudit s nejistým výsledkem.\nod Blekp 22. 11. 2020 20:59\nPodmínky získání odměny 1500 Kč pro klienty Wurstu zde:\nvybrat Běžný účet Tom Plus a dále Podmínky kampaní\nKlient si založí běžný účet Tom Plus prostřednictvím mobilní aplikace Smart banka nebo prostřednictvím poradce Moneta stavební spořitelny.\nDo konce následujícího kalendářního měsíce od založení účtu provede platby debetní karkou v minimální souhrnné výši 1500 Kč.\nod tom brava 22. 11. 2020 22:16\nmoc děkuju, tak hned tam vidím nášl. minu "....kteří byli osloveni ze strany MONETA Money Bank a.s." ...co tím oslovením myslí? snad jejich obecnou výzvu na webu, když na další podstránce uvádějí "Jako dárek na uvítanou jsme pro všechny stávající klienty Wüstenrot, kteří zatím nejsou klienty MONETA Money Bank, :\n.....zkusím dát dotaz na infolajnu MMB\nNaposledy upravil tom brava dne 22. 11. 2020 23:16, celkově upraveno 1\nod Blekp 22. 11. 2020 23:06\nTak mě přišel 30.7.2020 email Wüstenrot se stal součástí skupiny MONETA. Bylo tam také že pro mě mají dárek 1500 Kč a kontakt na poradce.\nod minarjo 23. 11. 2020 06:19\nU té odměny 1500 Kč za založení Toma pro klienty Wustenrot nezapomeňte na podmínku v tom PDF, že k 1.1.2020 a později nesmí (nesměl) daný klient mít žádný produkt u Monety, jinak smůla. Třeba já Tom účet rušil jako nadbytečný v únoru 2020, asi proto mi tu nabídku za založení určenou pro klienty Wustenrot ani neposlali, když nemám nárok.\nod philmencz 23. 11. 2020 09:23\nod vpe 23. 11. 2020 09:43\nMisto zjednodusovani vymejsleni takovych konstrukci\nod drkarel 23. 11. 2020 10:22\nNe, že bych očekával nějaký efekt, ale napsal jsem jim zprávu z IB, že na podobné opičárny se můžu vys ...\nod dr._lukas 23. 11. 2020 12:39\nPřišlo to do IB? Žádnou novou zprávu nemám, každopádně už snížením na 0,5% je to mrtvý účet, lepší možnost, než ponechat na měsíc 300 tisíc za 1% v Hellobank, od ledna 200 tisíc a zbytek zaparkovat za 0,9% do J&T, nevidím..\nod qwertz375 23. 11. 2020 13:24\nA není pro nějakou příští marketingovou kampaň výhodnější v této bance vše zrušit tak, aby od nového roku dotyčný nebyl klientem?\nod drkarel 23. 11. 2020 13:40\ndr._lukas píše: Přišlo to do IB?\nJo. Asi to posílají po dávkách.\nod jujec 23. 11. 2020 13:52\nminarjo píše: :) Ale k věci: to je bohužel v mnohých bankách naprosto běžné, že na určité služby (specialisty) je nutné čekat. Já minule čekal na pobočce Fio Praha-Jindřišská něco přes půl hodiny, protože přítomný mladý pracovník měl zkoušky jen na bankovní produkty a neměl jak přiznal tedy ještě znalosti ani oprávnění systému pro investice, tedy nemohl mou jednoduchou věc drobné změny ve smlouvě na eBroker (pro obchody v mém případě s CZ akciemi) vůbec udělat. A kolegyně co to jediná mohla udělat byla ještě na obědě. Jojo, leckdy je lepší předem zavolat a objednat se i u na první pohled snadných úkonů.\nJá jsem byl ochotný čekat klidně 3 hodiny, ale ani to nebylo možné. Prostě odmítli obsloužit, že paní toho má plno.\nJako jsem soudný a chápu, že můžou mít vyčerpané kapacity; to, co mi vadí, je že v celé Praze banka nebyla schopna klienta obsloužit (byli jsme ochotní čekat i jen na jinou pobočku). A to je něco jiného.\nod qwertz375 23. 11. 2020 15:15\nZrušit všechno v této bance se zdá být ne úplně triviální úkol. V té džungli smluv a produktových podmínek prase aby se vyznalo. Podle všeobecných produktových podmínek je třeba výpověď každé smlouvy zaslat na obchodní místo, které vede agendu k příslušnému smluvnímu vztahu. V tom hrůzostrašném IB jsem ale nenašel informaci, které obchodní místo to vlastně je.\nCo všechno je třeba vypovědět pro komplet zrušení smluvního vztahu, jestliže má klient produkty BÚ + karta a SÚ (ten snad zrušen tlačítkem v IB)? Je třeba samostatně vypovídat IB, SB a podobně?\nPříspěvků: 4624\t| Stránka 286 z 309 • 1 ... 283, 284, 285, 286, 287, 288, 289 ... 309


SK Dynamo České Budějovice | Výsledky soutěže o lístky na Most\nOd středy až do pátečního večera mohli čtenáři klubových stránek Dynama soutěžit o volné vstupenky na utkání 8. kola Gambrinus ligy SK Dynamo České Budějovice – FK Siad Most. Její vyhodnocení i se jmény 10 výherců, kdy každý z nich získává 2 vstupenky, přinášíme v článku.\nDo soutěže o celkem 20 volných lístků bylo odesláno 37 soutěžních emailů. Z toho jich 6 nemohlo být do losování zahrnuto z důvodu špatné odpovědi nebo nesplnění podmínek nutných k účasti v soutěži. V konečném slosování o lístky na utkání Dynama se Žižkovem tak bylo zařazeno 31 platných odpovědí. Jména šťastných výherců naleznete níže.\nDynamo se s Mostem v první lize zatím střetlo pouze dvakrát. V premiéře vzájemných utkání zvedli ruce nad hlavu Jihočeši. Dne 20. srpna loňského roku vyhráli na půdě Siadu 2:1. Kdo se tehdy zasloužil o branky Dynama?\nZe tří možných odpovědí byla tou správnou možnost A). První branku vsítil ve 46. min., hned ve své první minutě pobytu na trávníku, střídající Jiří Adamec. Obrat v utkání pak byl dokonán v 72. min., kdy sudí Adámek posoudil zákrok na Žižku jako penaltový. K zahrávání kopu se postavil Jan Svátek a Dynamu neomylně zajistil zisk tří bodů.\nPavel Valeš Bošilec\nMichal Faust, Klenovice\nJaroslav Rod, Vodňany\nJan Soukup, České Budějovice\nLukáš Mojžíš, České Budějovice\nJana Česáková, Trhové Sviny\nJiří Vaněk, Veselí nad Lužnicí\nJan Baštář, Dobrá voda u Č.B.\nMiroslav Prokeš, Římov\nAlena Kaňáková, České Budějovice\nDuel, v němž budou Jihočeši hostit Siad Most, se odehraje v neděli 30.9. od 17:00 hod.\nUvedení výherci budou o způsobu předání vstupenek informováni telefonicky.\nDěkujeme všem účastníkům soutěže za jejich přízeň a těšíme se na jejich zájem i v dalších soutěžích.


Privátní filtry | 3M Česko\n3M privátní filtry pomáhají chránit důvěrné informace před nežádoucími pohledy\nVYBERTE SI PRIVÁTNÍ FILTR PRO SVÉ ZAŘÍZENÍ\nChraňte své přihlašovací údaje, informace o mzdě a další citlivé údaje s produkty 3M pro ochranu soukromí. Inovativní technologie společnosti 3M brání nežádoucím pohledům vizuálních hackerů na vaše obrazovky vedoucím k úniku informací, zatímco zamýšlení uživatelé uvidí ostrý a zřetelný obraz.\nDůmyslná technologie mikro žaluzií začerňuje nežádoucí pohledy ze stran\nOstrý a zřetelný obraz pro uživatele sedící přímo před obrazovkou\nK dispozici pro většinu zařízení, značek a velikostí displejů\nPokročilá ochrana soukromí. K dispozici ve dvou odstínech.\n3M privátní filtry černé barvy\n3M privátní filtry černé barvy chrání soukromé údaje na obrazovkách notebooků a stolních počítačů blokováním nežádoucích pohledů ze stran.\n3M privátní filtry zlaté barvy\n3M privátní filtry zlaté barvy nabízí pokročilou ochranu soukromí na obrazovkách notebooků a stolních počítačů a zachovávají větší zřetelnost obrazu.\nChraňte soukromé informace na jakékoli obrazovce\nProč chránit soukromé informace?\nPodívejte se, jak snadný je vizuální hacking.\nDalší informace o vizuálním hackingu\n95 % všech případů narušení zabezpečení údajů souvisí s lidskou chybou.\nChyby se stávají. Opomenutí ochrany důvěrných informací na obrazovkách před vizuálním hackingem je ale chybou, kterou si odborníci na zabezpečení IT v mnoha organizacích nemohou dovolit. V dnešním mobilním podnikatelském prostředí je vizuální ochrana soukromí důležitější než kdy předtím.\nVizuální hacking je rychlý a jednoduchý.\nBěhem experimentu s vizuálním hackingem, který sponzorovala společnost 3M a vykonala společnost Ponemon Institute, byl do účastnících se podnikových kanceláří poslán hacker v utajení, který měl za úkol shromáždit informace pouze pomocí vizuálních prostředků. Tomuto hackerovi se podařilo získat citlivé informace v 88 % pokusů. \nVizuální hacker může být kdokoli – osoby v kanceláři i mimo ní.\nOchrana soukromí před nežádoucími pohledy se netýká jen veřejných míst. Kolik návštěvníků a dodavatelů se ve vašich kancelářích každodenně pohybuje? Citlivá data vaší organizace možná nemusejí vidět pouze vaši zaměstnanci.\n1 Index informačního zabezpečení kyberprostoru v roce 2014, IBM security, 2014.\n2 Ponemon Institute, „3M Experiment s vizuálním hackingem“, 2014, sponzorováno společností 3M a výborem Visual Privacy Advisory Council.\nProhlédněte si naše ochranné produktyŠipka\nProdukty pro ochranu soukromí – jak fungují?\n3M privátní filtry pomocí pokročilé technologie mikro žaluzií blokují pohledy ze stran, zatímco zamýšlený uživatel uvidí ostrý a zřetelný obraz. Výsledek? Zcela zřetelný pohled na vaše informace, zatímco osoby okolo vás uvidí pouze zatemněnou obrazovku.\nVyberte si privátní filtr pro své zařízení.


SKF 1311 EKTN9 ložisko kuličkové dvouřadé naklápěcí, kuželová díra | Arkov.cz\nSKF 1311 EKTN9 ložisko kuličkové dvouřadé naklápěcí, kuželová díra\n2 191,20 Kč1 810,91 Kč bez DPH\nDvouřadé kuličkové ložisko 1311 EKTN9 - ložisko kuličkové dvouřadé naklápěcí, kuželová díra SKF je konstrukčně shodné s jednořadým kuličkovým ložiskem. Vyznačuje se hlubokými oběžnými drahami a vysokým stupněm přimknutí mezi oběžnými drahami a kuličkami. Ložisko může přenášet kromě radiálního zatížení i axiální zatížení v obou směrech. Dvouřadé kuličkové ložisko je velmi vhodné pro uložení, kde únosnost jednořadého ložiska je nedostačující. Dvouřadé kuličkové ložisko, které má stejný vnější průměr a průměr díry jako jednořadé ložisko, avšak poněkud větší šířku, se vyznačuje podstatně vyšší únosností než jednořadé kuličkové ložisko řady 62 a 63.


Kofola Meruňka 1,5l | Kolonial.cz\n(16,60 Kč za l)\nKofola Limonáda s příchutí kokosu 1,5l\nCo tomu říká sám dodavatel?Tradiční, československý kolový nápoj nezaměnitelné chuti a aroma vyráběný již od roku 1960. Směs 14 bylin a ovocných šťáv okořeněných lékořicí. Na rozdíl od ostatních kolových nápojů má Kofola o třetinu nižší obsah cukru, neobsahuje kyselinu fosforečnou a je jemně sycená. To je Kofola Višňová. Láska na první lok, láska na celý život.Kofola ČeskoSlovensko je součástí skupiny Kofola. Vyrábíme nealkoholické nápoje s péčí a láskou, a to hned v sedmi závodech na čtyřech trzích střední a východní Evropy. Do naší rodiny patří přes 1 900 Kofoláků, kteří nám pomáhají měnit svět k lepšímu, žít zdravě a stále hledat nové cesty. Jsme pyšní na to, že vyrábíme Kofolu, tradiční československý kolový nápoj s originální recepturou. Pod křídla Kofoly ČeskoSlovensko patří také pramenitá voda Rajec, sirupy Jupí a dětské nápoje Jupík, hroznová Vinea, čerstvé ovocné a zeleninové šťávy UGO, energetický nápoj Semtex a další tradiční československé značky, které najdete tady. V Polsku frčí třeba naše Hoop Cola nebo ovocné sirupy Paola, ale tím to zdaleka nekončí. Nejnovějším přírůstkem do rodiny Kofola jsou slovinské minerálky Radenska.V licenci vyrábíme a distribuujeme RC Colu a Oranginu. Máme radost, že jsme výhradním distributorem značek Evian, Badoit a Rauch pro Českou a Slovenskou republiku a také oficiálním distributorem léčivé Vincentky.Jak skladovat a používat?Skladujte v suchu. Chraňte před mrazem a přímým slunečním světlem. Vychlaďte a užijte si šťavnatou osvěžující chuť :). Po otevření skladujte v chladu a spotřebujte do 3 dní.\nmeruňková štáva z koncentrátu ( 0,1%)\n9g/100ml Sycení CO2\nSycené Výrobce / dovozce


Dutinkový polykarbonát Makrolon 8 mm bronz, (2,1x1m)|Stavebniny hrou\nHlavní stránka » Střešní krytiny » dutinkové komůrkové desky » Dutinkový polykarbonát Makrolon 8 mm bronz, (2,1x1m)\nDutinkový polykarbonát Makrolon 8 mm bronz, (2,1x1m)\n2,1 x 1m2,1 x 2m2,1 x 3m2,1 x 4m2,1 x 6m2,1 x 7m\nPolykarbonát se dodává jako jednokomorový v tl. 8mm a formátech v šíři 1,05m (2,1m) a délkách 1-7m v barvě kouřové (bronz).\nAno, zahájíme novostavbu. (2954)\nAno, budeme rekonstruovat. (1998)\nChtěli bychom, ale záleží na financích. (1633)\nNe, pouze drobné úpravy. (1557)