Lubomír Boháč: Vlastizrádci věrní zákonům a jiné případy | Listy\nJste zde: Listy > Archiv > 2006 > Číslo 1 > Lubomír Boháč: Vlastizrádci věrní zákonům a jiné případy\nVlastizrádci věrní zákonům a jiné případy\nDeset let Úřadu pro dokumentaci a vyšetřování zločinů komunismu\nPodle současných poznatků bylo v letech 1948–89 z politických důvodů uvězněno přes 200 000 osob; několik tisíc zemřelo ve vyšetřovací vazbě nebo ve výkonu trestu, 234 lidí bylo nezákonně popraveno a více jak dvě stě lidí zahynulo nebo bylo zavražděno při pokusu o útěk přes státní hranici na Západ.\nÚřad pro dokumentaci a vyšetřování zločinů komunismu Policie ČR zahájil činnost 1. ledna 1995. Pod tolika letech se už lze zamyslet nad jeho smyslem a činností. Abych předešel nedorozumění, omluvím se hned za zjednodušené užívání pojmů komunismus, komunistický režim, komunistická totalita apod. Tyto pojmy nevystihují realitu přesně. Pravdivějším vystižením jsou nepochybně termíny stalinismus, poststalinismus, neostalinismus apod., označující vývojové etapy poúnorového režimu a jeho ideologie. A samozřejmě jich nelze použít pro několik měsíců Pražského jara, které není možné znevážit touto terminologií.\nNynější Úřad vznikl sloučením Úřadu pro dokumentaci a vyšetřování činnosti StB, který byl součástí Ministerstva vnitra, se Střediskem dokumentace protiprávnosti komunistického režimu, působícím v rámci Generální prokuratury, po jejím zániku jako součást Ministerstva spravedlnosti. Od 1. ledna 2002 je ÚDV ze zákona 283/91 Sb. součástí Služby kriminální policie a vyšetřování Ministerstva vnitra. Úřad pro dokumentaci a vyšetřování činnosti StB vznikl zásluhou JUDr. Jiřího Šetiny již v létě 1991. Po jeho odchodu na Generální prokuraturu (1993) jej řídil JUDr. Ing. Lubomír Blažek. Činnost Úřadu se však setkala s minimálním zájmem nových politických garnitur. Euforie z rychlého a nenásilného rozkladu režimu a převzetí moci demokratickou opozicí u kulatých stolů a nutnost zabývat se vytvářením demokratických politických struktur zastínila na nějakou dobu stejně naléhavou potřebu důsledného zúčtování s komunistickou minulostí. Forma předání moci, nazývaná sametovou revolucí, sice oslabila radikalismus a zabránila možným excesům, současně však podstatně oslabila politickou vůli důsledně se vyrovnat především se zločiny, křivdami, ale též s ideologií minulého režimu. Činnost Úřadu byla rovněž omezena nedostatečnými kompetencemi, zejména pokud jde o vyšetřovací pravomoci, minimálním stavem pracovníků i nedostatečným technickým vybavením. Pracovní kapacitu představovalo několik bývalých politických vězňů, pracujících sice obětavě, ale bez patřičné kvalifikace, chyběli zejména zkušení vyšetřovatelé kriminalisté. I když se počet pracovníků postupně zvyšoval, zůstávala činnost málo efektivní. Do roku 1994 se jejich počet zvýšil na šedesát, z nichž devět pracovalo jako vyšetřovatelé. Během své existence šetřil úřad 209 případů, ale byly podány jen dva návrhy na trestní stíhání.\nV roce 1992 po příchodu JUDr. J. Šetiny vzniklo při Generální prokuratuře Koordinační centrum pro vyšetřování násilí proti českému národu v létech 1945 až 1989, řízené MUDr. J. Klimeckým. Jeho úkolem bylo evidovat veškeré trestné činy minulého režimu, které nebyly potrestány, jakož i podněty k trestnímu stíhání pachatelů. Ke Koordinačnímu centru měly být připojeny rehabilitační odbory krajských prokuratur, během své krátké existence však středisko nestačilo činnost významněji rozvinout. Později, po zániku Generální prokuratury (1994), vzniklo z Koordinačního centra Středisko dokumentace protiprávnosti komunistického režimu, vedené bývalým politickým vězněm Bohuslavem Hubálkem, působící při Ministerstvu spravedlnosti ČR. Zánikem prokuratury zanikla ovšem i jeho vyšetřovací pravomoc. Skončilo rovněž k 31. 12. 1994 a 1. 1. 1995 se spolu s Blažkovým úřadem stalo součástí nového Úřadu dokumentace a vyšetřování zločinů komunismu, jehož řízením byl pověřen senátor PhDr. Václav Benda. Středisko existovalo tedy pouze jeden rok. Tato instituce neměla vyšetřovací pravomoc, měla však možnost podávat trestní oznámení na základě poznatků získaných z archivních pramenů. Pracovníci Střediska měli přístup do všech archivů i možnost vyžádat si spisy od soudů všech stupňů. Za dobu existence bylo Střediskem podáno orgánům státního zastupitelství šest trestních oznámení. Činnost Střediska byla rovněž limitována dohodou s Blažkovým úřadem, na jejímž základě případy vyšetřovací vazby až do předání soudu řešil (Blažkův) ÚDV, který si také pro sebe vyhradil případy, na kterých pracovalo Středisko do doby založení Koordinačního centra (případy Pavla Wonky, Picha-Tůmy, pátera J. Toufara a též obnovené vyšetřování okolností smrti Jana Masaryka). Středisko se více méně soustředilo na dokumentaci a vypracování zpráv, představujících rejstřík osob a stěžejních událostí ze zpracovaných spisů dokumentačního systému. Práce ÚDV (StB) a Střediska se dublovala a prolínala, takže jejich spojení bylo nutné a účelné.\nV souvislosti s Listopadem\nVedle toho se nezákonnostmi minulého režimu zabývala GP i Policie ČR a orgány běžně činné v trestním řízení. Tak bylo v prvních porevolučních letech souzeno a odsouzeno několik prominentů bývalého režimu. Již v roce 1990 byli trestně stíháni dva důstojníci StB Michal Daniševič, velitel zásahu proti studentské demonstraci 17. listopadu 1989 na Národní třídě, a jemu podřízený Bedřich Houbal, který nařídil zásah u Národního divadla. Proces se protáhl na devět let. Za nezákonné potlačení demonstrace bylo Vyšším vojenským soudem v Táboře odsouzeno dalších 10 příslušníků zásahových jednotek. Nejvyšší trest za zvláště brutální zranění jedné z demonstrantek byl 4 a půl roku odnětí svobody, další tresty maximálně do jednoho roku. V roce 1995 byl za protizákonnou provokaci odsouzen Ludvík Zifčák alias „student Růžička“ na jeden a půl roku odnětí svobody. Po osmi měsících byl za dobré chování propuštěn a zbytek trestu mu byl prominut. Za nasazení vodních děl a slzných granátů proti demonstraci v tzv. Palachově týdnu v lednu 1989 byl v únoru 1995 odsouzen Miroslav Štěpán, bývalý vedoucí tajemník MV KSČ v Praze, za zneužití pravomoci veřejného činitele na dva a půl roku odnětí svobody; po roce rovněž za vzorné chování propuštěn.\nV říjnu 1993 odsoudil Vyšší vojenský soud v Táboře Františka Kincla, bývalého federálního ministra vnitra, na tři roky odnětí svobody, jeho prvního náměstka Alojze Lorence na 4 roky a Karla Vykypěla, náčelníka II. správy StB, na tři a půl roku za zneužití pravomoci veřejného činitele. Provinili se nezákonnou „preventivní izolací“, tedy omezením osobní svobody asi 300 vybraných odpůrců režimu. František Kincl a Karel Vykypěl si uložený trest skutečně odpykali, Alojz Lorenc se mu vyhnul, když po rozpadu Československa unikl na Slovensko. Nic nebránilo, aby slovenské úřady výrok táborského vojenského soudu uznaly. Nestalo se, rozhodly se pro vlastní vyšetřování. V lednu 1998 bratislavský vyšetřovatel Peter Křivánek stíhání A. Lorence zastavil.\nTyto instituce řešily ovšem pouze nezákonné jednání mocenských struktur, Státní bezpečnosti, prokuratury a justice. Bylo však nutno vyrovnat se s celou šíří problémů, které po sobě komunismus zanechal. Nemůžeme tedy opomenout řadu souběžných organizačních a legislativních opatření, která více či méně s činností ÚDV souvisejí. V lednu 1990 byla zrušena Státní bezpečnost a několik set jejích příslušníků dostalo výpověď. Předání výpovědí se odehrálo v poněkud dramatické atmosféře. Podobně muselo odejít z funkcí několik desítek prominentů ve státní správě. O činnosti Státní bezpečnosti získala první informace parlamentní komise pro šetření událostí 17. listopadu. Po zrušení StB prověřovaly způsobilost vybraných příslušníků komunistických bezpečnostních složek podílet se na vytváření demokratického systému bezpečnosti Občanské komise. Jejich činnost usměrňovala a kontrolovala Ústřední občanská komise v Praze. Legislativním nástrojem, který zasáhl citlivě pozůstatky represivních struktur starého režimu, byl lustrační zákon, přijatý v říjnu 1991 Federálním shromážděním ČSFR. Byl schválen s jistými výhradami a kritikou, odvolávající se na údajné porušení občanských práv. Jeho platnost, původně stanovená na pět let, byla postupně prodlužována. Zákon znemožňoval bývalým prominentům, příslušníkům Lidových milicí (LM), Státní bezpečnosti, jejím spolupracovníkům a absolventům moskevské školy pro tajné služby zastávat ve státní správě vedoucí funkce. Na volené funkce se nevztahoval. Některé občanské organizace začlenily zásady lustračního zákona do stanov (působení ve vedoucích funkcích včetně volených). Námitky proti lustračnímu zákonu byly zdůvodňovány také nutností opatření systémových – zákona o státní službě. O tom, že lustrační zákon nebyl důsledně respektován, svědčí, že ještě dnes se objevují ve vysokých funkcích (nebo jsou do nich navrhováni) jednotlivci, kteří byli pracovníky StB nebo byli evidováni jako jejich spolupracovníci.\nMimořádně závažný pro činnost Úřadu byl Zákon o době nesvobody č. 480 z 13. listopadu 1991, který mj. konstatoval, že v letech 1948–49 komunistický režim porušoval lidská práva i své vlastní zákony. Zároveň ale také stvrzoval právní kontinuitu demokratického režimu s režimem bývalým. Stanovil sice (§ 2), že právní akty starého režimu mohou být zrušeny zvláštními zákony, ale toho nebylo příliš využito. Trestní stíhání se tak mohlo vztahovat jen na osoby, které porušily zákony platné v éře totality. Mnohé zločiny spáchané v této době tak nebylo možné potrestat.\nZásadní význam pro morální satisfakci obětí mělo přijetí rehabilitačních zákonů v letech 1990–1993 (č. 119/1990, č. 47/1991 a 87/1991 Sb.), které se vesměs vztahovaly na vykonstruované případy velezrady, vyzvědačství, sdružování proti státu, rozvracení lidově demokratického zřízení apod. Důvodem k rehabilitaci bylo rovněž hrubé porušování předpisů procesního řízení, zejména vynucováním doznání brutálním fyzickým či psychickým násilím. Rehabilitace vesměs zpětně ovlivnila konání prokuratury a soudu i šetření ÚDV vůči vyšetřovatelům, prokurátorům a soudcům, podílejícím se na jednotlivých procesních případech. Přes jisté problémy vyrovnávání s totalitou nepochybně závažně ovlivnilo zveřejnění seznamu tajných spolupracovníků StB (registr svazků), nejprve neoficiální cestou („Cibulkovy seznamy“, 1992), později úřední cestou ve znění – až na určité korektury – totožném s verzí neoficiální (2003). Obsahují údaje vedené od roku 1954. Vzrušená polemika byla poněkud zbytečná – samotná evidence ještě nevypovídá nic o okolnostech a formě spolupráce. Nicméně podpis vázacího aktu, který předcházel uvedení v registru, je v každém případě pokleskem, který ani případný soudní verdikt nemůže plně ospravedlnit. Naproti tomu seznamy tzv. důvěrníků, rovněž zveřejněné Petrem Cibulkou v roce 1992, uvádějí osoby, které si StB vytipovala jako „zájmové objekty“ z různého důvodu. V uvedeném roce uveřejnil P. Cibulka též přehled vedoucích funkcionářů jednotlivých složek StB na Federálním ministerstvu vnitra a personální údaje o příslušnících všech dvanácti odborů a dalších složek Hlavní správy kontrarozvědky (II. správy StB) ve stavu k 17. listopadu 1989, v listopadu 1999 rovněž seznamy důstojníků rozvědky, kontrarozvědky i vojenské rozvědky spolu s doplněným seznamem tajných spolupracovníků z roku 1992. To umožnilo podat řadu nových podnětů.\nCo zbylo po skartacích\nMimořádný dosah pro činnost ÚDV mělo přijetí Zákona o protiprávnosti komunistického režimu a odporu proti němu (č. 198 z 9. července 1993), zejména § 5, který uzákoňoval prodloužení promlčecích lhůt o dobu trvání komunistického režimu, tj. od 25. února 1948 do konce roku 1989. I když existuje dvojí právní výklad, mělo přijetí zákona pro práci Úřadu (možnost rozšířit obvinění) zásadní význam. Dalším závažným krokem bylo 26. dubna 1996 uzákonění přístupu ke svazkům Státní bezpečnosti osobám vedeným jako nepřátelské. Zákon o zpřístupnění svazků vzniklých činností bývalé Státní bezpečnosti č. 148 vstoupil v platnost 1. prosince 1996. Na zvlášť zřízeném pracovišti (Pardubice) se mohl každý občan ČR přesvědčit, zda na něj byl veden Státní bezpečností osobní svazek, a na místě zjistit, pokud nebyl svazek skartován, kdo na něj donášel. Jen za první dva roky využilo této možnosti přes dva tisíce osob. Nebyly ovšem zpřístupněny svazky I. správy StB (rozvědky) a vojenských zpravodajských služeb, které byly vyňaty z evidence již v souvislosti s přijetím lustračního zákona. Svazky měly být přístupné veřejnosti pouze do roku 2000, poté měly sloužit jen badatelům a historikům. Nutno ovšem dodat, že většina osobních svazků byla po 17. listopadu 1989 zničena. Jednak skartací, kterou 1. prosince 1989 nařídil první náměstek federálního ministra vnitra gen. A. Lorenc, jednak iniciativou Krajských správ StB už v průběhu listopadu. Zachováno zůstalo kolem 60 tisíc svazků. Zejména operativní svazky, svazky fondu „Z“ a svazky seznamů spolupracovníků s výjimkou svazků „živých“.\nZákon z července 1996 zpřístupňoval jak patrno pouze část materiálů z činnosti StB. Zablokovány zůstaly objektové, operativní a evidenční svazky. A pochopitelně svazky vedené rozvědkou a vojenskými zpravodajskými službami, jejichž spisový materiál odmítaly zpravodajské služby odtajnit a zpřístupnit s ohledem na ochranu bezpečnosti osob a státních zájmů. Postupně rostl tlak i na jejich zveřejnění, především ze strany pravice.\nTak na podzim roku 1999 byla předána Senátu k dalšímu postupu osnova zákona o všeobecném zpřístupnění svazků Státní bezpečnosti, zpracovaná bývalým šéfem Bezpečnostní informační služby (BIS) Stanislavem Devátým a bývalým náměstkem ředitele ÚDV Pavlem Žáčkem. Zde se materiálů ujalo několik pravicově orientovaných činitelů v čele s Jiřím Liškou a po roce byl Poslanecké sněmovně předán k projednání návrh novelizace zákona č. 140 o zpřístupnění svazků StB z roku 1996, když byl před tím schválen Senátem. Podle senátní předlohy měly zůstat utajeny jen ty dokumenty, jejichž zveřejnění by mohlo poškodit bezpečnostní zájmy státu nebo přímo ohrozit lidské životy. Dne 8. března 2002 byl novelizovaný zákon o zpřístupnění svazků StB přijat s tím, že budou zpřístupněny pouze dokumenty, které se vztahují k osobě žadatele. Pro historiky a archiváře omezení neplatí. Vstoupil v platnost 20. března 2002.\nUvedená omezení se snažil kompenzovat návrh poslance Václava Krásy na zřízení civilní instituce – Institutu pro dokumentaci totality (IDT), ve kterém měly být soustředěny veškeré archivy Státní bezpečnosti včetně archivů rozvědky a vojenských zpravodajských služeb, které spravují příslušná ministerstva. Navrhovatelé odůvodnili návrh na zřízení IDT existencí podobných institucí působících údajně v SRN, Polsku či Maďarsku. Odvolávají se na pozitivní zkušenosti z jejich fungování, aniž blíže informují o jejich podobě a činnosti. Přirovnání, nehledě na věcnou problematičnost návrhu, jsou zavádějící. Na podzim 2002 ústavní orgány návrh na zřízení IDT zamítly. Nyní záměr znovu ožívá v iniciativě místopředsedy Senátu Jiřího Lišky, který na jaře roku 2005 předložil v Senátu v podstatě totožný návrh v poněkud upravené podobě pod názvem Ústav paměti národa (ÚPN). Není pochyb, že Krásův a Liškův návrh je fakticky namířen proti existenci ÚDV, jehož činnost by měl po ukončení vyšetřovací agendy Úřadu nahradit.\nGrebeníček st. v právním státě\nVáclav Benda zatím v novém úřadě soustředil pozornost na vyšetřovací činnost, která značně zaostávala. Vytvořením a vedením samostatného odboru vyšetřování, který měl k dispozici zpočátku dvanáct vyšetřovatelů, pověřil JUDr. Pavla Breta, bývalého pracovníka Federální bezpečnostní a informační služby a náměstka generálního prokurátora. Vedení odboru dokumentace bylo svěřeno ing. Mariánu Gulovi, náměstku ředitele. Zatímco před rokem 1995 bylo vyšetřování vedené předchůdci ÚDV zaměřeno především na období nejtvrdších represí v letech 1948–1953, upřednostnil V. Benda šetření zločinu vlastizrady a dalších nezákonností v souvislosti s intervencí vojsk Varšavské smlouvy v roce 1968 a v období tzv. normalizace v podmínkách sovětské okupace, i když se Úřad musel pochopitelně zabývat i případy rozpracovanými jeho předchůdci. Zvýšil se počet tabulkových míst pro devadesát pracovníků, z toho pro 17 vyšetřovatelů. To vytvářelo předpoklady pro podstatné zefektivnění, na druhé straně nebylo jednoduché naplnit stavy kvalifikovanými a nezkompromitovanými zájemci. Úřad se také organizačně rozšířil, na jaře 1995 vznikla tři pracoviště. Odbor vyšetřování působil v Bartolomějské ulici, odbor dokumentace v ulici Střelničné, v Brně bylo dislokované pracoviště. Mimořádně závažný význam mělo rozšíření vyšetřovacích pravomocí na úroveň kompetence policejních orgánů. Ve svém působení byl Úřad limitován obdobím let 1948 až 1989 a na zločiny spáchané pod politickým tlakem.\nChceme-li seriózně posoudit jeho přínos, pak sotva postačí údaje o počtu šetřených případů, trestně stíhaných, souzených a odsouzených osob. S odstupem více než půl století od spáchání zločinů a jiných trestných činů jsou tyto údaje samy o sobě zavádějící. Objektivnější pohled získáme, budeme-li sledovat průběh šetření, trestního stíhání a soudního řízení až k pravomocnému rozsudku. Přitom zdaleka ještě nebude zhodnocena a doceněna práce vyšetřovatelů, obtížně překonávající důsledky časového odstupu. Sledování jednotlivých případů umožní reálnější pohled na současnou justici, jakož i zamyšlení nad soudcovskou nezávislostí a doživotním jmenováním v složitém období transformace.\nÚřad tedy převzal větší počet rozpracovaných případů z roku 1994. Šlo např. o trestní stíhání několika prominentů režimu, zahájené v prosinci 1994, konkrétně JUDr. Lubomíra Štrougala, Jozefa Lenárta a Josefa Korčáka, členů předsednictva ÚV KSČ, armádního generála ing. Milana Václavíka a náčelníka hlavního štábu Lidových milicí Miroslava Nováka. Byli stíháni za nedovolené vyzbrojování LM ze skladů armády. Po sedmi letech od sdělení obvinění, 31. října 2000, bylo trestní stíhání obžalovaných vyšetřovatelem zastaveno, neboť skutek, pro nějž byli stíháni, nebylo možno označit za trestný čin. Stížnost ministra spravedlnosti JUDr. Jaroslava Bureše pro porušení zákona Nejvyšší soud v následujícím roce na neveřejném jednání zamítl. Trestní stíhání M. Václavíka bylo mezitím obvodním státním zástupcem 20. 9. 1996 zastaveno, neboť prezident udělil M. Václavíkovi milost. Z důvodů důkazní nouze nebylo možno zahájit trestní stíhání příslušníků LM za vraždu patnácti osob při prvním výročí okupace v roce 1969.\nDalším závažným rozpracovaným případem, který převzal Bendův úřad, bylo trestní stíhání tří příslušníků Oblastního, později Krajského velitelství StB v Uherském Hradišti. To proslulo nezákonnými metodami výslechů i speciálními metodami operativní činnosti, založenými na systematicky řízených provokacích. Náčelník velitelství Ludvík Hlavačka a vyšetřovatelé Vladimír Zavadilík a Alois Grebeníček byli stíháni za nezákonné brutální metody výslechů. Vedle násilí, odpírání spánku a psychického týrání zavedl L. Hlavačka vlastní nápad – mučení elektrickými šoky. Šlo o střídavé zavádění elektrického proudu do kovové vložky v botách oběti. Tato tortura se tehdy stala dokonce předmětem šetření Inspekce ministra vnitra, ale místo aby byl stíhán a potrestán, byl L. Hlavačka v listopadu 1950 povýšen na plukovníka, po nástupu Rudolfa Baráka do funkce (1953) jmenován náměstkem ministra vnitra, později se stal velitelem Pohraniční stráže (PS) a brigádním generálem.\nMožnost využít elektřinu v bezpečnostní práci generála Hlavačku neopouštěla ani na novém místě. Jako velitel Pohraniční stráže byl rovněž v roce 1994 v samostatném řízení obviněn, že v roce 1953 navrhl a zorganizoval zavedení elektrického proudu (o napětí 3–5 tisíc voltů) do hraničního drátěného zátarasu na západních hranicích, kde při pokusu o přechod zahynulo nejméně 61 československých občanů. Byl stíhán za trestný čin obecného ohrožení; usnesení z 10. 3. 1998, kterým bylo trestní stíhání L. Hlavačky zastaveno, státní zástupce sice zrušil, nicméně trestní stíhání bylo znovu přerušeno, neboť obžalovaného nebylo možno pro těžkou chorobu postavit před soud. Ludvík Hlavačka má na svědomí ještě další závažný trestný čin z doby působení na KV StB v Uherském Hradišti, ze kterého bohužel obviněn nebyl. S podřízeným, operativcem Jaroslavem Turečkem organizovali tzv. kontrolní sítě, pomocí kterých infiltrovali agenty zachycené ilegální organizace, mj. jednu z největších ilegálních organizací III. odboje „Světlanu“.\nDalší obviněný, vyšetřovatel Vladimír Zavadilík, byl soudem prvního stupně osvobozen pro údajné rozpory ve výpovědi svědka, Zavadilíkem vyslýchaného Ladislava Dohnalíka. Ten totiž před soudem uvedl, že byl StB vyslýchán jen jednou, zatímco písemný dokument zmiňuje výslechy dva. To soudkyni kauzy R. Veselé stačilo, aby obviněného Zavadilíka zprostila obžaloby. Na základě stížnosti státního zástupce vrátil Krajský soud v Brně případ Okresnímu zastupitelství v Uherském Hradišti a to jej postoupilo vyšetřovateli k došetření. Vyšlo najevo, že L. Dohnalík byl skutečně StB vyslýchán jen jednou, ale tento výslech probíhal nepřetržitě tři dny. Poté, co Okresní soud v Uherském Hradišti odsoudil Zavadilíka na dva roky odnětí svobody s odkladem na pět let, Krajský soud v Brně na základě stížnosti státního zástupce projednal případ znovu. Za kruté týrání a vážnou, životu nebezpečnou újmu na zdraví uložil Zavadilíkovi dva roky nepodmíněně. Dovolání odsouzeného bylo sice Nejvyšším soudem odmítnuto, Zavadilík ale ze zdravotních důvodů k výkonu trestu nakonec nenastoupil.\nDruhý obžalovaný, vyšetřovatel Alois Grebeníček vzbudil mimořádnou pozornost vytrvalou snahou vyhnout se soudu a trestu. Vyšetřování začalo v roce 1994, první stání bylo nařízeno na léto 1997. Obviněný se desetkrát nedostavil „ze zdravotních důvodů“, jednou se přelíčení nekonalo pro omluvu obhájce. Ztroskotal i pokus uskutečnit v březnu 2003 proces v nemocnici, což podle primáře zdravotní stav nemocného umožňoval: otce si na revers odvezl domů Grebeníček ml. Není jasné, zda soudkyně, členka strany do roku 1990, byla neschopná, či shovívavá. Soudce Ústavního soudu JUDr. Vladimír Čermák hovořil o neschopnosti a skandálu. Ombudsman JUDr. Otakar Motejl označil postup soudu za nezávadný. Rovněž předsedkyně Okresního soudu v Uherském Hradišti Marie Chmelařová hodnotila průběh procesu kladně: „Soudkyně Veselá dělá maximum pro průchod spravedlnosti… Nemůžeme dělat žádné razantní kroky, což se právě dělo v padesátých letech…“ Obhájce JUDr. Čestmír Kubát označil proces za „zmanipulovaný a zpolitizovaný“. Ze svého klienta udělal málem disidenta a kritika nezákonností, když prohlásil, že Grebeníček požádal v padesátých letech o ukončení služebního poměru, poněvadž se nemohl dívat na metody vyšetřování. A tak těžko hledal uplatnění, než se uchytil v zemědělství. Obhájce ale neuvedl – a možná ani nevěděl – že vyšetřovatel Grebeníček ještě téhož roku, kdy byl z Krajského velitelství uvolněn, požádal o znovupřijetí do služby. Neuspěl. Teprve poté zakotvil v zemědělství – jako předseda JZD ve Starém Městě… Nepřipouštěl si, že by se jakkoli provinil. Jeho obhájce nakonec šokuje výrokem, že skutečnou a jedinou obětí zpolitizovaného procesu je jeho klient. Grebeníček se obrátil na Nejvyšší soud s vážně míněnou stížností, aby trestní stíhání bylo zastaveno, poněvadž průtahy soudního jednání ho traumatizují a způsobují mu „mučivé útrapy“, obhájce Kubát varuje: „Tady dochází k mučení, které může přerůst v justiční vraždu“. A. Grebeníček 27. července 2003 zemřel. O čtyři dny později Okresní soud v Uherském Hradišti trestní stíhání zastavil. Proces trval devět let.\nVlastizrada, nebo věrnost ústavě?\nV červenci 1995 bylo Bendovým úřadem obviněno několik příslušníků nomenklatury a šest důstojníků Státní bezpečnosti z vlastizrady a rozvracení republiky (§ 91 a § 92 tr. z.) v souvislosti s vpádem vojsk Varšavské smlouvy. Členové předsednictva ÚV KSČ Jozef Lenárt, Miloš Jakeš, Karel Hoffmann, Jan Piller a též Zdeněk Mlynář a Zbyněk Soják se v srpnu 1968 ve spojení se sovětským velvyslanectvím v Praze měli podílet na vytváření tzv. dělnicko-rolnické vlády Aloise Indry. Důstojníci Státní bezpečnosti Jan Bokr, Štefan Hubica, Josef Houska, Jaroslav Klíma, Albín Kožuch a Zdeněk Žlábek byli v této souvislosti obviněni, že „v přímém spojení s cizí mocí ztěžovali v objektech ministerstva vnitra plnění úkolů ozbrojených složek“. Svým jednáním se měly obě skupiny dopustit vlastizrady, v prvém případě formou rozvracení republiky, ve druhém sabotáže. Ke skupině Státní bezpečnosti byl později přiřazen Karel Hoffmann, ústřední ředitel Správy spojů. Z armádních činitelů byl 21. 2. 1996 z vlastizrady a sabotáže (§ 91 a § 97) obviněn genpor. Karel Rusov. Jako náčelník Generálního štábu ČSLA vydal v noci z 20. na 21. srpna 1968 bez konzultace s vrchním velitelem armády (prezidentem republiky) rozkaz velitelům vojenských okruhů, kterým nařizoval „spolupracovat s armádami cizí moci“.\nOd samého počátku bylo zřejmé, že prokázat obžalovaným vlastizradu ve znění zákona z roku 1968 bude komplikované. Stíhání bylo postupně zastavováno. Ještě v roce 1995 byli zproštěni obvinění Zdeněk Mlynář, tajemník ÚV KSČ a známý představitel reformního procesu, a o dva roky později Zdeněk Soják, ředitel Dubčekovy kanceláře – jejich obvinění bylo ovšem víceméně formální. V roce 1995 bylo zastaveno stíhání Jana Pillera, který 24. 11. 1995 zemřel. Dne 29. dubna 1997 bylo městským státním zástupcem zastaveno trestní stíhání šesti obžalovaných příslušníků Státní bezpečnosti, spolupracujících s okupanty od prvních hodin. Stížnost pro porušení zákona, kterou podal vyšetřovatel ÚDV ministru spravedlnosti, byla ve třech případech shledána nedůvodnou. U tří zbývajících byla stížnost postoupena Nejvyššímu soudu, který ji zamítl. Mezitím 30. září 1997 zastavil pražský městský zástupce trestní stíhání náčelníka Generálního štábu ČSLA genpor. Karla Rusova.\nZ jedenáct zůstali vystaveni trestnímu stíhání už jen Jozef Lenárt a Miloš Jakeš, kteří byli Městským státním zastupitelstvím 2. 5. 1997 obviněni z vlastizrady jako účastníci jednání o kolaborační vládě na sovětském velvyslanectví v Praze, a to přípravou rozvracení republiky. Městský soud Praha v srpnu téhož roku vrátil případ k došetření. Proti tomu podal státní zástupce stížnost, kterou pražský Vrchní soud projednal a napadené rozhodnutí Městského soudu zrušil. Dále rozhodl, že jednání obviněných není trestným činem ,a jednání zastavil. Proti rozhodnutí Městského soudu podala ministryně spravedlnosti JUDr. Vlasta Parkanová Nejvyššímu soudu stížnost pro porušení zákona. Ten ji 21. ledna 1998 uznal za důvodnou a stíhání ve věci vlastizrady obnovil. Městské státní zastupitelství v Praze předalo věc vyšetřovateli znovu k došetření. ÚDV poté 27. 8. 1999 podal opakovaný návrh Městskému státnímu zastupitelství na podání obžaloby. Státní zástupce však věc vrátil vyšetřovateli k dalšímu došetření. A tak byl vyšetřovatelem 30. 8. 2001 podán třetí návrh na obžalobu J. Lenárta a M. Jakeše. Nato byla věc dne 1. 2. 2002 postoupena Městským soudem Nejvyššímu soudu v Brně k posouzení, zda se na obžalovaného J. Lenárta nevztahovala v inkriminované době poslanecká imunita. Nejvyšší soud rozhodl 22. 3. 2002, že trestní řízení bude pokračovat, neboť J. Lenárt nebyl v té době imunitou chráněn. Soudkyně Městského soudu Hana Hrnčířová nařídila hlavní líčení na 16. 9. 2002 a 23. 9. téhož roku rozhodla o zproštění Lenárta a Jakeše obžaloby, neboť jednání, pro které byli stíháni, nebylo trestným činem.\nJiž první obvinění ve věci (Z. Mlynář, Z. Soják) byla v letech 1995–1996 pražským státním zástupcem Josefem Kredbou pro „závažné formální nedostatky“ zrušena, což vedlo k mediální přestřelce mezi ÚDV a pražským MSZ. Názorové neshody pokračovaly i poté, co dr. Kredbu vystřídal dr. Jan Křivánek. Zatímco vyšetřovatel spatřoval zločin obžalovaných v jejich jednání v noci z 20. na 21. srpna 1968, posuzoval městský státní zástupce činy v širším časovém průběhu, tj. v trestném jednání obžalovaných před 21. srpnem i po něm, tedy v případě zločinu vlastizrady i v jeho okupačních důsledcích. To bylo ovšem obtížně prokazatelné.\nDalší návrh na obžalobu podal Bendův úřad začátkem roku 1996 a 2. 5. 1997 byli pražským státním zástupcem J. Lenárt a M. Jakeš obviněni z trestného činu vlastizrady, spáchané „přípravou k rozvrácení republiky“, čehož se podle obžaloby měli dopustit účastí na jednání o „dělnicko-rolnické vládě“ v součinnosti se sovětskými činiteli: byli přítomni na sovětském velvyslanectví, kde sovětští činitelé navrhovali ustavení tohoto orgánu. Návrh předložili spolu s dalšími (D. Kolder, V. Biľak, A. Indra) také prezidentu Ludvíku Svobodovi, který jej odmítl. Odletěl do Moskvy, kde byli zadržováni ústavní činitelé s Alexandrem Dubčekem v čele, jednat o schůdnějším řešení. J. Lenárt a M. Jakeš před soudem, jemuž předsedal JUDr. Vladimír Voček, tvrdili, že jednání byli na velvyslanectví přítomni náhodou, když přišli požádat o propuštění zadržených představitelů. Soud nepochyboval, že existovala „skupina soudruhů“, kteří byli ochotni a připraveni s okupanty spolupracovat, nelze to však prokázat a zejména nelze prokázat, že k této skupině patřili obžalovaní. Samotná přítomnost u uvedeného jednání ani přednesení dotyčného návrhu prezidentu nebyly pro soud dostatečným důvodem k tvrzení, že usilovali o ústavní převrat ve spojení s cizí mocí. Tlumočili pouze požadavek přednesený velvyslancem Červoněnkem hlavě státu, který měl podle ústavy právo novou vládu jmenovat. A rozvracení státního a společenského zřízení, opírajícího se podle ústavy z roku 1960 o vedoucí úlohu KSČ a sounáležitost se světovou socialistickou soustavou? Takový systém podle předsedy soudu obžalovaní sotva měli v úmyslu demontovat. I v případě, že by se trestné činnosti dopustili, bylo by jejich jednání promlčeno, neboť podle dr. Vočka zákon ze srpna 1993 pozastavuje promlčecí lhůtu pouze v případě, kdy tato v době přijetí zákona ještě neuplynula.\nS názory soudu lze polemizovat. V záležitosti „dělnicko-rolnické vlády“ měl k dispozici věrohodná svědectví v zápisech Ladislava Nováka, přednosty Kanceláře prezidenta republiky, a Z. Sojáka, vedoucího Dubčekova sekretariátu, kteří byli jednáním přítomni. Podle nich se obžalovaní přímo podíleli na jednáních o nezákonné vládě a o jejím složení. Soud je však nevzal na vědomí. Sporný je rovněž Vočkův výklad zákona o pozastavení promlčecích lhůt. Paragraf zákona pozastavuje běh promlčecích lhůt po dobu trvání komunistické totality. V případě vlastizrady činí promlčecí doba dvacet let, a tak by mělo být jednání obviněných promlčeno teprve v roce 2009. Soudy v této věci nepostupují jednotně a precedentní rozhodnutí Nejvyššího soudu neexistuje.\nProcesní řízení se od května 1997 protáhlo o dalších pět let, než bylo Městským soudem v Praze nařízeno hlavní líčení na 16. 9. 2002. V jeho závěru vynesla soudkyně Hana Hrnčířová verdikt o zproštění obžaloby s odůvodněním, že jednání obžalovaných v srpnu 1968 nenaplňuje skutkovou podstatu trestného činu. Sdělovací prostředky, které sledovaly závěrečné líčení s mimořádnou pozorností, už při zahájení naznačovaly, že si těžko můžeme představit jiný výsledek než zproštění obžaloby. „Prokázat jim vlastizradu by byl nadlidský úkol,“ můžeme se dočíst v týdeníku Respekt, jehož autor sledoval proces v soudní síni. Nicméně justice měla připravit alespoň proces důstojný. Státní zástupce, který převzal spis týden před zahájením procesu, přišel nepřipraven, neznal svědky a zmateně improvizoval. Ani soudkyně nezvládla úkol. Dlouhé minuty listovala ve spise a v soudní síni si nedokázala zajistit pořádek. Jeden ze svědků, člen skupiny, která v srpnu 1968 zatýkala A. Dubčeka, odmítl bez zákonných důvodů vypovídat. Místo aby byl potrestán pokutou, nechala ho soudkyně odejít. Neměla autoritu ani u obhájců. Jednomu z nich „pípal mobil, druhý žvýkal, třetí ležérně kladl otázky. Soudkyně selhala, ale neselhali historici. Ve středu museli Jakeš a Lenárt vyslechnout chladné odsuzující shrnutí, jak celý život škodili zemi. Už kvůli tomu stál proces za to“. (Respekt č. 39, 23.–29. 9. 2002). Po odvolání státního zástupce soud rozsudek zrušil, ale znovu rozhodl ve prospěch obviněných, neboť nebylo prokázáno, že došlo ke skutku, pro který byli souzeni. Nejvyšší státní zastupitelství neshledalo důvody k dovolání.\nZe šestice stíhaných příslušníků Státní bezpečnosti, kolaborujících s intervenčními vojsky, uvázl v osidlech paragrafů trestního zákona jediný Karel Hoffmann, tehdejší ředitel Správy spojů. Byl obviněn z vlastizrady uskutečněné „formou sabotáže“. V jeho případě bylo snazší prokázat konkrétní trestnou činnost. V kritickou noc z 20. na 21. srpna nařídil zastavit činnost rozhlasových vysílačů na území Československa, aby znemožnil zveřejnění prohlášení předsednictva ÚV KSČ, které označilo intervenci za „akt odporující zásadám vztahů mezi socialistickými státy a popření základních norem mezinárodního práva“. Na návrh ÚDV z 5. 1. 1996 a 16. 10. 1996 vypracovalo Městské státní zastupitelství v Praze dne 29. 4. 1997 první obžalobu, 20. 3. 2000 druhou, 6. 11. 2002 třetí. Věc byla projednávána postupně Městským a Vrchním soudem v Praze i Nejvyšším soudem ČR v Brně v letech 1997–2003. Hlavní líčení, které bylo stanoveno na 15. 1. 2003, se nekonalo pro námitku z podjatosti soudu, kterou Vrchní soud nakonec zamítl. Nekonalo se ani v náhradním termínu 7. 4. 2003. Z rodinných důvodů bylo odročeno. Dne 9. 6. 2003 byl konečně obžalovaný uznán Městským soudem vinným pro trestný čin zneužití pravomoci veřejného činitele. Vzhledem k tomu, že se nepodařilo prokázat spojení s cizí mocí, byl K. Hoffmann odsouzen na čtyři roky odnětí svobody. Na základě odvolání státního zástupce, který nebyl s výší trestu spokojen, byl spis postoupen Vrchnímu soudu, který jednání obžalovaného posoudil jako sabotáž a výrok o trestu změnil na šest roků nepodmíněně. To byl zatím nejvyšší uložený trest v trestních kauzách řešených ÚDV. Městský soud v Praze s odvoláním na amnestii prezidenta republiky v roce 1990 však snížil Hoffmannovi výši trestu na původní čtyři roky. Dovolání podané obhajobou k Nejvyššímu soudu bylo 27. 5. 2004 odmítnuto. Rozsudek se stal pravomocný.\nNa návrh Ústřední zdravotní komise vězeňské služby Městský soud v Praze odložil K. Hoffmannovi nástup trestu o šest měsíců. Ten nastoupil za manifestačního doprovodu sympatizantů a zneužité Internacionály jako oběť politického procesu. S vězením se ani nestačil seznámit a na návrh zmíněné komise byl kvůli zdravotnímu stavu uznán neschopným výkonu trestu. Usnesením Obvodního soudu v Praze 1 ze dne 3. 9. 2004 byl odsouzenému Karlu Hoffmannovi ze stejných důvodů zbytek trestu prominut. Proces se protáhl na deset let. Karlu Hoffmannovi zamýšlel prezident republiky udělit milost, což se nakonec nestalo. Je sice správné, že starý a nemocný člověk, byť se těžce provinil, nemusí skončit ve vězení, udělovat však milost v souvislosti se zločinem vlastizrady není namístě.\nAkce Asanace, střelba na hranicích\nV roce 1996 začal Bendův úřad šetřit akci Státní bezpečnosti známou pod názvem Asanace, zřejmě největší případ ÚDV, pokud jde o počet obžalovaných. Vznik Charty 77 představitele režimu zneklidnil. Vedle ideologického nátlaku zesílil i nátlak psychologický a fyzický. V této souvislosti bylo na návrh ÚDV obžalováno celkem 26 osob. Šlo o náčelníky Krajských správ StB v čele s ministrem vnitra JUDr. Jaroslavem Obzinou a jeho náměstkem Františkem Kinclem. Obžalovaní se podíleli na realizaci nezákonného opatření nařízeného rozkazem ministra Obziny z 21. prosince 1977, na jehož základě byl větší počet vytipovaných a režimu nepohodlných občanů nucen v letech 1976–1984 nedobrovolně opustit republiku a vzdát se státního občanství. K opuštění republiky bylo donuceno jen z okruhu Charty 77 nejméně dvacet osob. Většina se po listopadu 1989 vrátila a někteří podali trestní oznámení. Dlouho zůstávalo vše v klidu, oznámení uvázla na prokuratuře. Teprve poté, co byla prokuratura zrušena (1994), dostala se trestní oznámení na právě zřízený Úřad pro dokumentaci a vyšetřování. Ale i poté průtahy pokračovaly. Případ si předávaly orgány Státního zastupitelství v Praze a ÚDV celých šest let k doplnění důkazů, než Státní zastupitelství uznalo, že důkazního materiálu už nelze více dohledat. Po skončení vyšetřování bylo 19. 1. 2001 třináct obviněných vyčleněno k samostatnému projednání. Podobně byl k samostatnému jednání vyčleněn v lednu 2003 případ ministra J. Obziny, ale jeho trestní stíhání bylo krátce poté zastaveno, neboť 24. 11. 2003 zemřel. Proces s pěti obžalovanými, mj. Vladimírem Stárkem, velitelem X. odboru Státní bezpečnosti, jeho zástupcem Zdeňkem Wiederlechnerem a dvěma veliteli pražské StB Oldřichem Mézlem a Zdeňkem Němcem, začal u Obvodního soudu pro Prahu 6 na začátku roku 2002. Obžalovaní údajně o nátlakových akcích proti disidentům neslyšeli, ale usvědčily je podpisy na zprávách o průběhu akcí. Dne 15. 3. 2002 Obvodní soud pro Prahu 6 zprostil obžaloby Oldřicha Mézla, ostatní byli odsouzeni k podmíněnému trestu na tři roky s odkladem na dobu čtyř let. Odvolání, podaná oběma stranami, Městský soud 1. 10. 2002 odmítl a rozsudek Obvodního soudu potvrdil. Vyhověl také návrhu státní zástupkyně projednat znovu případ O. Mézla a 13. 6. 2003 opět rozhodl. Zrušil rozsudek Obvodního soudu a jmenovaného odsoudil rovněž na tři roky s podmíněným odkladem na dobu čtyř let. Stárkovo, Němcovo i Mézlovo dovolání Nejvyšší soud odmítl.\nSouběžně probíhal u Obvodního soudu pro Prahu 1 proces se dvěma příslušníky KV StB Praha, podřízenými O. Mézla, a to Jiřím Šimákem a Zbyňkem Dudkem. Jejich trestnou činnost šetřila policie již v roce 1995, ale případ zůstal nedořešen. V roce 1996 jej převzal ÚDV. Po dalších pěti letech předávání věci mezi vyšetřovatelem a státním zástupcem byli 11. 5. 2001 obžalováni za neoprávněné násilné vniknutí do bytu Ziny Freudové. V říjnu 1981 o půl druhé v noci ji přepadli, přičemž ji fyzicky i psychicky ponižovali. Soudkyně to označila za čin mimořádně zavrženíhodný. Oba přepad před soudem popírali, údajně v kritickou noc nikde nebyli. Usvědčil je služební záznam o výjezdu, který se zachoval. Jejich třetí společník nebyl vypátrán. Dalším trestným činem obžalovaných byl brutální výslech chartisty Zbyňka Benýška. Těžkého kardiaka při výslechu škrtili mokrým ručníkem tak dlouho, že vážně ohrozili jeho život. Po opakovaném odročení (důvodem byl výslech svědků) byli oba 11. 2. 2002 odsouzeni ke třem letům nepodmíněně. Státní zástupce navrhoval pětiletý trest. Obhájci žádali zproštění obžaloby. Dne 28. 5. 2004 Městský soud rozsudek změnil na pět let nepodmíněně. Nejvyšší soud nicméně rozsudek zrušil a vrátil k novému projednání Obvodnímu soudu pro Prahu 1, který rozhodl o trestu v původní výši. Zbyněk Dudek po vynesení rozsudku prohlásil, že je „takovou spravedlností úplně otřesen a obrátí se asi na nějaký mezinárodní soud pro lidská práva.\nV prosinci 2003 byl vynesen rozsudek nad deseti mimopražskými důstojníky Státní bezpečnosti. Trestní stíhání začalo již v roce 1996, kdy bylo třináct důstojníků krajských správ vyčleněno k samostatnému šetření. 5. 11. 2001 šetření skončilo návrhem na podání obžaloby. Krátce poté bylo ve dvou případech trestní stíhání zastaveno kvůli promlčení. Po podání žaloby Obvodním státním zastupitelstvím Obvodní soud pro Prahu 6 postoupil případ Okresnímu soudu v Ústí nad Labem. Proti tomu obvinění podali stížnost Vrchnímu soudu, který případ vrátil k projednání zpět do Prahy. Hlavní líčení bylo pro nemoc obžalovaných třikrát odročeno. Začalo 5. prosince 2003 a 12. 12. byly vyneseny rozsudky. Devět trestů odnětí svobody bylo podmíněných, velitel pražské StB Petr Žák vyslechl verdikt tří roků nepodmíněně. Kromě funkce mu přitížilo, že se do akce zapojoval aktivně a že se také podílel na nezákonných metodách vyšetřování. Všichni odsouzení se odvolali. Vrchní soud v Praze 24. 5. 2004 rozsudky potvrdil s výjimkou Petra Žáka, u něhož uložený trest změnil na tři roky s podmíněným odkladem na pět let. Tisk za mírné rozsudky kritizoval jak státní zástupkyni, tak soudkyni. (Velký pardon pro StB, Respekt č. 50, 8.–14. 12. 2003)\nUvedené kauzy se uzavřely až po odchodu Václava Bendy. V několika dalších závažnějších případech padly ale pravomocné rozsudky ještě do roku 1998. Především v případu vyšetřovatele KV StB Brno Jaroslava Daniela, pověstného brutalitou, obžalovaného z nezákonných metod vyšetřování. Městský soud v Brně ho 25. 5. 1997 odsoudil k nepodmíněnému odnětí svobody na pět let, což je ve sledovaných kauzách zatím nejvyšší trest. Krajským soudem v Brně byl rozsudek 24. 9. 1997 potvrzen. O drastických až sadistických metodách výslechu vypovídala před MS Brno řada svědků, mj. i členové „Světlany“ Josef Svoboda, Jan Nohel a Otto Černý. Do vězení se však J. Daniel nedostal. Před nástupem do výkonu trestu zemřel.\nBendův úřad převzal několik případů zastřelení osob při pokusu o přechod státní hranice, útěku z vězeňského tábora nebo tábora nucených prací, případně při zatýkání, a zahájil šetření. Bez ohledu na právní kvalifikaci to byly nepochybně vraždy. V tomto ohledu nelze opomenout případ Vladimíra Vlačihy, příslušníka strážního útvaru Jeřáb ve vězeňském táboře v Jáchymově. Zranil vězně, který se pokusil o útěk, výstřelem z pistole do zad a hrudníku. Pronásledoval prchajícího, a když ho dostihl ležícího na zemi, ranou zblízka mu prostřelil hlavu. Na základě návrhu ÚDV byla v roce 1995 Okresním státním zastupitelstvím v Plzni podána žaloba a věc postoupena zastupitelství v Karlových Varech, kde rozšířili obžalobu pro trestný čin ublížení na zdraví o trestný čin zneužití pravomoci veřejného činitele. Okresní soud v Karlových Varech odsoudil obžalovaného na tři roky nepodmíněně. Když se však Vlačiha odvolal, Krajský soud v Plzni zrušil v prosinci 1997 rozsudek s tím, aby Vlačihovo jednání bylo kvalifikováno jako pokus o vraždu, a vrátil věc Krajskému státnímu zastupitelství v Plzni k došetření. To odňalo případ ÚDV s ohledem na možnou námitku podjatosti (vyšetřovatelem byl politický vězeň) a šetřením pověřilo Úřad vyšetřování Policie ČR v Plzni. Námitkám ÚDV Vrchní soud v Praze vyhověl, nicméně ÚDV již nemohl případ dále ovlivňovat – usnesení Krajského státního zastupitelství je pravomocné. V listopadu 2000 byla na návrh plzeňského Krajského úřadu vyšetřování podána Krajským státním zastupitelstvím v Plzni obžaloba. Před Krajským soudem v Plzni proběhlo 12.–14. 3. 2002 hlavní líčení, které trestní stíhání zastavilo pro promlčení. Státní zástupkyně se odvolala, ale vzápětí své rozhodnutí zrušila. Usnesení o zastavení Vlačihova stíhání nabylo 8. 4. 2002 právní moci.\nDalší nezákonné použití zbraně, které začal šetřit ÚDV v roce 1995, se týkalo někdejšího vojína základní služby u Pohraniční stráže Václava Smejkala. Jako velitel hlídky neoprávněně pronásledoval 18. 11. 1968 vojína prchajícího přes státní hranici do NSR, zbraní způsobil pronásledovanému, nacházejícímu se asi 300 m za hranicí, těžké zranění, kterému podlehl. Krajský soud České Budějovice, pobočka Tábor, ho 15. 4. 1998 za trestný čin ublížení na zdraví odsoudil k trestu odnětí svobody na jeden a půl roku nepodmíněně. Stíhání i odsouzení proběhlo výjimečně bez průtahů a bez odvolání odsouzeného.\nObdobný trestný čin má na svědomí trojice vojáků základní služby, vykonávané u roty PS Branka, okres Tachov. Josef Čada, Pavel Číla a Jan Roman zahájili 18. 6. 1986 palbu na československého občana, který se po úspěšném překročení hranice nacházel již 200 m na území Německa. Pronásledovaný, zasažen palbou jednoho z členů hlídky, na místě zemřel. Obvinění bylo sděleno v roce 1996 a obžalobu z těžkého ublížení na zdraví ve spolupachatelství podalo Krajské státní zastupitelství v Plzni 20. 2. 2000. Po soudním projednání byl 15. 3. 2001 odsouzen Josef Číla pro pokus vraždy na tři roky odnětí svobody nepodmíněně, zatím co P. Čada a J. Roman byli plzeňským Krajským soudem obžaloby zproštěni. Dne 1. 10. 2001 zprostil tentýž soud obžaloby všechny tři obviněné.\nSložitější byl případ Jaroslava Duby, bývalého velitele vězeňského tábora Vojna v okrese Příbram. V rozporu s předpisy nechal v táboře postavit betonový bunkr, který sloužil jako tzv. korekce, kde byli vězni za sebemenší přestupek fyzicky a psychicky týráni. Obvinění bylo J. Dubovi sděleno v roce 1997 a obžaloba podána okresním státním zástupcem 10. 4. 2000. Brněnský Nejvyšší soud odejmul případ Okresnímu soudu a předal věc Městskému soudu v Brně. Přelíčení, stanovené na 14. 12. 2001, bylo dvakrát pro nemoc obžalovaného odročeno, další termíny ještě šestkrát měněny z různých důvodů. Dne 12. 2. 2003 dospěl Městský soud v Brně k závěru, že čin zneužití pravomoci veřejného činitele, jak byl skutek překvalifikován, podléhá amnestii prezidenta republiky z roku 1960 a byl promlčen. Usnesení nabylo právní moci 25. 2. 2003.\nBabice a Čihošť\nV září 1997 bylo sděleno obvinění soudcům bývalého Státního soudu Praha, oddělení Brno, JUDr. Jaroslavu Demczakovi a JUDr. Pavlu Vítkovi, a to pro zneužití pravomoci veřejného činitele, kterého se dopustili, když v červenci 1951 v soudním procesu v Jihlavě v „kauze Babice“ vědomě nezákonně rozhodli o trestu smrti u sedmi obžalovaných. Šlo o členy ilegální protikomunistické skupiny, která 2. července 1951 provedla StB vyprovokovaný teroristický čin, kdy byli v místní škole zastřeleni tři komunističtí členové MNV v Babicích. Trestní stíhání J. Demczaka a P. Vítka, zahájené v květnu 1997, bylo o rok později u J. Demczaka přerušeno ze zdravotních důvodů; 18. 3. 1999 zastavil Okresní soud v Jihlavě trestní stíhání JUDr. P. Vítka pro zneužití pravomoci veřejného činitele. Ministr spravedlnosti JUDr. Otakar Motejl podal proti usnesení Okresního soudu stížnost pro porušení zákona, které Nejvyšší soud vyhověl a případ vrátil vyšetřovateli s tím, aby bylo pokračováno v trestním stíhání pro nepřímé pachatelství vraždy. V červenci 2002 podal vyšetřovatel ÚDV Krajskému státnímu zastupitelství v Brně návrh na podání nové obžaloby na základě překvalifikování trestného činu. JUDr. Vítek byl znovu obžalován a případ postoupen – vzhledem k trvalému bydlišti jmenovaného – Městskému soudu v Praze. Dne 6. 8. 2001 bylo trestní stíhání zastaveno, neboť JUDr. Pavel Vítek zemřel.\nZa zneužití služebního postavení a těžké ublížení na zdraví byl již od roku 1994 stíhán Ladislav Mácha, člen zvláštní vyšetřovací skupiny, která měla za úkol vyšetřovat skupinu kněží vězněných ve Valdicích. V únoru 1950 nezákonnými metodami vyslýchal římskokatolického kněze pátera Josefa Toufara v souvislosti s tzv. čihošťským zázrakem, aby si vynutil doznání, že „zázrak“ v kostele v Čihošti v prosinci 1949 záměrně zinscenoval. Brutálním násilím způsobil vyšetřovanému těžkou újmu na zdraví. V této souvislosti čelil Mácha trestnímu stíhání vojenskou prokuraturou v Příbrami již v roce 1968, kdy byl obviněn z trestného činu vraždy, protože bezprostředně po několikahodinovém bití gumovým obuškem došlo u Josefa Toufara k perforaci žaludečního vředu a kněz pro zanedbání včasného lékařského zákroku následujícího dne po operaci zemřel. Odpovědnost za neposkytnutí pomoci se nepodařilo zjistit. Závěr vyšetřování vyzněl, že L. Mácha je odpovědný za těžkou újmu na zdraví a mučivé útrapy, ale nikoli za vraždu. Za této situace bylo vzhledem k uplynutí promlčecí lhůty trestní stíhání zastaveno.\nÚDV se začal případem Čihošť zabývat v roce 1994. V následujícím roce byl podán návrh na obžalobu a v prosinci 1996 podalo Okresní státní zastupitelství v Jičíně na Ladislava Máchu obžalobu pro zneužití úřední nebo služební moci a těžké ublížení na těle. Dne 23. 11. 1998 ho uznal senát Obvodního soudu pro Prahu 6 v hlavním líčení vinným ze spáchání uvedených trestných činů a odsoudil ho k pěti letům odnětí svobody nepodmíněně. Mácha se proti rozsudku odvolal a Městský soud v Praze mu 1. 11. 1999 snížil trest na dva roky.\nNa pozdější příběh ÚDV – ještě pod vedením Václava Bendy, ale i v letech následujících – se podíváme příště.\nLubomír Boháč (1926) je bývalý vysokoškolský učitel, nezávislý historik, publicista, člen poradního kolegia ředitele ÚDV, zabývá se mj. dějinami komunistické perzekuce účastníků protinacistického odboje.\nLubomír Boháč: Jan Masaryk a podceněné vyšetřování\nJana Burešová: Únos Bohumila Laušmana a československá emigrace


Helena Daicova – JOBMAN\nAuthor Archives: Helena Daicova\nStatisíce platebních karet v ohrožení. British Airways vyšetřuje únik dat\nBritská letecká společnost British Airways vyšetřuje krádež zákaznických údajů. Podle firmy se vyšetřování týká osobních a finančních údajů ze zhruba 380 000 platebních karet zákazníků, kteří si prostřednictvím její internetové stránky či… Read more »\nStrach z dopadu evropského nařízení na ochranu osobních údajů GDPR dolehl i na archiváře, kteří musí stahovat některé digitalizované archiválie. A to přesto, že nikdo pořádně neví, co všechno GDPR opravdu… Read more »\nGDPR zatím bez pokut, stížnosti se ale množí\nÚřad pro ochranu osobních údajů (ÚOOÚ), který má za úkol dohlížet na dodržování nových evropských pravidel ochrany osobních údajů (GDPR), už eviduje řadu stížností lidí na nevyžádané telefonické nabídky. Zatím… Read more »\nÚřad prověřuje podezření na větší úniky osobních údajů 8. 2018 – Úřad pro ochranu osobních údajů aktuálně prověřuje několik případů úniků dat, které se týkají většího počtu osob. Jeden z případů se… Read more »\nPři bezprecedentním kybernetickém útoku byly v Singapuru ukradeny osobní zdravotní záznamy zhruba 1,5 miliónu lidí, včetně tamního premiéra Lee Hsien Loonga. Úmyslný, cílený a dobře naplánovaný útok byl namířen na pacienty, kteří… Read more »


Barevná móda aneb Co si obléct na festival – Generace 21\nBarevná móda aneb Co si obléct na festival\nKrása a móda / 11.8.2014\nAutor: Bára Urbanovská\nCo si obléct na hudební festival, abyste se cítili maximálně příjemně a pohodlně?\nTakhle jsem na Colours vyrazila já. Zdroj: archiv autorky\nČervenec se v Ostravě nesl ve znamení kultury. Probíhal totiž Colours week, který přinesl například gastrofestival Jak šmakuje Moravskoslezsko, spoustu sportovišť, plavení po řece Ostravici či Festival v ulicích. Všechno vyvrcholilo multižánrovým festivalem Colours of Ostrava, který nás nechal nahlédnout nejen do zákulisí hudby, divadla či médií, ale také do světa módy. Jedna z účastnic poté na event Colours of Ostrava psala, že si na povrchu v areálu zničila své lodičky. Nevím, jaký má slečna smysl pro humor či zda to myslela vážně, ale v lodičkách na festival opravdu nejezděte.\nV podobném duchu se nesla i festivalová trička. Zdroj: archiv autorky\nLéto s hudbou\nUž předem podotýkám, že na hudební festival nejezděte v lodičkách, jak se to stalo u nás v Ostravě – kvůli své vlastní hlouposti si zničíte nejen boty, ale také i nohy a zkazíte náladu nejen sobě, ale i vašim kamarádům. Léto je krásné období, období svobody, energie, nese se ve znamení sluníčka, vody, hudby, přátel a spousty kulturních a jiných akcí. Nemusíte se do ničeho navlékat, stačí si vzít na sebe něco lehkého, do ruky pivo a užívat si oblíbené písničky naplno.\nNechte se vést počasím\nNa Colours jste mohli spoustu žen i mužů potkat v kloboucích dvou barev. Modré dodala Česká spořitelna, růžové kosmetická společnost Avon. Letos festivalu přála nejen návštěvnost (přišlo 41 000 lidí), ale i počasí. Tílka a šortky tedy byly nejčastějším festivalovým lookem, našli se ale i lidé, kteří se s vrškem neobtěžovali. Na některé muže byla radost pohledět, u některých žen jsme mohly jen skrytě závidět. Oblíbené byly ale na festivalu i šaty – letos zazáříte v různých vzorech, musíte být zkrátka rozmanitá, jiná. Na Colours se spousta takových šatů našla, festival připravil i vlastní kolekci triček, která se letos opravdu povedla.\nMuži festivalovou módu asi moc neřeší, ženy ovšem trochu víc. Oblíbeným kouskem byl krom zmíněných tílek a šortek, také zkrácený top, nejlépe krajkový. Dohromady jde skvěle se šortkami či džínami, je příjemný a hlavně je lehký. Vzít si s sebou můžete taky maxi šaty, ovšem pozor, ať si je v zápalu tance nepřišlápnete a nezničíte. Na festivalech jsme letos narazili hlavně na šaty po kolena, které jsou pestrobarevné, jsou možná trochu bláznivé, ale to je přece celé léto. A jak je to na festivalu s botami? Krom sandálků a tenisek si stoprocentně zabalte také gumáky. Nikdy totiž nevíte, kdy se vám budou hodit.\nA šperky? Drahými, stříbrnými či zlatými bych se příliš nechlubila, zvolila bych něco jednoduššího a trochu veselejšího. Takové korálky nejsou vůbec špatným festivalovým doplňkem. Jednak by vás pravděpodobně jejich ztráta nemrzela tolik jako ztráta či krádež zlata anebo stříbra, a jednak působí opravdu hezky. Vždyť na Colours jich bylo tolik!\nStánky na festivalu. Zdroj: archiv autorky\nA rada na závěr – místo módy bych v rámci festivalů sledovala hlavně počasí. S tím musíte držet krok, neboť jeden letní deštík může způsobit malé škody, ale taková pravá letní bouřka už tak shovívavá nebude. Létu zdar!\nZdroj perexové fotografie: archiv redaktorky\nJsem kreativní, ráda píšu, ráda jím, ráda čtu a hodně spím. Mám ráda plavání, pilates, umění a hudbu. Moc ráda fotím a učím se cizí jazyky - angličtinu, ruštinu, němčinu a španělštinu. Nejradši ale mám jazyk český.


Cvičení během těhotenství – cvičení po porodu? | zenyvpohode.eu\nCvičení během těhotenství – cvičení po porodu?\nKdyž se žena dozví radostnou zprávu, chce pro sebe a své děťátko to nejlepší. Zákaz cvičení v těhotenství už dávno neplatí. Spíše naopak, v dnešní době je cvičení v těhotenství nejen doporučeno, ale také ženami vyhledáváno. Je důležité, abyste se během těhotenství cítila v psychické pohodě, a právě k tomu vám může pohyb a fyzická aktivita dopomoci. Cvičení vám dodá nejen energii a elán, ale také skvělý pocit, že jste něco udělala pro své zdraví.\nCvičení samozřejmě není pro každou ženu, každý máme v životě jiné priority a koníčky. Co však s určitostí můžeme říct je, že jakýkoli pohyb je zdraví prospěšnější než pasivní životní styl.\nAktivní žena považuje cvičení v těhotenství za samozřejmost a ve své rutině pokračuje i během tohoto období, ať už se jedná o běh, fitness, nebo turistiku. Naopak ženy, které se cvičení nevěnují, by měly zvážit jeho výhody, jelikož cvičení nejenže udržuje nastávající maminky aktivní, pomáhá jim s bolestmi zad a připravuje je na porod, ale také urychluje zotavování po porodu.\nObecně se říká, že ženy s aktivním životním stylem zvládají těhotenství a samotný porod snáze. Každá žena cítí, kde jsou její hranice. Nemusíme zdolávat Sněžku. Stačí turistiku vyměnit za procházku, těžká závaží vyměnit za lehčí a při běhu zvolit mírnější tempo. Ve vyšším stádiu těhotenství, bychom však mely zvolnit. Cvičení by mělo být především účinné, ale ne namáhavé. Velmi důležité je dýchání a správná technika cviků. Doporučeny jsou chůze, jóga, či plavání.\nV dnešní době se můžete během těhotenství přihlásit na různé kurzy, ať už jde o gravid jógu, pilates pro těhotné ženy, nebo cvičení na fit míčích. Výhodou je nejen zkušená lektorka, ale také společnost žen, které prožívají stejné období jako vy. Na kurzech vás může lektorka naučit i správně dýchat, což je pro některé stále velmi obtížné. Samotné dýchání při cvičení je totiž někdy hotová jaderná fyzika.\nRostoucí bříško a váha může motivovat ke cvičení i ženy, které k němu nikdy neinklinovaly. Nezapomínejte, že cvičení v těhotenství by mělo být konzultováno s vaším lékařem, gynekologem. Obzvlášť pokud jde o ty ženy, které necvičily a rozhodly se začít cvičit až během těhotenství, případně, pokud se jedná o ženy, které měly problém otěhotnět, nebo prošly samovolnými potraty. Obecně platí, že je třeba se v těhotenství vyhýbat rizikovým sportům či sportům, kde hrozí pád, vysoké otřesy nebo prudké pohyby či poranění břicha. Těhotné ženy by se také měly vyhýbat cvičení ve vysokých teplotách, případně ve vysokých nadmořských výškách.\nOdborníci doporučují pasivním ženám začít se cvičením ve druhém trimestru, jelikož první trimestr je pro vývoj dítěte kritický. Při výběru cvičení je důležitá především frekvence. Vhodné je zvolit cviky s nízkým dopadem a v nízkých frekvencích.\nDůležité také je, aby se žena, která se na cvičení necítí, nepřemáhala. Každá žena dělá pro sebe a své dítě to nejlepší a neměly bychom se srovnávat. Jsou ženy, které dokážou pokračovat ve své rutině cvičení do devátého měsíce, naopak jsou ženy, pro které je vrchol pohybu v těhotenství malá procházka. A není na tom vůbec nic špatného.\nSamotnou kapitolou je cvičení po porodu. Jedná se opět o velmi individuální záležitost. Již pár dní po přirozeném porodu může žena začít s nenáročným cvičením s nízkými frekvencemi. Po císařském řezu se doporučuje počkat 4 až 5 týdnů. Intenzivní cvičení bychom měly odložit až po uplynutí šestinedělí, po císařském porodu je ideální počkat až 12 týdnů. Zatímco aktivní ženy po porodu opět brzy naběhnou do své rutiny, část žen si naopak na cvičení nedokáže najít čas. Po porodu se doporučují alespoň dva druhy cviků. Jedná se o Kegelovy cviky a cviky na diastázu (pokud vznikla).\nNěkteré ženy už během těhotenství praktikují takzvané Kegelovy cviky. Většinou jsou spjaty s inkontinencí moči, která může také po porodu trápit část žen. Výhodou Kegelových cviků je to, že se dají provádět kdekoli a kdykoli. Při výdechu jednoduše zatáhněte břišní svaly a držte je tři až pět vteřin zatnuté, následně uvolněte. Dbejte na klidné a pravidelné dýchání, do pohybu nezapojujte hýždě. Cviky opakujte vícekrát za sebou, ideálně i vícekrát během dne.\nVyhledávané u žen jsou také cviky na diastázu. Laicky řečeno, jde o rozestoupení přímých břišních svalů. Jedná se především o estetický problém, ale toto rozestoupení může způsobit pruh či jiné komplikace. Diastáza trápí po porodu až dvě třetiny maminek.\nPravidelným cvičením lze diastázu zmenšit, případně se jí úplně zbavit. U těchto cviků je však velmi důležitá technika cvičení, jelikož při nesprávném provádění si můžete svůj stav ještě zhoršit. Pokud je rozestoupení břišního svalstva velké, nebojte se navštívit odborníka, který vám předvede správné provádění cviků.\nPo porodu, stejně jako během těhotenství, je důležité poslouchat své tělo. Samotné těhotenství, porod, laktace a péče o dítě je pro ženský organismus zátěž. Nezapomínejte si najít čas i na sebe a regeneraci.


Činžovní domy na prodej Prštice | Eurobydleni.cz\nProjděte si u nás všechny činžovní domy na prodej Prštice a zcela nepochybně narazíte na prodej činžovního domu Prštice, který vás dovede oslovit.\nČinžovní domy na prodej Prštice (390+)\nZvažujete investici většího rozsahu a stále nevíte, do čeho vložit své peníze? Jednou ze stabilních investicí bez větších rizik jsou nemovitosti. A když je řeč o investici, zcela jistě vás napadnou činžovní domy na prodej Prštice, které vám mohou zajistit i vcelku příjemnou finanční hotovost, neboť ve většině případů je prodej činžovních domů Prštice spojen i s nájemníky.\nProdej činžovních domů Prštice\nJe zřejmé, že činžovní domy na prodej Prštice v samotném centrum města budou mnohonásobně cennější, než-li nabízí prodej činžovních domů Prštice někde na okraji města. Záleží pouze na vás v jaké cenové hladině chcete dům koupit. Ovšem vždy je dobré mít na paměti, že ať je investice sebevyšší, vždy máte jistotu, že takový dům na své hodnotě jen tak neztratí. Klidně každý dům z činžovní domy Prštice prodej může být váš. Pro návratnost investice pak záleží pouze a jen na vás, jak se o svůj činžovní dům budete starat.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii činžovní domy na prodej Prštice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující činžovní domy Prštice, a to činžovní domy na prodej Prštice, pronájem činžovní domy Prštice, dražby činžovní domy Prštice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii prodej činžovního domu Prštice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích dům Prštice, prodej domů Prštice, domy na pronájem Prštice, domy dražba Prštice.\nJe možné, že v lokalitě Prštice nebudou zcela všechny nemovitosti, které hledáte, zkuste se podívat ještě do následujících kategorií, a to Reality Prštice na prodej nebo domy na prodej Prštice. Pokud se nechcete navíc omezovat druhem prodeje nemovitosti Prštice použijte následující kombinace pro vyhledání nemovitostí Reality Prštice případně domy Prštice.\nDalší lokality v okolí činžovní domy na prodej Prštice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii činžovní domy na prodej Prštice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr činžovní domy na prodej Prštice. Určitě lépe naleznete činžovní domy na prodej Prštice, který hledáte.


KERAMICKÝ KROUŽEK DĚTI BAVÍ - Martina Sihelská\nZáří 23, 2015|Posted in: Obecné\n1 377x přečteno\nV Černošíně opět ožívá mimoškolní činnost. Řada zájmových kroužků se přes prázdniny nekonala, a nyní v novém školním roce opět začínají. Kromě sportovních kroužků jsou i kreativní, jedním z nich je kroužek keramiky, který se koná každé pondělí odpoledne. „Zájem mají hlavně děvčata, naučí se zpracovat hlínu, po vysušení dáme produkty do pece a následují i další úpravy. Děti mají hlavně radost, že si mohou výrobky odnést domů,“ uvedla Iveta Zíková, jedna z vedoucích kroužku.\nRuční tvorbu má ráda i sedmiletá Karolína Hebíková. „Dnes jsem si vyrobila z hlíny obrys své ruky, až se vypálí, tak ji ještě doplním červeným sklem a domaluji a znova ji dám vypálit. Zkusím si ještě sošku. Na kroužky chodím ráda, kromě keramiky navštěvuji i tanečky pro děti a také zdravotní a dopravní kroužek,“ uvedla šikovná slečna, kterou prý rodiče v tvorbě hodně podporují. „Je to taková naše šikulka, pořád něco vyrábí, pomáhá mi i v garáži. Musel jsem jí udělat i takovou síť na zeď, kam své výtvory věší,“ řekl s úsměvem tatínek Jiří Hebík z Černošína.\nMalé město s tisíci sto obyvateli i se spádovými obcemi se může pyšnit tak velkou nabídkou kroužků, že jim mohou závidět i větší města. „Snažíme se dětem vyjít vstříc, aby si každé mohlo najít svůj zájem, případně rozšiřovat své vlohy. Mimo keramiky tu máme také sportovní kroužky, fotbal, stolní tenis a další. Je tu šachový kroužek, ale také hasičský a rybářský, kde máme jedinečné výsledky v soutěži mladých rybářů. Totéž mohu říci i o dopravním kroužku, z toho se naše děti už několikrát dostaly na evropské klání. Chtěla bych ale také pochválit a vyzdvihnout i aktivity zdejších lidí, máme tu šikovné studentky, maminky, dokonce i tatínky, kteří vedou třeba tanečky pro děti, malého skauta, cvičeníčka, zumby, počítače, včelaře, záchranáře a řadu dalších kroužků. Takových lidí si vážím, nesedí jen tak doma a snaží se něco udělat pro druhé,“ uvedla místostarostka města Dagmar Varousová.\nNavíc jsou i další akce, do kterých se mohou k dětem přidat i dospělí. „Ve městě bývají i workshopy – tedy takové výtvarné dílny, některé připravují zdejší maminky, jiné jsou pod městem. Co by také mohlo čtenáře zajímat je expediční výprava na Vlčí horu a Volfštejn s průvodcem,“ dodala Varousová.\nTato expedice se bude konat pro všechny zájemce, děti i dospělé, a to dne 18. října, kdy je sraz plánován na 14 hodinu u motorestu Vlčák. Účastníci se dozví spoustu informací o geologických zajímavostech, historii i fauně. Výpravu povede průvodce Antonín Hříbal z Tachovského Deníku. V jednání jsou také výlety do Českého lesa, například do Vodního světa a dalších zajímavých přírodních lokalit.\n« RYBNÍK ZAJEČÍ BYL V OBLEŽENÍ RYBÁŘŮ\nKDYŽ ZAPOMENETE, KOUPÍTE CESTOU »


Obleček Raincoat Citrónová 25cm XS KRUUSE | Psí-krmivo.cz\nObleček Raincoat Citrónová 25cm XS KRUUSE od známého předního výrobce KRUUSE , zboží máme nyní v omezeném množství, s nákupem určitě neváhejte. Vybírejte z široké nabídky produtků za super ceny. Obleček Raincoat Citrónová 25cm XS KRUUSE stojí ted u nás 377 Kč\nObleček Raincoat Citrónová 25cm XS KRUUSE - Pláštěnka KRUUSE poskytuje vašemu psovi dokonalou ochranu při dešti a mokru. Je vyrobená z vodě odolného materiálu, který je zároveň prodyšný. Obleček Raincoat Citrónová 25cm XS KRUUSE od tohoto výrobce KRUUSE lze pořídit u nás za skvělou cenu. Nákupem tohoto výrobku rozhodně neprohloupíte.


Pozitivní noviny › Olga Kostelencová - Milan Turek: Lidová muzika jí duší pronikla\nVyprávění cimbalistky a zpěvačky Olgy Kostelencové o muzice a životě\n…lidové písničky jsem milovala od útlého dětství. I v těch nejobyčejnějších písničkách jsem slyšela výzvu pro způsob podání, pro práci s hlasem, nástrojem, cítila jsem jejich vnitřní sílu.\nPozději, když mě přednesově zaujali zejména Jožka Černý, Jarmila Šuláková, Mária Mačošková, Luboš Holý, jsem se utvrdila v tom, že lidová písnička není nic méněcenného, že i ona vyžaduje vysokou profesionalitu, vycházející z lásky k ní, přirozenosti hlasu – barvy a síly, schopnosti rytmicky, tempově a výrazově jí dát ty správné míry. Stejně tak jako pro přednes operních árií je potřeba specifické posazení hlasu, kultivovanost projevu, i lidový zpěv vyžaduje to své, co jej následně profesionálně prezentuje.\nDonedávna mnoho lidí v naší republice zpívalo denně sakrální písně převážně s doprovodem varhan a ještě po druhé světové válce se vyznávalo z příslušnosti ke katolické církvi osmdesát procent obyvatel. Nejčastěji zpívané a hrané písničky při zábavách měly svůj původ lidový, převažoval doprovod žesťových nástrojů, smyčcových těles a ještě častěji bývaly jediným nástrojem dudy nebo harmonika, mimořádným hudebním tělesem byla cimbálová kapela. Až neuvěřitelné, že tento nástroj má stále obrovskou popularitu.\nMít nástrojové zázemí je ještě bonus navíc. Nástroj rozeznít je jedna věc, ale opět se promítá naše vnitřní láska. Nátiskové nuance ovlivňující proud vzduchu, vibratové chvění, úder, stisk v tu pravou chvíli v pravé síle, tempu, rytmu, to je spoluhráč a protihráč v jednom. On nahrává, kontruje, basuje, tón je slovo, hrát je mluvit. Tón pláče, raduje se, tancuje... Jsem moc ráda, že Dušan Kotlár měl potřebu založit kapelu v Liberci. Působí na severu Čech již třicet let.\nPro Olgu Kostelencovou, přestože její první hudební projevy byly vokální, nástroj, který nemá příliš mnoho žen v oblibě - cimbál – se stal jejím osudem. U cimbálu se proměnuje v impulzivní muzikantku s úžasně znějícím a hutným hlasem, kterým dokáže zdolat i ty nejnáročnější melodie lidové písně nejen české, ale i slovenské a romské, kapela primáše je obsazena romskými muzikanty. Dnes už zpívá a hraje blondýna uprostřed romského kolektivu přes dvacet let. Je zkušenou muzikantkou, zpodobňující celou škálu hudebních žánrů.\nPod slovem „zkušený“ si představuji těch 20 let práce v muzice. Ale každé hraní je individuální. Objednávají si nás jak soukromé osoby, tak třeba zástupci cestovních kanceláří, pracovníci malých i větších obcí, hrajeme pro zahraniční klientelu, plesy, rauty, městské slavnosti, dožínky…. Od toho se samozřejmě liší velikost prostředí, počet lidí, jimž je akce určena, jejich charakter. Zajímavou akcí bylo před lety setkání Lobkowiczů na zámku Drahenice u Příbrami nebo podobná akce na Mělníku. Hosté z celé Evropy, zasedací pořádek, tam to přímo vyzývalo k tomu, abychom spustili něco honosného, po vzoru hraní kdysi.\nBrahmsovy Uherské tance, úryvky z oper, operet, světové melodie. Obě akce byly naprosto ojedinělé a zážitek ohromný, dostali jsme se pomyslně do dávné historie, byli jsme její součástí. Na Mělníku jsou také obrovské vinice, vidíte je a nutí vás to posunout se zase do lidového stylu, je to na malém prostoru život nahoře a dole, oba jsou bohaté, oba jsou krásné a vzájemně se doplňují. Vinice, vůně země, práce a potom průzračné víno, které zase pijí dole i nahoře….. V zámku jsou nádherné kaple, volá to po Ave Maria nebo jen po prostičké „Malučká sem byla, když sem sa zrodila“. Právě ta pestrost prostředí, skladby posluchačů, nás nutí stále cvičit něco nového a vyhovět tak všem. My jsme takové rádio, které lze přepínat podle nálady posluchače.\nAle vrátím se zpátky, už po roce existence cimbálové muziky, ještě za dob totality, dokázal primáš Dušan Kotlár své kvality, oslovila jej česká televize, aby natočil hudební čísla do filmu Poručík a jeho soudce. On je naprosto úžasný, myslím, že se pro tuto muziku narodil, ožívá s každým hraním. Nedávno přišel s myšlenkou natočit DVD, dárek našim příznivcům. V předchozích letech jsme natočili dvě CD s názvy Vyberte si! a Bavte se!. Naše první DVD by mělo být o posílení prožitku z hudby o vizuální efekty. Jako „lokátoři“ vyhledáváme vhodná místa úměrně k obsahu písní. Je to nádherná dřina.\nV druhé polovině minulého století se objevuje či spíše začíná masově rozšiřovat mediální zázrak – rádio a hned za ním televize. Oba tyto záraky se šíří i do nejzapadlejších obcí a dědinek. S nimi pochopitelně hudba. V naší zemi vydatně využívaná pro politické mocenské kruhy. Hraje se sice lidová hudba, ale přísně vybíraná, zakázána je hudba s náboženskou tématikou. I v lidových písních je dbáno ideologickými dohlížiteli, aby vše bylo v souladu s marxistickým nazíráním na svět. Často i na kristalkách, později na rádiu lidé poslouchali dechovky z Rakouska, Bavorska, džez na rádiu Luxemburk anebo z Polska. Lidová hudba zaznívala zvláště na Moravě a bez častušek a svazáckých modrokošilových sborů. Stále v krojích, u muziky nebo jen tak ve sklepích při vínečku. Našli se muzikanti, kteří měli odvahu vystoupit s jiným pojetím. V Liberci to byla cimbálka Dušana Kotlára, kde našla své místo i Olga Kostelencová.\nAle vrátím se k novým skladbám. Samozřejmě každý interpret potřebuje svůj repertoár oživovat, a tak i já vyhledávám stále nové písničky. Právě dostávám do pusy moc pěknou východoslovenskou směs. Ale představte si, že zpívám a současně hraji. Ona by se mi lépe hrála v jiné tónině nežli zpívala. Ale já ji potřebuji nechat vyznít, potřebuji ji prodat. Všechny tóniny mají stejný počet tónů a přece každá zní jinak. Už samotný výběr tóniny předurčí písničce nebo skladbě výraz a úspěšnost. Rovněž harmonizace je důležitá. A ke koncertnímu provedení patří i nástrojové sólo. Náš primáš je nejen skvělý muzikant, ale já mám od něj i překrásná cimbálová sóla, v nichž vyzní stavba nástroje v celém svém rozsahu, nejen sluchově, ale i vizuálně. Ta sóla musím cvičit, mají linii a už to, že ctíte nějakého autora, je dřina.\nV devadesátých létech se projevily názory o zániku lidové hudby a prosazení novodobých hudebních směrů, prosazujících tendence anglosaské provenience. Vydatně tomu napomáhála televize i rádio, kde převládla zábavná a taneční hudba především díky také hudebním celebritám mladší generace, včetně propagace a preferování skupin nejrůznějších novodobých směrů. U starší generace se projevil značný odklon k hudbě country. I když je často slyšet názory o konci lidové hudby, na mnoha místech působí nesčetně pěveckých souborů a hudebních těles, které i bez velké mediální podpory v regionech působí a jsou oblíbené. V tomto směru se zcela abnormálně chová populace Moravského Slovácka. Liberecké těleso má ve svém repertoáru nejrůznější žánry, proto jejich vystoupení působí ne jako interpretační lidové muziky, ale jako těleso nabízející originální zábavu.\nMusím se pousmát, působí-li náš repertoár spíše zábavně, je to pocta. A to máme v nabídkovém listu třeba Smetanovu Vltavu (část), Kálmánovu Maricu, Offenbachův Kankán, Mozartův Turecký pochod… Každá souhra, byť lidové písničky, je dřina. Akceptace dohodnutého, koncentrace, paměť… navíc, vážné skladby v tom našem střízlivém obsazení upravuje primáš tak, aby ten původní charakter byl co nejvěrohodnější. Ve čtyřech, pěti lidech suplujeme padesátičlenný orchestr a jestli na posluchače a diváka ta obtížnost nekouká, jestli v tom hraní cítí tu pohodu, myslím, že vlastně tak to má být. Posluchače nezajímá, že vám právě praskla struna, že máte doma problém, toho zajímá podání, do jaké míry ho vtáhnete, oslovíte, dáte mu možnost vypnout a zapomenout na vlastní trable. Určitě také té zábavnosti přispívá technická a muzikální vybavenost primáše. Ve chvíli, kdy nezpívám, ujme se melodické linky, pohrává si s ní ve variacích, přičemž mu z tváře nemizí úsměv. Čtyři prsty na hmatníku vybírají v rychlém sledu tón, jeden střídá druhý, v kombinaci s dotekem smyčce jsou živé a je jich mnoho a tolik, že zpracovaná melodie působí jako ohromná zábava, které nepředchází dlouholeté studium, píle, …\nV novém století nezmizela ani klasická sakrální hudba, zdá se, že ji vytlačuje modernější pojetí v podání kytarových skupin, ale v obcích, kde je především obyvatelstvo katolické, je stále zpívána za doprovodu varhan nebo i žesťových orchestrů. Písně zachovalé v Cyrilometodějském kancionále nacházejí stále oblibu a jsou nahrávány i na hudební nosiče. Jejich rozšíření a popularizaci napomáhá i rádio Proglas. Byly tady i velké soubory, které sakrální hudbu mají ve svém repertoáru.\nMariánské písně mi připomínají především časy spolupráce s BROLNem. Tehdejší primáš Jindřich Hovorka mi vybral nádherné písně jak po textové, tak po melodické stránce. Hlas i nástroje připomínaly zvony a varhany, vnitřní vyrovnanost, klid. Bylo to překrásné období, účinkování na koncertech, natáčení CD, zblízka stojíte vedle lidí, kteří toho dali lidové písni a muzice mnoho.\nLidové písně, to je náš život. Dynamiku vyjadřuje jejich slovní obsah. Představte si, že bych stejným rejstříkem jako mariánské písně zpívala např. text Takého frajera tri noci som mala, nebo třeba Ležala som v sene a cosi vedle mě anebo Píšťalenka píská, otec matěr tiská….. Ten hrudní - prsní tón vyjadřuje tu živelnost. Vždy je důležitá intonace, samozřejmě jej podtrhuje síla a barva. Žně, pastvy, tam je zase zapotřebí kromě síly rovnost, pevnost tónu. On se musí nést a rozléhat po kopcích, stráních. Zpívat k tanci, to je jako tancovat pusou. Musíte vystihnout pohyb těla… Vždycky. Když se mi třeba líbí interpretace nějaké písničky nebo melodie, pouštím si jí dokola, znovu a znovu. Přijímám jí, obohacuji se a současně se vydávám obdivem, znovu zapínám a vypínám přijímač. Muzika je zdravá droga.\nUvolňování ideologických svobod v osmdesátých létech vedlo i k větší rozmanitosti oficiálních vystoupení nejrůznějších skupin, přičež se stále udržovala lidová hudba, zvláště pro seniory nebo při různých slavnostních příležitostech. Jako školačka byla angažována Olga Kostelencová se svou sestrou Janou ve vystoupeních pro odbor občanských záležitostí.\nRodiče, to byl můj první zpěvník. Táta si při práci zpíval. Skládal třeba seno a halasně se projevoval. Mamka měla po předcích zásobu východoslovenského materiálu. Ale jakousi mojí první „hudební agenturou“ byl hrádecký sbor pro občanské záležitosti, který zajišťoval kulturu při vítání občánků, při návštěvách významných osobností města, oslavách životních jubileí, výročí, MDŽ, ale i politické akce v té době. Se sestrou Janou jsme zpívaly a capela lidové písničky a mohu konstatovat, že příležitostí k uplatnění jsme díky této agentuře měly opravdu mnoho. Na jedné takovéto akci jsme se vlastně potkaly poprvé s cimbálovou muzikou Dušana Kotlára a spolupráce trvá už neuvěřitelných 20 let. Každé vystoupení je koncert. Hrajeme výhradně naživo, dramaturgie je šitá na míru konkrétní akci. Mezi ty nejbližší patřilo vystoupení v Muzeu Českého ráje v Turnově, které v Turnově v půli září hostilo Festival romské kultury se zahájením ve čtvrtek vernisáží výstavy S´oda pre tuta?! (Co to máš na sobě?), na které s ukázkami nejen romské hudby vystoupila Cimbálová muzika Dušana Kotlára, výročí deset let existence prvního česko-slovenského divadla v Černé Labuti v Praze, Koncert k vinobraní v Roudnici nad Labem, Dožínky v Hrádku nad Nisou...\nV začátcích spolupráce s cimbálkou jsem hrála na zobcovou flétnu. Dostala jsem nádhernou úpravu ovčácké písničky. Ale asi jsem to hrála bez řádného výrazu. Primáš se mě tenkrát zeptal, jestli jsem viděla někdy ovce, jak se popásají, a vyřkl: „Máš studijní úkol - sleduj je“. A měl pravdu. Ovce se táhne pomalu, sem tam zvedne hlavu, to když se k ní donese zvon ze vzdáleného kostela, oznamující poledne, nebo kukání kukačky. Večerní koncert cvrčků, to je už něco, jako když hřmí závěrečný potlesk. Možná díky tomu považuji za nutné milovat současně přírodu, vlastivědu, cestování, v důsledku milovat všechno kolem nás, abychom chápali souvislosti.\nPři tom svém zdokonalování jsem se více začala zaměřovat i na textovou stránku písní. Někdy mi přijde překrásná melodie neúměrně otextovaná. A tady se dostávám k mému prvnímu poznání Milana Turka, člověka z Moravského Slovácka, aktivního dopisovatele do časopisu Malovaný kraj. Je to už velmi dlouho, kdy jsem v krásném moravskoslováckém časopise pročítala příspěvky a hledala inspiraci. Jedna z básní opěvuje pasačku ovcí, lásku a na konci je zvolání „zavolaj, zavolaj ňa“. Já jsem závěrečná slova použila hned na úvod, nosné "zavolaj ňa" se nese z jednoho kopce na druhý. Ale není to jediný text, který jsem si od něj vypůjčila. Vzpomínám si ještě na slova ….Za dědinů, za humnama, potkal sem sa s cigáňama….\nTento článek byl v Pozitivních novinách poprvé publikován 02. 10. 2011.\nDr. Volker Dudeck - Milan Turek: Poklad nejen německý


4 rodinné komedie v duchu sv. Martina | Apetit Online\nTento týden do témat našich článku přijel sv. Martin, a tak jsme se věnovali především huse, její přípravě a také tradičnímu svatomartinskému posvícení. Abychom si po vydatném jídle trochu odpočinuli, přinášíme vám tipy na veselé rodinné komedie, ve kterých se objevuje právě drůbež. Nemusíte se však bát hladu, přikládáme také chutné a lehké recepty na mlsání k večernímu rodinnému promítání.\nOšklivé káčátko (1939)\nPříběh o ošklivém káčátku známe nejspíš všichni. Jedna z prvních filmových adaptací pochází z dílny Walta Disneyho a vychází z knižní předlohy dánského spisovatele Hanse Christiana Andersena. Snímek má však pouhých devět minut. Pokud se chcete s ošklivým káčátkem strávit celý večer, doporučujeme britskou animovanou verzi z roku 1997, jenž vychází ze stejné pohádkové předlohy. S trochou nadsázky doporučujeme mlsat červenou řepu s domácí kachní paštikou provoněnou tymiánem, sladkým medem a štiplavým octem.\nMy z kačerova (1987-1990)\n„Kačer, u u uuu“ znělo z televizorů v devadesátých letech u mnohých z nás. Bubík, Dulík i Kulík si nás získali stejně snadno, jako strýčka Skrblíka láska ke zlaťákům. Chybět nesmí ani legendární Rampa McKvak, který se spolu s vámi vydá na mnohá kačeří dobrodružství. Vraťte se do svého dětství spolu s nezaměnitelnou vůní krupicové kaše, kterou můžete podávat v pohárcích s meruňkami.\nBritské studio Aardman Animations dává pohyb svým postavičkám s nezaměnitelným rukopisem, který dotváří i skvělý zvuk tvořený spontánního zvukového záznamu z reálného prostředí. Animovaná komedie z prostředí slepičí farmy se příběhem inspirovala slavným americkým snímkem Velký útěk z roku 1963. Vydejte se na dobrodružný útěk slepic v doprovodu lehkého salátu a ztraceného vejce.\nProstředí farmy plné kachen, kterou představuje nezaměnitelným způsobem Zdeněk Srstka v české komedii podle scénáře Smoljaka a Svěráka nesmí na našem seznamu chybět. Policejní inspektor Trachta a plachý praktikant Hlaváček vás provedou svým netradičním pátráním po vysvětlení záhadného zmizení továrníka. Z humorných dialogů i překvapivých point vám jistě vyhládne, doporučujeme si tedy připravit vynikající kuřecí satay.\nKuřecí twister vypadá možná exoticky, ale připravi...\nTaké už pociťujete, že se venku ochladilo a teplota není daleko od nuly? Blíží se totiž svátek svatého Martina, který přijíždí na bílém koni a přináší s sebou podle tradic zimu a sníh. ...


Mercedes Benz - Z dopisů Hrabalovi - Pawel Huelle » Levné učebnice\nNacházíte se: Levné učebnice → Beletrie → Próza → Světová próza → Mercedes Benz - Z dopisů Hrabalovi\n1× Kniha, brožovaná, 144 stran, 12 × 19,5 cm, česky\nMilý pane Bohušku, a tak zase život udělal mimořádnou smyčku…, tak začíná i končí kniha, jejíž podtitul zní Z dopisů Hrabalovi. A Mercedes Benz je skutečně jakoby poctou Bohumilu Hrabalovi, v žádném případě však plagiátem. Děj je uvozen a uzavřen panychidou na počest velkého českého prozaika, odehrávající se v jedné z Gdaňských pivnic – jednoho z posledních míst, kde si lidé ještě vyprávějí. A psaní je umění vyprávět.\nTématem, stejně jako v Hrabalově povídce Večerní kurz, jsou lekce jízdy motorovým vozidlem. Děj se odehrává v Gdaňsku na počátku devadesátých let dvacátého století a hlavní hrdina a vypravěč (snadno ztotožnitelný s autorem), postarší automobilový elév, se snaží, s pomocí sličné instruktorky, slečny Ciple, proniknout do tajů řízení. Protože je však při hodinách pod velkým tlakem, způsobeným pocitem vlastní nemohoucnosti, hledá únik ve vyprávěních o automobilových eskapádách svého dědečka a babičky. Během lekcí se mezi ním a instruktorkou vytvoří křehké intimní pouto. Vyprávění o hodinách jízdy, o dávno zmizelém světě pionýrů automobilismu, rafinovaný milostný motiv, vlídný humor a autorův milovaný Gdaňsk se slévají do až laskavě poetického celku, který v nás spolehlivě vyvolá vlnu oné sladkobolné nostalgie, když si uvědomíme, že zase život udelal mimořádnou smyčku…\nHrabalovská jízda Gdaňskem\nKateřina Machová-Ondřejová, RESPEKT, 28.6.2010\n"On nám ukázal jiný způsob reakce na neštěstí komunismu. Jeho knihy nám jako žádné jiné pomáhaly přežít nejhorší léta," říká k tomu v jednom z rozhovorů polský básník a prozaik Paweł Huelle (1957). Jeho novela Mercedes-Benz (z dopisů Hrabalovi), jež nedávno vyšla v českém překladu, patří mezi nejvýznamnější z polských holdů Hrabalovi, který v knize vystupuje jako adresát celého vyprávění. Celý text začíná a končí větou "Milý pane Bohoušku, a tak zase život udělal mimořádnou smyčku" (...) Hrabalovských podobností a paralel by bylo možné vyjmenovat skutečně mnoho, ale jsou tu také podstatné rozdíly. Zatímco předloha je krátkou povídkou, jedním setkáním a jednou jedinečnou příležitostí k vyprávění, v Huelleho novele se vypravěč s instruktorkou setkává několikrát, a tak je sled příhod daleko delší. Rozvine se v nich nejen rodinná historie, ale na pozadí jednotlivých příběhů prosvítají "velké" dějiny: první a druhá světová válka, komunismus, revoluce, realita let devadesátých. Do prostoru vyprávění vstupují i další postavy - ze světa slečny Ciwle.


Volkswagen Phaeton končí – Novinky.cz\nVolkswagen Phaeton končí\nNejvětší a nejluxusnější Volkswagen skončí. Poslední model Phaeton vyjede z továrny v Drážďanech příští rok.\npátek 18. prosince 2015, 8:13\nV drážďanské prosklené továrně se už mnoho let vyrábí Volkswagen Phaeton. Bohužel náklady na jeho výrobu výrazně převyšují jeho prodejní cenu. Také prodeje jsou na naprostém minimu. Výroba se ustálila na osmi kusech za den.\nV době, kdy Volkswagen hledá každé euro na zacelení problémů s kauzou Dieselgate, bylo jasné, že model Phaeton skončí. Bylo jen otázkou kdy a jestli násilím nedotlačí jeho výrobu až k bodu představení nové generace. Jak jsme informovali v minulém článku, nová generace se odsouvá. [celá zpráva]\nA tak prodloužení života současné generace není logické. A proto končí.\nOd příštího roku přestane nejluxusnější továrna na auta na světě vyrábět Volkswagen Phaeton a bude přestavěna. Na výrobních linkách se změní technologie. Jaká auta se tu budou vyrábět, se zatím neví. Mohl by to být nový Bentley a pak k němu možná znovu přiřadí i Phaeton.\nProsklená továrna Volkswagen v Drážďanech\nTovárna Volkswagen v Drážďanech\nI nadále má být ale manufaktura v Drážďanech (ano, Volkswagen ji oficiálně nenazývá továrnou, ale manufakturou) otevřená, transparentní a mají se tu konat nádherné exkurze jako dosud. Ty přilákaly už 1,5 miliónu návštěvníků, alespoň takhle může Volkswagen vydělávat.\nTesla musí opravit 86 procent nově vyrobených aut\nTesla v posledním červnovém týdnu dokázala zvednout výrobu na hranici dlouho slibovaných 5000 kusů. Jenže se ukázalo, že rychlost,...


INFLUENCE OF CONSTRUCTION OF TRANSMISSION ON ECONOMIC PARAMETERS OF TRACTOR SET TRANSPORT - PDF\nDownload "INFLUENCE OF CONSTRUCTION OF TRANSMISSION ON ECONOMIC PARAMETERS OF TRACTOR SET TRANSPORT"\n1 INFLUENCE OF CONSTRUCTION OF TRANSMISSION ON ECONOMIC PARAMETERS OF TRACTOR SET TRANSPORT Vykydal P., Žák M. Department of Engineering and Automobile Transport, Faculty of Agronomy, Mendel University in Brno, Zemědělská 1, Brno, Czech Republic ABSTRACT The aim of this paper is compared on economic parameters of tractor set for transport, depending on the selected gear. For measure were selected two tractors with the same engine, but with a different transmission. It was a NH T7050 tractor AutoCommand with variable hydromechanical transmission and NH T7050 tractor PowerCommand with full powershift transmission. Measured circuit measuring 21.8 km. For tractor AutoCommand was chosen 10 measurement modes with different speeds and with two degrees of aggressiveness changes the gear ratio. The tractor was selected PowerCommad automatic mode. The final evaluation was performed sets of traffic from all over the track. From the measured values it was found that tractor AutoCommand reached a lower average of consumption, in the rev range 1700 min -1 to 1770 min -1 to 1.5 l.h -1, which represents fuel savings of 6.5% for the combination with the T7050 tractor geared AutoCommand. Similar results were also observed at 1814 min -1 to 1830 min -1, where fuel economy was 2.8 l.h -1, i.e. 11.5% for the combination with a tractor with the transmission T 7050 AutoCommand. Key words: tractor, transmission, traffic, consumption Acknowledgement: The article was prepared with the support of the project's internal grant agency IGA Mendel University in Brno, TP1/ Monitoring of performance parameters of tractor engine. 986\n2 ÚVOD Moderní zemědělství přináší řadu nových technologií a konstrukčních inovací v oblasti strojů, které by měly svým příchodem na trh umožnit zvýšení produktivity a snížení energetické náročnosti zejména snížení spotřeby pohonných hmot a s tím spojené snížení množství nežádoucích emisí. A právě náklady spojené s nákupem pohonných hmot představují jednu z největších položek, vezmeme-li v úvahu, že traktor, který je základní energetický prostředek v zemědělství, běžně odpracuje hodin. Výrobci jsou tak nuceni hledat nová řešení, která by zajistila energetickou úsporu. Jedna z možností snížení spotřeby traktorů je také volba převodovky. U dnešních traktorů vyšších výkonových tříd lze volit již standardně mezi převodovkou s plynulou změnou převodového poměru nebo převodovkou plně řazenou při zatížení. Cílem tohoto příspěvku bylo na základě terénního měření porovnat ekonomické parametry traktorových souprav v dopravě. Jednalo se o traktory se stejným motorem, ale s odlišnou konstrukcí převodovky. U traktoru NH T7050 AutoCommand umožňovala řídící elektronika motoru a převodovky nastavovat různé režimy práce. Traktor NH T7050 PowerCommand pracoval s převodovkou řazenou pod zatížením v automatickém režimu. MATERIÁL A METODIKA Samotnému terénnímu měření v dopravě, předcházelo měření motorů zkoušených traktorů v laboratořích Ústavu techniky a automobilové dopravy na Mendelu v Brně. Zkoušky na Mendelu probíhaly v traktorové zkušebně, kde byly měřeny parametry motoru přes vývodový hřídel. Hlavní část traktorové zkušebny tvoří vířivý dynamometr VD 500, který je možno připojit na zadní vývodový hřídel traktoru. Při všech zkouškách byly dodržovány všeobecné požadavky dané normou ČSN ISO Měření traktorových souprav v dopravě bylo realizováno mezi obcemi Hustopeče a Nikolčice. Trasa mezi těmito obcemi měřila 21,8 km. Soupravy vyjížděly z Hustopečí a směřovaly přes obce Velké Němčice a Křepice do Nikolčic, kde se otočily a vrátily se stejnou cestou zpět do Hustopečí. Měřící trasa byla rozdělena na 8 dílčích úseků, mezi obcemi. Trasa traktorové soupravy je znázorněna na obr. 1 a charakteristiky jednotlivých úseků jsou znázorněny v tab\n3 Obr. 1 Trasa traktorové soupravy Tab. 1 Charakteristika jednotlivých úseků Úsek Dráha [m] Nadmořská výška [m] Min. Max Celkem Protože traktory byly vybaveny rozdílnými převodovkami, byly také nastavení režimů rozdílné. Řídící elektronika motoru a převodovky umožňovala nastavit různé režimy práce. Traktor NH T7050 AutoCommand, byl vybaven plynulou hydromechanickou převodovkou s možností nastavení agresivity změny převodového poměru 1-3. Stupeň agresivity 1 znamená pomalejší změnu převodového poměru v závislosti na změně zatížení traktoru, naopak nastavení agresivity na třetí stupeň znamená změnu převodového poměru v kratším čase. Díky elektronice řízení motoru bylo dále možné nastavení v širokém rozmezí omezení otáček motoru. Proto bylo pro testováni traktoru AutoCommand zvoleno 10 režimů omezení otáček motoru a agresivity řazení: 988\n4 1. Otáčky 1450 min -1 agresivita 1, ( v grafu je označena jako Agg.) 2. Otáčky 1450 min -1 agresivita 3 3. Otáčky 1580 min -1 agresivita 1 4. Otáčky 1580 min -1 agresivita 3 5. Otáčky 1800 min -1 agresivita 1 6. Otáčky 1800 min -1 agresivita 3 7. Otáčky 1900 min -1 agresivita 1 8. Otáčky 1900 min -1 agresivita 3 9. Otáčky 2200 min -1 agresivita Otáčky 2200 min -1 agresivita 3. Uvedené režimy byly nastaveny vždy před započetím každé dílčí zkoušky a během jízdy po trase nebyly měněny. U traktoru NH 7050 PowerCommand, který disponoval stupňovitou převodovkou řazenou při zatížení, byl zvolen automatický režim řazení, kde elektronika řízení převodovky neumožňovala nastavit omezení otáček motoru. Automatika řazení udržovala otáčky v oblasti maximálního výkonu. Technické parametry traktoru New Holland T7050 PowerCommand Motor: číslo motoru: *, číslo traktoru: *ZAB641763*, rok výroby 2010, počet motohodin: 4,4, jmenovitý výkon: 145 kw, max. výkon bez navýšení: 156 kw, jmenovitý výkon s navýšením: 172 kw, max. výkon s navýšením: 177 kw, jmenovité otáčky 2200 min -1, maximální točivý moment: 860 Nm/1400 min -1, maximální točivý moment s navýšením: 965 Nm/1600 min -1, převýšení točivého momentu bez/s navýšením: 37/30 %, počet válců: 6, celkový objem motoru: 6728 cm 3, počet ventilů: 24, pohon ventilátoru chlazení: visko spojka, přeplňování: turbodmychadlo, vstřikovací systém: vysokotlaký Common Rail s plně elektronickým řízením. Převodovka: typ: Powershift, počet převodových stupňů 19F/6R. Rozměry pneumatik: výrobce: Continental Contract AC 65, přední 540/65 R30, zadní: 650/65 R42. Hmotnost: kg. Technické parametry traktoru New Holland T7050 AutoCommand Motor: číslo motoru: *, číslo traktoru: *ZAB607941*, rok výroby 2010, počet motohodin: 6,7, jmenovitý výkon: 145 kw, max. výkon bez navýšení: 156 kw, jmenovitý výkon s navýšením: 172 kw, max. výkon s navýšením: 177 kw, jmenovité otáčky 2200 min -1, maximální točivý moment: 860 Nm/1400 min -1, maximální točivý moment s navýšením: 965 Nm/1600 min -1, převýšení točivého momentu bez/s navýšením: 37/30 %, počet válců: 6, celkový objem motoru: 6728 cm 3, počet ventilů: 24, pohon ventilátoru chlazení: visko spojka, přeplňování: turbodmychadlo, vstřikovací systém: vysokotlaký Common Rail s plně elektronickým řízením. 989\n5 Převodovka: typ: plynulá hydromechanická. Rozměry pneumatik: výrobce: Michelin Multibib, přední 540/65 R30, zadní: 650/65 R42. Hmotnost: kg. Technické parametry použitého návěsu WTC Písečná BIG 18/3 Typ: BIG 18/3, výrobní číslo: , číslo rámu: 18T , rok výroby: 2010, nejvyšší povolená hmotnost: kg, provozní hmotnost: kg, užitečná hmotnost: kg, objem/bočnice 980/1600 mm: 15,5 m 3, 25,5 m 3. Rozměry celková šířka: mm, celková délka: mm, celková výška: mm, max. povolená rychlost: 40 km/h. Použitá měřící zařízení: GPS modul Přesná poloha soupravy a také skutečná rychlost byla zjišťována GPS příjmačem s datarate 5 S/s. Přijímač byl do měřícího notebooku připojen přes sběrnici RS232. Obr. 2 Měřené traktory a návěs VÝSLEDKY A DISKUZE Naměřené hodnoty byly vyneseny do grafů podle jednotlivých úseků. V grafu na obr. 3 je vynesena hodinová spotřeba traktorových souprav měřená na úseku 2, kde je patrný vliv nastavení omezení otáček. Jednalo se kopcovitý terén, tedy nejvyšší zatížení z celého okruhu. Nejnižší hodinové spotřeby zde dosahoval traktor AutoCommand s nastavením otáček 1450 min -1. Podobné výsledky byly naměřeny i na ostatních úsecích zkušební dráhy. Rozdíly hodinové spotřeby v závislosti na nastavení agresivity změny převodového poměru jsou velice malé. Při nastavení stupně agresivity 3 docházelo jen k malému zvýšení otáček a to maximálně o 30 min -1, což mohlo být způsobeno rychlejší změnou převodového poměru. Dále bylo monitorováno zatížení motoru a aktuální moment motoru. Jedná se o údaje snímané ze sítě CAN Bus měřených traktorů. Vzhledem k tomu, že průběh aktuálního momentu kopíruje průběh skutečného momentu motoru je tento údaj významnější než zatížení motoru. Při práci s plnou dodávkou paliva na nižší otáčky se motor pohybuje v oblasti s vyšším aktuálním momentem, tedy v oblasti s nižší měrnou spotřebou paliva. Závěrečné hodnocení dopravních souprav bylo provedeno z celé zkušební dráhy tj. z délky 21,8 km, s celým profilem tratě (klesání, stoupání) a při různých otáčkách motoru. Základním kritériem pro závěrečné hodnocení byly rozhodující výstupní parametry a to dosažená přepravní rychlost a spotřeba paliva. Pro objektivní hodnocení byly vybrány poměrně úzké rozsahy rychlostí a úzké rozsahy otáček motoru. Naměřené hodnoty byly vyneseny do grafu na obr\n6 Obr. 3 Hodinová spotřeba traktorových souprav na úseku 2 (Agg agresivita řazení) y = 2,0314x - 54, Spotřeba (l/h) ,0 37,5 38,0 38,5 39,0 39,5 40,0 40,5 Rychlost (km/h) T7050 AutoCommand T7050 PowerCommand Obr. 4 Závislost hodinové spotřeby traktorů na rychlosti při jízdě souprav na celém okruhu. 991\n7 Z grafického znázornění vyplívá, že při rozsahu otáček motoru 1700 min -1 až 1770 min -1 - soupravy dosahovaly přepravní rychlost 38,4 až 39,1 km.h -1. V uvedených parametrech dosáhla nejmenší spotřeby souprava s traktorem T7050 s převodovkou AutoCommand a to 23,4 l.h -1, zatímco souprava s traktorem T7050 s převodovkou PowerCommand dosáhla průměrné spotřeby 24,9 l.h 1. Rozdíl je 1,5 l.h -1, což činí téměř 6,5 % úspory paliva pro soupravu s traktorem T7050 s převodovkou AutoCommand. Další volený rozsah byl při otáčkách motoru 1814 min -1 až 1830 min -1 - soupravy dosahovaly přepravní rychlost 39,1 až 39,5 km.h -1. V uvedených parametrech měla souprava s traktorem T7050 s převodovkou PowerCommand spotřebu 27,3 l.h -1, zatímco souprava s traktorem T7050 s převodovkou AutoCommand dosáhla průměrné spotřeby 24,5 l.h 1. Rozdíl je 2,8 l.h -1, což činí 11,5 % úspory paliva pro soupravu s traktorem T7050 s převodovkou AutoCommand. ZÁVĚR Ze závěrečného hodnocení traktorové soupravy v dopravě je patrné, že traktor disponující plynulou hydromechanickou převodovkou vykazoval na celé zkušební dráze (tj. 21,8 km) nižší hodinovou spotřebu při stejném rozsahu otáček a stejné pojezdové rychlosti než traktor s převodovkou řazenou při zatížení s automatickým režimem řazení. Pro porovnání byly zvoleny dva rozsahy otáček, a to mi -1, kde traktor AutoCommand dosáhl nižší spotřeby paliva o 6,5% než traktor PowerCommand. Druhý volený rozsah otáček byl v rozmezí min -1, v tomto režimu vykazoval nižší hodinovou spotřebu opět traktor AutoCommand a to o 11,5% než traktor PowerCommand. Z toho plyne, že při vyšších průměrných otáčkách je úspora paliva výraznější. Z naměřených výsledků je patrné, že modernější konstrukce převodovky může mít také vliv na spotřebě paliva. LITERATURA 1. Bauer, F., a kol.: Traktory, Profi Prees, Praha, 2006, 1.vydání, 192 s., 2. Nepublikované materiály Mendelu Brno 992


Špilberk zve na výstavu velkoformátových fotografií – Novinky.cz\nPočet zhlédnutí: 528 Článek od uživatele Jiří Smutný\nMuzeum města Brna vystaví na dělovém bastionu venku před Hradní vinárnou Špilberk v jižní části areálu hradu soubor fotografií, který vznikl za použití elektronových mikroskopů ve spolupráci s firmou Tescan, která v Brně tyto přístroje vyrábí.\npátek 18. května 2018, 15:08\nK vidění budou unikátní snímky detailů muzejních exponátů v poněkud neobvyklém zvětšení. V nabídce bude například rytina na středověké kovové sponě, chleba z roku 1917, původní linoleum z vily Tugendhat nebo střepiny z bomb z válečného bombardování města Brna.\nSlavnostní zahájení expozice se uskuteční v pondělí 21. května v 10.00 hodin. Promluví Pavel Ciprian, ředitel Muzea města Brna, Zuzana Holubová, vedoucí Oddělení archeologie MmB a Maroš Karabinoš, obchodní a marketingový ředitel firmy Tescan Orsay Holding.\nVýstava bude umístěna pod širým nebem od 21. května do 7. září a její prohlídka bude zdarma.


O peníze na běžném účtu pomalu přicházíte | NašePeníze.cz\n15. 11. 2016 – 9:05 | Spoření | Martin Slapnička | Diskuze:\nPeníze k dispozici nabízí Spořící účty\nPoplatky za vedení spořicích účtů už jsou spíše minulostí. Na českém trhu existuje mnoho bank, které si za spořicí účet neinkasují ani korunu, přesto vám ale s úrokem zhodnotí jakoukoliv vloženou částku. Zhodnocení však je spíše mizivé, nocméně lepší než běžný účet.\nTIP: Kdy začnou banky "připisovat" záporné úroky na spořících účtech?\nChtěli byste ušetřit peníze sobě nebo svým dětem? Bojíte se vkládat obří částky do nevyvážených akcií? Pak je tou nejlepší volbou investovat do podílových fondů! Jak to funguje?\nTIP: Jak začít s investováním\nOblíbenost podílových fondů se v poslední době zvyšuje. Může za to nízká hodnota nutného vkladu i fakt, že je příliš neovlivňuje inflace. Banky navíc umožňují vybrat si strategii, s jakou chceme své peníze zhodnotit. Můžeme tak zvolit jak konzervativní přístup, kdy se vám vaše finance zhodnocují sice pomaleji, ale zato stabilně, tak agresivnější metody, z kterých je sice možné vyjít s velkým balíkem peněz, je ale nutné počítat s většími riziky.\nDo podílových fondů můžete investovat i pouhou stokorunu měsíčně. Spolu s dalšími investory tvoříte investiční skupinu, kterou spravuje manažer fondu. Můžete tak klidně spát, o vaše finance se vám postará odborník.\nPři zakládání podílového fondu je důležité sledovat alespoň dva parametry. Mělo by vás zajímat, kdo je manažer daného fondu, jakou má minulost a jak se v jeho rukách fondu dařilo. Především si ale zjistěte, jaké jsou poplatky za správu fondu manažerem. Naopak vstupní a výstupní poplatky už jsou skoro pasé a několik českých bank si je neúčtuje.\nRozhodně neplatí, že čím dražší správa fondu, tím je fond lepší. Je důležité poradit se s odborníkem, který vám doporučí investiční strategii přímo na míru a podle toho vybere i fond, do kterého se zrovna vám vyplatí investovat.\nPodílové fondy myslí i na to, že budete peníze nečekaně potřebovat. Přestože si nastavujete dobu, po kterou chcete investovat, je u některých bank možné vybrat si peníze kdykoliv. Přijdou vám po zadaném požadavku do několika pracovních dní.\núroky sporeni spořící účet zhodnocení běžný účet