Kapitola 1. - Kostky jsou vrženy... 3 Kapitola 2. - Dočasné útočiště... 7 Kapitola 3. - V bezpečí číhá nebezpečí Kapitola 4. - Bez magie... - PDF\nKapitola 1. - Kostky jsou vrženy... 3 Kapitola 2. - Dočasné útočiště... 7 Kapitola 3. - V bezpečí číhá nebezpečí Kapitola 4. - Bez magie...\nDownload "Kapitola 1. - Kostky jsou vrženy... 3 Kapitola 2. - Dočasné útočiště... 7 Kapitola 3. - V bezpečí číhá nebezpečí... 13 Kapitola 4. - Bez magie..."\n1 ZAPOVĚZENCI Blesk\n2 Kapitola 1. - Kostky jsou vrženy... 3 Kapitola 2. - Dočasné útočiště... 7 Kapitola 3. - V bezpečí číhá nebezpečí Kapitola 4. - Bez magie Kapitola 5. - Na návštěvě Kapitola 6. - Soudy Kapitola 7. - Vabank Kapitola 8. - Sázka na černého koně Kapitola 9. - Velký Manur Kapitola Přišli jsme, viděli jsme Kapitola Cesta do hlubin Kapitola Za humny je vlkodlak Kapitola Domů Kapitola Návraty Kapitola Pravidla hry Kapitola Teorie chaosu Kapitola Desatero nevázaného sexu podle Severuse Snapea Kapitola Není cesty zpět Kapitola Nečekaná nabídka Kapitola Jedničky a nulky Kapitola Třetí strana barikády Kapitola Kdo chce s vlky býti Kapitola Den poté Kapitola Každý (si) chce vrzat Kapitola Když plány selžou Kapitola Za úsvitu Kapitola Divadelní drama Kapitola Fiasko Kapitola Proč já? Kapitola Je to pravda Kapitola Cesta tam a zpátky? Kapitola Nárazník Kapitola Být Zapovězencem Kapitola Tichý pláč Kapitola důvod proč přerazit Weasleyho Kapitola Vetřelec Kapitola Pojmy a dojmy Kapitola Pod kůží Kapitola Mimo plán Kapitola Malér nad malér Kapitola Protěž a hlad Kapitola Až přiletí čáp\n3 Kapitola 1. - Kostky jsou vrženy Severus Snape s chutí polkl poslední zbytek té zelenomodré hmoty, kterou se pár zdejších odvážlivců odvážilo nazývat léčivým odvarem, a zakřenil se její pálivé chuti, která si probíjela cestu přes hltan až do jeho zažívacího traktu. Léčivý odvar, pche, ušklíbl se, obyčejná pálenka z chlupatýho australskýho kaktusu, zahleděl se na dno narezlého plechového hrnečku a když se ujistil, že už nezbyla ani kapka, položil hrnek na udusanou hlínu kamsi pod nohy. Stejně by mě zajímalo, kde ten kaktus vzali? Tady v okolí rozhodně ne, i když nahnul hlavu mírně na stranu a rozhlédl se po okolí. V záři ohně však neviděl nic než neprostupnou tmu. Zahleděl se zpátky do plamenů a zdravou rukou se natáhl pro dlouhý klacek, aby za jeho pomoci urovnal poslední dohořívající polínka. A vlastně proč ne? V tomhle lese se dá najít úplně cokoliv, připustil nakonec. Natáhl se pro buclatou bandasku a dolil zbytek tekutiny do plecháčku. Nebylo toho moc, sotva polovina, ale pálenka rozhodně přišla k chuti. Plameny několikrát zapraskaly. Severus sebou lehce škubl, když se v jedné z nedalekých provizorních chatek ozvaly výkřiky některého ze spáčů, který se marně snažil bránit noční můře, ale jinak panovalo všude jinde neproniknutelné ticho a tma. Co by se taky dalo čekat? Tady, uprostřed Zapovězeného lesa, kam nikdo se zdravým rozumem nevstoupil, natož aby udělal takovou šílenost a pokusil se tady přenocovat. Nedej bože na čas žít. A oni stejně došli mnohem dál. Severus lehce přiložil hrnek ke rtům a zahleděl se do plamenů. Jako dnes si vzpomínal na ten den, kdy je až udivující, s jakou umanutostí Vaše duté hlavy odmítají akceptovat fakt, že se vraní oko za žádných okolností opakuji za ŽÁDNÝCH nesmí přidávat do vroucí vody, profesor se otočil na krčícího se studenta pátého ročníku, který zrovna sledoval špičky svých bot, je Vám to už konečně jasné, pane Smithi, nebo vyhodíte do vzduchu celou školu, než to budete ochoten akceptovat! PRÁSK! Dveře se s ranou rozlétly a dovnitř vpadl rozlícený student. Smrtijedi jsou Pane Pottere, mám Vás snad ve vašem věku učit klepat nebo, zarazil se. Harryho první větu úplně ignoroval, ale teď, když viděl uříceného studenta s několika šrámy a tasenou hůlkou, znejistěl. Smrtijedi, zopakoval mladík, když lapal po dechu, jsou na hradě. Byly to vteřiny, které Snape zpracovával tuhle úplně nesmyslnou informaci. To není možný, zamračil se. Ne že by mladíkovi nevěřil, i když mu lezl na nervy, takhle špatný smysl pro humor neměl ani on prostě mu to jen přišlo jako nesmysl. Mohli by se sem Smrtijedi dostat, aniž by se o tom Brumbál dozvěděl? Přes všechna ta bezpečnostní opatření? Trvalo to jen vteřinu, než opět věnoval Potterovi tázavý pohled. Mladík jen zadýchaně přikývl. Jak pro profesora, tak i pro celou třídu pátých ročníků, to znamenalo jasné potvrzení téhle děsivé zprávy. Chlapci zbledli, zatímco děvčata začala vřeštět a pobíhat po učebně jako stádo splašených kentaurů. TICHO! zahřměl profesor jako bůh pomsty. Poslední, o co stál, byla vlna zbytečné paniky. Alespoň doufal, že je jen zbytečná. Potter určitě zase dělal z raracha skalního obra. To by mu bylo podobný. Nikdo se ani nehne! dodal pevně, když všichni vyděšeně ztichli. Všichni zůstanou tady a počkají tady v bezpečí, než se sem dostaví někdo z profesorů a řekne další instrukce! Profesore, to je Pro vás to platí taky, Pottere! zavolal ještě, ale to už jeho plášť zmizel kdesi na chodbě. Dveře silně bouchly. Hloupost! Nemohli se dostat až na hrad! Musí najít Brumbála, ten už bude vědět, co se děje, a řekne mu přesné informace a ne tyhlety dětinské dedukce. Určitě budou venku bránit Smrtijedům, aby se dostali do hradu. Vyběhl do Vstupní síně a vrhl se přímo k hlavní bráně. Musí pomoci svým kolegům v boji. Jakmile však otevřel bránu, něco do něj silně vrazilo a strhlo ho na bok do dostatečné vzdálenosti ode dveří. Byl to Potter. Kdo taky jiný. Co děláte?! zařval na něho, ale v další chvíli se přikrčil k zemi jako vyděšené kotě. V místě, kde ještě před vteřinou stál, zela v zemi ohromná díra a mohutný plamen vycházející snad přímo z vrat by ho určitě usmažil zaživa. Poprvé ztratil řeč. Jsou na hradě! zopakoval mu mladík vztekle a postavil se. Všechny vchody jsou zaklety. Dostanete se dovnitř, ale ne ven. Ve třetím poschodí se bojuje! Musíme se odtud dostat pryč.\n4 Já nebudu utíkat, Pottere! vyskočil na nohy a měl v plánu se vydat do třetího patra na pomoc svým kolegům. Mladík ho však okamžitě opět strhl na zem. Je pozdě! Už ovládají skoro celý hrad, musíme odtud dostat studenty! Tohle je Je to Brumbálovo přání! překřikl ho Harry dřív, než stačil cokoli říct. Poslední. Trvalo několik vteřin než dokázal tuhle informaci vstřebat. On je? Teď není čas! odvětil mladík a postavil se na nohy. Snapea až zarazilo s jakým klidem do dokázal říct. V další chvíli však i on pochopil, že na truchlení teď není čas. Zasunul ten palčivý pocit kamsi hodně hluboko se slibem, že se mu bude věnovat, až na to bude vhodnější chvíle. Stejně jako na miliony dalších uložených pocitů. Na druhé straně síně se objevil modrý paprsek. Profesor okamžitě tasil hůlku, ale mladík ho předběhl. Jeho modravý paprsek zmizel za rohem čímž si vysloužil od svého profesora zvednuté obočí. To byla Hermiona, vysvětlil a vyběhl své kamarádce v ústrety, než mu stačil jeho vyučující cokoliv říci. Vyrazil za ním. Z chodby se vyhrnul dav vyděšených studentů a společně s nimi několik starších jedinců, kteří stáli po stranách jako ochránci a v rukách svírali hůlky. První Havraspár a druhý Nebelvír a Zmijozel, kývla jen k hloučku dětí Hermiona a lapala po dechu. Nikoho dalšího jsme nenašli. Snape se už už chtěl zeptat, kde zůstali profesoři, když se z chodeb začal ozývat zběsilý ryk, který se dal přiřadit k jediné události - k boji. Ozvaly se rány, tříštění kamene a také křik. A stále se to blížilo. Do sklepení, hned, rozhodl Harry. Kývl ke dvěma spolužákům a ti bez odmlouvání popoháněli vyděšené děti dolů do sklepení. Snapeovi se tohle rozhodnutí však ani trochu nelíbilo. Pottere, v tuhle chvíli je sklepení jako past! křikl na něj v tom nenadálém křiku a dusotu nohou, ale než mu mladík stačil odpovědět, proletěl mezi nimi smaragdový paprsek, kterému se sice oba dva stačili vyhnout, ale mladík z Havraspáru už takové štěstí neměl. S očima široce dokořán se skácel k zemi - mrtvý. DANE! vykřikl Harry zoufale, ale věděl, že je pozdě. S o to větší zuřivostí vyslal na vraha bolestivou kletbu stejně jako téměř všichni, kteří se v místnosti nacházeli. Většina Smrtijedů se skutálela ze schodů nebo byli odhozeni kamsi dozadu. Snape všechny omráčené spoutal a jen mlčky se podivoval nad pohotovostí všech přítomných sedmáků. V další chvíli však i oni museli ustoupit do sklepení. Nikam jinam nemohli. Odtud se nedostaneme! Harry, ozvalo se za nimi. Paprsek! Potter se zastavil. Chvíli sledoval červený kotouč světla, který se u stropu síně zvlnil do písmena P a poté se rozplynul. Parvati! Potřebuje pomoc! Pottere, vrátit se tam je sebevražda, popadl ho Snape za rameno. Nehrajte si na hrdinu! Já je tam nenechám! zavrčel a vytrhl se mu. Snape si pomyslel něco o sebevražedných atentátnících a vydal se za ním. Všichni ostatní do sklepení a ani na krok! Vy taky, Grangerová! dodal, když viděl, jak se žene za ním. Postarejte se o ně! Modlil se, aby poslechla. Stačilo mu, že se musí starat o toho nemožnýho kluka! Prořítil se do síně a rozhlédl se, kde je ten spratek. Právě vybíhal schody po třech a vyhýbal se vzpouzejícím se Smrtijedům. Jeden z nich ho zahlédl. Vyvalil na něho oči a zamumlal cosi, aby jim pomohl. Musel se rozhodnout. Pro jednu stranu se právě musí stát zrádcem. Jediným mávnutím hůlky zlomil Smrtijedovi vaz a pokračoval dál ze Potterem. Vybral si dobrou stranu, i když pro něj tohle rozhodnutí bude znamenat velmi brzkou a velmi bolestivou smrt ale stalo se, kostky jsou vrženy. Přitiskl se ke stěně vedle Pottera a snažil se popadnout dech. Ty schody mu daly docela zabrat. Proč jste šel se mnou! zavrčel Harry. Pořád mám za vás odpovědnost, Pottere! odpověděl mu profesor v odpověď. Myslím, že rozdělení na profesory a žáky dnešním dnem skončilo. Profesore, dodal a řádně si muže po své levé ruce prohlédl, užijte si to, možná to je naposledy, co vás takhle oslovuji, a s posledním slovem vyběhl zpoza brnění a pustil se do hloučku zakuklenců. Snape se mu ihned postavil po boku a začal likvidovat své bývalé kolegy od Voldemorta. Jeho osoba se okamžitě stala terčem útoků a hněvu, ale štěstí v tuhle chvíli stálo na jejich straně. Kdosi vpadl Smrtijedům do zad a chvíle překvapení jim dala výhodu vyhrané bitvy. Protivníků nebylo mnoho. Z chodby se vynořil hlouček studentů všemožného stáří i koleje. Zřejmě ti, kteří se rozhodli prostě nečekat a utéct. Společně s nimi tam stála i Luna podpírající zraněnou Parvati a hlouček pátých ročníků Nebelvíru. Holky, co se stalo? Kde je zbytek? Luna jen zavrtěla hlavou. Neville nás kryje vzadu. Ale ostatní\n5 Doufám, že jste se s ním rozloučili. Snape mohl jen sledoval, jak Potter sevřel ruce v pěst až mu zbělaly klouby. Zdálo se, že za chvíli začne řvát vztekem a bolestí. Na to teď není čas, přerušil ho Snape a pokynul jim, aby ho následovali. Vy vezměte slečnu Patilovou, vy běžte v čele, my vás budeme krýt, rozdával rozkazy a všichni se vydali přes Vstupní síň do sklepení. Pottere, vzpamatujte se! zatřásl s ním. V další chvíli ho až vyděsilo, jak rychle se mladíkovy zorničky zúžily a bolest vystřídala naprostá pevnost a odhodlanost. Kryjte je, já jdu najít Nevilla, řekl mu jen mladík a otočil se. Jděte! Šel. Kdyby měl odhadnout, kdo má větší šanci, řekl by, že je Smrtijedi vyhladí do jednoho bez váhání. Otočil se a popohnal ten shluk, co si právě zamířil k jeho podzemnímu království. Potterovi se sice nesmělo nic stát, ale na podobné okamžiky měl až obdivuhodnou dovednost přežít nebo možná jen kupu štěstí. Je jedno, jak se to nazve. Důležité je, že to pomáhá Postará se o sebe. Doufám, že ti štěstěna zrovna dnes nevyprchala V bezpečí dostal celou skupinu do sklepení, kde se v učebně krčil dav studentů z celé školy. Ani ne polovička. Možná třetina ale kdoví, kde je ostatním konec. V tuhle chvíli budou mít štěstí, když se odtud oni dostanou vcelku. Nebuď optimista, nemáte šanci. Patilová, ukažte, sklonil se k dívce, kterou uložili na katedře a odhrnul jí zkrvavené tričko. Na jejím boku zela obrovská tržná rána. Sáhl do poličky, nalil jí do úst podivně nahořklou tekutinu a ránu provizorně zaléčil. Rozhodně nebyla v pořádku a on nebyl léčitel. V další chvíli se dveře opět rozletěly a dovnitř vpadl Potter společně s Longbottomem a dvěma dalšími mladíky. Jeden vypadal, že skutečně mele z posledního. Položili ho na nejbližší lavici a teprve nyní bradavický lektvarista zjistil, že to není nikdo jiný než jejich nový kolega, učitel Obrany proti černé magii. Zřejmě mu obrana moc nešla. Okamžitě mu odhrnul hábit, ale v další chvíli ho opět přikryl a odehnal všechny zvědavce pryč. To, co zbylo z hrudníku toho muže, se už ani nedalo považovat za část lidského těla. Nemusel být genius, aby věděl, že tohohle už nic nespasí. Ut e ečtě edi. zemí. ečete, zachroptěl namáhavě. Divil se, kde ještě bere tolik síly na to, aby mohl mluvit. Sklonil se k němu blíž a přiložil ucho blíž ke rtům. Uteč-te. Sro jí se zemí, vysoukal ze sebe, i když to spíš odvodil než slyšel. Pak už muž jen mlčky otvíral rty. Nechal Longbottoma, aby se mu pokusil zastavit krvácení. Ucouvl od raněného a otočil se k Potterovi, který se právě skláněl k Pobertově plánku. Přidal se k němu a stejně jako mladík i slečna Vševědoucí se snažil zjistit, jak z téhle šlamastyky ven. Ač se však snažil sebevíc, nenapadlo ho nic. Kde jsou všichni ostatní? zeptal, když přejel celý plánek, ale nikde neviděl jedinou jmenovku se jménem svých kolegů. Mladík mu věnoval prázdný pohled, než se opět sklonil k plánku a dlaní přejel po jménech namačkaných v místnosti s nápisem učebna lektvarů. Za jejich zády se ozvalo zachroptění a oni mohli jen sledovat, jak jmenovka profesora obrany párkrát zablikala a poté prostě zmizela. Co to? Tahle mapa neukazuje mrtvé, odpověděl Harry prostě na obě předchozí otázky a jeho prsty se zaryly hluboko do desky stolu. Roztrhl při tom pergamen a pod nehty mu zajelo několik třísek. V tuhle chvíli to však bylo naprosté nic proti tomu, co cítil uvnitř. Pottere, nedokončil. Celá místnost se totiž náhle otřásla. Všechny stoly sebou začaly cloumat, skleničky na poličkách cinkaly jedna o druhou a ze skříněk vypadlo několik lektvarů, které s ranami dopadly na zem, kde se roztříštily a začaly mezi sebou prudce reagovat. Všichni se vyděšeně začali choulit jeden k druhému. Co se to děje?! Co to je? Zemětřesení? My umřeme! Co se to děje? zopakoval Harry a sklonil se nad Pobertovým plánkem, na jehož listech začal obrys hradu slabě poblikávat. Všechny tečky se jmény Smrtijedů se teď pohybovaly na pozemcích hradu a pobíhaly tam a sem. Krysy opouštějí loď, zavrčel Snape. Chystají se srovnat Bradavice se zemí, musíme pryč! rozhodl ihned, i když jenom k Potterovi a jeho kolegyni. Jak? hlesla slečna Grangerová. V další chvíli se s nimi podlaha opět řádně zhoupla a strop se jim pomalu začal drolit nad hlavami. Jakkoli, ale hned! Ze sklepení má vést chodba ven, překřikl Harry náhlý lomoz. Je na starejch plánech. Nic takovýho tu není! ohradil se ihned profesor. Říkal jsem vám, že sklepení je jako past!\n6 Musí tu být! Za starou učebnou Nitromagie! Učebna Nitromagie. Ta učebna nebyla používaná od chvíle, kdy tenhle předmět skončil, takže pár století. Nikdo tam dozadu už nechodil, ani já ne. Od doby, co jsem tam byl, abych zjistil, že že Ta chodba je zavalená. A ke všemu vede do Zapovězenýho lesa! To je fuk, ale dostaneme se mimo hrad. Jdeme! křikl Potter, když je zasáhla třetí vlna otřesů. Tyhle už byly opravdu silné, museli pryč. Potter rozdal několik rozkazů. Starší studenti ihned poslechli a korigovali mladší spolužáky v chumlu za Snapem. Nebylo to snadné. Podlaha se jim pod nohama chvěla a všichni si museli dávat pozor, aby jim na hlavu nespadl kus stropu. Rozhodně by to bylo to poslední. Snape dorazil na místo. Tady vzadu byla zima a tma. Téměř poslepu studoval stěnu a snažil se nalézt tu známou prohlubeň, která otevírala vstup do chodby. Konečně se mu to podařilo. Stěna odstoupila a všichni studenti s ním v čele a s rozsvícenými hůlkami se vydali dál. Za normálních okolností by je tam rozhodně nebral. Ne za předpokladu, že tu roky už nikdo nebyl a mohlo zde na ně číhat cokoli! Jenže tohle skutečně nebyly normální okolnosti. Běželi minutu, možná dvě. Párkrát někdo spadl, ale museli dál, když před sebou nahmatal propadlý strop. Cesta zde končila. Otočil se zpět, kde na něj svítily jen desítky hrotů a čekal na Pottera, který jim kryl záda. Otřesy doléhaly až sem. Jednu chvíli ho přepadl strach, že toho hlupáka zase něco napadlo a on tam skončil někde uprostřed trosek. V další chvíli se k nim však přidal i hlouček sedmáků a jejich velitel se začal drát dopředu. Tady to je? Mlčky přikývl. Teprve poté mu došlo, že to nejspíš nebylo vidět. Ano, dál to nejde. Musíme se probourat nahoru. Cože? Pottere, to A co zůstat tady, navrhla Hermiona. A počkat. Za chvíli nám dojde kyslík, šeptl k ní Harry, aby to nikdo jiný neslyšel. Už teď se ozýval pláč vystrašených dívek a malých dětí. Musíme nahoru. Vylezete uprostřed louky a Smrtijedům akorát do rány, zavrčel Snape. Než tuhle hromadu proboříme, tak se tu udusíme prachem! oponoval mu Harry. Začínalo se mu docela špatně dýchat. A ta zima a stísněný prostor k tomu taky přidal svoje. Prasinky jsou na druhý straně, nedostanete se tam! Ale do lesa ano, řekl pevně. Tam se můžeme schovat. Tak tohle Snapeovi skutečně vzalo řeč. Do lesa? Pottere, Zapovězený les je v našem případě téměř jistá smrt! A zůstat tady JE JISTÁ smrt! oponoval pevně. Nastala minuta hrobového ticha. Pak se jim půda pod nohama opět zachvěla. Nedostaneme se tam, pobijou nás jako zvěř, jakmile vylezeme. Ta mrňata ani nemrknou a bude po nich, šeptl Snape pevně. Tyhle zvířata jim daj pořádně zabrat, řekl jen Harry. Dostaňte mladší do lesa, s vámi mají šanci přežít, dodal a otočil se na skupinu. Armádo! křikl do tmy a skrz dav se k nim začalo přibližovat několik rozsvícených hůlek. Snape neměl sebemenší ponětí, k čemu se chystá, ale už neměl sílu jim bránit. Chvíli se mezi sebou o něčem bavili, ale než profesor stačil zachytit o čem, skončili. Postavili se do dvou řad a Potter ostatním nařídil, aby ustoupili. V další chvíli se ke stropu vydalo několik paprsků a náhle tam zela široká díra přímo na denní světlo. Slečna Grangerová mávla hůlkou k díře a jakési podivné kouzlo je začalo jednoho po druhém doslova vyhazovat nahoru. Všichni vyskákali ven a jeho vrčení, že lezou na jistou smrt, si nikdo nevšímal. Po nich následoval on sám, nehodlal si vzít na svědomí, že ty děti nechá pozabíjet jako prasata na porážce. To, co tam však viděl, mu vzalo dech. Někteří studenti sedmých, šestých a pátých ročníků, ty osoby, které by ještě před hodinou nazval dětmi, stály v řadě vedoucí od jámy až k Zapovězenému lesu a vyměňovaly si se Smrtijedy nejen ledové výrazy, ale také pohledy do hrotů svých hůlek. Než se stačil vzpamatoval, vyskočili z jámy další tři studenti a ihned se zařadili mezi ostatní a připravili si hůlky. Smithi! Parkrová, co vyvá Teď! zahřměl Potter. V další chvíli se toho stalo tolik, že ani nevěděl, kam má dřív koukat. Z hůlek všech bránících studentů vyletěli patroni roztodivných tvarů a velikostí, zatímco ve stejný okamžik vyslali téměř všichni Smrtijedi své kletby, aby ty malé opovážlivce sprovodili z povrchu zemského. Několik studentů zavrávoralo, když do jejich patronů narazily paprsky, ale povětšinou se drželi. Dělejte! křikl na něj Potter a tak profesorovi nezbývalo, než začít tahat studenty a odvádět je špalírem obránců až do stínů lesa. Neměl to snadné. Děti byly vyděšené a občas nevěděly, kam jdou. O tom, že si sem tam našla nějaká kletba cestičku mezi ochránci, ani nemluvě.\n7 První skupina z nich se však dostala na kraj lesa. Dál se však neodvážili. Nedivil se jim, ani on nebyl nikdy nadšený z toho, když měl zajít hlouběji do útrob lesa. Nemohl se tím teď zabývat, mezi stromy byli zatím v relativním bezpečí. Vrátil se pro další skupinu a schoval je pod ochranným kouzlem, aby je mohl převést pod palbou až k lesu. Těsně za třetí skupinou však byla obrana prolomena. Nějakým krutým kouzlem byli patroni rozmetáni a studenti odhozeni několik metrů dozadu. Musel se rozhodnout. Potřebovali obranu, ale skupina vyděšených prváků se musela schovat. Udržel ochranné kouzlo a dovedl nejmenší do lesa k ostatním. Drixi, křikl na mladíka, který byl z přítomných jeden z nejstarších a také i když by to nikdy nepřiznal nejzodpovědnější. Asi pět set metrů odtud je jezero, odveďte je tam a počkejte! Ale já Udělejte to! Tady jste moc na mušce. Musíte pořád rovně. Držte se pohromadě, dodal a už se otočil k bitevní vřavě. Vykouzlit dostatečně pevný štít, aby zabránil třem kletbám rozmetat zraněné studenty na kaši, ho stálo hodně sil. Ale nejhorší bylo, že ve chvíli, kdy se paprsky odrazily od štítu zpět, dostal do ruky takovou zpětnou ránu, že mu to zřejmě zlomilo nějakou kost. Pochyboval totiž o tom, že by něco jiného dokázalo tak krásně a hlasitě křupat. Bolestivě sykl, ale na víc nebyl čas. Doběhl do díry, odkud byli z řady vyhozeni obránci, a vyplnil ji vlastním štítem, aby poslední skupina mohla proběhnout do bezpečí. Pottere, stáhněte se! zakřičel na něj. Věděl, že tuhle divnou skupinu řídí, a proto bylo nejrozumnější je řídit přes něj. Bohužel, mladík ho poslechl jen z části. Coline, Luno, pomozte těm vzadu! zavolal na dvě osoby kousek od sebe. Oba přikývli a ve chvíli, kdy jejich štíty pohasly, byly nahrazeny Potterovým a také štítem jeho hnědovlasé kamarádky. Profesor nemohl uvěřit, že ještě mají dostatek sil k tomu, aby udrželi štíty o takové rozloze a ještě dokázali ve stejnou chvíli udržet při životě své patrony, které ničily nebezpečné útoky. Koutkem oka zahlédl, jak za nimi pomáhají na nohy několika odhozeným studentům a odvádějí je do lesa. Za ním proběhli tři, kteří byli nejblíže jámě a také se přesunuli do lesa - i on se mohl stáhnout. Všichni se postupně stahovali za obrannou řadou do stínu stromů, až jako poslední zůstali Potter, Grangerová, Smith, Greenová a Weasley. Snape v sobě našel poslední síly a skryl je štítem. Stáhněte se! Hned! zařval na ně. Potter ostatním cosi řekl a všichni se stáhli do lesa. Byli zpocení, unavení a vyčerpaní, ale teď na to nebyl čas. Mezi ostatními bylo mnoho zraněných, ale i ti museli počkat, Smrtijedi je začali pronásledovat. Za mnou! zavelel profesor a zmizel v křovinách. Museli se dostat alespoň k Černému jezeru. Tam se rozhodne, co dál. Pokud se dostaneme alespoň tak daleko. Prodírali se křovinami a snažili se držet pohromadě. Okolní větve jim to však silně znesnadňovaly. Šlehaly je do tváří, zachytávaly se do vlasů i šatů a nejednomu z průchozích se zdálo, že se jim šlahouny obtáčejí okolo kotníků a snaží se je stáhnout k zemi. Za zády Snape slyšel vzlyky, lamentování, nadávky a klení, a to vše jen umocňoval fakt, že všude kolem bylo mrtvolné ticho. Ani vítr se neodvažoval vstoupit do těchto větví. Neustále je upozorňoval, aby se nezastavovali, drželi se při sobě a hlavně se nesnažili zkoumat okolí. Protože pokud spatří něco, co nechce být spatřeno, bude to to poslední, co ve svém životě uvidí. Náhle se před nimi ozval lomoz. Hlasy. Všichni nejdříve ztuhli, ale po chvíli se mnohým usadily na tvářích spokojené výrazy. Byli to jejich spolužáci, první skupina sedící na břehu Černého jezera. Zvládli jsme to, hlesla slečna Grangerová s úlevou v unaveném hlase. Bohužel, zavrtěl hlavou profesor, tohle byl teprve začátek Kapitola 2. - Dočasné útočiště Alis! Kolem Snapea se prosmekla vysoká dívka a v další chvíli jí do náruče vklouzlo malé děvče. Podle podoby nebylo těžké odhadnout, jaké pouto je k sobě váže. Tys mě vyděsila, škvrně, vydechla Alisa a políbila mladší sestru do vlasů. I zbytek bojující skupiny se rozptýlil mezi ostatní a snažil se zjistit, zda tu najde nějakou známou tvář. V další chvíli se všude okolo ozývala radost, ale i slzy bolesti a ztráty. Skupinka se krčila na břehu Černého jezera a Snape považoval za zázrak, že si jich ještě nikdo nevšiml. Okolo hladiny nic nerostlo, a proto tu byli přímo na ráně. Jediné, co je nejspíš zachránilo, byly ohromné balvany roztroušené všude okolo jezera. V tuto chvíli to pro ně byla jediná možná záchrana než vymyslí, co dál. Všichni okamžitě dolů! zavrčel na ně a ukázal mezi čtyři obrovské skalní výběžky, jejichž vrcholy se nahoře lehce dotýkaly a dávaly tak zdání jakéhosi podivného přístřešku. Nerozuměli jste? Hned! křikl na ně, když mu místo odpovědi přišlo jen několik nechápavých pohledů. Díky Potterově armádě se jim podařilo v krátké chvíli dostat všechny do prohlubně mezi vysoké kameny.\n8 Rozhodně to nebyl žádný komfort, místa tam bylo asi jako jedna učebna, ale dokázali se tam poskládat docela obstojně. Mladší žáci se tiskli ke starším sourozencům nebo spolužákům a všichni čekali, co bude dál. Co bude dál? Dobrá otázka, ale neptejte se mě! Položte ji sem, otočil se Snape na dva mladíky, kteří mezi sebou nesli zraněnou dívku. Tahle tu ránu od Smrtijedů schytala nejspíš nejvíc. Zraněná byla položena na obrovský balvan, který se s nadsázkou dal nazvat stolem a zbylí dva odhození obránci, kteří na tom nebyli tak kriticky, byli odvedeni ke zbytku skupiny dovnitř. Snape se okamžitě sklonil nad zraněnou studentkou šestého ročníku, zatímco členové Armády se rozestoupili okolo jejich dočasného útočiště, hůlky pevně sevřené v rukou. Profesor se vrátil zpět k pacientce. Dívka se silně chvěla, skrz hábit jí prosakovala krev a hruď se jí zvedala ve zrychleném a povrchním dechu. Slečno Santiová, slyšíte mě? Slečno! J j jo, vydechla. Kde vás to bolí? Všu všude. Hezká odpověď, ale bohužel trochu moc širokosáhlá. Zavrtěl hlavou. Ano, mohl se zeptat, kde přesně, ale bohužel mu bylo až příliš jasné, že by se ničeho lepšího nedočkal. Dívka trochu zachroptěla a v další chvíli jí hlava klesla na stranu. Zaklel. Chtěl jí zkontrolovat zorničky, ale bohužel zjistil, že zraněnou pravou ruku má až příliš zatuhlou na to, aby se s ní dokázal natáhnout až k dívčině tváři. Musel se spoléhat na levačku. Něčí ruce ho však předběhly. Reakce jsou v normálu, jen omdlela, oznámila mu Hermiona Grangerová, když lehce odtáhla obě oční víčka a podívala se zpět na profesora. Myslíte si, že bych to sám nepoznal? zavrčel na ní. To ani v nejmenším, profesore, jen bych řekla, že jste sám trochu, jak to říct a neurazit jeho ješitnost? indisponován, dodala a kývla k jeho ruce, kterou okamžitě stáhl k tělu v obraném gestu. Probodl ji vražedným pohledem, jak se opovažuje myslet si, že ho něco takového zastaví, ale když viděl, že jí to nijak nezarazilo, už to nekomentoval. Místo toho jakoby na protest donutil pravou ruku zvednout se a poté jediným trhnutím otevřel dívce hábit. Tlumeně zaklel, zatímco dívčina kamarádka, která mu nakukovala přes rameno začala křičet. Přestaňte vřískat jak pelikán! okřikl jí okamžitě a poslal ji pryč. A vy, Grangerová, jestli se hodláte složit, tak si k tomu běžte najít jiný místo! utrhl se i na ní, když spatřil, jak zbělala. Zpod látky na ně totiž vykouklo jedno bělostné žebírko, obalené do směsice zaschlé i čerstvé krve. Nebo víte co? Zmizte úplně, budete mi tu jenom překážet! Hermiona na něho hodila zoufalý pohled a poté se raději stáhla pryč. Snape měl chuť utrousit za ní nějakou tu kousavou poznámku, ale nakonec se přeci jen raději věnoval pacientce. Zkoumal rozsah zranění a snažil se zastavit krvácení. Dívka nechrchlala krev, což znamenalo, že plíce to přežily bez porušení a ani žádné jiné vnitřní krvácení nebylo po hmatu zřetelné, za což byl vděčný. Už takhle musel řešit problém, jak to zatracený žebro vrátit na svoje místo bez toho, aniž by svým řevem zburcovala celý les nebo nedej bože, aby jí svými manévry způsobil další vnitřní zranění. Ano, základ byl vrátit kost zpět na své místo, jenže on nebyl léčitel. Teoretik možná, lektvarista určitě, ale ne léčitel. Otřel si zpocené čelo. Jemu osobně nebylo zrovna do zpěvu, přesně řečeno mu začínalo být pořádně zle. To, že se dokázal ubránit prvotnímu šoku neznamenalo, že to dokáže pořád. Ale studenti byli přednější. A to nemluvil o tom, že tu těch raněných bylo mnohem víc. Pronesl alespoň tichou formulku pro zastavení krvácení a očištění rány od infekce a pokoušel si uvědomit, jaké s sebou má lektvary. Vždy jich několik nosil, byl to jeden z jeho vypěstovaných zvyků, poněkud hloupých, ale už několikrát mu zachránily život. Teď ale Na následky cruciatu, na popáleniny od kotlíků, proti únavě a na migrénu. Na moji migrénu! Ten se bude brzo hodit! Jenže tyhle lektvary mi jsou skoro na nic a veškerý moje zásoby jsou zničený a navěky ztracený! Náhle se u úst dívky objevila něčí ruka a nalila do ní lehce nazelenalou tekutinu. Vypijte to! objevil se mu další flakonek před tváří. Nechápavě si ji prohlédl a ještě nechápavěji se podíval na slečnu Vševědoucí, než se pohledem vrátil zpět k čiré tekutině nafialovělé barvy a charakteristického zápachu. Kde jste to vzala?! prohlédl si podezřívavě lahvičku a hned na to propálil dívku pohledem. Přece nebyl tak mimo, aby nepoznal vlastní práci. V tašce, pokrčila rameny. V jaký tašce? V týhle tašce, kývla přes rameno a další lektvar nalila přímo do rány.\n9 Profesor Snape se sehnul a popadl brašnu, ale už při tom pohybu se zarazil, protože zevnitř se ozvalo cinkání minimálně Vy jste mi vykradla kabinet? Hermiona se na něj otočila se vzdorem v očích. Jaká krádež?! prskla. To byla jen situace největší nouze, dodala. Viděl byste snad radši, kdyby všechna Vaše práce byla zničená stejně jako jako, zarazila se. To poslední slovo jí nešlo přes rty. Přece není možný, aby Bradavice byly zničený, aby už neexistovaly! Vždyť vždyť ještě ráno, ještě před několika hodinama aby Vaše práce byla zničená, dokončila nakonec a vrátila se zpět k raněné. Snape zatím zkoumal obsah brašny. Bylo tam téměř všechno. Přesněji řečeno všechno z druhé police napravo ode dveří. Druhou brašnu má Daisy, ozvalo se mu za zády. Druhou? Další má Luna a pak tu jsou ještě dvě nebo tři. Měl by jí mít někdo z těch mladších, dodala a jeho výrazu si nevšímala. Vzali jsme, co se dalo, dodala a vrátila se k dívce. Snape nevěděl, jestli se má vztekat, že byli tak troufalí a vzali všechny jeho zásoby bez jeho svolení, nebo být rád, že byli tak prozíraví a mysleli i na tuhle alternativu. Jeho myšlenky však byly přerušeny. Náhle jako poryvem silného větru se všechny stromy v přiléhavém okolí ohnuly téměř až k zemi. Vzduchem se prohnalo množství větví, uschlé trávy a všemožného dalšího lesního pokryvu a vmetlo se to všechno studentům do očí. Hermiona se sklonila nad nemocnou, aby chránila otevřenou ránu, zatímco Snapea skloněného nad brašnou to doslova sfouklo na zem a donutilo ho to krýt si tvář před tou náhlou vlnou prachu a písku. Ozvalo se několik výkřiků, pár studentů spadlo náporem na zem ale náhle nebylo po tom podivném poryvu ani vidu ani slechu. Zmizel stejně rychle jako se i objevil. Co to bylo? vydechla Hermiona a rozhlédla se po ostatních, kteří se vyjeveně začali sbírat ze země. Profesor se pomalu postavil na nohy. Nemám ponětí, odsekl. Jste oba v pořádku? objevil se u nich udýchaný Harry. Dívka přikývla, zatímco Snape cosi zavrčel a očistil si hábit. Víte, co to bylo? zavrčel místo odpovědi. Šlo to od hradu, kývl Harry hlavou k místům odkud přišli. Široká odpověď, ale všeříkající. Toho se bál, že magická podstata Bradavic o sobě může dát ještě vědět. Jenže teď s tím stejně nic dělat nemohli. Snape se radši znovu vrátil ke zraněné a zjistil, že rána musí být znovu vyčištěna, protože i přes Hermioninu snahu se do ní dostalo příliš prachu, který by mohl znamenat nežádoucí nákazu. Musíme to znovu vypláchnout, řekl jen a lehce mávl hůlkou. K jeho překvapení i překvapení obou studentů však špína zachycená okolo rány nezmizela. Zamračil se a zkusil to ještě jednou. Bez výsledku. Ehm slečno Grangerová, mohla byste to omýt? Jak jste sama řekla, jsem dosti indisponován, nadhodil chladně a stáhl se. Hermiona na to nic neřekla. Věděla, že ho tohle muselo stát notnou část jeho ega. Lehce mávla hůlkou a zamumlala potřebnou formulku s naprosto stejným výsledkem. Pomalu zvedla hlavu a zadívala se na oba muže. Nejde to, hlesla. Toho jsme si všimli také, slečno! utrousil Snape. Pokud tohle zaklínadlo nezvládáte, mohla jste to říct hned a nemuseli jsme To není její vina, vložil se jim do toho Harry. Snape se na něj otočil, nejspíš s jistou dávkou připravených sarkastických poznámek, než si všiml mladíkova výrazu. To není Hermionou, ani vaší rukou, hlesl. Poté namířil na nejbližší kus skály a zašeptal, accio kámen. Kus skály ho okázale ignoroval. Ztratili jsme magii, dodal tak tiše, aby to slyšeli jen dva přítomní. To není možný, ještě před chvílí, hlesla Hermiona, ale došla jí argumentace. Ta magická vlna musela to způsobit ona, řekl Harry tiše. Snape na něho chvíli zíral a poté naštvaně zkusil ta nejjednodušší kouzla, která by musel zvládnout poslepu i levou zadní. Levou zadní možná ano, ale zraněnou pravou přední ne. Alespoň ne teď Co budeme dělat? hlesl Harry. Snape neodpověděl hned. Nejenže se musel smířit s tím, že jeho domovina už neexistuje, ale ve stejnou chvíli nejspíš přišel i o svoji jedinou potěchu, o svoji magii. Ideální den na to hodit si mašli. To se ptáte vy mě? otočil se chladně na Pottera. Pokud vím, byl to váš nápad schovat se tady! No tak prosím, čekám na další záchvěv dokonalé vůdcovské povahy, pronesl jízlivě a kdyby mu to ruka dovolila, zkřížil by obě paže na prsou. Harry nevěděl, co na to říct. Ano, byl to on, kdo je všechny zatáhl sem. A v tu chvíli to bylo to nejlepší rozhodnutí, ale bohužel, jeho plán jaksi neměl domyšlený konec. Chybička se vloudila. Lehce se kousl do rtu a přemílal všechny různé možnosti, které připadaly i nepřipadaly v úvahu.\n10 Já nevím, řekl nakonec. Ale ale že by si slavný Harry Potter nevěděl rady? protáhl Snape jízlivě a kdyby to bylo v jiné situaci, snad by si to i užíval. To snad není ani možné. Hele, vím, že jsem vás dostal sem a že jsme sakra ve zkurvený situaci, ale jestli se vám to nelíbí, tak jste měl zůstat zalezlej ve sklepení a shnít tam s těma svejma naloženejma sajrajtama! utrhl se na profesora, až se na ně otočili všichni v jejich provizorní skrýši. Hlasitěji, Pottere, na druhý straně lesa vás ještě neslyšeli! ucedil Snape. Otočil se a odkráčel mezi dvěma skálami zpět do lesa. Kam jdete? křikl za ním Harry, ale muž se ani nezastavil. Ptám se Vás, kam jdete! vypálil, když ho popadl za rameno a otočil k sobě. Odkdy se JÁ zpovídám VÁM, Pottere?! popadl ho muž zdravou rukou za hábit. Vracím se zpátky ke škole, dodal, když mu mladík dlouhou dobu neodpovídal. Nemůžete se teď vrátit. Nemáte magii, půjdeme my! V tuhle chvíli ji nemá nikdo, všem jsou teď hůlky na nic, ucedil přes rameno. Zůstala jen hrubá síla! Právě proto! Jste raněný, jestli vás něco napadne, neubráníte se, zastavil ho potřetí Harry. Tentokrát už toho měl dost. Ano, věděl, že bez magie je téměř bezmocný. Ano, věděl, že se svým zraněním by měl v boji minimální šanci na výhru, ale ten spratek sakra neměl právo mu to všechno připomínat a odsouvat ho na druhou kolej! On byl tady jediný dospělý, on mohl rozhodovat, co se bude dělat a co ne! A co chcete dělat, Pottere? utrhl se na něho šeptem a levou rukou mu semkl košili u krku. Podívejte se, v jakým jsme srabu! Jsme uprostřed Zapovězenýho lesa a na krku máme třicet mrňat, který při prvním náznaku nebezpečí začnou řvát a rozutečou se. A k tomu tu máš nějakejch deset těch svejch ochránců, kteří sice dokážou pošetile mávat hůlkou, ale to je jim v tuhle chvíli úplně na nic. O nebezpečí nebo o boji neví vůbec nic! sykl mu do tváře. Takže buďto je tu teďka všechny necháte napospas nebo se odtud pokusíte dostat pryč. Protože jestli tu zůstaneme až se večer setmí, tak už se připravte jen na sčítání mrtvol, dodal a konečně mladíka pustil. Ten chvíli hledal ztracenou řeč. Půjdu já, řekl nakonec. Nechte si ty svoje hrdinský skutky, až o ně bude někdo stát! odsekl Snape a vydal se pryč. Zatraceně, Snape, my Vás potřebujeme! křikl za ním Harry. Copak vážně musí kleknout na kolena a políbit mu lem hábitu, aby ho tenhle zatracenej chlap začal poslouchat? Ano, věděl, že by Snape mohl z fleku být jeho otec, věděl, že nemá ani zdaleka tolik zkušeností jako on sám, věděl, že nezažil skutečný boj, ale sakra věděl, co dělá! Teda, alespoň si to myslel. A mrtvej nám jste k ničemu, dodal, když se na něj Snape překvapeně otočil. Zapomněl jste na profesore Snape! snažil se Severus zachovat dekorum. Jděte do hajzlu, odtušil Harry. Dovolte, abych vám připomněl, že byste musel být můj profesor, abych vás tak oslovoval, jenže profesorství není bez učení a učení není bez školy. Smiřte se s tím, dodal. Snape ho sice probodl mrazivým pohledem, ale neměl k tomu, co říct. Takže teďka se vrátíte zpátky a domluvíme se, co dál Nepřerušujte mě! Půjdeme my. Pokusíme se zjistit, jestli se kolem Bradavic ještě potloukají Smrtijedi a pokud ne, vrátíme se a odvedeme všechny zpátky. Když to půjde dobře, ještě než zapadne slunce budou všichni v bezpečí v Prasinkách. Půjdu já. Harry zavrtěl hlavou. Jestli mermomocí chcete, tak prosím. Ale ne sám! Jeho pevný tón vzal Snapeovi i chuť k dalšímu dohadování. Neodpustil si sice nějakou tu vrčivou poznámku, ale jinak poslušně následoval mladého vůdce do prozatímního úkrytu. Hej, všichni, poslouchejte mě! ozval se Harry hlasitě, jakmile vlezli dovnitř. HEJ! napodruhé už se hluk pomalu utišil. Fajn. Takže věc se má asi takhle. Dokázali jsme se dostat z Bradavic až sem a utéct Smrtijedům, ale zůstat tady nemůžeme. Tady mezi skalama jsme zatím v bezpečí, ale je nutné se dostat pryč. Takže já společně s Tomem, Gregem, Elisou a Ronem, ukázal na několik starších studentů, kteří mu odpověděli přikývnutím, se vrátíme zpátky a přesvědčíme se, že už nehrozí žádné nebezpečí. Pokud tomu tak bude, vrátíme se pro vás ostatní. Zatím zůstaňte tady. Nebojte, zůstane tu s vámi profesor Snape Tak tohle je podpásovka, Pottere! a dohlídne na raněné. Za chvíli jsme zpátky a když všechno půjde, do večera budete všichni doma, dodal a otočil se k profesorovi, který ho právě zavraždil pohledem. Pardon, ale tady budete užitečnější, omluvil se tak, že to vůbec neznělo jako omluva, a se skupinou se vydal ven z úkrytu. Mimochodem, o tom, že nemůžou kouzlit jim řekněte, až odejdeme. Proč jste jim to neřekl sám? nadhodil Snape sarkasticky. Někteří z nich by nás nepustili. Řekli by, že to je sebevražda. Alespoň bych zjistil, s kým sdílím stejný názor, neodpustil si Snape. Harry se lehce ušklíbl a otočil se ke své skupině. Chvíli si mezi sebou podávali všelijaké nože, ostny a kdoví co ještě, co ve spěchu někde popadli jako případnou zbraň, a po chvíli už zmizeli v houštině. Měl jsem jít s nima!\n11 Řekl jsem ne! Nesmíte pít vodu z Černýho jezera! utrhl se Snape na studenty, kteří se dost vehementně dožadovali trochy vody. A proč ne? Je to jenom voda a my máme žízeň. Co máme dělat, když si nic nemůžeme vyčarovat? vztekal se jeden páťák a bylo na něm vidět, že nezná jediný důvod, proč by měl Snapea poslouchat. Pane Vreckine, začal profesor tónem, který vždy používal v hodinách, Černé jezero se nejmenuje Černé proto, že měl ten, kdo ho pojmenoval, tuhle barvu rád, zavrčel, jmenuje se tak proto, že má v sobě dost magického potenciálu na to, aby vás jediný lok stál ten Váš ubohej a nanicovatej život. A pokud vám moje argumenty nestačí, tak se stačí podívat na fakt, že ač je tohle jezero jediná voda široko daleko, tak je velice podivné, že se v celém jeho okolí nenalézá jediný živočich nebo rostlina, která by z něj čerpala svoji vláhu. Je to pro Vás dostatečný důvod proto, abyste se přestal dohadovat?! Mladík zmlkl. Nejistě se rozhlédl a musel uznat, že muž má pravdu. Všude kolem byly jen kameny, žádná tráva v bezprostředním okolí hladiny. Mám žízeň, řekl nakonec kajícně. Ujišťuju vás, že nejste sám! odsekl Snape a odkráčel do dostatečné vzdálenosti od týhle TT. Tlupy tupců. Sedl si na místo, kde mohl pozoroval dění kolem a unaveně opřel hlavu o kámen za sebou. V levačce sevřel pěkně tlustý klacek, zatímco pravačka už mu krásně přituhla k tělu. Nasucho polkl. Měl strašnou žízeň. Jazyk se mu lepil na patro a ta lesklá hladina ho lákala jako červená barva býka. Ale věděl, že nesmí. Za pár hodin se snad napije čiré vody nebo snad i džusu, piva či dokonce dobrého vína. Sevřel oči a lehce si olízl suché rty. Máte horečku, objevila se mu na čele čísi ruka. Stočil oči na Grangerovou a zase je zavřel. Nic mi není. Ukažte tu ruku. Aniž by čekala na jeho odpověď, odtáhla mu ruku od těla, div nevykřikl bolestí. A to se snažila být jemná. Ne, že by paže bolela, ale těch pár hodin stačilo k tomu, aby mu rameno zatuhlo. Omluvně se na něho usmála a pomohla mu vysvléknout se z hábitu a poté i z košile. Možná se chtěl bránit, ale nedala mu k tomu možnost. Potom už mu bylo jedno, že mu paži prohmatává a po hmatu zkouší najít zlomeninu. Tam někde, oznámil jí, když sjela prsty na předloktí. Ještě chvíli hledala. Nezdá se, že by to bylo vyhozený. Snad to sroste bez pomoci, řekla. Přiložila mu k ruce vhodně zahnutý klacík a začala mu ji čímsi odmotávat. Kde jste to vzala? zvedl podezřívavě obočí, když uviděl kus bílého plátna, kterým mu ruku ovazovala. Pár jedinců oželelo košile, vysvětlila a zakousla se do látky, aby se jí lépe roztrhla a ona mohla konec zavázat. Předkloňte se, řekla ještě a sama si ho nadzvedla, aby mu okolo krku přetáhla pruh látky, na který mu po chvíli, i přes jeho protesty, že není žádný invalida, zavěsila ruku. Vypijte to, podala mu ještě jednu lahvičku z jeho lektvarové sbírky. Oči mu zazářily, když uviděl trochu tekutiny. Jeho postavení mu však říkalo, že musí odmítnout. Nechci. Nepotřebuju to. Není to tak hrozný, zavrtěl hlavou. Jste zraněný, jste po šoku a naprosto dehydrovaný, vypijte to, řekla pevně. Je to na povzbuzení. A tenhle lektvar i udržuje vodu v těle. Dejte to jim. Rozhlédla se po ostatních a když se ujistila, že jí nikdo nesleduje, naklonila se blíž. Vím, že máme nedostatek vody, ale oni to zvládnou. Vás potřebujeme ve formě. Vypijte to. Možná chtěl argumentovat proti, ale už podruhé za ten den nenašel důvod k další při. Poslušně vypil lektvar a vychutnával si každý doušek, který mu prošel hrdlem. Postával u vchodu mezi dvěma kameny, které zakrývaly jejich útočiště a pozoroval dva mladíky, kteří hlídkovali opodál. Přes koruny stromů sem dopadalo pozdní slunce. Brzo zapadne a jejich skupina se ještě nevrátila. Nerad si to přiznával, ale měl o ně strach. Tedy spíš už panickou hrůzu, protože se muselo něco stát. K hradu to bylo míli, maximálně dvě. Ale i kdyby šli hlemýždím tempem, museli by být do dvou hodin zpět. Jenže už to bylo hodin alespoň pět. Začínal se smiřovat s tím, že se nevrátí, ale rozhodně se nedokázal smířit s tím, že to on je nechal jít, že to on měl za ně odpovědnost, že to on teď má na krku ten zbytek TT tady. Už to bude skoro pět hodin, ozvalo se za ním rozechvěle. Hermiona se tu objevila už alespoň po dvacáté, aby vyhlížela svoje přátele. Už měli být dávno zpátky, hlesla. Sledoval, jak se chvěje a její oko opouští první slza, ale nevěděl, co na to říct.\n12 Co když se jim něco stalo? Co když je napadli Smrtijedi nebo nebo, hlesla a otočila se na něj jako kdyby u něho hledala ujištění, že se vrátí v pořádku zpátky že se jen někde zdrželi. Bohužel, vybrala si na to špatnou osobu. Nebudu vám lhát, slečno Grangerová, ale je velká pravděpodobnost, že už se nikdo z nich nevrátí. Věděla to, ale slyšet to, byly dvě naprosto rozdílné věci. Jako by tohle stačilo k tomu, aby jí došla celá ta strašná skutečnost, spustila zoufalý pláč, a i když se ho snažila z počátku tišit, nepomohlo to. Ne ne Nechal jí sklouznout po kameni na zem a vrátil se k ostatním. Bylo načase připravit se na nejhorší. Pane Fishbone, pane Renhisi, došel ke dvěma mladíkům na hlídce. Oba se na něj otočili a teprve teď si Snape všiml, že jednomu z nich se táhle pruh zaschlé krve od ucha až po bradu a druhý má poškrábanou ruku jako kdyby jí přejel přes ostnatý drát. Pane profesore, proč se nevrací? zeptal se ten s šrámem na tváři. Kdybych to věděl, pane Fishbone, tak bychom tu na ně nemuseli čekat, odvětil. Mladík přikývl a sklopil hlavu. Co budeme dělat? zeptal se po chvíli. Snape neodpověděl hned. Budeme tu nejspíš muset zůstat přes noc. Cože?! vydechli oba i další tři, kteří se k nim připojili. Netvařte se tak nechápavě. Máte snad jiný nápad? Ale ale říkali jste, že.. že do večera budeme doma. Tenhle slib vám dal pan Potter, oznámil mu Snape. Vidíte ho tu snad někde? dodal a ukázal kolem sebe. Sice jednou paží, ale účinek to mělo. A proč, ozval se jeden mladík nesměle. Proč se nevrátíme ke škole? hlesl. Kdyby to šlo, tak by se pan Potter se svou skupinou už nejspíš vrátil, nemyslíte? To, že se nevrátili znamená, že je na cestě nějaká překážka, ale jelikož tu je dalších padesát dětí, nemůžeme tam jít všichni ani je tady nechat. A vyslat další výzvědný tým je pitomost! odsekl poslední slovo a čekal, zda se ještě někdo opováží mít námitky. Nastalo mezi nimi ticho. Oheň. Prosím? otočil se na mladíky s pískovými vlasy na ramena. Potřebujeme oheň. Jedině tak tu přežijeme noc. Chcete na sebe přilákat víc pozornosti, než teď? odsekl Snape. I když připoutáme pozornost, je oheň něco, čeho se většina zvířat i v tady v lese bojí, vysvětlil. Já s Johnem souhlasím. A jak ho chcete získat, když nemůžeme kouzlit? neodpustil si Snape kousavě. Dva mladíci si vyměnili široké úsměvy. To nechte na nás. Kluci, pro dřevo. A hodně! rozkázali ostatním a ti bez remcání přikývli. Počkejte! zarazil je Snape. Chcete se jen tak potulovat po Zapovězeným lese?! zavrčel. Jinou šanci nemáme! Potřebujeme dřevo! otočil se na něj Fishbone. Potřebujeme ho! Měl sto chutí říct, že nikam nepůjdou. Držte se pohromadě a v dohledu. A koukejte dávat pozor, jestli to, co budete brát, bude vážně dřevěný a ne živý! zavrčel nakonec, než se rozptýlili mezi stromy. A dávejte na sebe sakra pozor! Trawisi? Půjč mi brejle, přiklekl mladík s jizvou na tváři k jednomu mladšímu studentovi a stáhl mu brýle, než stačil odpovědět. Potom už Snape mohl jen sledovat, jak společně se svým spolužákem natáčí brýle k slábnoucímu slunci a něco pod ně neustále strkají. To slunce už je moc slabý. Ale houby! mínil Fishbonův kamarád a v další chvíli se mu pod rukou zavlnil slabounký sloupec dýmu. Hlavně to nezadusit hlavně to nezadusit. Za několik minut jim pod rukama praskal malý ohýnek. Jak to kruci udělali? Bez kouzel? Už se tomu brejlounovi nikdy nebudu smát, ušklíbl se mladík a lehce políbil černé obroučky. Grangerová! zahřměl Snapeův naštvaný hlas do tmy, když vylezl z jejich přístřešku a zjistil, že venku před vchodem plápolá vysoký plamen. A takhle zářící nápis - KRMENÍ ZDE, byste sem dát nechtěla?! V záři plamenů viděl, jak na něho hodila zhnusený pohled, ale poté se opět otočila zády k němu a zahleděla se do tmy. Seděla opřená o kámen s nohama pod bradou a čekala. Musí vědět, kam se mají vrátit, řekla nakonec chladně. Vypustil páru. Zatraceně, copak nechápete, že už se nevrátí?! ucedil k ní, ale to říkat opravdu neměl. V další chvíli stála přímo proti němu a on měl co dělat, aby se pod její ranou do hrudníku neskácel přímo do ohně. Vy hnusnej sobeckej hajzle! To, že vy nemáte žádný přátele, o který byste mohl mít strach, ještě neznamená, že musíte ty svoje jedy prskat i na nás! vřískla na něho a neustále do něho strkala. Chtěl jí v tom zabránit, ale ona měla jednu ruku navíc. Nakonec se mu jí podařilo přeci jen přitisknout k sobě a dlaní jí zacpat tu její nevymáchanou pusu.\n13 Buďte zticha nebo Zazmítala sebou a vydala naštvané skučení. Řekl jsem, buďte zticha! naléhal na ní šeptem a tentokrát poslechla. Nic neříkal, jen poslouchal a brzy pochopila proč. Nedaleko od nich se něco pohybovalo a blížilo se to k nim. Kapitola 3. - V bezpečí číhá nebezpečí Pustil jí ze sevření a zvedl ze země připravený kus klacku, který byl dostatečně silný, aby mohl ublížit a zároveň vhodný, aby ho udržel i levou rukou. Dívka ho napodobila, do jedné ruky zvedla silnou hůl a v druhé sevřela velký kámen, připravena k útoku. Grangerová, zmizte! sykl k ní. Ani mě nehne! odvětila a znělo to mnohem víc přesvědčivě, než jak se cítila. Zatraceně, ženská, neštvěte mě a Já jsem ženská a vy jste invalida, tak buďte zticha! Nechte toho oba! ozvalo se kousek od nich zasyčení od druhé hlídky. Probodli se naštvanými pohledy a radši zmlkli. Ještě že je okřikli, jinak by Snape vehementně bránil své ego. Co si to pískle vlastně myslí?! Nastala chvíle nejistého ticha. Všichni stáli jako přimražení a připravení na útok. Vzduch se dal krájet, nejistota rostla s každou vteřinou s každým krokem, o který se to cosi přiblížilo s každým úderem srdce. Blížilo se to už zbývalo jen pár metrů a bude to u nich, bude to v dosahu světla a oni se budou moci podívat s čím mají tu čest ještě pár kroků a Hodláte tu pořádat pálení čarodějnic nebo si jen opíkáte buřty? ozvalo se ze tmy a kdyby to bylo možné, řekl by Snape, že slyšel, jak se zem otřásla od kamenů, které všem spadly ze srdce. Harry! vrhla se dívka svému kamarádovi okolo krku jakoby ho neviděla snad léta (div ho tou holí nepřetáhla po hlavě). Měli jsme o vás takovej strach. Kde jste byli?! Pak všechno řekneme, věnoval jí jeden úsměv, ale i v tom slabém světle bylo znát, že do upřímného má hodně daleko. Za ním se objevil zbytek skupiny a Hermiona stiskla v náruči i svého zrzavého přítele. Kde je pan Green? zeptal se Snape, když si se zatrnutím uvědomil, že 3 + Potter opravdu není pět. Vyměnili si nejisté pohledy, ale poté černovlasý mladík jen zavrtěl hlavou. Nevíme. Ztratil se, hlesl. Jak to myslíte, že se ztratil?! vypálil na něj Snape ledově, ale místo odpovědi mu přišlo jen kajícné zavrtění hlavou. Vy jste ho nechali jít samotnýho? Neříkal jsem vám, abyste se drželi pohromadě?! vztekal se a bylo mu úplně jedno, že musí být slyšet na míle daleko. Měl zlost! Takovou zlost, že se málem zalknul. Jak to mohli dopustit? Jak ho mohli nechat jít samotnýho? Jak ho mohli někde nechat? Jak je ON mohl nechat jít samotný! Nešel sám, hlesl po chvíli Ron. Šel s námi. Pořád byl za mnou, celou dobu a pak najednou, zarazil se, nevěděl, jak má pokračovat, prostě zmizel. Najednou jsem se otočil a on tam nebyl, dodal. Volali jsme ho, vraceli jsme se kvůli němu, ale on, nedokončil druhý. Zbytek věty zůstal viset ve vzduchu jako těžká mračna před bouří. Snape zatnul zuby. Měl sto chutí je seřvat na tři doby a měl ještě větší chuť se prostě sebrat a jít toho pacholka hledat, dokud má alespoň malinkou šanci na přežití. Jenže bohužel taky věděl, že bez kouzel měl on sám na přežití stejně velké šance jako zbytek těch dětí tady. A se svým zraněním ještě menší. Nesnáším bezmoc! A co se teda stalo? dostal ze sebe po chvíli. Kde jste byli tak dlouho? Prohlédl si všechny a nakonec skončil pohledem na černovlasém mladíkovi. Ani tentokrát nepřišla odpověď okamžitě. Harry chvíli hleděl do země a pak zuboženě vydechl. Kluci, běžte dovnitř, já to tady vyřídím, otočil se na své kamarády. Harry! Ale no tak, zabručeli. Neznělo to uraženě, spíš nechtěli, aby tu on zůstával, zatímco oni si půjdou lehnout. Kluci, máte toho dost, nemá cenu, abychom tu zůstávali všichni. Běžte si lehnout a v noci vás vzbudíme na hlídku. Já to tady zvládnu. Zamručeli v odpověď a ztratili se v dočasném přístřeší. Snapea napadlo, jak je Potter donutil, aby ho skutečně brali jako vůdce a poslouchali ho téměř na slovo, ale věděl, že se na to nejspíš nikdy nezeptá. Stáli proti sobě a jediný, kdo zůstal v doslechu byli Potterovi dva věrní kumpáni - kumpán a kumpánka. Smrtijedi? promluvil jako první Snape, když se mladík neměl k začátku mluvení. Zavrtěl hlavou. Po těch tam nebylo ani památky. Tak co se děje?! zavrčel. To to z něho mám páčit?! Násilím?\n14 Bariéra, řekl prostě Harry a poprvé se na profesora pořádně podíval. Ano, prostě to řečeno bylo, ale nevysvětlilo to vůbec nic. Bradavická bariéra? Ta měla přeci dávno zmizet. Bradavická ne, tedy alespoň si to nemyslím, opravil se Harry, Bradavice se potopily do jezera, nedaleko od břehu je vidět jenom vršek Severní věže. Všude kolem je jinak jen voda a spálená zem. Tady se jedná o jinou bariéru, na chvíli se odmlčel. Pár metrů od hranice lesa je neproniknutelná hráz. Nedá se přes ni přejít. Je to jako sklo rozžhavené sklo Tom si o to pěkně popálil ruku, kývl směrem k přístřešku a odmlčel se. Oddělila nás od školy i od ostatních částí. Co jsme viděli, tak Prasinky mají stejný problém, jenže ani tam se nedostaneme, zkoušeli jsme to. V tuhle chvíli nic nemůže dovnitř ani ven. Určitě to musí jít nějak obejít, nadhodil Snape možnou alternativu. Možný to je, připustil mladík. Jenže nevíme kde ani jak. Když jsme zjistili, že neprojdeme, rozdělili jsme se na dvě skupiny a každá šla na jednu stranu podle bariéry. Proto jsme se tak zdrželi, hledali jsme cestu ven, vysvětlil, jenže ani na jedný straně ta bariéra nekončí. Jde pořád podél hranice a potom se zanořuje hlouběji do lesa. Takže, srovnával si to Snape v hlavě, vy mi tvrdíte, že Zapovězený les teď kryje jedna ohromná bariéra? Ne, zavrtěl hlavou. Myslím si, že ta vlna ať už ji Smrtijedi vyčarovali z jakéhokoliv důvodu, vytvořila okolo Bradavic ochrannou bariéru. Bradavice samotné pod krytím nejsou, ale všechno okolo ano. Jako pojištění, že se do bezprostřední blízkosti hradu nikdo nedostane. Bohužel, my uvízli v tý chráněný hranici. A cesta zpátky není, dodal a v další chvíli by přísahal, že Snape zbledl o několik odstínů. Určitě to jen špatně chápu určitě to jen špatně chápu Chcete říct, vydechl po chvíli, že jediná cesta odtud vede hlouběji do lesa? dostal ze sebe a doufal, že to opravdu jen špatně pochopil. Bohužel, naivitu ztratil někdy okolo desátého roku života. Já to říct nechci, zavrtěl hlavou Harry a bylo znát, že i on si skutečnou absurdnost téhle situace taky uvědomuje. Ale je to tak Pevně sevřel oči a opřel se o kámen za sebou. Jestli si ještě před několika minutami myslel, že jsou v pořádným srabu, nevěděl, co si o tom má myslet teď. Jsou uvězněni v Zapovězeném lese a jediný možný, ale ne jistý únik byly hlubiny tohohle území, kam normální člověk nevleze ani pod imperiem natož z vlastní šílený vůle. A ke všemu s touhle tlupou! A on byl na to sám. A bez magie! Zoufale si přejel dlaní po tváři, z tohohle se už nedostanou. Musíme Musíme hlouběji do lesa, ozvala se náhle Hermiona roztřeseně, čímž na sebe upoutala pozornost obou mužů. Celá se chvěla a hlas se jí třásl, ale přesto stála vedle nich rozhodnuta pomoci. No výborně, další skvělý nápad, Grangerová! pronesl Snape jízlivě. Máte ještě nějaký vynikající plán, jak nás všechny zabít?! Je to jediná možnost! odsekla mu stejným tónem. Ale v jejím hlasu bylo něco zvláštního, něco co donutilo Snape i Harryho jí nepřerušovat. Ta ta bariéra, pokračovala roztřeseně, tu nezpůsobili Smrtijedi. Ale Bradavice. Bradavice? Magie hradu, přikývla. Je to ochranný zařízení, poslední bezpečnostní opatření, které je aktivované pouze v největší nouzi. MY jsme teďka v největší nouzi, připomněl jí Snape. Ale taky jsme na pozici nepřátel, protiargumentovala. Nechápal. Někde jsem to četla jenom zmínku o tom, vysvětlila a promnula si ruce, které se jí začaly podivně potit. To kouzlo je postaveno tak, že v případě, že by byla škola napadena a zničena určitá část hradu, aktivuje se tohle kouzlo, které způsobí odříznutí nepřátel od hradu, z jeho bezprostřední blízkosti. Taky má nejspíš za následek, že nepřátelé přijdou o magii a schopnost se přemísťovat zatímco ti, kteří jsou v Bradavicích, těm jejich magická moc zůstane, stejně jako schopnost přemísťovat se. Odmlčela se. Jenže my jsme tady, v lese a proto Proto se nemůžeme dostat k Bradavicím, proto nemůžeme čarovat, doplnil Harry a promnul si unavené oči. Co to je ale za kouzlo? Neslyšel jsem o něm. Jak se dá zrušit? vyzvídal Snape. Nedá, řekla prostě. Tedy alespoň ne odtud, ne nikdo z nás. To kouzlo vymysleli zakladatelé a také byli jediní, kteří ho kdy použili. Na jednu stranu to je funkce dokonalé ochrany školy, ale na druhou je to dost debilní ochrana, když nepočítá, že by se i obyvatelé hradu mohli dostat za hranice bariéry! zavrčel Snape. To byla náhoda. Oni počítali s tím, že by se nepřítel pokoušel Bradavice zničit, jenže to Smrtijedi neudělali. Oni je nezničili, jenom je potopili. Proto se ta ochrana aktivovala tak pozdě proto nás zastihla až tady v lese. A jediná možnost, jak z toho ven, je dostat se mimo ochranné pásmo hradu, dodala do nastalého ticha. Do lesa, upřesnil Harry. Sklopil hlavu a sevřel oči. Nechtěl se zeptat, nechtěl vědět, nechtěl. Jak hluboko? Pokrčila rameny a mlčela. Nemám tušení. Pár mil nebo možná pár desítek. Její hlas byl sotva slyšet.\n15 Pár desítek mil do nitra Zapovězeného lesa? vydechl Snape téměř se smíchem. Děláte si legraci?! Zavrtění hlavou. Je to jediná možnost. Tak tohle bylo i na něj moc. Pevně sevřel oči a promnul si spánky, ve kterých mu začala tepat krev. Už mu zase přicházela migréna, ale věděl, že téhle se jen tak nezbaví. Pár mil do lesa, to snad nemůžou myslet vážně! Dělaj si ze mě srandu! Já vím, že jsem na ně celý ty léta byl hnusnej, ale tyhle blbý fórky si snad ani já nezasloužím. Že ne? No dobrá, možná trochu jo, ale sakra ať toho nechají, já mám taky nervy jenom jedny. A ty zrovna teďka dostávají pěkně zabrat Do lesa několik mil bez magie a s tlupou tupců jako bonus navíc! Mám se začít smát? Ale ono to vážně není vtipný! Vlastně si ani nevšiml, že zůstal sám. Seděl před úkrytem opřený o veliký balvan a zíral před sebe. Teprve, když se z úkrytu ozval křik a pláč, došlo mu, že Potter zřejmě pověděl svůj plán tý TT dole. Panika začala. Jestli mám buď z týhle bandy zešílet nebo mě má roztrhat nějaká obluda z temnot lesa, volím tu míň bolestivou variantu. Postavil se na nohy a oprášil si hábit. Beru tu obludu z temnot. Přihodil do ohně trochu chrastí, aby nevyhasl, a zahleděl se do jeho plamenů. Nikdy nebyl zbabělec, zvláště za roky služby u temného pána se ledacos naučil. Nebezpečí mu nevadilo a panice taky nepropadal zrovna snadno ale sakra, tady měl zodpovědnost za padesát dětí a k tomu nulovou pravděpodobnost na přežití! Jednoho už ztratili a to tu byli pár hodin. Co bude potom? Za hodinu? Za deset? Za den, týden Merlin ví, jak dlouho tady budou muset zůstat. Jenže on ani neviděl cestu ven. Cesta hlouběji bylo bláznovství, zůstat byla sebevražda! Kdyby tady na to nebyl sám kdyby tu nebyly ty mrňata kdyby měl magii.. kdyby Ano, kdyby! Ohniště zapraskalo. Už bylo lépe skryto před všetečnýma očima lesa, ale stále ho alespoň trochu hřálo a osvětlovalo. Kromě slabého praskání nebylo z lesa slyšet absolutně nic. Znervózňovalo ho to. Každý les byl v noci tiše hučící, plný sovího houkání a šustění větru ve větvích jenže tady se neozvalo ani zašelestění. A pokud ano, tak to mělo naprosto opačný efekt, než by to mělo mít. Vzbuzovalo to pocit nebezpečí. Skoro nadskočil, když se něco pohnulo těsně za ním. V další chvíli mu sice ihned došlo, že to je nějaký student, ale přesto se mu rozbušilo srdce. Samozřejmě na sobě nedal nic znát a příčinu svého zrychleného tepu by nepřiznal ani pod imperiem. Grangerová, zalezte zpátky! zavrčel, když kolem něho dívka prošla a zastavila se ještě o kus dál až mimo dosah světla ohňů. Neposlechla ho. Stála v temnotě a poslouchala. Neslyšela jste? Slyšela, otočila se na něj. V tomhle tichu opravdu nejdete přeslechnout. Tak buďte tak laskavá a poslechněte mě! Okázale ho ignorovala. Slečno Grangerová, okamžitě zapadněte zpátky do bezpečí, nehodlám někde po lese shánět vaše ostatky! Neposlouchala ho. Padejte zpátky nebo, už se pomalu zvedal, vzteky rudý až za ušima. Nebo co? Strhnete mi body? prskla na něho vzdorně. Možná by i odešla, vlastně ho chtěla vystřídat, ale tím, jak na křičel, se mu ještě víc rozhodla vzdorovat. Ona si snad myslí, že když už nejsme ve škole, že mě nemusí poslouchat, spratek mrňavej! Grangerová, kvaltujte okamžitě zpátky dovnitř nebo Hermiono, přerušil jeho vztekání klidný hlas a na dívčině rameni se objevila něčí dlaň. Harry se na ní slabě usmál a kývl směrem k přístřešku. Běž k ostatním. Harry, vzdorovala, ale naprosto klidně. Nenechal jí ani dokončit a lehce zakroutil hlavou. Běž. Tady nic nesvedeš a ráno tě budeme potřebovat v použitelným stavu. Věděl, že jí ještě nepřesvědčil. Ráno moudřejší večera, dodal a pevně jí stiskl rameno. Dlouho mu hleděla do očí, ale nakonec přeci jen přikývla a odešla za ostatními. Harry ji sledoval pohledem, dokud nezmizela mezi vyčnívajícími kameny a poté pohlédl na profesora. Snape mu pohled opětoval. Potter měl unavené oči a ve tváři uštvaný výraz, ale přesto se nezdálo, že by hodlal jít spát. Sklouzl po protějším kameni do sedu a promnul si bolestivě krk. Nechcete si jít taky lehnout? zeptal se, i když mu byla odpověď předem jasná. Spíš to byla otázka ze slušnosti. Tak starej ještě nejsem! odsekl Snape. Harry pokrčil rameny, očekával podobnou odpověď. Spánek potřebujou všichni, už od dětství, pronesl téměř do větru a stále si snažil uvolnit si zatuhlou krční páteř. Nastalo ticho. Jak to děláte? Tahle otázka Harryho zarazila uprostřed pohybu a neměl ani ponětí, že nebyl sám. Vlastně ani profesor nevěděl, co ho donutilo se zeptat. Nikdy nebyl zvědavý a pokud ano, dokázal to skrývat stejně dobře jako všechny ostatní emoce nebo byl schopen si odpověď najít sám ale za dnešní den viděl tolik, že se zeptat prostě musel.\n16 Teď abych si ukousnul jazyk! Jak dělám co? otočil se na něj Harry nechápavě. Neodpověděl hned. Chvíli přemítal, co by se stalo, kdyby prostě řekl, že on se na nic neptal, a zachoval si tak svoji image ale tuhle možnost brzy zahnal. Radši ze sebe udělá zvědavce než blbce. Jak to děláte, že vás poslouchají? zeptal se do ticha a teprve po chvíli na mladíka upřel i pohled. Na slovo. Ani od Harryho nepřišla odpověď ihned. Na jednu stranu ho překvapilo, že se Snape vůbec na něco takového zeptal, a na druhou stanu vlastně to ani nevěděl. Ano, byl si vědom, že má u ostatních z Armády respekt, ale nikdy by neřekl, že by ho poslouchali na slovo i když, vlastně možná ano. Neuvědomoval si to. Já nevím, pokrčil rameny. Snape ho neustále pozoroval a ten pohled Harryho znervózňoval. Prostě je jenom beru, nadhodil. Nebyl si jistý, jestli to je právě tímhle, ale rozhodně by tomu dal alespoň část odpovědnosti. Snapeovi se to však tak úctyhodné nezdálo, protože si pohrdavě odfrkl. Nebo je možná jenom nesrážím! dodal Harry naštvaně, ale nekřičel. Zkuste to taky někdy! a zvedl se. Hodláte mi radit, Pottere? Jen jsem odpověděl, na co jste se ptal, odvětil Harry znovu klidně. A pro začátek ujišťuju vás, že řevem nic nevyřešíte. Akorát si je všechny poštvete proti sobě! A to bych řekl, že si teďka nemůžete moc dovolit. Občas to není na škodu, když odmítají poslouchat! zavrčel Snape chladně. To mládě mi snad bude ještě radit! A zkoušel jste je vůbec někdy poslouchat? nadhodil Harry stejným způsobem. Ještě chvíli pozoroval svého profesora, ale poté se raději vydal ke svým přátelům na další hlídkové stanoviště. Probral ho výkřik. Ne, že by spal to se mu nepodařilo za celou noc, spíš mu díky tichu a očím upřeným do plamenů otupěly veškeré smysly a uvrhly ho do podivné apatie. Ani si neuvědomoval, jak dlouho už proti němu sedí Grangerová a teď zrovna zírá vystrašeně k úkrytu. V další chvíli už však stála na nohou a vteřinu na to zmizela mezi kameny. Ten výkřik totiž nepřicházel z lesa, ale přímo z přístřešku. Oba se okamžitě vřítili dovnitř a na sotva postřehnutelnou chvilku zůstali všichni překvapeně stát uprostřed skalnatého kruhu nad jehož zadní částí se v tuto chvíli tyčila ohromná a ne zrovna příjemně vyhlížející rostlina. Byla vysoká dva možná tři metry. Rudé okvětní plátky se lehce pohybovaly téměř jako při pohybu nádechu a její střed byl tvořen stovkami drobných trnů, které až příliš připomínali drobné zoubky. Ti vzdělanější věděli, že to není pouze zdání. Trnatka krvavá! U Zmijozela, tohle bude zlý! Snape zcela automaticky sáhl do hábitu a vytasil hůlku ale bohužel, jeho snahy byly více než marné. Bylo to hloupé, ztrátové a zcela automatické ale alespoň malá útěcha byla v tom, že nebyl jediný, kdo zcela závisel na tomto druhu zbraně. Okolo něho se objevilo asi dalších deset tasených hůlek. Tvrdý náraz na realitu, že opravdu nemohou používat hůlky, je zasáhl rychle, ale přesto to bylo velice pomalé. Masožravá květina už se zakousla do dalšího chodu a ani několik pohotově vyslaných kamenů, jí v tom nebylo schopno zabránit. Drobná dívenka byla vytržena z náruče starší sestry a její křik musel být slyšet na všechny strany. V tu chvíli ve všech ztuhla krev až do konečků prstů, nikdo nebyl schopen jediného pohybu. Sledovali jako ve zpomaleném filmu, jak se dívka zmítá v pevném sevření a z úst jí vychází zoufalý řev mísící se s podivnými chroupavými zvuky, které vydávala rostlina. Nenadálý řev však všechny dokonale probudil. Padli na kolena a pevně si sevřeli uši, aby unikli tomu šílenému ryku, které se vydralo rostlině z pomyslného krku, jakmile dívku doslova vyplivla ze sevření svých jedových okvětních plátků. Trnatka sebou zmítala, kroutila se a řvala jako umírající zvíře. Tedy spíše ještě hůř, její pištění se dalo přirovnat k siréně ale desetkrát, stokrát horší. Všichni se drželi za uši a Snape měl pocit, že jestli to ihned nepřestane, tak se mu hlava bolestí rozskočí na dvě části! Kam se hrabaly jeho migrény. Rostlina sebou ještě několikrát bolestivě zazmítala, dvakrát sebou silně škubla a poté se sesunula podél skály na zem a zůstala ležet. Bez příčiny Pozorně se podívali jeden na druhého a spustili ruce z uší. Nikdo přeci nic neudělal nikdo se k ní ani nepřiblížil, tak jaktože Teď nebyl čas na to hledat příčinu. Všichni se nahrnuli ke zraněné dívce, zatímco Armáda se s klacky v rukou pomalu začala přibližovat k rostlině, aby se přesvědčili, že už nehrozí nebezpečí. Byla však mrtvá, o tom nebylo pochyb, když se Potter dostal blíž a lehce do ní dloubl. Je po ní, konstatoval a všem se očividně ulevilo. Ale jak to, šeptl a sehnul se k útočníkovi.\n17 V tu chvíli už Snape klečel u dívky. Sundal z ní hábit a odhalil tak dívčino tělo poseté několika otisky rostlinných zubů. Dobře, vypláchnout vodou, pár lektvary zbavit jedu a lehkým mávnutím zacelit rány, bude v pořádku, bude v hajzlu! Se zatrnutím si uvědomil, že nejenže nemají vodu, taky nemají ani kouzla na léčení a jediné, co jim zbývá, je několik lektvarů, o kterých ani nevěděl, zda je mají. MICHELI!!! ozval se další zoufalý výkřik, který na sebe strhl všechnu pozornost. Mladá dívka klečela u mladíka, který se stejně jako dva další celou dobu nehnuli od skalní stěny a všichni si do té doby mysleli, že jsou to jen tak tvrdí spáči. Snape na ni pohlédl, utrhl dívce před sebou kus hábitu a přikryl ránu. Držte to, otočil se na dívčinu sestru a urychleně se vydal k Michelovi a jeho přátelům. Uhněte! odstrčil vzlykající dívku z cesty a přiklekl k tělu, aby ho mohl otočit k sobě. Jediný pohled do jejich modré tváře mu však zastavil dech i veškeré snahy o jejich oživení. Nemusel kontrolovat tep, nemusel hledat stopy krve nemusel se dívat ani na ty drobné namodralé skvrnky po vniknutí jazýčku rostliny, kterým z nich pomalu vysála všechnu krev jako koktejl brčkem. Pevně sevřel oči, aby našel ztracenou rovnováhu. Nejenže tu měl holku plnou ran a jedu, které nejspíš nebude schopen ani v nejmenším pomoci, ale ještě ke všemu vedle něho ležela tři mrtvá těla dvou chlapců a jedné dívky, kteří ani netušili, že umírají, a ke všemu mu na krku visela pořádná panika. Která začne právě na tři dva jedna Oni jsou mrtvý! vydechl kdosi za ním. Áááááááááááááááááááááááááááááááááá..!!!!!!!!!!!! Křik, jaký se v tu chvíli rozlehl jeskyní, ho málem ohlušil. A to ani nemluvil o tom, že jeho uši ještě byly extrémně citlivé po tom útoku rostlinného ryku. Všichni pobíhali tam a sem. Několik se jich vrhlo k mrtvým tělům, zatímco zbytek se pokoušel dostat co nejdál z jejich blízkosti a utekl ven. TICHO! Ne, to opravdu nebyl profesor, který si tímhle rozvibrováním hlasivek zjednal hrobové ztichnutí přerušované jen tišenými vzlyky. To mladá prefektka se vzdala týdenního nároku na mluvení a uklidnila tuhletu rozpanikařenou tlupu. Řevem nic nespravíte, akorát sem přilákáte další nebezpečí, řekla jim a přejela všechny vážným pohledem. Ani jim nevrátíte život, dodala. Dívka vedle ní několikrát zavzlykala, ale už nekřičela. Všichni se přesunou támhle, navázal na ní Potter a ukázal na druhou stanu jeskyně. Rozdělejte oheň, ten snad dokáže nebezpečí udržet v dostatečný vzdálenosti. Budeme vás hlídat, ale nikdo neopustí jeskyni a všichni budete poslouchat, je to jasný?! Chránit?! vykřikla dívka sklánějící se nad svým bratrem, chránit stejně jako doteď? Kvůli tomu vašemu chránění je brácha mrtvej, chápeš! JE MRTVEJ! křikla na něho s nenávistí a bolestí v hlase zároveň. Přitiskla se k mrtvého tělu a pevně ho sevřela v náručí, než ho začala smáčet proudy slz. Na co si to hrajete, šeptla ještě, než se její hlas rozplynul do ztracena. Na co? Nastalo hrobové ticho. Všichni hleděli z jednoho na druhého, z druhého na Pottera. Ten však v tu chvíli zíral do země a vypadalo to, že by se teďka nejraději propadl do pekla a už tam zůstal. Ani profesor nevěděl, co má dělat. Na řešení podobných situací nikdy nebyl stavěný. U Voldemorta se nikdy utěšování neslušelo a za války to přenechával na jiných a nikdy se podobných výlevných scén neúčastnil. Byly většinou tak dojemné a sladké, že ještě týden by si nemusel sladit kávu. Tohle však bylo něco jiného tady se za to cítil odpovědný a hlavně neměl kam utéct. Profesore, otočila se na něj slečna Grangerová, postarejte se o malou Fisharovou, lektvary jsou támhle, ukázala na hromádku naplněných mošen. Než stačil přikývnout nebo odseknout, otočila se k mladším spolužákům a nakázala jim, aby rozdělali ohně. Teprve nakonec se otočila na svého sklíčeného kamaráda. Harry? Harry! upřel na ní prázdný pohled. Postarej se o ochranu, rozděl všechny, jak uznáš za vhodné. Sevřel mokré oči. Ne ne už ne. Já už nechci. Ona má pravdu, na co si to sakra hraju, nejsem žádnej ochránce ani Harry, sakra! zatřásla s ním naštvaně, přestaň se litovat! Tomuhle jsi nemohl zabránit, ale teď tě potřebujeme! zatřásla s ním znovu. Bez týhle ochrany nás umře ještě víc! Rozumíš? Po dlouhé chvíli přikývl. Rone, vezmi si pět lidí a běž k zadní části. Petere, rozdělejte si oheň a obejděte okolí. Jen v těsný blízkosti! dodal pevně a do jeho hlasu se opět vrátila jistota, opovažte se toulat někde daleko. Ty a ty, půjdete Potter rozdal ještě několik rozkazů, když se náhle zarazil. Zamračeně se rozhlédl po okolí doprava, doleva a znovu doprava. Zbledl. Kde je Neville?!\n18 Kapitola 4. - Bez magie Všichni se podívali jeden na druhého, ale nikdo neodpověděl, nikdo nevěděl. Kde je Neville?! zopakoval Potter ostře a odstrčil několik studentů, aby vyhlédl ven, jestli už jeho kamarád nestojí na hlídce. Nikde nikdo. Kde je?! Kdo jste ho viděl naposledy?! Mlčeli. Odpovězte! Naposledy před tím útokem, ozval se Tom z páťáku. na hlídce. Kde? No tam, ukázal k druhé straně a zarazil se. Odtud přeci přišla ta strašná rostlina, vzadu, dodal přiškrceně. Profesor mohl vidět, jak černovlasý mladík naprázdno polkl a lehce zbledl, než Toma odstrčil a vyběhl dozadu. To ne, šeptl. Snape vlil dívce do rány jeden slabý čistící lektvar a poté ji nechal v péči jejích kamarádek. Vydal se za skupinou mladíků, ale naštěstí měl dostatek duchapřítomnosti, aby jednomu mladíkovi vytrhl z ruky louč. Jakmile vyběhl zadním průlezem na okraj Černého jezera, nemusel chodit ani příliš daleko. Jen kus od něj byl srocený hlouček, který zkoumal cosi ležícího na zemi. Ne! Do hajzlu, další ne! Ihned se k nim vrhl a jakmile se přiblížil blíž, zahlédl na zemi se zmítajícího Logbottoma. Okamžitě odstrčil Weasleyho z cesty, někomu dalšímu vrazil do ruky louč a přiklekl k mladíkovi. Alespoň, že žije! pomyslel si, ale nebyl si jistý, jestli to skutečně je výhoda nebo zápor, protože se mu mladíkův stav ani trochu nelíbil. Choulil se na zemi, rukama šermoval okolo sebe a vůbec nevnímal okolí. Cosi nesrozumitelně mumlal, a když se mu Snape pořádně podíval do očí, viděl jen panenky, které s jasnou pravidelností mizely pod víčkem a ukazovaly pouze zakalené bělmo. Co mu je? vydechl Harry vyděšeně a podíval se na profesora. Kdybych to věděl, Pottere, tak, začal chladně, ale nedokončil. Lehce otočil mladému bylinkáři hlavu a z pod jeho ucha setřel několik kapek tmavé tekutiny. Jediné promnutí mezi prsty ho ujistilo, že to je krev. Co to Odneste ho dovnitř! rozkázal, než se mladý Potter stačil na něco zeptat. Tady jsme moc na ráně, dodal a ani jeden z ochránců už se na nic neptal. Popadli vzpouzejícího Nevilla a odnesli ho dovnitř. Pane, chytil ho ještě Harry, co je mu? zeptal se s obavou. Až to budu vědět, řeknu vám to, odbyl ho profesor a vydal se za svým pacientem. Ukázal studentům, aby ho dali na jeden plochý kámen v rohu, aby nebyl moc na očích, protože i tak už stačili vzbudit víc nejistoty a pozornosti než měl v úmyslu. Potom zarazil pochodeň vedle sebe mezi dva kameny a všechny ostatní vyhnal. Pottere, pro vás to platí taky! Ale ale Žádné ale! utnul ho ihned podle starých zvyků. Tady se budete akorát plíst! Ale já chci pomoct, dostal ze sebe nakonec. Najednou to nebyl vůdce, ale opět vyděšený student, bojící se o kamaráda, s roztřesenou bradou a strachem v očích. Tady mi nepomůžete, Pottere, odvětil profesor, ale jestli chcete přeci jen něco udělat Nebyl si jistý, jestli o to má žádat právě Pottera, ale odneste ta těla z očí. Nechci paniku ani nemoci. Zarazil se. Kvůli Nevillovi náhle zapomněl na ty mrtvé, ale o to tvrdší byl návrat na zem. Několikrát se nadechl, aby našel ztracenou rovnováhu. Pohřbít? hlesl. Váhal. Ne. Čím byste je chtěl pohřbít? nadhodil klidně. Vlastně ani on nevěděl, co s těly. A ke všemu tady má i půda svoje zuby. Odneste je dozadu pod výčnělek, tam nebudou na očích. Ráno se uvidí. Ráno, hlesl Harry přiškrceně, kdo ví, co bude ráno. Odešel. Snape to nekomentoval. Jen těžko si připouštěl, že na situaci mají oba stejný názor. Vrátil se zpět k Nevillovi a snažil se ho uklidnit. Nedokázal však upoutat jeho pozornost. Chvíli jednou rukou luskal okolo uší, ale bez výsledku. Nakonec vytáhl jeden lektvar a nechal ho stéct do vyprahlého hrdla. Severus svíral v prstech zdravé ruky zářící pochodeň a se rty stáhnutými do tenké linky hleděl před sebe. Když ošetřoval toho otravného Longbotomovic kluka, měl chuť ho zabít, jakmile se probere, za tu jeho nehoráznou neopatrnost a stupiditu. Nějaký zadní hlásek mu však říkal, ať se nejdřív přesvědčí, že všechno není úplně naopak. Bohužel, bylo. Teď zrovna stál vzadu za jeskyní a hleděl na stonek masožravé rostliny, který byl přesně mezi dvěma pupeny odseknutý od kořenů, které se ještě teď kroutily opodál. Všude okolo zasychala vyteklá šťáva a pomalu rozleptávala matnou čepel, která ještě před několika hodinami patřila do výbavy učebny lektvarů.\n19 Tuhle rostlinu šlo zabít jediným způsobem. Rozseknout jí mezi pupeny, na jediném místě, kdy její stonek nebyl chráněný silnými šupinami, ale pupenů jste se zároveň nesměli dotknout, jinak by vaše ruce byly poleptány a mohli byste se s nimi rovnou rozloučit. Tohle všechno však mohl vědět jen naprostý odborník přes byliny Se zavrčením se otočil a vrátil se zpět do jeskyně. Ten antilektvarovej spratek jim zachránil životy! Neville Neville. Neville! Neslyší vás. Harry málem nadskočil, když za uchem uslyšel ten ledový šepot. Otočil se na svého profesora a věnoval mu jeden nechápavý pohled. Chvíli čekal, jestli mu to bude vysvětleno, ale Snape nevypadal, že by měl něco takového v plánu. Jak to myslíte, že mě neslyší? zeptal se Harry nejistě a podíval se na kamaráda, který ležel zabalený do hábitu jako do deky a okolo hlavy měl obtočen kus košile místo obvazu. Jednoduše. Váš kamarád neslyší totiž nic. Cože? vypálil Harry a nemohl uvěřit tomu, že Snape dokáže něco jako tohle říci s takovou klidností. Jako bys už na to nebyl zvyklý! Chcete říct, že je hluchý?! Ano, přikývl Snape klidně. Má prasklé oba ušní bubínky. Jako jediný si totiž odmítl chránit sluch, když nám ostatním ten řev rval uši. A jelikož byl k rostlině nejblíž, zbytek věty nechal vyset ve vzduchu. Proto ta krev z uší. Harry bolestivě svraštil čelo. Takže Neville už nikdy Za čas ano, přerušil ho profesor.. Bubínky se dokážou vcelku velice dobře regenerovat, teď však potřebuje hlavně ticho a klid. Klid, ušklíbl se Harry, ale jeho úsměv postrádal jakoukoliv známku pobavení. Byla to spíš bolest než co jiného. Klesl na nejbližší poražený kmen a opřel lokty o kolena. Ještě něco, co nemáme? Vzdáváte se nějak snadno, Pottere, pronesl Snape a zarazilo ho, jak moc netečně a ledově to zaznělo. Jako kdyby byli zpět v učebně lektvarů a ne uprostřed lesa. Harry k němu zvedl oči a zamračil se. No jo, jak mohl očekávat, že se k němu Snape přestane chovat jako k dítěti. Neměl však sílu na dohadování. Jestli chcete pomoci, tak až se váš kamarád probudí, dejte mu lektvar na povzbuzení. Lektvary jsou támhle v brašně, ukázal za jeho rameno, a jsou popsaný! Tak se to snažte nezvrtat! Harry cosi zavrčel v odpověď, ale než se stačil nadechnout, objevila se u nich Hermiona s dost vyděšeným výrazem v očích. Profesore, vydechla naléhavě. Peggy, ona ona Nemusela dokončit, stačil mu jeho výraz, aby věděl, že je něco špatně. Pottere, ani se odtud nehněte! zavrčel na mladíka, když následoval svoji studentku až ke kamennému lůžku, kde ležela jeho pokousaná pacientka. Severus zvedl překvapeně obočí, tohle ještě neviděl. Co jste jí u Merlinovi brady dala?! křikl na dívku. Bezoárový lektvar, co jinýho? Je to univerzální protijed! ohradila se Hermiona. Grangerová, tohle by bezoárový lektvar nezpůsobil, zpackala jste to! zavrčel na ní Snape a přidržel dívku na kamenné lavici, když se namáhavě zvedla, aby se pokusila o lepší nádech. Mohl jen sledovat, jak dívka lape po kyslíku, okolo úst se jí vytvářejí drobné krvavé bublinky a rty má úplně zelené. Ještě něco se mu však nelíbilo buď se jeho smysly už dočista zbláznili nebo zde cítil zápach spáleného masa. Co jste jí dala do tý rány? zeptal se a odhrnul kus košile, aby si prohlédl několik vnuknutí po drobných zoubcích. Co jste jí tam vlila? Kyselinu?! zahřměl. Cože? vydechla dívka vyděšeně. Ne, jenom slabou dezinfekci, nic jinýho a Desinfekci? křikl jí přímo do tváře. Popadl jednu prázdnou lahvičku ležící u brašny a strčil ji přímo dívce pod nos. Vidíte, co v tý lahvičce je za barvu? Je zelená! Jakou barvu má dezinfekční lektvar Já já JAKOU?! Světle fialovou, hlesla. Ale ale dala jsem jí správný lektvar a Aha, utrousil, když se otočil zpět ke zraněné dívce, to ty lahvičky se rozhodly vyměnit si vzájemně zbytky lektvarů, utrousil sarkasticky. Profesore, hlesla dívka stojící nad svojí mladší sestrou a držící jí za ruku, ale Hermiona jí skutečně do tý rány vlila červenou tekutinu. Červenou? Červenofialovou, přikývla slabě jako kdyby měla strach, že jí její profesor za její poznámku ukousne hlavu. Zarazil se. Podíval se na dívku, poté na slečnu Vševědoucí a nakonec na lahvičku, kterou si zvedl do výše očí, aby se v záři pochodně ujistil, že vidí správnou barvu. Jeho obočí se stáhlo, když Flakonky jsou popsané, ozvala se Hermiona, řídila jsem se jak podle toho, tak podle toho, jak by ta látka měla vypadat. Přiznávám, bylo to světlejší než by mělo být ale barva byla v normě a Neposlouchal ji.\n20 To nebylo možné. Lahvičky s lektvary si vždycky popisoval sám, byl na to až úchylný pedant! Nenechal dokonce ani ty potvůrky, aby mu s tím pomáhali během jejich trestů, na to jim nedával ani zdaleka tolik důvěry. Tak jak bylo možné, že v ruce svíral flakonek s popsaným desinfekčním lektvarem a naprosto rozdílnou tekutinou uvnitř. Přičichl ke zbytku látky a zamračil se ještě víc. Tenhle zápach znal, byla to totiž poslední fáze přípravy, ale on si byl jistý, že Popadl flakonek od druhého lektvaru a řádně si ho prohlédl. Na dně se lesklo několik namodralých kapek i přesto, že lektvar měl být bezbarvý. V konečné fázi. Podejte mi Stimulační lektvar, rozkázal Hermioně aniž by se na ní podíval. Na co chcete Neslyšela jste?! Bez dalšího slova začala prohrabávat brašnu s lektvary, poté druhou a zkoumat jednotlivé nápisy na lahvičkami. Nakonec jí přeci jen našla, ale popis naprosto odporoval barvě i konzistenci. Tady, ale, zavrtěla hlavou a otočila jí na Snapea, který jí však zdánlivě ignoroval. Profesore Budu hádat, světle zelená barva a hustá konzistence, popsal bezchybně obsah lahvičky a teprve poté se podíval na překvapenou dívku. Co se děje? hlesla. Najděte mi lektvar na zácpu a neptejte se mě proč! Neptala se. Vrátila se k přehrabování lahviček a byla si jistá, že čím rychleji ji najde, tím dřív dostane i odpovědi na otázky, které se jí rojily v hlavě. Jaké překvapení ji však čekalo, když vytáhla flakonek s lektvarem na střevní problémy, který měl obsahovat lehce nahnědlou kapalinu a také jí obsahoval. Je v pořádku, řekl Snape. Konstatování, ne otázka. Jak jste to věděl? hlesla. Všichni ostatní, kteří je pozorovali hleděli stejně překvapeně jako ona. Toho jsem se bál, vydechl pro sebe a přejel si rukou po tváři. Je to jednoduché. Když se podíváte na všechny ty divné lektvary, zjistíte, že většina z nich vypadá přesně jako by právě byla v poslední fázi přípravy. Ve fázi, kdy následuje pouze několik kouzel, které buď zvýší, otočí nebo pouze udrží účinek lektvaru. Ve chvíli, kdy nám však úžasná bradavická ochrana vzala magický potenciál, zabavila ho i těmto lektvarům, které jsou na tom pošetilém mávání hůlkou bohužel závislé stejně jako my! neodpustil si kousavou poznámku. Ten lektvar, který držíte v pravé ruce je však připravován bez použití magie. Pouze byliny a správný postup vaření, proto vypadá a účinkuje přesně tak, jak by měl jestli chcete, klidně to ozkuste Hermiona zírala na lahvičky ve svých dlaních a snažila se strávit vše, co bylo řečeno. Chcete říci, že to, co jsem dala Peggy Proto byl ten lektvar světlejší ztrácel magickou podstatu. Desinfekční lektvar bez poslední fáze vaření a kouzel je v podstatě jenom výtažek z rostlin, které spolu však velice silně reagují, proto ten zápach spáleného masa. A pokud odečtete magii od bezoárového lektvaru, zůstane vám nadhodil a rozhlídl se kolem. Nikdo z těch, kdo je poslouchal, mu však nebyl schopen odpovědět. No co je? Není to tak složitý! Bezoárový lektvar až na to, že bez posledních dvou fází a tím pádem bez účinků bezoáru! zavrčel chladně. Ne, nenaučili se nic! Čistící prostředek na zlaté kotlíky, ozval se kdosi v davu. Že by černá ovce? Snape se otočil na mladíka a změřil ho ledovým pohledem. Na to jste přišel jak? Podle složení. Třezalka, prášek žulovce, drixie, sliz tlustočervů a míza I když se to vaří rozdílně, složení je stejné, dodal slabě. Freedne, ucedil chladně a udělal dva kroky ke studentovi, který se mírně přikrčil, jestli tohle přežijeme, možná vás i nechám připustit ke zkouškám, odtušil a otočil se zpět ke slečně Grangerové. Nalila jste do ní jeden z nejagresivnějších leštících prostředků, slečno Grangerová. Dobrá práce, ušklíbl se. A teď! náhle ztuhl jako přimražený. Možná za to mohla jedna nedávná vzpomínka, možná jeho citlivý sluch zaslechl to slaboulinké cinkání skla. Stačila mu vteřina, aby se přeřítil přes jejich dočasný příbytek mezi kameny na druhé straně, kde na jednom z plochých kamenů ležel jejich bylinkový zachránce a nad ním se s lahvičkou v ruce skláněl Pottere, jestli ten lektvar přiblížíte k Longbottomovi ještě o milimetr, urazím vám pazouru! Harry se zarazil v půlce pohybu a ani se nepohnul. Co jsem zase udělal? Jednou toho blba poslechnu a zase mě seřve? Že já se na to poslouchání nevykašlu Položte ten lektvar. Doufám, že jste mu ještě nic nedal, protože jestli ano, osobně vám tu lahvičku nacpu do chřtánu! Položil lektvar a změřil si profesora nechápavým pohledem. Ale vždyť jste říkal, ať Vím dobře, co jsem říkal! ohradil se a vytrhl mu lektvar ruky. Jak čekal stejně jako většina lektvarů vyššího stupně i tenhle projevoval ztrátu magických vlastností. Máte štěstí, utrousil a vrátil lahvičku zpět do brašny. Dělal jsem jen to, co jste řekl, bránil se Harry stále vykolejený tím náhlým vpádem lektvarového mága. Neříkám, že ne! Ale pro příště zkontrolujte si obsah nebo na to radši nasahejte, dodal Snape ledově, popadl brašnu a odnesl ji z dosahu. Odnesl všechny brašny z dosahu.


Nbasket.cz - Finney-Smithova cesta na vrchol. Přes smrt bratra, dítě i obranu Janise (článek: 19. 11. 2019, 14:30)\nFinney-Smithova cesta na vrchol. Přes smrt bratra, dítě i obranu Janise\n19. 11. 2019, 14:30 » Perličky - Autor: Šimon Sedlařík\nCo jste dělali, když vám bylo šestnáct let? Asi to, co každý člověk: chodili do školy, vymýšleli vylomeniny s partou kamarádů, prožívali první lásky… Také Dorian Finney-Smith, šestadvacetiletý forvard Dallas Mavericks, měl spolu s dalšími pěti sourozenci relativně šťastné dospívání. Až do roku 2008: tehdy byl totiž patnáctiletý mladík svědkem vraždy svého bratra.\n„Pořád jsem se ptal sám sebe: byla to moje vina? Co jsem měl udělat, abych mu pomohl?“ mučil se ještě dlouho poté Dorian. Neprávem: bratr Ra-Shawn, talentovaný univerzitní fotbalista, se na jednom večírku rozčílil natolik, že jej nenapadlo nic lepšího než pro výstrahu vystřelit do vzduchu. Hádka s jistým Jar...celý článek vidí pouze členové klubu Nbasket. Bližší informace viz níže.


BiOOO.cz - Lavera Minerální oční stíny MONO 39 stříbrná 2 g\nMinerální oční stíny značky Lavera ve stříbrné barvě dodají Vašim očím hloubku a rozměr. Decentní stříbrný odstín podtrhne přirozenou krásu každé ženy. Stíny se velmi dobře nanáší a díky svému složení také dlouho vydrží. Tato řada byla inspirována barvami přírody, pokrývají tedy široké spektrum od jemných a tlumných až po výrazné a syté barvy. Oční stíny obsahují organické oleje a másla, která pomáhají zvlhčit jemnou oční pokožku. Díky výtažkům z rakytníku, květu růže, lípy a slézu poskytují oční stíny ochranu proti stárnutí pleti.


Daně a mobil. Fikce, nebo budoucnost? – FinExpert.cz\nDaně a mobil. Fikce, nebo budoucnost?\nMobilní telefon má téměř každý, a tak operátoři uvažují o dalších službách. A jednou z možností je mobilní daňové přiznání.\nVíce než polovina podnikatelů a živnostníků v ČR by přivítala možnost podávat daňové přiznání přes mobil jako výraznou úsporu času. Češi považují stávající daňový systém za nespravedlivý a byrokratický. Drtivá většina z nich by si přála vznik bezplatné linky daňového poradenství. Vyplynulo to z reprezentativního výzkumu, který mezi zákazníky všech mobilních operátorů provedl Vodafone. Tento výzkum představil Vodafone na včerejší tiskové konferenci. (Bleskovka z MobilMania.cz). Pojďme však dál. Je přiznání k dani z příjmu přes mobil reálnou možností, anebo spíše snem "IT" fandů?\nDaně nutné a nenáviděné\nPlatit daně nebaví nikoho. Přesněji, všichni je vnímáme jako nutnost a věřím, že by mnoho daňových poplatníků daně platilo rádo, pokud by v reálném životě vidělo jejich reálné využití. To koresponduje i s výzkumem Vodafone, kde pouze čtvrtina dotázaných respondentů je s českou daňovou soustavou spokojena. Otázkou také je, co se stane po "velkém daňovém třesku", ke kterému se chystá současná vláda. Přes 90 % dotazovaných vnímá daňovou soustavu za byrokratickou, přičemž nejméně spokojení jsou právě pravicoví voliči.\nTristní komunikace s finančními úřady\nPokud jste někdy potřebovali komunikovat s finančním úřadem, sami víte, že získat odborný názor finančního úředníka není snadné. Problém je také ve značné roztříštěnosti finančních úřadů – každý může mít jiný úhel pohledu. Podobně vnímají stav na finančních úřadech i respondenti. Za byrokratickou až arogantní považuje komunikaci s úřadem 82 % respondentů, za pomalou 78 %. Přitom nadpoloviční většina lidí jedná s finančním úřadem osobně, telefon ke komunikaci využívá okolo 28 % dotazovaných a něco málo okolo 12 % používá ke komunikaci internet.\nTo je v přímém rozporu s jiným faktem – naprostá většina podnikatelů a firem, které sami podávají daňová přiznání, získávají informace o daních prostřednictvím internetu, přitom přes 90 % z nich podává daňové přiznání klasickou cestou, tj osobně (cca 79 %) nebo poštou (cca 11 %). Přes internet letos daně podalo jen okolo 5 % dotazovaných a stejné procento využilo daňového poradce. To podává jasný obraz: přes internet se zjistí potřebné informace, ale s daňovým přiznáním se pak běží na finanční úřad "pro jistotu". Nehledě na složitost získání elektronického podpisu, který je nutný k podání daňového přiznání přes internet.\nNa finančních úřadech nám chybí vyvolávací systém, jak je tomu u většiny velkých bank a mobilních operátorů. Ten rozhodně není na těchto úřadech samozřejmostí. Přes 68 % respondentů by uvítalo informace o finančních úřadech v mobilu, nejčastěji prostřednictvím wapu. Takto by mohlo být snadné získat informační či poradenské linky a termíny důležitých daňových přiznání. Mezi nejzajímavější služby pak patří možnost rezervace času finančního úředníka, získání pořadového čísla či podání žádosti. Zelená státní linka se stálým daňovým poradenstvím by potěšila téměř všechny (a soukromá daňová poradenství by mohla vyhlásit bankrot). Ale zpět do reality.\nMobil a daně\nDaňové přiznání přes mobil by si trouflo podat okolo 23 % respondentů, což je zhruba čtvrtina. A z této čtvrtiny má 60 % jasnou představu, jakým způsobem by se tak stalo – vyplněním online formuláře ze svého telefonu. To předpokládá opět využití formuláře přes wap, a tím internetového rozhraní. Výhodou by byla úspora času a jako hlavní výhodu uváděli respondenti možnost průběžně aktualizovat údaje pro daňové přiznání (data by se průběžně ukládala a poté najednou odeslala).\nMezi zásadní podmínky, aby bylo možné podávat daňové přiznání přes mobil, patří nejen technická spolupráce se státní zprávou, ale hlavně zjednodušení celého procesu daňového přiznání. Průzkum Vodafone ovšem neřešil častou nutnost dokládat mnoho příloh a dalších potřebných formulářů, takže v konečném důsledku by mobilní daňové přiznání bylo dostupné pouze pro velmi malou skupinu daňových poplatníků. Výsledný efekt by tak byl minimální, náklady na zavedení služby vysoké.\nMožné využití u voleb\nPřestože je využití mobilního telefonu pro podání daňového přiznání přinejmenším komplikované, technické řešení na straně operátorů již v tuto chvíli existuje. Spíše než daní se dočkáme možnosti účastnit se prostřednictvím mobilního telefonu voleb. Tuto možnost vyzkoušelo v loňském roce poprvé Estonsko v komunálních volbách a je pravděpodobné, že tímto směrem by mohlo jít využití mobilního telefonu pro státní služby i v České republice.\n16. 4. 2007, 00:27\n31. 3. 2007, 18:17\n28. 3. 2007, 23:53\nRe: M A S O C H I S M U S\n28. 3. 2007, 23:16\n28. 3. 2007, 17:14


Amy Schumer reklamy, zobrazit osobu online - producenti-online.cz\nEmail: info@producenti-online.cz https://producenti-online.cz/databaze?obor=scenaristka&osoba=Amy%20Schumer Sledujeme všechny databáze a rejstříky osob a zveřejňujeme všechny dostupné informace online zdarma. Pokud se k osobě vážou veřejně dostupné dokumenty, zveřejníme je. Pokud vyhledaná osoba figuruje na veřejně dostupném audiovizuálním záznamu (převážně reportáž nebo film), u nás jej můžete přehrát.\nScenáristky Scenáristky, majetek, vypsat, osoba, Amy Schumer, cz popis Scenáristky\nreklamy, zobrazit osobu Amy Schumer, kompletní informace online, informace k dispozici. reklamy, zobrazit veškeré dostupné informace online o osobě Amy Schumer zdarma. co dělá, prohlédnout online s možností stáhnout nalezené soubory. Amy Schumer podrobný přehled aktivit…\nAmy Schumer na nalezeném videozáznamu\nPřehrávač je k dispozici také na mobilních zařízeních. pro notebooky a stolní zařízení. Sledujte osoba Amy Schumer online zdarma na Android nebo iOS.PC nebo Mac.\nVšechna dostupná videa a záznamy s osobou Amy Schumer z našich zdrojů v novém okně\nPřehrát všechna videa s osobou Amy Schumer z veřejně dostupných zdrojů\nVyhledat další dostupné informace o osobě Amy Schumer z alternativních zdrojů v novém okně\nZobrazit dostupné informace o hledané osobě Amy Schumer z alternativních zdrojů\nAktuální informace, majetek, funkce, aktivity a historické záznamy o osobě Amy Schumer\nosoba Amy Schumer je …


Flourish Tabs™ jsou tablety stimulující růst kořenů rostlin. Obsahují esenciální stopové prvky, aminokyseliny a vitamíny. Jsou bohaté na železo, manga... celý popis\nFlourish Tabs™ jsou tablety stimulující růst kořenů rostlin. Obsahují esenciální stopové prvky, aminokyseliny a vitamíny. Jsou bohaté na železo, mangan, hořčík, vápník, draslík, inositol, cholin B12, biotin a další faktory. Neobsahují fosforečnany ani dusičnany, které by podporovaly množení řas. Balení deseti tablet postačí na dvě dávky pro rostlinnou plochu 30 x 75 cm.\nFlourish Tabs™, který je ideální pro začátečníky, obsahuje všechny živiny nacházející se ve Flourish® v suché tabletové formě. Tablety se vkládají do štěrku ke kořenům a poskytují tak přímé a postupné uvolňování hnojiva do kořenové zóny rostlin.\nHlavní výhody Flourish Tabs™:\nvýživné tabletky do substrátu pro rostliny,\nobsahuje železo a ostatní mikro prvky, aminokyseliny a vitamíny,\nvelmi vhodné pro rostliny, preferující příjem živin kořeny.\nDávkování Flourish Tabs™\nJedna tableta Flourish Tab™ vystačí na plochu čtverce 20-30 cm2. Standardní akvárium s objemem kolem 40 litrů vyžaduje 6 tablet. Rozděl tablety rovnoměrně po štěrkovém lůžku. Každou tabletu zatlač do poloviny výšky substrátu. Podle rychlosti růstu rostlin, tablety doplňuj jednou za 3 až 4 měsíce. Flourish Tabs™ nezmění pH, ale ve velmi měkké vodě mají tablety mírně kyselé vlastnosti, podobné rašelinovému mechu.\nJako jediný substrát používám Flourite®. Potřebuji aplikovat i Flourish Tabs™?\nI když je Flourite® bohatým zdrojem železa a některých minerálů, jako je například mangan, jde především o pórovitý substrát (štěrk). Flourish Tabs™ dodává širší a snadněji využitelný zdroj minerálů jako samotný Flourite® substrát. Proto se doporučuje použít Flourish Tabs™, i když to není zcela nezbytné.\nPoužívám Flourish®. Musím také používat i Flourish Tabs™?\nFlourish® a Flourish Tabs™ jsou v podstatě podobné, obvykle tedy doporučujeme použít buď jedno nebo druhé. Některé rostliny však přijímají více výživy ze svých kořenů a jiné více z listů, takže použití technologie Flourish a Flourish Tabs™ řeší obě potřeby a může se i kombinovat. V případě, že zapomeneš na dávkování, Flourish Tabs ™ jsou skvělým řešením, protože se ukládají do štěrku a uvolňují výživu pomalu a postupně.\nSložení Flourish Tabs™ (množství na 1 g):\nCelkový dusík (N) 0,28 %, fosfát (P2O5) 0,17 %, rozpustný potaš (K2O) 0,16 %, vápník (Ca) 14,9 %, hořčík (Mg) 0,06 %, síra (S) 12,2 %, bór (B) 0,029 %, chlor (Cl) 0,55 %, kobalt (Co) 0,001 %, měď (Cu) 0,001 %, železo (Fe) 2,2 %, mangan (Mn) 0,23 %, molybden (Mo) 0,0009 %, sodík (Na) 0,14 %, zinek (Zn) 0,0024 %.


Podnikatelská mise do Polska s předsedou Senátu Parlamentu ČR – Tripartita\nPředseda Senátu PČR pan Miloš Vystrčil plánuje na pozvání předsedy Senátu Polské republiky pana Tomasze Grodzkeho v termínu 30. – 31 8. 2021 návštěvu Polska. V rámci programu navštíví delegace 30. 8. Varšavu a 31. 8. Štětín. Přeprava bude zajištěna vládním speciálem.\nZávaznou podepsanou a naskenovanou přihlášku prosíme zaslat e-mailem na adresu pserakova@spcr.cz. Současně s přihláškou je nutné vyplnit i elektronický formulář REGISTRACE. Bez vyplnění elektronického formuláře nemůžeme Vaši přihlášku zpracovat.\nPodnikatelskou misi organizačně zajišťuje manažerka Sekce mezinárodních vztahů Ing. Petra Šeráková (pserakova@spcr.cz). Bližší informace Vám poskytneme na tel. 225 279 404.


415 tisíc Szigeťanů na Ostrově svobody! - DanceMAG.cz\nBrowse: Home / 415 tisíc Szigeťanů na Ostrově svobody!\nJan Polák / 19. 8. 2014 / Komentáře nejsou povolené u textu s názvem 415 tisíc Szigeťanů na Ostrově svobody! / Tiskovky\nFestival Sziget tento rok zaujal rekordní počet fanoušků! Na Ostrově svobody v centru Budapešti se jich během celého festivalu střetlo 415 tisíc. Padesát tisíc týdenních permanentky bylo vyprodáno už před festivalem a rekordní zájem byl o čtvrteční program, kdy v areálu bylo 85 000 návštěvníků a organizátoři vyvěsili oznámení – vyprodáno. 23. ročník Sziget festivalu se uskuteční 10.8.- 17.8.2014\nV neděli skončil dvacátý druhý ročník festivalu Sziget, a velký nárůst navštěvnosti komentoval i hlavní organizátor celé akce, Karoly Gerendai: „Booking silných mezinárodních hvězd je pro nás poslední roky vyzvou, ale zároveň se snažíme připravit i mimořádný zážitek po vizuální stránce a zkvalitňovat festivalový servis pro náv štěvníky. Výjimečnost tohoto ročníku festivalu ocenili nejen návštěvníci, skvělou zpětnou vazbu máme i od kapel a profesionálů. Pokud jsou šťastní fanoušci, jsme šťastní i my a velmi chceme poděkovat všem za to, že na festival přišli.“\nHistorie festivalu Sziget začala v roce 1993 jako společný sen kamarádů o velkém festivale. Po řadě předchozích ocenění, tento rok dosáhl festival další milník v podobě překonání čtyřset tisícové hranice návštěvnosti a poprvé vyprodaného festivalového dne. Na festival přijeli fanoušci z 87 zemí a počet států, ze kterých přijeli vystupovat umělci, se vyšplhal na 41. Hlavní hvězdy festivalu byli Imagine Dragons, Queens of the Stone Age, Calvin Harris, Placebo, Blink-182, Placebo, Macklemore and Ryan Lewis, Korn, Madness, Bastille, Lily Allen, Manic Street Preachors, CeeLo Green, či Skrillex.\nMartin Garrix na Magnetic Festivalu 2014\nSWEDISH HOUSE MAFIA vyprodala americké haly během několika minut!\n← David Guetta zveřejnil video k Lovers On The Sun\nDavid Guetta vítězem v britském singlovém žebříčku →