Pěstování lesů pro 3. ročník VOŠ - Lesnictví\nVÚLHM, v.v.i., VS Opočno\n1. Tématický plán předmětu, požadavky ke zkoušce\n2. Hospodaření v lesích pod vlivem imisí\n• Působení imisí na lesní dřeviny\n• Pásma ohrožení, stupně poškození\nVošL Trutnov - PĚSTOVÁNÍ LESŮ\nTématický plán předmětu\nHOSPODAŘENÍ V LESÍCH POD VLIVEM IMISÍ (18 hodin)\nÚvod do problematiky imisí, pásma ohrožení, stupně poškození\nPůsobení imisí na lesní dřeviny\nObnova porostů pod vlivem imisí\nVýchova porostů pod vlivem imisí\nPorosty náhradních dřevin (PND) – funkce\nPND – výchova\nPND – přeměny\nZAKLÁDÁNÍ A PÉČE O SMÍŠENÉ POROSTY (6 hodin)\nSoučasné trendy a praxe v zakládání smíšených porostů\nPéče o mladé smíšené porosty\nPéče o dospělé smíšené porosty\nZVYŠOVÁNÍ PRODUKČNÍCH MOŽNOSTÍ LESA (9 hodin)\nKvantita, kvalita a bezpečnost produkce současných porostů\nOpomíjené domácí a introdukované dřeviny\nTrvale udržitelná produkce lesů\nOZELEŇOVÁNÍ VEŘEJNÝCH PROSTRANSTVÍ (3 hodiny)\nSoučasná praxe ozeleňování\nTechnologie ozeleňování (výroba sad. materiálu, výsadba)\nPěstování lesa v imisních oblastech (exkurze)\nPráce s horskými porosty (praktické ukázky)\nHospodaření v lesoparku, návrhy. příklady opatření (exkurze)\nPraktická cvičení I (9 hodin)\nPožadavky ke zkoušce, zdroje informací\nZkouška po ukončení zimního období bude mít písemnou a ústní část.\nDoporučená studijní literatura a užitečné odkazy:\nBezecný, P. a kol.: Pěstování lesů. Zem. nakl. Brázda 1992, 376 s.\nKorpel, Š. a kol.: Pestovanie lesa. Príroda Bratislava 1991, 472 s.\nLesnická odborná a vědecká periodika: Lesnická práce, Lesu Zdar,\nJournal of Forest Science, Zprávy lesnického výzkumu, Lesnický\nAktuální ČSN, zákony, vyhlášky\nIng. Jan Leugner\nVÚLHM, v.v.i., Výzkumná stanice Opočno\nNa Olivě 550, 517 73 Opočno\nSilvarium - lesnicko-dřevařský server\nLDF MZLU v Brně - Ústav zakládání a pěstění lesů\nFLD ČZU v Praze – Katedra pěstování lesů\nÚvod do problematiky imisí\n(upr. zdroj: http://referaty.superstudent.cz/chemie/imise-smog-kysele-deste-1068.html)\nVe spodní části atmosféry, v troposféře, dochází neustále k řadě\nchemických procesů, kterých se účastní tzv. stopové plyny. Ačkoli jsou\nkoncentrace těchto látek ve vzduchu velmi nízké, mají (samy nebo\nprodukty jejich reakcí) značný vliv na živé organismy, se kterými se\ndostávají do styku.\nVětšina stopových plynů v atmosféře pochází z přirozených zdrojů, u\nněkterých z nich se ale v tomto století ve značné míře podílejí na jejich\nprodukci lidská činnost v průmyslu, dopravě a zemědělství (např. oxid\ndusný, oxid siřičitý, oxid uhelnatý, uhlovodíky a chlorované\nDíky vysokému obsahu kyslíku v atmosféře jsou chemické reakce látek\nemitovaných do troposféry téměř výlučně oxidační. Iniciaci těchto dějů\nzprostředkuje sluneční záření. Konečnými produkty reakčních\nmechanismů bývají zpravidla kyseliny sírová, dusičná a chlorovodíková,\noxid uhličitý, voda a v případě dostatečně vysoké koncentrace oxidu\ndusného ze spalovacích motorů také ozón (hlavní součást fotosmogu).\nVýsledné produkty a jejich účinky na živé organismy a na majetek se\nnazývají imise a místo jejich působení je značně závislé na\nmomentální povětrnostní situaci. Za normálního počasí teplý vzduch\nstoupá z ohnisek znečištění vzhůru a většina škodlivin je unášena\nvzdušnými proudy do té doby, než jako součást deště nebo sama\nzvolna klesne a uloží se na zemský povrch (zpravidla na horských\nhřebenech). V případě inverzního počasí jsou spodní vrstvy vzduchu\nchladnější než vrstvy vyšší a nedochází proto k žádnému promíchávání\na koncentrace škodlivých látek a produktů jejich reakcí v místě jejich\npůvodu stále narůstá.\nOkyselení půdy a vodních toků se projevuje v oblastech, kde je\nnedostatek vápníku, který by rozpuštěné kyseliny neutralizoval.\nNejvíce škod ovšem působí imise oxidu siřičitého, které způsobují\nškody na lesních porostech. Od poloviny sedmdesátých let příčiny a\nrozsah škod přesáhly daleko za přirozenou úroveň a začalo\nvelkoplošné umírání lesů, především ve Střední Evropě a v Severní\nAmerice. Tato novodobá poškození lesa se vyznačují kontinentálním\nrozsahem (nejsou omezena regionálně), rychlým šířením, postižením\nvšech hlavních druhů dřevin a dlouhodobým přetrváváním.\nV současné době je ve Střední Evropě do různého stupně poškozena\nvíce než polovina lesních porostů, v posledních letech se přitom\nprojevuje lehké zlepšení u jehličnatých stromů a stav se všeobecně\nzhoršuje u stromů listnatých. Příčiny lesních škod jsou různorodé a\nčasto se v účincích vzájemně posilují (tzn. že vliv při současném\npůsobení je silnější než součet jednotlivých vlivů - tato vlastnost\nse nazývá synergismus).\nJednotlivé faktory lze rozřadit do několika skupin:\na) účinek antropogenních emisí škodlivin do ovzduší. Listy a jehličí\nzachytávají z atmosféry částečky prachu a molekuly škodlivin,\npředevším oxidu siřičitého, oxidů dusíku a ozónu. Slouží tak vlastně\njako filtry škodlivých látek, při dlouhodobém působení vyšších\nkoncentrací škodlivin ovšem v listech dochází k porušování buněčných\nmembrán, odumírání buněk a tkání a k poruchám mechanismu průduchů\nb) okyselení lesní půdy. Vápenaté a hořečnaté ionty, nezbytné k růstu\nstromů, se při nízkém pH nadměrně uvolňují a následně vymývají z\npůdy. Jejich místo zastupují ionty hlinité, které jsou pro rostliny\n(zvláště pro jemný kořenový systém) jedovaté.\n• c) klimatické příčiny. Suchá léta, mrazivé zimy a silný vítr poškozují\nzdravotní stav stromů. Les se z těchto poškození zpravidla rychle\nzotaví, pokud ovšem nebyl už předtím oslaben působením plynných\nškodlivin nebo kyselým deštěm - klimatické škody pak působí\nsynergicky a mohou být rozsáhlé a trvalé.\n• d) nákazy a hmyz. Působí podobně jako klimatické škody, tedy\nsynergicky s poškozením z imisí.\n• Většina škodlivin se do ovzduší uvolňuje při spalování fosilních paliv.\nKouřové plyny obvykle obsahují kromě dusíku, oxidu uhličitého a\nvodní páry také proměnlivá množství oxidů síry, dusíku, oxid\nuhelnatý, uhlovodíky, chlorovodík a pevné podíly, tzv. popílek (který\nse skládá z oxidů hliníku, křemíku, vápníku, železa, sodíku atd.).\nVšechny tyto škodliviny lze ze spalin do jisté míry odstranit, za\ntímto účelem byla vyvinuta řada různých technologických procesů.\nZdroj: Zpravodaj ochrany lesa. Supplementum, 2005, VÚLHM\nS dlouhodobou imisní zátěží souvisí tzv. karenční jevy, vyvolané deficiencí živin nebo i\nstopových prvků. Tento problém, často kombinovaný s nepříznivými povětrnostními vlivy,\npostihuje především smrkové porosty a označuje se běžně jako žloutnutí. Projevuje se\ndiskolorací a předčasným opadem jehličí, což často vede k celkové vysoké defoliaci. Touto\nformou poškození nejvíce trpí smrkové porosty na chudých kyselých stanovištích.\nSouhrn - Imisní zátěž\nPod vlivem imisí jsou v současnosti všechny lesy v ČR\nImisemi poškozeno 60 % výměry smrkových a borových\nV posledním desetiletí došlo k výrazné změně imisní situace spočívající v:\n! poklesu emise hlavní znečišťující látky - SO2\n! přetrvávání vysoké zátěže dalších polutantů, především depozice N\nOčekávaná regenerace většiny lesních ekosystémů je jen velmi\npozvolná především v důsledku narušeného půdního prostředí a je\nvelmi pravděpodobné, že problémy se zdravotním stavem lesních\nporostů budou pokračovat.\nKyselé látky • Mezi antropogenními imisemi v ovzduší převažují kyselé\nsloučeniny SO2 a NOx. Kyselinotvorné imise v rostlinách vyvolávají\nzměny v koloběhu živin a vody. K poškození rostlin dochází jednak přímo\novlivněním asimilačních orgánů (jehlic a listů), kdy vznikají různá\nnekrotická poškození, ale i nepřímo – přes půdní prostředí.\nOdhaduje se, že až 70 % kyselých depozic vstupuje do půdy, kterou\nochuzují vyplavováním živin. Zejména pak hořčík a draslík jsou\npřemísťovány do spodních půdních horizontů, kde jsou již pro kořeny\ndřevin nedostupné. Mladé smrkové porosty vystavené imisím proto trpí\nžloutnutím jehličí, které neobsahuje dostatečné množství hořčíku. V\nsilně kyselých půdách se zároveň uvolňuje hydroxid hlinitý, který je\ntoxický pro kořeny, mykorhizní houby a mnohé další půdní\nTyto půdní změny vyvolávají úbytek jemných kořenů a zhoršení jejich\ncelkové funkčnosti, což ztěžuje příjem vody a živin, kterých je v\npůdách horských poloh (kde nejčastěji imise působí) většinou\nnedostatek. Narušení kořenového systému také výrazně ovlivňuje\nstatickou stabilitu stromů.\nUpr. podle Špulák (2005) - http://krkonose.krnap.cz/index.php?option=com_content&task=view&id=7377&Itemid=3\nDusík • Negativně na zdravotní stav lesních porostů působí také\nzvýšené ukládání dusíku, který je základním stavebním prvkem bílkovin,\na proto ovlivňuje tvorbu biomasy. Tato depozice může mít v příznivých\nteplotních a srážkových podmínkách pozitivní vliv na stav porostů.\nPůsobením sucha a nízkých teplot však dochází k výrazným stresům.\nV konečném důsledku pak letorosty dřevin dostatečně nevyzrávají a\nmají menší podíl pozdního dřeva. Takovéto porosty (zejména pak\nsmrkové) jsou podstatně méně ekologicky i staticky stabilní (trpí\nmrazem, zimním vysycháním, zlomy atd.).\nOzon • V posledních letech, na rozdíl od ostatních imisních složek,\nvykazuje silně zvýšené hodnoty ozon (hodinové koncentrace nad 80\nµg.m-3 vzduchu), a to převážně po celé vegetační období. Hodinová\nmaxima dosahují až 200 µg.m-3. Při nich již dochází k silnému akutnímu\npoškození asimilačního aparátu. Při spolupůsobení fyziologického sucha\nmohou poškozovat listy a jehličí již koncentrace nad 65 µg.m-3.\nCharakteristické příznaky poškození ozonem – listové chlorózy\nPásma ohrožení, stupně poškození\nPásma ohrožení lesů pod vlivem imisí\npodle Vyhl. Mze č. 78/1996\nPásmo ohrožení je území s obdobnou dynamikou zhoršování zdravotního\nstavu lesních porostů charakterizované stupněm poškození těchto\nStupeň poškození lesního porostu je určen podílem středně a silně\npoškozených stromů z celkového počtu stromů v lesním porostu.\nStupeň poškození jednoho stromu (smrk)\nSlabě poškozený strom\nStředně poškozený strom\nSilně poškozený strom\nStupeň poškození porostu (smrk)\n2 a větší\n3 a větší\nMaximální podíl z celkového počtu\nstromů v porostu v %\nPorost s prvními\nSlabě poškozený porost\nStředně poškozený porost\nSilně poškozený porost\nVelmi silně poškozený\n* pro zařazení do stupně poškození postačí dosažení jedné z uvedených hodnot\nPodle dynamiky zhoršování zdravotního stavu se lesy\nzařazují do těchto pásem ohrožení:\n! do pásma ohrožení A se zařadí lesní pozemky s porosty s\nvýrazným imisním zatížením, kde poškození dospělého smrkového\nporostu se zvýší průměrně o 1 stupeň během 5 let,\n! do pásma ohrožení B se zařadí lesní pozemky s porosty s\nvýrazným imisním zatížením vpříznivějších podmínkách, kde\npoškození dospělého smrkového porostu se zvýší průměrně\no 1 stupeň během 6 až 10 let,\n! do pásma ohrožení C se zařadí lesní pozemky s porosty s imisním\nzatížením, kde poškození dospělého smrkového porostu se zvýší\nprůměrně o 1 stupeň během 11 až 15 let,\n! do pásma ohrožení D se zařadí lesní pozemky s porosty s nižším\nimisním zatížením, kde poškození dospělého smrkového porostu se\nzvýší průměrně o 1 stupeň během 16 až 20 let. Do tohoto pásma\nse zahrnují i takové lesní pozemky s porosty, kde je vliv imisí\npatrný, ale dynamiku zhoršování zdravotního stavu lesních porostů\nzatím nelze přesně definovat.\nV oblastech, kde se v okruhu 2 km smrkové porosty nevyskytují, se\ntyto lesy zařazují do pásem ohrožení podle rychlosti rozpadu\ndospělých (porost po ukončení výchovy) borových porostů nebo\nlistnatých porostů, přičemž:\n!do pásma ohrožení A se zařadí lesní pozemky s porosty, kde v\ndospělých borových nebo listnatých porostech ročně odumře více\nnež 20 % původního počtu stromů,\n!do pásma ohrožení B se zařadí lesní pozemky s porosty, kde v\ndospělých borových porostech ročně odumře 10 až 20 % původního\npočtu stromů; v dospělých listnatých porostech ročně odumře 5 až\n20 % původního počtu stromů,\n!do pásma ohrožení C se zařadí lesní pozemky s porosty, kde v\ndospělých borových porostech ročně odumře 2 až 10 % původního\npočtu stromů; v dospělých listnatých porostech ročně odumře 2 až\n5 % stromů,\n!do pásma ohrožení D se zařadí lesní pozemky s porosty, kde v\ndospělých borových nebo listnatých porostech ročně odumře do 2 %\npůvodního počtu stromů.\npod vlivem imisí\n1. Principy výchovy porostů pod vlivem imisí\nPrincip individuálního výběru,\nPrincip zlepšení růstových podmínek\nPrincip vzájemného krytí\n2. Tvorba „modelu výchovy“\n3. Popis modelů výchovy pro smrk pod vlivem\n4. Zásady výchovy porostů náhradních dřevin\nPrincipy výchovy smrkových porostů pod vlivem\nVýchova smrkových porostů pod vlivem imisí se\nzakládá na třech hlavních principech:\n" individuálního výběru tolerantnějších stromů (Ranft 1968),\n" zlepšení růstových podmínek a snížené kompetice pro\ntolerantnější stromy (Tesař 1976, Chroust\n1978, 1991, Becker 1989),\n" vzájemného krytí (Slodičák 1990, Chroust 1991, Balcar\nPrincip individuálního výběru využívá poznatků o individuální\ntoleranci stromů, která se projevuje tím, že poškození v porostu\nnení na všech stromech stejnoměrné. Část jedinců je zpravidla\npoškozena silně a část relativně méně poškozených stromů může i\nve značně poškozeném porostu po určitou dobu přežívat. Je-li\nporost založen s dostatečnou hustotou (4 - 5 tis. sazenic na 1\nha), zbývá i po postupném odstranění jedné poloviny až tří čtvrtin\njedinců stále ještě dostatečný počet relativně nejtolerantnějších\nstromů pro vytvoření porostu.\nV lesnické praxi se vylišily dva\nzákladní přístupy výběru:\n"Výběr negativní, při kterém se odstraňuje zpravidla růstově\nzaostávající a méně kvalitní, popřípadě hospodářsky nežádoucí\nporostní složka. Většinou se jedná o zásahy podúrovňové, v mladých\nporostech zejména listnatých a smíšených může být negativní výběr\nprováděn také v úrovni.\n"Výběr pozitivní, při kterém je uvolňována a podporována\nnejvhodnější porostní složka, zpravidla cílové nebo elitní stromy\nodstraněním stromů, které jim v růstu překážejí.\nPrincip zlepšení růstových podmínek, tj. efekt úpravy\nporostního prostředí (ekologický princip) spočívá ve změně růstových\npodmínek po výchovných zásazích. Odstraněním části stromů se sníží\nkonkurence v korunové části i rhizosféře a do porostu se dostává\nvětší množství srážek. Větší přísun slunečního záření spolu s vyšší\nnabídkou vláhy příznivě působí na lesní půdu a zlepšují funkční účinky\ncelého lesního ekosystému.\nPrincip vzájemného krytí se zakládá na poznatku, že stromy v\nporostu, které si vzájemně konkurují, si současně poskytují ekologický\nkryt a ochranu proti přímému působení imisí. Experimentálně byly tyto\npoznatky doloženy v Orlických horách, kde se po silném výchovném\nzásahu v 18leté smrkové mlazině v pásmu ohrožení imisemi B zvýšil\npřísun imisí ke korunám v průměru o 20 %. Podobné výsledky byly\nzískány i ve starších (ca 25letých) smrkových porostech v pásmu\nohrožení imisemi C, ve kterých byl navíc zjištěn vyšší obsah síry v\nasimilačních orgánech intenzivněji probíraných porostů (Chroust 1991).\nPrincip vzájemného krytí je ve zdánlivém protikladu s ekologickým\nprincipem, protože proředění porostu a uvolnění korun je spojeno\ns rizikem většího průniku škodlivin do porostu a tudíž snížením\nefektu vzájemného krytí.\nZvýšené imisní zatížení po rozvolnění zápoje v mladém věku, kdy\njsou lesní dřeviny velmi vitální, však většinou nepůsobí výrazné\nškody ani růstové deprese. Potvrzují to výsledky řady\nexperimentů s výchovou smrkových porostů pod vlivem imisí v\npásmech ohrožení C, B i A, v 5., 6. i 7. lesním vegetačním\nstupni, ve kterých byl shodně zjištěn příznivý vliv silných\nvýchovných zásahů v mladém věku na přírůst i zdravotní stav\nTyto experimenty ukázaly, že vzhledem k rychlému růstu mlazin\ncílových dřevin i porostů náhradních dřevin se průnik imisí snižuje\naž do zapojení korun.\nV pozdějším věku, kdy již vitalita stromů klesá, je další\nporušování zápoje riskantní a je opět potřebné snižující se\nvitalitu stromů vyrovnávat efektem vzájemného krytí.\nsmrkových porostů pod vlivem imisí je především\nprodloužení životnosti stromů hlavního porostu,\na tím i životnosti celých porostů.\nVýchova je založena na jednom velmi silném výchovném\nzásahu ve fázi mlazin, při horní porostní výšce 5 m.\nPři tomto zásahu se nejprve negativním výběrem odstraní\nsilně poškozené stromy ze všech stromových úrovní,\nvčetně stromů předrůstavých (za silně poškozené se\npovažují jedinci se ztrátou olistění 40 % a více).\nPotom se z porostu odstraní také stromy středně\npoškozené (ztráta olistění 20 - 30 %) z podúrovně, resp. z\núrovně a zásah se dokončí tradičním podúrovňovým\nzpůsobem na doporučovanou hustotu.\nVelmi silné výchovné zásahy lze provést ve všech pásmech\nohrožení za předpokladu, že poškození porostu nepřekročilo\nII. stupeň, případně zůstane-li po vyznačení zásahu v porostu\npožadovaný počet úrovňových a předrůstavých stromů s olistěním 70 %\nPlné dlouhodobější uvolnění relativně tolerantnějších jedinců v\nmaximální míře stimuluje jejich tloušťkový přírůst, a tím se zvyšuje\ntaké odolnost porostu vůči škodám sněhem (většina smrkových\nporostů pod vlivem imisí je současně rovněž ohrožována sněhem).\nDalší výchovné zásahy jsou slabší, odstraňují se při nich\nzejména stromy podúrovňové se ztrátou olistění 20 - 30 %\na více a také stromy úrovňové v případě, že jejich ztráta\nolistění přesáhla 40 %.\nV silněji poškozovaných porostech nabývají zásahy\ncharakteru zdravotního výběru, tj. negativního výběru\nzaměřeného na odstranění silně odlistěných (ztráta olistění 60 % a\nvíce) a jinak poškozených stromů, popř. stromů odumřelých.\nPorostní výchova se v imisních oblastech diferencuje\n•pásem ohrožení, stupňů poškození,\nVěk porostů byl nahrazen horní porostní výškou, která lépe\nvystihuje současné růstové trendy smrkových porostů a\numožňuje lépe načasovat zejména nejdůležitější první\nPředpokladem kvalitního provedení výchovných zásahů je včasné řádné\nrozčlenění porostů na pracovní pole s cílem vytvořit podmínky pro\nkvalifikovaný výběr nejtolerantnějších jedinců a pro následnou\nVe všech pásmech ohrožení imisemi je nutné věnovat zvláštní péči\npřimíšeným tolerantnějším dřevinám, které je třeba uvolňovat (např.\nbříza, jeřáb, jíva aj.).\nV porostních okrajích je intenzita zásahů menší než uvnitř porostu aby\nbyl co nejméně narušen porostní plášť tvořící bariéru proti přímému\npronikání imisí do porostu.\nPojem „model výchovy“ v současném pojetí začal být používán a\nuplatňován v Německu a v Rakousku koncem šedesátých a\nzačátkem sedmdesátých let minulého století. (Abetz 1969,\nJohann, Pollanschütz 1974, 1980, 1981, aj.) Prakticky souběžně\nzavedl tento termín do lesnické praxe v českých zemích Chroust\nV souhrnné podobě byly u nás modely výchovy poprvé publikovány\nv periodiku VÚLHM - v Lesnickém průvodci (Pařez, Chroust 1988).\nBezprostředně poté byla vydána známá a lesnickou praxí používaná\nmonografie „Provozní systémy v lesním plánování“ (Plíva, Žlábek\nV současné době jsou původní modely výchovy upřesňovány a\nprecizovány na základě vyhodnocení dlouhodobých probírkových\nploch VÚLHM. Na základě nových poznatků byly v roce 2000\nzveřejněny modely výchovy pro hlavní porostní typy (včetně\nporostů náhradních dřevin) v imisních oblastech diferencované\npodle pásem ohrožení na webových stránkách VÚLHM VS Opočno\nModel porostní výchovy lze charakterizovat\njako ucelený výchovný program, jako\nsoustavu instrukcí pro uskutečnění výchovných\nsečí od prvého výchovného zásahu až do\nBývá vyjádřen v tabulkové, resp. grafické\npodobě. Každý model výchovy obsahuje:\n"celkový počet zásahů,\n"určuje začátek výchovy,\n"délku pěstebního intervalu.\nModely porostní výchovy jsou vypracovány\npro všechny hlavní hospodářské dřeviny. Dále\njsou diferencovány podle CHS a s ohledem na\nohroženost porostů a výchovné cíle.\nModely výchovy pro\nN . 1 ha\nCHS 45, 55\nCHS 57, 39, 59, (79)\nh o (m)\nCHS 43, 53\nsmrkové porosty v\ns údaji o počtu\nMalík (1996) pro\n1. a 7. bonitu.\nCHS 51, 53,(43)\nCHS 55, 57, 59, (45)\nCHS 71, 73\nCHS 75, 77, 79\nporosty v pásmu\nohrožení imisemi C\nsouborů s údaji o\npočtu stromů z\nCHS 51, 53\nCHS 55, 57, 59\nohrožení imisemi B\nČerný, Pařez, Malík\n(1996) pro 1. a 7.\nCHS 51, 53, (43)\npro smrkové porosty\nv pásmu ohrožení\nVýchovné programy pro smrkové porosty v pásmech ohrožení\nModelový počet jedinců na 1 ha\n5S, 6S, 7K, 7N,\n3O, 5O, 8K, 8Z\n1800 1500 2200 1700 2000 1800 2500 1900 2200 1800 2700 2100\nPředložené modely výchovy byly sestaveny\ns přihlédnutím k empirických zkušenostem celých\ngenerací lesníků, zejména však byly konkretizovány na\nzákladě exaktních poznatků z dlouhodobě sledovaných\nNejedná se přitom o uzavřený proces, jednotlivé modely\njsou a budou dále upřesňovány tak, jak bude stoupat\núroveň našeho poznání.\nKomplexní poznatky o všech modelech výchovy\ndiferencovaných podle dřevin a stanovištních podmínek\nlze získat na webových stránkách VÚLHM – VS Opočno\nModely určují zejména hlavní trend, základní pravidla\npostupů výchovy, které je třeba v jednotlivých\npřípadech přizpůsobit nejen specifikům stanovištních\npodmínek, ale i konkrétním porostním poměrům a dané\nZásady výchovy PND\nVýchovu porostů náhradních dřevin je nutné diferencovat\npodle jejich funkčnosti a hospodářského cíle. Z hlediska\nplnění funkcí byly PND rozděleny do čtyř kategorií (Slodičák\n!Porosty geneticky kvalitní, které plní funkce ekologické i\nprodukční, popř. u kterých je předpoklad splnění těchto\nfunkcí v budoucnosti.\n!Porosty zpravidla geneticky nekvalitní, které plní funkce\nekologické, avšak neplní a není předpoklad plnění funkce\n!Porosty, které neplní funkce ekologické ani produkční a u\nkterých není předpoklad jejich plnění v budoucnosti.\n!Porosty náhradních dřevin, které nemají opodstatnění\n(menší porostní části v příznivějších imisně ekologických\nVýchova porostů SMP\nVýchova porostů SMP se zakládá na poznatku, že se jedná\no slunnou dřevinu, která nesnáší zastínění.\nPři výchozí hustotě ca 2,5 tisíc sazenic na jeden hektar\njsou porosty při horní porostní výšce 5 m (věk 15 - 20\nlet) již značně diferencovány (výčetní tloušťka se\npohybuje od 2 do 15 cm).\nPřes nízkou kvalitu porostů (vrškové zlomy a vývraty,\nčasté je poškození mrazem, poruchy výživy provázené\nžloutnutím asimilačního aparátu) zakrytí porostní plochy\nkorunovými projekcemi přesahuje 90 %, a proto lze v\ntakových porostech zahájit výchovu a přeměny.\nSMP jako náhradní dřevina má nízkou hospodářskou hodnotu\na relativně omezené další funkční účinky (zejména vliv na\nS výchovou a přeměnami je potřebné začít v době, kdy\nporosty dosáhnou maximální očekávané funkční účinnosti\nspočívající především ve vytvoření příznivějšího\nmikroklimatu pro vnášení cennějších cílových dřevin.\nvýchovy - v době\ntj., na většině stanovišť,\nv průběhu druhého věkového\n" Výchovné zásahy jsou selektivní, podúrovňové\ns negativním výběrem.\n" V nesmíšených porostech SMP v příznivějších\nrůstových poměrech lze využít i schematického\nvýběru v řadách.\n" Vzniklé mezery se doplňují cílovými dřevinami\n" Při zásazích se podporují přimíšené cílové\ndřeviny (SMZ, BK, MD).\n" Další výchovné zásahy se opakují v souladu\ns potřebami přeměn.\nVýchova BR porostů\nVýchovu březových porostů je nutné zahájit nejpozději ve fázi,\nkdy dosahují maximálního ekologického účinku, tj. v době\nzapojování porostů. Kladný efekt výchovy lze očekávat pouze\nve fázi „progrese“, která je charakterizovaná nárůstem\nPozději, kdy se porost dostane\ndo fáze „regrese“ a postupně\nse rozpadá (nárůst biomasy je\nmenší, než její odpad), lze\nvýchovné zásahy doporučit\npouze jako součást přeměn (v\nporostech, kde je při obnově\nreálné použití cílových dřevin)\nnebo jako součást rekonstrukcí\n(v porostech, kde se\nObecně lze v březových porostech a v porostech, kde\nbříza převládá, doporučit úrovňové zásahy s pozitivním\nvýběrem. Existují pro to přinejmenším dva velmi dobré\n!Úrovňové zásahy s pozitivním výběrem minimálně\nnarušují zápoj porostu a tím vytvářejí příznivější\nrůstové poměry pro postupnou obnovu cílovými,\nhospodářsky i ekologicky vhodnějšími dřevinami, což\nje hlavním cílem PND.\n!Oproti celoplošným podúrovňovým zásahům\ns negativním výběrem jsou úrovňové zásahy méně\npracné a finančně méně nákladné.\nV březových porostech první kategorie, tj. v porostech geneticky kvalitních,\nkteré plní funkce ekologické i produkční, popř. u kterých je předpoklad splnění\nobou funkcí v budoucnosti, je možné v méně exponovaných polohách v závislosti\nna hospodářském cíli použít také podúrovňové zásahy s negativním výběrem.\n(Předpokládá se využití produkční funkce a zvýšené náklady na výchovu budou\nLze ho využít také v březových porostech kategorie 4, tj. v porostech v\npříznivějších imisně ekologických poměrech, kde PND nemají opodstatnění\nV březových porostech kategorie 2, tj. porostech geneticky nekvalitních,\navšak s dostatečnou hustotou stromů, jsou nejvhodnější úrovňové zásahy\ns pozitivním výběrem. Tento způsob výchovy nejméně narušuje ekologické\nfunkce (vytváření porostního klimatu, akumulace živin v ekosystému, koloběh\nživin atd.). Produkční funkce se v těchto porostech neuvažuje.\nV březových porostech kategorie 3, které neplní funkce ekologické ani\nprodukční a u kterých není předpoklad jejich plnění v budoucnosti, se porostní\nvýchova nepředpokládá. Další prořeďování takových porostů či jejich částí by\njen dále zhoršilo jejich zbytkové funkční efekty. Tyto PND, mají-li své\nopodstatnění, je potřebné rekonstruovat s využitím krycího efektu\njednotlivých stromů a skupin.\nVýchova MD porostů\nModřínové porosty lze považovat v 6. LVS za cílové a v 7. LVS za přechod mezi\nporosty náhradními a cílovými. Nejsou navrhovány do přeměn a rekonstrukcí,\nproto je třeba jim věnovat náležitou pěstební péči. Modřín potřebuje světlo a\nvzduch, proto výchova musí být včasná, intenzivní a provedená v hlavní úrovni.\nV geneticky nekvalitních porostech je při včasném prvním zásahu vhodné uplatnit\nnegativní výběr v úrovni. Pozdější zásahy se provádějí pozitivním výběrem.\nProtože modřín nedostatečně kryje půdu, je žádoucí držet dřeviny, které by\nvytvořily bohatou spodní etáž, popřípadě je doplnit podsadbou.\nV 7. LVS je potřebné udržet alespoň 30 %\npříměs břízy, nebo ještě lépe jeřábu. V 6.\nLVS a níže je žádoucí vytvoření spodního\npatra podsadbou buku.\nVzhledem k různému způsobu založení\nporostů, jejich rozdílnému vývoji, hustotě,\nrozdílnosti směsí dřevin a jejich\nvzájemných vztahů je nutno k vlastnímu\nvýchovnému zásahu, zejména ve\nsložitějších směsích, přistupovat\nindividuálně případ od případu.\nModřínové porosty geneticky kvalitní, plnící všechny funkce lesa\nvčetně funkce produkční\nVýchova těchto porostů je zaměřena na udržení a zlepšení mimoprodukčních\nfunkcí a rovněž na zvýšení kvality produkce.\nPočátek výchovy → výška 2 – 3 m, věk 7 – 10 let - výchovné zásahy úrovňové\ns negativním výběrem + rozčlenění porostu (šetří se přimíšené dřeviny)\nDalší zásah → výška 5 – 7 m, ve věku přibližně 15 let - opět úrovňový zásah\novšem s kladným výběrem. Porosty lze již od II. věkové třídy podsazovat bukem,\npopřípadě jedlí. Pěstební opatření směřují k vytvoření smíšených porostů\ns modřínem v nadúrovni a s BK, JD a SMZ v úrovni a podúrovni.\nModřínové porosty, plnící pouze funkce mimoprodukční\nVětšinou na stanovištích pro modřín nevhodných. Pěstebním cílem je zde\nzachování a prohloubení ekologických funkcí a zvýšení stability porostů vůči\nabiotickým škodlivým činitelům a imisím.\nPo rozčlenění rozsáhlejších porostů → výchova negativním výběrem v úrovni, při\nněmž se odstraní nejvíce poškozené stromy. Mezery se doplňují SMZ, BŘ, OL,\npopř. JŘ. Pěstební zásahy směřují k vytvoření smíšeného porostu s co nejvyšším\nekologickým účinkem. Další úrovňové výchovné zásahy s pozitivním výběrem se\nopakují v 5 – 10 letých intervalech a jsou zaměřeny na podporu individuálně\nnejtolerantnějších a vitálních jedinců v porostní směsi.\nUmění tvorby zahrad, parků a skladby krajiny\npatří k těm oborům lidské činnosti, které se snaží\nuspořádat vnější svět pro blaho člověka.\nUžívá k tomu prvky živé i neživé přírody za\npřispění děl stavebně-technických i\nV rámci navrhovaných výsadbových opatření nesmí dojít k\npoškození či zmenšení kvality krajinotvorných prvků kulturní krajiny.\nTěmito krajinotvornými prvky rozumíme především:\nA – Morfologie terénu, modelace a reliéf terénu\nB – Vegetace, stromy, keře, rozptýlená zeleň, živé ploty, stromořadí\nlesní porosty, pole, louky, okrasné a komponované výsadby\nC – Přírodní systémy, geologické a hydrologické prvky, přírodní\nspolečenstva, místní klimatické podmínky\nD – Liniové prvky, komunikace, silnice, cesty, stezky\nE – Vodní prvky\nF - Drobná architektura v krajině\nG – Prostorové a urbanizované uspořádání krajiny, prostorová\nscéna, výhledy, průhledy, krajinné prostory\nMetodické principy při navrhování a realizaci výsadeb v rámci\n1. Musí být respektováno měřítko, prostorové uspořádání\ndaného území (panoramatické pohledy, historický\ncharakter a struktura krajinotvorných prvků)\n2. Zásahy do krajiny, jako například teréní úpravy při\nbudování infrastruktury musí být v souladu s historickým\n3. Musí být stanoven způsob výsadeb a obhospodařování\npozemků tak aby nedošlo k náhlým a nevratným změnám v\n4. Veškeré zásahy, úpravy a opatření je možné provádět jen\nna základě zpracovaného regulativu.\n5. Obnova či rekonstrukce již zaniklých výsadeb proběhne za\npoužití především původních zjištěných druhů a kultivarů\nZpracování analytických materiálů příslušných regulativů pro\nzvláště cenná území:\n1. Zpracovat inventarizaci území\n2. Provést detailní historický průzkum\n3. Provést analýzu letokruhů před odstraněním a výměny\nPři výsadbách nesmí docházet k následujícím chybám:\nRealizovat výsadby bez důkladné analýzy\nRealizovat výsadby bez potřebné dokumentace\nNesmí být zničeny stávající prvky\nNesmí dojít k realizaci výsadby v rozporu s měřítkem krajiny\nMusí být používány původní druhy dřevin\nTechnologie výroby okrasných rostlin\n1. Generativní způsob\n2. Vegetativní způsoby\n- in-vitro technologie\n-Výsev osiva do substrátu, následné školkování popř.\ndopěstování v kontejnerech\n-Výsev přímo do obalů a sadbovačů\nVegetativní způsoby rozmnožování\nHřížení – běžné u smrku\nDělení - Půdokryvné rostliny\nŘízkování – jarní\n- podzimní (zimní)\nJakostní ukazatele školkařských výpěstků\nDřeviny, které jsou uváděny do oběhu musí\nsplňovat příslušné normy ( ČSN 464902-1\nVýpěstky okrasných dřevin, ČSN 482113\nSadební materiál lesních dřevin)\nPříloha č.2 k vyhlášce č. 29/2004 Sb.\n– Parametry výsadbyschopného sadebního materiálu obvyklé obchodní jakosti\nka a) věk b)\nka a) věk\nka a) věkb)\n-ka a) věk\nborovice černá (BOC)\nborovice kleč (KOS)\nborovice lesní (BO)\ndouglaska tisolistá (DG)\njedle bělokorá (JD)\njedle obrovská (JDO)\nmodřín opadavý (MD)\nsmrk ztepilý (SM)\nbuk, duby, habr (BK, DB, HB)\njavory, jasany, jilmy (JV, JS, JLM)\nolše, břízy, jeřáb (OL, BR, JR)\nnejmenší tloušťka kořenového krčku v mm\n) při pěstování sadebního materiálu z 8. a 9. lesního vegetačního stupně lze zvýšit maximální věk o 1 rok\npouze krytokořenné semenáčky\npři výšce nadzemní části do 35 cm se připouští tloušťka kořenového krčku 4 mm\nJV, JS sazenice\njemné kořeny jsou kořeny slabší než\nu sazenic a poloodrostků délka\nkůlového kořene plus délka pozitivně\ngeotropicky rostoucích panoh\nMinimální poměr Minimální podíl Délka\nVýška objemu kořenového objemu jemných kůlového\nnadzemní systému k objemu kořenů v objemu kořene2\nPříloha č. 5 k vyhlášce\nč. 29/2004 Sb.\nVady bránící tomu, aby byly rostliny\npovažovány za odpovídající obvyklé\na) mladé rostliny s nezaceleným poraněním\nb) Deformace kmínku (silné zakřivení) 2)\nc) Sadební materiál s více kmínky2)\nd) Kmínek s několika terminálními výhony\n(výhony s více terminály) 2)\ne) Kmínek a větve nedostatečně vyzrálé\nKritéria musí být\nvzhledem k danému\ndruhu lesní dřeviny\nPozn.: + vyřazuje\nrostlinu z obvyklé\ndotsuga listná-če listná-če sp.\nf) Kmínek bez zdravého terminálního\ng) chybějící nebo nedostatečné větvení\nh) silné, životnost snižující poškození jehlic\ni) poškozený kořenový krček6)\nj) poškozený kořen )\nk) Hlavní kořen silně deformovaný2)\nl) chybějící nebo silně poškozené2) jemné\nm Sadební materiál vykazující vážné\n) poškození škodlivými organismy\nn) fyziologické poškození v důsledku\nvyschnutí, přehřátí, výskytu plísní apod.\n) S výjimkou řezných ran po odstranění nadbytečných výhonů nebo dvojitých vrcholů, poranění větví a ran\nzpůsobených při odběru řízků\n)2 Detailní popis viz platná ČSN 48 2115 (vztahuje se k výsadbyschopnému sadebnímu materiálu)\n)3 Pokud nebyly rostliny odebírány ze školky během vegetačního období\n)4 S výjimkou klonů Populus deltoides angulata a balzámových topolů a jejich hybridů\n)5 S výjimkou sazenic topolů a stromových vrb zastřižených ve školce\n) S výjimkou prýtových řízků\n)7 S výjimkou Quercus rubra L.\nJakostní ukazovatele listnatých okrasných dřevin:\n1. Keře – lehké opadavé – prostokořenné – musí mít\nnejméně 2 výhony\ntřídí se podle výšky a počtu výhonů\nPoužití výsadba ve volné krajině, součást protierozních\nopatření v břehových porostech\n2. Standardní keře opadavé v kontejnerech\n3. Špičáky a keřové tvary stromů\nŠpičáky - stromky bez koruny jednou přesazené\n(lehké špičáky) od velikosti 125-150 cm dvakrát\nPoužití v plošných liniových i skupinových výsadbách,\nizolační pásy podél vodotečí\nKeřové tvary stromů – vícekmenné stromy s kmeny\nzaloženými 50 – 250 cm od země\nStromy pyramidálním vzrůstem nebo záměrně pěstovaným obrostem\nStromy s kmenem a korunou (dvakrát nebo třikrát přesazované)\nU listnatých dřevin se před výsadbou i po\nvýsadbě provádí řez,a je podmínkou pro\nsplnění požadavků na korunu listnatých které\n1. Pravidelně stavěná podle růstových vlastností\n2. Odpovídá tloušťkou kmene\n3. Druhově specificky rovné prodloužení kmene\n4. Další vyvětvování je možné\n5. Žádné přeslenité větvení, žádné vidlice\n6. Terminální výhon jakožto prodloužení kmene se\npři přesazování zásadně nezkracuje nebo jen\nvýjimečně zastřihuje do jednoletého dřeva\n7. Tvarovací řez se provádí nejpozději v\npředposledním vegetačním období\nZakládání dřevin v krajině\n1. Příprava stanoviště\n2. Doba výsadby\n3. Hloubení jamek\n4. Manipulace se sazenicemi\n5. Předvýsadbový řez\n8. Ochrana proti zvěři\n9. Ochrana proti buřeni\nZvláštní způsoby zakládání zeleně:\n1. Výsev semen\n2. Píchání řízků dřevin\n3. Pokládka proutí\nPěstování dřevin v krajině\n1. Období výchovy (3-10 (15) let) – ochrana\ntvorba kvalitního habitu\n2. Období dospívání a dospělosti – průklest,\n3. Období stárnutí a stáří – pěstební péči\nsměřujeme k obnově kondice stromu\nPorosty náhradních dřevin (PND) - funkce\nPorosty náhradních dřevin (PND) vznikly v sedmdesátých a\nosmdesátých letech v imisemi silně poškozené oblasti Krušných a\nJizerských hor, na lokalitách, kde nebylo možné nahradit\nrozpadající se převážně smrkové monokultury vhodnými dřevinami\ncílovými (POLENO 1994, SLODIČÁK 1999, MZLU LDF 2001 aj.).\nCílem zakládání PND bylo zachování kontinuity lesních porostů,\nplnících alespoň nejdůležitější ekologické funkce v dané oblasti\n(funkce půdoochranné a vodohospodářské).\nVzhledem k předpokládané nižší stabilitě a omezenému plnění\nprodukčních i mimoprodukčních funkcí (v porovnání se dřevinami\ncílovými) nebyly PND již od počátku považovány za definitivní řešení\nnastalé situace, ale za přípravnou fázi pro založení stabilních\nlesních ekosystémů, druhově odpovídajících aktuálním růstovým\npodmínkám při respektování původní dřevinné skladby (KUBELKA ET\nAL. 1992, MAUER, TESAŘ 2005).\nPND by proto měly vytvořit i příznivější růstové poměry pro postupnou\nobnovu lesa cílovými, hospodářsky i ekologicky vhodnějšími dřevinami.\nPřeměny PND jsou však vzhledem k jejich věkové struktuře, relativně\nvelké výměře, nestejné kvalitě a zejména vzhledem k velmi složitým\nimisním a ekologickým poměrům problémem dlouhodobým. Až do fáze\npřeměn je však nutno PND stabilizovat a zachovat jejich funkčnost\n(SLODIČÁK ET AL. 2000).\nJako náhradní dřeviny pro obnovu lesních porostů byly vybrány lesní\ndřeviny potenciálně schopné růst na stanovištích silně narušených\nlidskou činností a to hlavně znečištěním prostředí a odlesněním\nrozsáhlých ploch, protože zde nebyl předpoklad úspěšné obnovy porostů\ndřevinami podle původního lesního hospodářského plánu.\nByly zde sázeny jak domácí dřeviny s pionýrskou růstovou strategií,\ntak i dřeviny introdukované, hlavně neopadavé jehličnany. Od porostů\nlistnatých dřevin byl očekáván příznivý vliv na půdu a rychlé zalesnění\nvolných ploch, jehličnany měly do určité míry nahradit ztráty na dřevní\nprodukci a lépe zabezpečovat některé funkce mimoprodukční\nTermín náhradní dřevina\nNáhradní dřevina je dřevina introdukovaná či dřevina domácí, pokud je její\npodíl v porostní skladbě vyšší než požadovaný pro zajištění cílové druhové\nTermín náhradní dřevina vznikl z důvodu praktické potřeby v době, ve které\nse hledala náhrada za imisemi ohrožené dřeviny cílové. Náhradními dřevinami\nbyly tedy dřeviny, které se vysazovaly náhradou za smrk a byly jednorázově\npoužity k zalesnění imisních kalamitních holin. Předpokládala se u nich\nzvýšená odolnost vůči imisím i nepříznivým klimatickým podmínkám velkých\nodlesněných ploch. PND mají v daných podmínkách výrazně nižší produkci,\nnebo zužitkovatelnost, než dřeviny cílové (hospodářské) skladby, nebo\ndřeviny přirozené skladby. Zpravidla také hůře plní ekologické funkce, jsou\nvšak jako mezičlánek nezastupitelné.\nNutno zdůraznit, že termín „náhradní dřevina“ je dán funkčním uplatněním\n(dočasným), nikoliv druhem dřeviny. I dřevina vysazená jako náhradní, může\nmít své využití v cílové druhové skladbě a může být považována za cílovou.\nNaopak, (pro vyšší podíl v porostní skladbě než požadovaný) může být\nnáhradní dřevinou i smrk ztepilý.\nVliv jednotlivých ND pro zlepšení půdního a růstového prostředí\nMeliorační účinky porostů náhradních dřevin (Slodičák et al. 2007)\nPro souhrnné zhodnocení melioračních účinků všech deseti studovaných\ndřevin byla orientačně použita klasifikační metoda, při které bylo\nhodnoceno osm základních charakteristik (pH v H2O, pH v KCl, celková\nsorpční kapacita, stupeň sorpční nasycenosti a přístupné živiny –\nfosfor, draslík, vápník, hořčík)\nTestované dřeviny byly zařazeny do pěti následujících skupin:\nDřeviny s velmi dobrými melioračními účinky: osika + buk, jíva.\nDřeviny s dobrými melioračními účinky: buk.\nDřeviny s uspokojivými melioračními účinky: bříza.\nDřeviny bez melioračních účinků: borovice lesní, dub červený.\nDřeviny zhoršující svým opadem kvalitu humusu: sm (ztepilý, pichlavý,\nSmrk pichlavý má podstatně nižší funkční potenciál ve srovnání s břízou i\ns ostatními využitelnými dřevinami (PODRÁZSKÝ 1997, ULBRICHOVÁ ET\nAL. 2004). Půdoochranný potenciál je u SMP zanedbatelný a půdotvorný\nproces dokonce negativní, protože smrk pichlavý se vyznačuje degradujícím\nvlivem na lesní půdy. Z hlediska vlivu na půdní prostředí jsou proto za\nvhodné považovány bříza, olše a jeřáb.\nPůdotvorné schopnosti jeřábu jsou však podstatně nižší než u břízy\n(ULBRICHOVÁ, PODRÁZSKÝ 2002).\nPozitivní vliv olše zelené na svrchní vrstvy půdy (PODRÁZSKÝ,\nULBRICHOVÁ 2003, BALCAR 2005).\nByl zjištěn značný potenciál lesních dřevin při obnově holorganických vrstev\nna zalesněných zemědělských a buldozerovou přípravou devastovaných\nlokalitách východního Krušnohoří (PODRÁZSKÝ, REMEŠ 2006). Jako vhodné\nbyly potvrzeny olše šedá a bříza bradavičnatá, jako méně účinné smrk\nztepilý a modřín opadavý a nejméně vhodným se jevil smrk pichlavý.\nTvorba růstového prostředí\nOdstraněním dospělých porostů v imisních oblastech se výrazně\nzměnily mikro- a mezoklimatické podmínky jednotlivých oblastí,\nkteré přímo ovlivňují i schopnost přirozené regenerace lesních\nspolečenstev na těchto lokalitách.\nBylo zjištěno, že náhradní porosty mohou snížit nebezpečí výskytu kritických\nminimálních teplot, což má značný význam zejména pro jejich použití jako\nkrycích dřevin pro obnovu buku.\nVýsledky šetření v PND (FOJT\n1981, 1984, 1988) ukazují, že odrostlejší\nporosty jeřábu a břízy již plní mimoprodukční funkce - příznivě ovlivňují\nněkteré bioklimatické faktory. Například sněhová pokrývka v nich leží o 1 - 2\ntýdny déle než na volné ploše, o 3 - 6 týdnů mají kratší dobu s promrzlou půdou\na půda nepromrzá tak hluboko. Obě dřeviny tlumí rychlost větru a odvívání\nsněhu. Porost břízy snižuje rychlost větru v průměru o 24 %, porost jeřábu o 11\n%. Intercepce kapalných srážek při plném olistění břízy činí 29 %, u jeřábu 21\n% množství z volné plochy.\nVyužití PND jako ekologického krytu pro výsadbu cílových dřevin citlivých\nk mikroklimatickým stresům (BALCAR, KACÁLEK 2003, 2006, BALCAR ET AL.\n2004, SLODIČÁK ET AL. 2005):\n• Ve vyšších polohách území (CHS 02, 71, 73) vystavených klimatickým stresům\nse blízkost jedinců stávajícího porostu na vývoji (růstu a zdravotnímu stavu)\ndosazovaných bukových sazenic projevila jednoznačně pozitivně.\n• Vyšší účinnost ekologického krytí vykazoval smrk pichlavý než dřeviny opadavé\n- bříza bělokorá a jeřáb ptačí. Avšak i tyto dřeviny měly pozitivní vliv, pokud\nse buk vysazoval do jejich zapojených skupin. Ukázalo se, že pro úspěšný\nvývoj bukových kultur je ekologický kryt existujícím porostem náhradních\ndřevin prospěšný a zřejmě pro počáteční odrůstání nezbytný.\n• Ekologický kryt spočíval v tlumení teplotních extrémů, přezáření a snížení\nrychlosti vzdušného proudění. Sazenice vysazené k severní části korun SMP\nměly lepší prosperitu, tj. nižší mortalitu a větší výškové přírůsty než sazenice\nvysazené z jižní strany.\n• V nižších polohách území (CHS 53) neměla blízkost jedinců stávajícího porostu\nvliv na vývoj bukových sazenic v prvních letech po výsadbě, později se\nprojevilanegativně zpomalením růstu. Ekologický kryt zde nebyl potřebný,\nnaopak zástin, projevující se sníženým přístupem světla, byl limitujícím\nrůstovým faktorem mikroklimatu.\nZákon č. 289/1995 Sb. O lesích § 10 Lesy pod vlivem imisí\n(1) Lesy pod vlivem imisí se zařazují do čtyř pásem ohrožení. Pásma\nohrožení stanoví ministerstvo právním předpisem (Vyhláška č. 78/1996\n(2) Na lesy hospodářské pod vlivem imisí, zařazené do dvou nejvyšších\npásem ohrožení, se vztahuje osvobození od daně z nemovitostí stejně\njako na lesy uvedené v § 7 a 8.\nstavu lesních porostů charakterizovaného stupněm poškození lesních\nPásma podle poškození smrkových porostů\nA – výrazné imisní zatížení - zhoršení o jeden stupeň během 5 let;\nB – výrazné imisní zatížení - zhoršení o jeden stupeň během 6 – 10 let;\nC – zhoršení o jeden stupeň během 11 – 15 let;\nD – nižší imisní zatížení - zhoršení o jeden stupeň během 16 – 20 let.\nPokud v okruhu 2 km nejsou smrkové porosty, zařazuje se porost do\nnásledujících pásem ohrožení:\nPásma podle poškození borových a listnatých porostů\nA – výrazné imisní zatížení - ročně odumře více než 20 % původního\npočtu stromů v dospělých porostech;\nB – výrazné imisní zatížení – ročně odumře 10 – 20 % v borových a 5 –\n20 % v listnatých dospělých porostech z původního počtu;\nC – ročně odumře 2 – 10 % v borových a 2 – 5 % v listnatých dospělých\nporostech z původního počtu;\nD – ročně odumře do 2 % jedinců v borových a listnatých porostech z\nCo jsou imise?\nV našich podmínkách se jedná látky (zejména plyny) v atmosféře pocházející\nz antropogenních spalovacích procesů (oxidy síry, dusíku, fluor, uhlovodíky).\nTyto látky působí negativně přímo na organismy nebo na jejich životní\nprostředí. V případě lesních porostů byla jedním z nejkritičtějších období\nosmdesátá léta 20. století.\nV minulosti zejména oxid siřičitý způsoboval odumírání rozsáhlých, zejména\nhorských smrkových lesů.\nV horských polohách působil značné škody vzhledem k souběhu s\ndrsnějšími klimatickými a stanovištními podmínkami, které znesnadňovaly\nobnovu poškozených lesů.\nV závislosti na koncentracích cizorodých látek, dlouhodobosti působení a synergismu\ns dalšími vlivy může docházet buď k akutním nebo chronickým projevům poškození\nlesních porostů imisemi.\nVzhledem k prokazatelnému poklesu zatížení oxidy síry jsou dnes akutní příznaky\npoměrně vzácné. Převládá chronické zatížení porostů v důsledku přetrvávajících\ndepozic oxidů síry a dusíku.\nTo ovšem neznamená, že by nebezpečí bylo již zažehnáno!!!\nPo výrazném snížení koncentrací oxidu siřičitého představují depozice antropogenních látek\npravděpodobně největší riziko pro zdravotní stav lesních ekosystémů např. v Krušných horách (Slodičák et al.\n2007). Je tomu tak z několika důvodů:\n• Na rozdíl od znečištěného ovzduší, které působí přímo na dřeviny se vliv kyselých\ndepozic v půdě kumuluje.\n• Úroveň depozic závisí mj. na úhrnech srážek – nejvyšší zatížení je tak ve vyšších\nnadmořských výškách, kde jsou zároveň přirozeně chudé a k okyselování citlivé půdy.\n• Pod lesními porosty je depozice látek vyšší než na volné ploše, protože v nich dochází\nk zachytávání látek v korunové vrstvě. Tento efekt se bude s odrůstáním porostů na\nbývalých imisních holinách zvyšovat. Celkově lze tedy předpokládat relativní nárůst\nzatížení lesních půd.\n• V současné době začíná převládat depozice dusíku nad depozicí síry. To do jisté míry\npodporuje růst dřevin a zvyšuje tak tlak na půdu a nerovnováhu ve výživě porostů.\nVývoj emisí SO2 v SV Čechách a úrovně exhalačních těžeb v Krušných\nhorách (Slodičák et al. 2007)\nV současnosti limitní hodnota průměrné koncentrace oxidu siřičitého v západním Krušnohoří\nz hlediska ohrožení vegetace - 20µg.m-3 za zimní období, zde není překračována. Přesto\ndo budoucna nelze zcela vyloučit nárůst aktuálních koncentrací za nepříznivých\nmeteorologických podmínek, který by mohl vést k lokálnímu poškození lesních\nporostů. Ve východním Krušnohoří je sice také nepravděpodobný vznik rozsáhlých\npřímých poškození způsobených touto škodlivinou, chronické ovlivňování vitality\ndřevin zde však nelze zcela vyloučit.\nNa zdravotním stavu porostů v Krušných horách se bude velmi pravděpodobně\nnegativně projevovat vliv ozonu. K výskytu viditelných škod bude zřejmě docházet\nnepravidelně a spíše na listnatých dřevinách, negativně však bude ovlivněna odolnost\nproti dalším abiotickým i biotickým stresovým faktorům. Vliv ozonu by se mohl\nnegativně projevit i na produkci porostů.\nNejvýznamnějším faktorem ovlivňujícím dlouhodobě zdravotní stav lesních porostů\nzůstává úroveň depozic. Z výsledků překročení kritických dávek pro kyselou depozici\nvyplývá, že na 87 až 90 % území PLO Krušných hor pokračuje acidifikace\njehličnatých porostů, která je vyvolána v průměru z 36 % antropogenními emisemi SO2\na NOx ze zahraničí a z 54 % antropogenními emisemi z území České republiky.\nZ výsledků překročení kritických dávek pro depozici dusíku vyplývá, že na 96 % území\nPLO Krušné hory probíhají procesy eutrofizace smrkových porostů.\nProjevy překročení kritických zátěží se nemusí projevovat akutním poškozením\nporostům. Jde o překročení míry zátěže, která je dlouhodobě udržitelná z hlediska\nvlastností lesní půdy. Přesto je nutné sledovat chemické složení a míru narušení půdního\nprostředí. Zejména v období největšího nároku porostů na živiny ve věku 40 - 60 let\nmůže dojít k prudkému zhoršení zdravotního stavu porostů. Těmto situacím je nutno\npředcházet vhodnými postupy biologické a chemické meliorace (vápnění).\nPorosty náhradních dřevin\nV důsledku vysoké zátěže znečištěním ovzduší a působením komplexu dalších\nstresů abiotického i biotického původu (sucho, sníh, hmyz aj.) došlo k silnému\npoškození až odumírání lesních porostů, většinou smrkových monokultur.\nNa nově vzniklých kalamitních holinách s nepříznivými růstovými podmínkami\n(drsné mikroklima, znečištění ovzduší, degradace půdy) byly jako „náhradní“\nvysazovány (i vysévány) dřeviny s předpokládanou vyšší tolerancí k aktuálním\nstresům prostředí a schopností tvořit lesní porosty.\nByly zde použity jak domácí dřeviny s pionýrskou růstovou strategií (jeřáb, bříza,\nolše, modřín, vrba aj.), tak i dřeviny introdukované, hlavně neopadavé jehličnany\n(smrk pichlavý, smrk omorika, kleč horská, borovice blatka, borovice pokroucená\naj.). Největší rozlohy PND jsou v Krušných horách (zhruba 36 tis. ha), dále pak\nv Jizerských horách, kde jejich rozloha činí ca 5 tis ha.\nCílem zakládání PND bylo zachování kontinuity lesních porostů, plnících\nalespoň nejdůležitější ekologické funkce - především funkce\npůdoochranné a vodohospodářské.\nOd porostů listnatých dřevin byl očekáván příznivý vliv na půdu a rychlé\nzalesnění volných ploch, jehličnany měly do určité míry nahradit ztráty na\ndřevní produkci a lépe zabezpečovat některé funkce mimoprodukční, což\nbylo později doloženo i výsledky experimentálních šetření.\nVzhledem k předpokládané nižší stabilitě a horšímu plnění produkčních i\nmimoprodukčních funkcí v porovnání se dřevinami cílovými nebyly PND\njiž od počátku považovány za definitivní řešení nastalé situace, ale za\npřípravnou fázi pro založení stabilních lesních ekosystémů, druhově\nodpovídajících aktuálním růstovým podmínkám při využití původní\nPorosty náhradních dřevin – přeměny\nZákon o lesích, § 46, odst. 1, písm. e: Opatření k obnově porostů s\nnevhodnou nebo náhradní dřevinnou skladbou (rekonstrukce nebo\nPřeměny jsou pěstební opatření, při kterých jsou lesní porosty měněny tak,\naby svými parametry (druhovou skladbou, prostorovou a věkovou strukturou)\nlépe odpovídaly požadavkům na ně kladeným (plnění produkčních i\nmimoprodukčních funkcí). Většinou jde o změnu druhové skladby umělou\n(případně přirozenou) obnovou. K cílové druhové skladbě odpovídající plnění\npožadovaných funkcí v daných růstových podmínkách dochází buď přímým\nzaváděním dřevin požadovaných pro optimální druhovou skladbu, nebo\nvolbou přechodné či biomeliorační druhové skladby, mající za cíl usnadnění\npřeměn z technického, ekonomického případně biologického hlediska\n(revitalizace a stabilizace narušených ekotopů).\nPři přeměnách porostů nevhodné druhové skladby se jedná v podstatné míře\no porosty náhradních dřevin (dále PND), které vznikly během sedmdesátých a\nosmdesátých let v imisemi silně poškozovaných horských a podhorských\nKategorizace porostů náhradních dřevin (PND) a důvody pro jejich\nDůvodem k přeměnám PND je nedostatečné plnění požadovaných\nprodukčních i mimoprodukčních funkcí. V extrémních případech nastává v\ndůsledku nevhodné druhové skladby i degradace stanoviště (eroze,\nzhoršení půdních podmínek, zamokření, vznik mikroklimaticky extrémních\nholin). Porosty nejsou stabilní, lze u nich očekávat zhoršení zdravotního\nstavu, rozpad a ztrátu funkčnosti.\nKategorizace PND a jejich směsí s dřevinami cílovými je podkladem pro\nstanovení stupně naléhavosti přeměn, které by měly být brány v úvahu při\nčasovém rozvržení pěstebních postupů, které přeměny zahrnují. Hlavním\nkritériem pro kategorizaci je plnění požadovaných funkcí lesních\nporostů. (Například požadavky na funkčnost porostů v nejvíce\nzastoupených cílových hospodářských souborech v přírodní lesní oblasti dále PLO - Krušné hory) Podle plnění požadovaných funkcí a\nlesopěstebních možností přeměn druhové skladby na cílovou je\nnavrhováno třídění PND do následujících kategorií:\n1. Porosty plnící požadované a porostotvorné funkce včetně funkce\ndřevoprodukční - porosty se zastoupením náhradních dřevin (ND) do 30 %,\nu kterých lze předpokládat vytvoření cílového porostního typu standardními\npěstebními metodami (běžná výchova zaměřená na podporu kvalitních\n2. Porosty ND, které plní požadované a porostotvorné funkce, ale neplní\nfunkci dřevoprodukční. Pro vytvoření cílového porostního typu vyžadují\nregeneraci půdních podmínek (např. porosty na stanovištích\ndegradovaných buldozerovou přípravou, vyžadujících půdní úpravy –\nrozhrnutí valů a meliorační opatření).\n3. Porosty ND, které plní požadované a porostotvorné funkce, ale neplní\nfunkci dřevoprodukční nebo ji plní jen částečně. Pro vytvoření cílového\nporostního typu úprava půdních podmínek není nutná.\n4. Porosty ND, které požadované funkce dostatečně neplní, často porosty\nsilně poškozené s očekávanou nestabilitou i v budoucnosti (např. BR).\n5. Porosty ND plnící dostatečně požadované funkce na stanovištích, kde se s\ndřevoprodukční funkcí nepočítá (lesy ochranné).\nPořadí naléhavosti přeměn\nPři přeměnách porostů se doporučuje využívat porostního prostředí, které\ndosavadní porosty vytvořily, pracovat na malých plochách a další plochy\npřiřazovat až po zajištění nově vysázených. V souvislosti s velkou rozlohou\nporostů určených k přeměnám a potřebě tvorby různověkých porostů mohou\npřeměny trvat i několik desítek let. Proto bude nutno při plánování a umisťování\nprvků přeměn brát v úvahu dvě hlediska. Jednak naléhavost (danou stavem\nporostu) a za druhé potřebu vytvořit určitou věkovou a prostorovou strukturu\ncílových porostů do budoucna. Z toho vyplývá, že bude nutno začít umisťovat\npřeměny i do nižších stupňů naléhavosti. Cílem stanovení pořadí naléhavosti je\nvyjádření důležitosti přeměn podle různých porostních a stanovištních\npodmínek jako podklad pro prostorové a časové uspořádání prací při\nPři stanovení naléhavosti přeměn byla brána v úvahu hlavně tato hlediska:\nrizika ohrožení lesa podle současného stavu (nevratného narušení\nplnění požadovaných funkcí současné i očekávané a kvantita ztrát\nv případě nedokonalého plnění funkcí (zvláště dřevní produkce) a\nmožnosti přeměny standardními pěstebními postupy výchovou.\n1. pořadí naléhavosti přeměn:\nPorosty, které svou nestabilitou ohrožují některé významné ekologické funkce. Jsou to\npředevším PND v ochranných lesích s důležitou protierozní funkcí, která není plněna z\ndůvodu poškození a výrazného snížení zakmenění současných porostů (kategorie 4). Jedná\nse hlavně o porosty nepůvodní břízy.\n2. pořadí naléhavosti přeměn:\nPorosty rozpadající se – vzniká povinnost obnovy lesního prostředí i podle legislativy.\nOstatní porosty kategorie 4, ve kterých je naléhavá potřeba přeměny v nejbližším decenniu z\ndůvodu aktuálního narušení porostního prostředí.\n3. pořadí naléhavosti přeměn:\nPorosty v poměrně dobrém stavu, které přeměnou druhové skladby z ND na dřeviny\ncílové budou plnit cenné produkční funkce (příznivá stanoviště 6. lesního vegetačního\nstupně (LVS) a nižších LVS). Do této skupiny by měly být zahrnuty porosty ND a jejich směsi\ns cílovými dřevinami (CD) (kategorie 2 a 3), které nelze přeměnit na porosty CD výchovou.\nVzhledem k očekávaným vyšším ztrátám na produkci dřeva jsou do 3. pořadí naléhavosti\nřazeny porosty na stanovištích v CHS 51, 55, 57 s nadprůměrným až průměrným\nprodukčním potenciálem (podle Oblastního plánu rozvoje lesů – OPRL), kde je roční ztráta\nna produkci podle orientačních kalkulací zpracovaných na fakultě lesnické a dřevařské při\nČZU v Praze (Šišák et al. 2006) odhadována na ca 7 až 15 tis. Kč/ha. Při stanovení\nnaléhavosti přeměny by měl být rovněž zvážen aktuální stav porostu, pokud lze od odkladu\nočekávat vyšší výnos z vytěžené dřevní hmoty, například u modřínových porostů.\n4. pořadí naléhavosti přeměn:\nPorosty ND, které přeměnou na porosty CD budou plnit do určité míry produkční\nfunkce (méně příznivá stanoviště 5. až 8. LVS). Do této skupiny by měly být zahrnuty\nporosty ND a směsi ND s CD (kategorie 2 a 3), které nelze přeměnit na porosty CD\nvýchovou a není zde očekávána tak vysoká ztráta na produkci dřeva, jako v kategorii\npředchozí. Jedná se o porosty na stanovištích řazených do CHS 53, 59, 71, 73, 75, 77, 79\ns průměrným až podprůměrným produkčním potenciálem (OPRL), kde je roční ztráta na\nprodukci odhadována na ca 3 až 11 tis. Kč/ha (Šišák et al. 2006). Při stanovení\nnaléhavosti přeměny by měl být rovněž zvážen aktuální stav porostu pokud lze od odkladu\nočekávat vyšší výnos z vytěžené dřevní hmoty, např. u modřínových porostů.\n5. pořadí naléhavosti přeměn:\nPorosty, které požadované porostotvorné funkce plní, u kterých se však neočekává,\nže by i po přeměně na cílovou druhovou skladbu mohly plnit funkce dřevoprodukční\n(ochranné lesy na nepříznivých stanovištích). Jsou to porosty kategorie 5 na stanovištích\nřazených do CHS 01 a 02, ve kterých je produkční potenciál podprůměrný, velmi nízký až\n6. pořadí naléhavosti přeměn:\nSměsi ND a CD ve kterých lze přeměny dosáhnout výchovou ve prospěch CD. V\nporostech této skupiny (kategorie 1) by přeměna druhové skladby od náhradních dřevin ke\ndřevinám cílovým měla proběhnout v rámci standardních pěstebních postupů výchovou.\nDoporučení alternativních druhových skladeb při přeměnách\nVzhledem k současnému narušení prostředí (znečištění ovzduší včetně kyselých depozic,\ndegradace půdních podmínek), které přechod na cílovou druhovou skladbu (CDS)\nznesnadňují, jsou při přeměnách porostů navrhovány i nepřímé postupy přes alternativní\ndruhové skladby (DS). Celkem jsou doporučovány tři druhové skladby:\nNavrhovaná CDS je považována za optimální, ale její dosažení lze na řadě stanovišť\nočekávat až v delším časovém horizontu (1 – 2 obmýtí). Vzhledem k narušení půdního\nprostředí a pokračující kyselé depozici bude potřebné na řadě stanovišť po přechodnou dobu\ndocílit biomeliorační DS.\nOd biomeliorační DS se očekává snížení podkorunových depozic ve srovnání s jehličnatými\nporosty, a především maximální meliorační efekt. Za současné situace (vysoké stavy zvěře)\nje možné biomeliorační CDS dosáhnout přímou výsadbou pouze při vysokých nákladech na\npéči o nové kultury (celoplošná ochrana). Nutnou podmínkou je i zajištění dostatečného\nmnožství sadebního materiálu odpovídající kvality (genetický původ).\nAlternativou přímé cesty k biomelirační DS je výsadba přechodné DS, jejíž výhodou je\npředevším nižší potřeba sadebního materiálu požadované kvality a neceloplošná ochrana\nproti zvěři (na 1 ha dvě 10 – 15 arové oplocenky jako východiska obnovy). Biomeliorační DS\nje při této alternativě dosaženo až v následné generaci přirozenou obnovou vysoce kvalitních\nmelioračních a zpevňujících dřevin (MZD) a vznikem porostů s optimální (nestejnověkou)\nporostní strukturou. Od řízkovanců BK použitých při zakládání přechodné DS je, kromě\nzachování požadovaných genetických vlastností, očekáván i časnější nástup plodnosti, než u\nsazenic generativního původu.\nPostupy při přeměnách\nPřeměny PND na porosty dřevin cílových (tj. dřevin u kterých se počítá s\noptimálním plněním funkcí lesa a stabilitou lesních ekosystémů) jsou\ndoporučovány proto, že:\na) růstové podmínky se na většině území zlepšily – v průběhu 90. let pokleslo\nimisní zatížení a stávající PND jsou schopné poskytnout nově zakládaným\nkulturám cílových dřevin ekologický kryt pro první (kritické) stadium růstu,\nb) pozitivní vliv stávajících PND na odrůstání nově zakládaných kultur je\ndočasného charakteru, po překonání optimální výšky (ca 2 až 4 m) se snižuje\na kromě toho i zdravotní stav dřevin může vykazovat sestupnou tendenci,\nněkdy i s výraznou dynamikou (např. úhyn březových porostů a defoliace\nPostupy přeměn podle současného vzrůstu přeměňovaných porostů\nPři přeměnách lesních porostů v horských oblastech je doporučováno využití příznivého\novlivnění růstového prostředí současnými porosty, a proto zde bývá použito metod\nprosadeb a podsadeb. Za příznivý vliv stávajících porostů je považováno zvláště\ntlumení klimatických extrémů a ochrana půdy před erozí, vysychání a zamokření. V\nzávislosti na ekologických nárocích nově vysazovaných dřevin a současném stavu\npřeměňovaných porostů jsou při prosadbách a podsadbách uplatňovány i clonné a\nmaloplošné holosečné obnovní prvky.\nPěstebně-technologické postupy přeměn PND\nPředkládané návrhy postupů přeměn počítají výhradně s přeměnami\nobnovou. Proto jsou při stanovení postupů uvažovány porosty se\nzastoupením ND zpravidla nad 30 %. Kromě ohledu na významně\nodlišné ekologické (klimatické) poměry ve vyšších a nižších polohách\núzemí zohledňují doporučení dále:\na) převládající zastoupení dřevin v přeměňovaných porostech:\nsmrkových a borových exot ve skupinách PND a jejich směsí\nbříz, jeřábu a modřínu a jejich směsí\nkleče a blatky\nb) vysazované dřeviny:\nstinných cílových listnáčů (buku, javoru klenu) a jedle bělokoré,\nslunných (pionýrských) listnáčů (jeřáb, bříza, osika, olše, vrby),\nNa základě dosavadních poznatků lze doporučení pro lesnickou praxi shrnout do\nJe třeba podrobněji diferencovat pěstební postupy při přeměnách PND ve vyšších\npolohách podle území (od 7. LVS výše) a upřesnit technologické postupy při použití cílových\nlistnáčů, smrku ztepilého nebo pionýrských listnáčů a kleče;\nZároveň podrobněji diferencovat pěstební postupy při přeměnách PND podle\nimisního zatížení a stavu půd. Pro lokality s vyšší zátěží se doporučuje postup k základní\n(optimální) CDS přes tzv. přechodnou biomeliorační DS, která by po přechodnou dobu\nstabilizovala nově vznikající lesní ekosystémy a napomohla k regeneraci narušených podmínek\nDiferencovat postupy kultivace buku, klenu a jedle pro vyšší a nižší polohy\nzájmového území. Ve vyšších polohách se jejich úspěšné odrůstání neobejde bez ekologického\nkrytí. V nižších polohách (od 6. LVS níže), kde dřeviny stávajících porostů mají větší dynamiku\nrůstu a buk, klen a jedli stíněním spíše omezují, je naopak třeba nové výsadby aplikovat do\nvětších mezer a je možné doporučit i holosečné (skupinové, násečné) obnovní prvky;\nI pro přeměny PND jsou navrhovány alternativní DS, a to základní (optimální) pro\ndané stanoviště, přechodná biomeliorační, mající za cíl regenerovat případně stabilizovat\nnarušené lesní ekosystémy, a přechodná přípravná tj. v daných podmínkách umožňující\nekonomicky nejvýhodnější přechod z dosavadního stavu na základní, případně biomeliorační\nPodle růstových podmínek lze příměs slunných (pionýrských) listnáčů v\npřeměňovaných porostech zajistit podporou přirozeného zmlazení;\nSnížit normované hektarové počty sazenic buku, klenu a jedle při prosadbách PND\nve vyšších SLT (od 7. LVS výše) o 20 – 30 %, v nižších SLT (od 6. LVS níže) o 40 - 50 %.\n(OPRL doporučuje při přeměnách PND prosadbami snížení hektarového počtu o 25 %).\n© Ing. J. Vondra\nVýchovu porostů náhradních dřevin je nutné diferencovat podle jejich\nfunkčnosti a hospodářského cíle. Z hlediska plnění funkcí byly PND\nrozděleny do čtyř kategorií (Slodičák 1999):\n¾Porosty geneticky kvalitní, které plní funkce ekologické i\nprodukční, popř. u kterých je předpoklad splnění těchto funkcí\n¾Porosty zpravidla geneticky nekvalitní, které plní funkce\n¾Porosty, které neplní funkce ekologické ani produkční a u kterých\nnení předpoklad jejich plnění v budoucnosti.\n¾Porosty náhradních dřevin, které nemají opodstatnění (menší\nporostní části v příznivějších imisně ekologických poměrech).\nVýchova porostů SMP se zakládá na poznatku, že se\njedná o slunnou dřevinu, která nesnáší zastínění.\na relativně omezené další funkční účinky (zejména vliv na lesní půdu)\nS výchovou a přeměnami je potřebné začít v době, kdy porosty\ndosáhnou maximální očekávané funkční účinnosti spočívající\npředevším ve vytvoření příznivějšího mikroklimatu pro vnášení\ncennějších cílových dřevin.\nOptimální doba pro\n- v době\n Výchovné zásahy jsou selektivní, podúrovňové\n V nesmíšených porostech SMP v příznivějších\nrůstových poměrech lze využít i schematického výběru\n Vzniklé mezery se doplňují cílovými dřevinami\n Při zásazích se podporují přimíšené cílové dřeviny\n(SMZ, BK, MD).\n Další výchovné zásahy se opakují v souladu\nVýchovu březových porostů je nutné zahájit nejpozději ve fázi, kdy\ndosahují maximálního ekologického účinku, tj. v době zapojování\nporostů. Kladný efekt výchovy lze očekávat pouze ve fázi\n„progrese“, která je charakterizovaná nárůstem biomasy porostu.\ndo fáze „regrese“ a postupně se\nrozpadá (nárůst biomasy je\nObecně lze v březových porostech a v porostech, kde bříza\npřevládá, doporučit úrovňové zásahy s pozitivním výběrem.\nExistují pro to přinejmenším dva velmi dobré důvody:\n¾Úrovňové zásahy s pozitivním výběrem minimálně narušují\nzápoj porostu a tím vytvářejí příznivější růstové poměry pro\npostupnou obnovu cílovými, hospodářsky i ekologicky\nvhodnějšími dřevinami, což je hlavním cílem PND.\n¾Oproti celoplošným podúrovňovým zásahům s negativním\nvýběrem jsou úrovňové zásahy méně pracné a finančně méně\nV březových porostech první kategorie, tj. v porostech geneticky kvalitních, které\nplní funkce ekologické i produkční, popř. u kterých je předpoklad splnění obou\nfunkcí v budoucnosti, je možné v méně exponovaných polohách v závislosti na\nhospodářském cíli použít také podúrovňové zásahy s negativním výběrem.\nV březových porostech kategorie 2, tj. porostech geneticky nekvalitních, avšak\ns dostatečnou hustotou stromů, jsou nejvhodnější úrovňové zásahy s pozitivním\nvýběrem. Tento způsob výchovy nejméně narušuje ekologické funkce (vytváření\nporostního klimatu, akumulace živin v ekosystému, koloběh živin atd.). Produkční\nfunkce se v těchto porostech neuvažuje.\nV březových porostech kategorie 3, které neplní funkce ekologické ani produkční\na u kterých není předpoklad jejich plnění v budoucnosti, se porostní výchova\nnepředpokládá. Další prořeďování takových porostů či jejich částí by jen dále\nzhoršilo jejich zbytkové funkční efekty. Tyto PND, mají-li své opodstatnění, je\npotřebné rekonstruovat s využitím krycího efektu jednotlivých stromů a skupin.\nporosty náhradními a cílovými. Nejsou navrhovány do přeměn a rekonstrukcí, proto\nje třeba jim věnovat náležitou pěstební péči. Modřín potřebuje světlo a vzduch,\nproto výchova musí být včasná, intenzivní a provedená v hlavní úrovni.\nProtože modřín nedostatečně kryje půdu, je žádoucí držet dřeviny, které by vytvořily\nbohatou spodní etáž, popřípadě je doplnit podsadbou.\nModřínové porosty geneticky kvalitní, plnící všechny funkce lesa včetně funkce\nVýchova těchto porostů je zaměřena na udržení a zlepšení mimoprodukčních funkcí\na rovněž na zvýšení kvality produkce.\nPočátek výchovy → výška 2 – 3 m, věk 7 – 10 let - výchovné zásahy úrovňové s negativním\nvýběrem + rozčlenění porostu (šetří se přimíšené dřeviny)\nDalší zásah → výška 5 – 7 m, ve věku přibližně 15 let - opět úrovňový zásah ovšem\ns kladným výběrem. Porosty lze již od II. věkové třídy podsazovat bukem, popřípadě jedlí.\nPěstební opatření směřují k vytvoření smíšených porostů s modřínem v nadúrovni a s BK, JD\na SMZ v úrovni a podúrovni.\nVětšinou na stanovištích pro modřín nevhodných. Pěstebním cílem je zde zachování a\nprohloubení ekologických funkcí a zvýšení stability porostů vůči abiotickým škodlivým\nčinitelům a imisím.\nPo rozčlenění rozsáhlejších porostů → výchova negativním výběrem v úrovni, při němž se\nodstraní nejvíce poškozené stromy. Mezery se doplňují SMZ, BŘ, OL, popř. JŘ. Pěstební\nzásahy směřují k vytvoření smíšeného porostu s co nejvyšším ekologickým účinkem. Další\núrovňové výchovné zásahy s pozitivním výběrem se opakují v 5 – 10 letých intervalech a jsou\nzaměřeny na podporu individuálně nejtolerantnějších a vitálních jedinců v porostní směsi.\n1. Opomíjené domácí a introdukované dřeviny\nPseudotsuga menziesii (MIRBEL) Franco - douglaska tisolistá\nSyn. Pseudotsuga douglasii (Sab.) Carr., Pseudotsuga taxifolia (Lamb.)\nPinaceae Lindl. – borovicovité\nPůvod. Pobřežní oblasti západní části Severní Ameriky – západní okraj\nUSA a jihozápadní část Kanady. Severní hranice dosahuje na ostrově\nVacouver - 52°s.š. v Britské Kolumbii, areál dále pokračuje na jih asi\n2200 km podél pacifického pobřeží až do Kalifornie (oblast\nYosemitského národního parku). Východní hranice rozšíření je\nohraničena přibližně hřebeny pohoří Kaskád a Sierra Nevada. Vertikální\nrozložení 0-2300 m n.m. V Evropě poprvé vysazena v roce 1827, na\núzemí ČR v roce 1842 v Chudenicích.\nCharakteristika. Vysoký až velmi vysoký strom, v pralesích dorůstá 55-100 m\nvýšky a 1-3 m v průměru. Koruna zprvu kuželovitá, ve stáří zaokrouhlená, nahoře\nnepravidelně zploštělá. Kmen dlouhý, válcovitý, u starších stromů přirozeně\nvyvětvený. Borka u mladých jedinců hladká s pryskyřičnými puchýřky, u starých\nstromů korkovitá, silně rozbrázděná v silné podélné červenohnědé hřebeny,\noddělené hlubokými prasklinami. Tloušťka kůry může dosahovat 15-30 i více cm.\nLetorosty žlutohnědé až hnědé, s roztroušenými krátkými chlupy nebo až lysé.\nPupeny lesklé, kaštanově hnědé, jemně pryskyřičnaté, s typickým vřetenovitě\nzašpičatělým tvarem. Jehlice na větvičkách spirálovitě uspořádané, leskle\nzelené,15-35 mm dlouhé, na horní straně s podélnou rýhou, vespod se 2 pruhy\nbělavých průduchových řad. Báze jehlice, na rozdíl od jedlí, je stažena do\nkrátkého řapíku. Rozemnuté jehlice mají velmi příjemnou citrusově balzámovou\nvůni, vytrvávají na větvích až 5-8 let. Samčí šištice podlouhlé, válcovité, 12-23 mm\ndlouhé, oranžově žluté, samičí konické, zelené nebo purpurové. Šišky\nnerozpadavé, hnědé, krátce stopkaté, dole visící, 5-10 cm dlouhé, asi 3 cm\nširoké. Semenné šupiny okrouhlé, celokrajné, asi 2 cm široké. Výrazné zpět\nneohnuté podpůrné trojcípé šupiny vyčnívají ze šišky. Semena trojhranné, asi 7\nmm dlouhé, křídlaté. Kvete v květnu až červnu, šišky dozrávají koncem první\nvegetační sezóny. Dožívá se 500-1000 let.\nRoste v oblastech s přímořským klimatem, s mírnou vlhkou zimou a chladným\nrelativně suchým létem, s malým kolísáním teplot a krátkým mrazivým obdobím.\nSrážky soustředěny na zimní měsíce. V Kaskádovém pohoří klima o něco drsnější.\nK zastínění zprvu poměrně tolerantní, v době dospívání na světlo středně náročná.\nOblibuje hluboké, hlinité živinami dobře zásobené půdy, propustné a dobře\nprovzdušněné, s pH 5-6. Doprovodní dřeviny na Pacifickém severozápadu jsou Thuja\nplicata, Tsuga heterophylla, Picea sitchensis, Abies grandis, Abies procera, Quercus\ngarryana, Alnus rubra. V pohoří Sierra Nevada roste hlavně s Abies concolor a Pinus\nponderosa, v pobřežní části Kalifornie především s Sequia sempervirens a\ns Lithocarpus densiflorus. V oblastech s častými katastrofickými požáry vytváří i čisté\nnesmíšené porosty na úkor ostatních dřevin. Silná borka v dolní části starších kmenů\na na hlavních kořenech, a taky schopnost vytvářet adventivní kořeny jsou hlavními\nfaktory, které umožňují douglasce přežít druhy proti ohni hůře vybavené. Bez ohně by\nv podstatě byla v oblasti přirozeného areálu postupně nahrazena dřevinami\ntolerantnějšími k zástinu.\nVýznam v Americe\nPatří k nejvýznamnějším severoamerickým koniferám, produkující jedno\nz nejlepších užitkových dříví. Po sekvojích nejvyšší americký druh zvaný\n„monarchou lesů Pacifického severozápadu“. Státní dřevina Oregonu\n(USA). Dřevo pryskyřičnaté, velmi kvalitní, s bělí do 5 cm silnou a s jádrem\nnažloutlým hrubě vláknitým, nebo jemně žilkovaným načervenalým.\nVyužívané pro různé účely, zejména jako stavební a konstrukční, vhodné\ntaké na stavbu mostů, na telegrafní tyče a železniční pražce, na okenní\nrámy, papír a pod. Pěstuje se i na plantážích vánočních stromků s rotací\n4-7 let, kvůli dosažení žádaného tvaru je však nutné každoročné\nzastřihávání pupenů. Původní obyvatelé kromě dřeva, které sloužilo ke\nstavbě obydlí, jako palivo i k výrobě nářadí, využívali také pryskyřici jako\ntěsnící a spojovací materiál, také však k výrobě mastí podporujících hojení\nran. Obzvláště velkou oblibu mělo dřevo douglasky u původních obyvatel\noblasti Polynézie, zejména domorodců ostrova Hawai, kteří dováželi\nplavením douglaskové kmeny a stavěli z nich válečné kanoe. Dřevo také\nvyužívali k výrobě harpun, kopí a také užitkových předmětů pro\nVýznam v Evropě\nVelmi úspěšně introdukovaný taxon do mnoha lesních oblastí mírného pásma.\nV lesích střední a západní Evropy, včetně ČR je douglaska nejčastěji pěstovanou\na nejlépe osvědčenou cizí jehličnatou dřevinou. V ČR na ploše asi 4000 ha (0,2\n% rozlohy našich lesů). Současný pravděpodobně nejvyšší strom v Evropě je\npřes 65 m vysoká douglaska tisolistá rostoucí ve Velké Británii. V Německu je\nrovněž nejvyšším stromem 60 m vysoká u Ebersbach am Neckar. Své uplatnění\nnašla v Evropě také jako významná soliterní parková dřevina.\nNejvyší : douglaska součastnosti má výšku 100,5 m v E.Fork Brummit Creek\nv Coos County ve státu Oregon\nAbies concolor (Gordon at Glendenning) Hildebr. – jedle ojíněná\nPinaceae Lindl.- borovicovité\nPůvod. Západní část Severní Ameriky: hory západní a jihozápadní část USA a\nseverozápadního Mexika.(600-3400m n.m. Do ČR poprvé introdukována v r.1845.\nCharakteristika. Statný strom, 25-58(61) m vysoký, 0,5-1,65(2,71) m v průměru kmene,\ns kuželovitou, v dospělosti kopulovitou korunou. Borka světle šedá, v mládí\ns pryskyřičnými puchýřky, ve stáří podélně rozbrázděná. Letorosty lesklé, žlutavě zelené\naž olivové , nejdříve s málo výraznými rezatě hnědými chlupy, později olysalé. Starší\nvětve šedozelené až červenohnědé. Zimní pupeny oválné až kulaté, žlutavé až světle\nhnědé, silně pryskyřičnaté. Jehlice řídce a nepravidelně rozestálé, lehce srpovitě\nzakřivené, odstálé,4-7 cm dlouhé, 2,5-3 mm široké, na vrcholu tupě přišpičatělé, po\nobou stranách šedavě modrozelené až šedé, s nevýraznými pruhy vespod (vypadají\nstejně na obou stranách). Samčí šištice na jednoletých výhonech, válcovité, 12-20 cm\ndlouhé, s růžově červenými prašníky, samičí šištice asi 3,5 cm dlouhé. Šišky válcovité\naž eliptické, 7-12 cm dlouhé, 3-3,5 cm široké, zelenavé nebo nafialovělé. Semenné\nšupiny 2,5-3 cm dlouhé, 3-3,5 cm široké, podpůrné šupiny kratší, ze šišky nevyčnívají.\nSemena klínovitá asi 8-12 cm dlouhá se skoseným křídlem. Kvete od začátku května do\npoloviny června, šišky dozrávají od konce září do října.\nRoste v oblastech s dlouhou zimou, se srážkami 510-890 mm ročně,\nhlavně ve vegetačním období. Nejlépe se jí daří na středně hlubokých ,\nbohatých, vlhkých ale dostatečně provzdušněných písčito- až jílovitopísčitých půdách na severní expozici bez ohledu na mateřskou horninu,\ndovede také vegetovat i na suchých, mělkých nevyvinutých půdách,\ndokonce i na sterilních skalních substrátech. Dožívá se kolem 300 i víc\nAbies concolor byla v USA až do roku 1962 z hlediska kvality dřevní\nhmoty považována za nežádoucí druh. Dnes má její dřevo ve své\ndomovině všestranné využití, nejčastěji jako stavební dříví a na\npřekližky. U nás je v sadovnictví nejčastěji používanou introdukovanou\njedlí s řadou kultivarů, oceňovanou hlavně pro svou vysokou\nAbies nordmanniana (Steven) Spach – jedle kavkazská\nPůvod. Severozápadní okraj Malé Asie (Rusko, Arménie, Turecko). Západní část\nMalého a Velkého Kavkazu, Pontské pohoří. Vertikální rozmezí 400-2200 m n.m. První\nintrodukce v Evropě uváděná z roku 1840, na území ČR poprvé vysazená na Sychrově\nv r. 1845 (v ČR ji A.M. Svoboda dokládá už z roku 1840). Nazvaná podle ruského\nbotanika finského původu Alexandra D. Nordmanna.\nCharakteristika. Vysoký strom, dorůstající 30-50 m a 1,5-2(3) m v průměru kmene.\nKoruna jehlancovitého s velmi pravidelným větvením, u solitér sahající až k zemi. Borka\nšedá až šedohnědá, u starších jedinců podélně rozbrázděná. Letorosty žlutozelené\nnebo světle hnědé, krátce tmavě chlupaté. Pupeny vejčité, zašpičatělé, hnědé, kryté\nslabě kýlnatými šupinami, bez pryskyřice (podobné jako u Abies alba). Jehlice na spodní\nstraně větviček uspořádané hřebenitě, na svrchní straně směřující dopředu, hustě kryjí\nvětvičku. Jsou 20-35 mm dlouhé, 2-2,5 mm široké, na konci zaokrouhlené nebo\nvykrojené, svrchu tmavě zelené, lesklé, vespod s 2 bílými pruhy. Samčí šištice červené,\nsamičí zelenožluté až načervenalé. Šišky podobné jako u druhu Abies alba, 10-18 cm\ndlouhé. 3-5 cm široké, válcovité, nezralé zelené, zralé hnědé, hojně pryskyřičnaté.\nSemenné šupiny klínovité, celokrajné, podpůrné šupiny vyčnívají. Kvete v květnu, šišky\ndozrávají během října.\nRoste převážně v oblastech podnebí oceánického ladění, optimální srážky jsou zde\n800-2400 mm, snáší i horské chladné klima vysokých poloh. Toleruje hluboký zástin,\ndobře však roste i na osluněných plochách. Pod podrostem vydrží v zástinu mimořádně\ndlouhou dobu. Vyžaduje dostatečnou vláhu, zvláště dostatečnou relativní vlhkost\nvzduchu. Je citlivá na vysoké letní teploty a silné mrazy. V oblasti původního výskytu se\njí nejlépe daří ve vlhkých úzkých soutěskách, na hlubších bohatších půdách s kyselou i\nzásaditou reakcí Na Kavkaze roste často v nesmíšených porostech, ve smíšených\nporostech ji doprovází nejčastěji smrk východní Picea orientalis, buk východní Fagus\norientalis Pinus sylvestris. Na vlhčích místech roste také s Acer trautvetteri, Carpinus\ncaucasica, Taxus baccata, Tilia caucasica, Rhododendron ponticum, Viburnum opulus,\nEuonymus latifolius, kolem horní hranice lesa se Sorbus caucasigena, Populus tremula.\nDožívá se 500-700 let.\nPoužití. Dřevo jedle kavkazské má v její domovině má vzhledem k vysokým porostním\nzásobám velký národohospodářský význam. Je méně kvalitní než dřevo tamních\njehličnatých dřevin, proto se využívá především jako zdroj vlákniny. V západní Evropě\nroste velmi dobře, v ČR patří j nejčastěji vysazovaným parkovým dřevinám, cení se\npředevším atraktivní, pravidelná a hustá tmavozelená koruna. Pěstuje se hojně na\nvánoční stromky a poskytuje také ozdobný klest. Poměrně odolná vůči imisím, někdy\nNejvětší roste v Rusku na Kavkaze u řeky Mzymta. Dosahuje 78 m výšky a 360 cm\nv průměru kmene.\nPinus strobus L. – borovice vejmutovka\nPůvod. Východní číst Severní Ameriky (sv. USA až jv. Kanada). Centrem rozšíření\njsou jižní a severovýchodní části Appalačského pohořía oblast Velkých jezer.\nAtlantiku se areál dotýká mezi 40°-50°s.š. v oblasti od New York přes Boston a New\nFoundland. Roste ve vertikálním rozložení 0-1510 m n.m. Do Evropy ji přivezl roku\n1605 kapitán G. Weymouth, ke skutečné úspěšné introdukci došlo až o 100 let\npozději na panství vikomta Weymoutha v Anglii. Z území ČR jsou doloženy první\núdaje z roku 1812 na Hluboši.\nCharakteristika. Vysoký strom, dorůstající asi 50 m výšky a kolem 1,5 m v průměru\nkmene. Koruna v mládí kuželovitá, později široká až deštníkovitě rozložená\ns vodorovně odstálými větvemi. Kmen přímý, rovný, v mládí s hladkou šedozelenou\nlesklou borkou, později podélně rozbrázděnou, tmavou. Dřevo je měkké,\ns pryskyřičnými kanálky, jádrové narůžovělé nebo červenavě hnědé, běl bledožlutá až\nbílá, poměrně úzká. Jehlice po 5 ve svazečcích, rovné, měkké, tenké, namodrale\nzelené, 5-14 cm dlouhé, na okrajích jemně pilovité, na hřbetní straně zelené, na obou\nbocích s řadami průduchů. Šišky dosti dlouze stopkaté (stopky 5-24 mm dlouhé),\npřevislé, úzce válcovité8-20 x 3-4 cm velké, světle hnědé. Semenné šupiny klínovité,\nuspořádané ve šroubovici, kožovité, hladké, s málo vyniklými štítky s pupkem na\nkonci. Semena hnědá, na břišní straně srostlá s křídlem. K opylování dochází\nv květnu až červnu, k samotnému oplodnění až za 13 měsíců po opylení, šišky\ndozrávají 2. rokem a otvírají se v srpnu a ž září. Dožívá se 200-450 roků.\nPůvodní areál je rozložen v mírném teplém, převážně humidním podnebí. Roční\nsrážky zde kolísají od 510 po 2030 mm. Roste téměř na všech půdách v rámci svého\nareálu. Nejlépe se jí daří na dobře propustných písčitých půdách střední až nízké\núrodnosti, kde jí tamní listnaté dřeviny nemohou konkurovat. Je středně tolerantní\nk zastínění. Roste dobře i na půdách s převažujícími jemnozrnnými částicemi.\nMnohdy se chová jako pionýrská dřevina, výborně se zmlazuje na písčitých\nstanovištích, také na zemědělské půdě i na plochách po požárech.\nNejvětší a nejrychleji rostoucí konifera v severovýchodní části Severní Ameriky,\nsoučasně jedna z nejproduktivnějších a nejcennějších. Státní dřevina Maine a\nMichigan (USA). Dřevní zásoby před příchodem „bílého muže“ v tamních pralesích\nsou odhdovány na 3,4 miliardy m3 kulatiny. Na území USA byla 300 let považována\nza nejlepší jehličnaté dřevo. Až do Americké revoluce (1775-1783) mělo britské\nKrálovské loďstvo vyhrazeno právo na veškeré americké vejmutovkové dřevo\nvhodné na lodní stožáry. Ve 2. polovině 19. století značně poklesly zásoby dřeva\npilařsky velmi ceněné vejmutovky. To vyvolalo tlak na zvýšené zalesňování touto\ndřevinou. Nevýhodné cenové relace sadebního materiálu v Americe způsobily, že\nkoncem 19. století se sazenice vejmutovky musely dovážet i z Evropy, aniž byly\nzpracovány a praktikovány fytokaranténní předpisy. S těmito sazenicemi se do\nAmeriky zavlekla i rez vejmutovková\nSnadno opracovatelné dřevo střední pevnosti se používá v širokém rozsahu\npředevším jako dříví stavební, vláknina, také k výrobě překližek, nábytku i zápalek, pro\ndřevomodelářské účely. Vejmutovka poskytuje také dehet (white pine tar), který má\nantiseptické účinky. Dřevina vhodná pro zalesňování holých ploch, pro krajinářské a\nsadovnické účely i pro plantáže vánočních stromků.\nVejmutovka u nás a problémy s ní.\nV mírném pásmu patří mezi nejčastěji pěstované americké dřeviny, v Evropě nejčastěji\nv Německu a Česku. V ČR ještě před 20 lety bylo odhadem asi 2000 ha redukované\nlesní plochy. Dnes je to dřevina u nás spíše nežádoucí. Jednak zvyšuje možnost škod\nnapadením rzí vejmutovkovou (v některých zemích se proto úplně přestala pěstovat),\nale především se chová jako nebezpečná invazní dřevina vytlačující původní taxony.\nV chráněných oblastech Labské pískovce i Českosaské Švýcarsko, kde je velmi vitální,\nse spontánně zmlazuje v různých společenstvech, od kulturních smrčin a bořin až po\ncenné reliktní bory, vzácné bory s vlochyní, skalní společenstva a keříčková\nspolečenstva s rojovníkem a šichou. Vejmutovka se tu velmi rychle šíří celým skalním\nměstem a jeho okolím a přerůstá a vytlačuje původní druhy, včetně borovice lesní. Zde\nse prokázala její nižší náročnost na živiny, výšku pH, ve srovnání i s velmi nenáročnou\na skromnou borovicí lesní. Úspěšná invaze může také být podpořena eutrofizací\ndusíkem a znečištěním ovzduší kouřovými plyny k nimž je borovice lesní méně\nPinus jeffreyi Grev. Et Balf. – borovice Jeffreyova\nSyn. Pinus deflexa Torrey, Pinus ponderosa ssp. jeffreyi (Balfour) Murray,\nPůvod. Západní část Severní Ameriky. Na severu zasahuje do jihozápadní části\nOregonu po Douglas County, na východě do západní Nevady, na jihu do Kalifornie a na\nokraj mexické Baja California. Vertikální rozmezí 60-3050 m. n m. V Evropě poprvé\nvysazená v roce 1853, na území ČR na Hluboké v roce 1865.\nCharakteristika. Strom středních až větších rozměrů, dorůstá 30-60 m do výšky a 60150 (250) cm v průměru kmene. Koruna kuželovitá až kulovitá, poměrně řídká. Borka\nskořicově hnědá, zprvu hladká, později rozpraskávající v široké desky, během\nvegetačního období s citrónově vanilkovou vůní. Letorosty až do 2 cm široké,\nbělomodře ojíněné, starší větvičky šedohnědé. Pupeny podlouhle vejčité, až 25 mm\ndlouhé, rezatě hnědé, nesmolnaté. Jehlice po 3 ve svazečku, 12-25 cm dlouhé, 1,5-2\nmm široké, namodrale zelené, nelesklé, na okraji ostré, po rozemnutí citrusově vonící,\nna větvičce vydrží 4-7 let. Samčí šištice válcovité, žluté nebo rezavě červené, 20-35 mm\ndlouhé, samičí vyrůstají poblíž terminálu, jsou tmavě rezavě hnědé, stopkaté, vejčitého\ntvaru. Šišky kratičce stopkaté, kuželovitě vejčité, 14-26(30) cm dlouhé, 5-8 cm široké\n(zavřené), světlohnědé barvy. Štítky semenných šupin jehlancovitě vystouplé s příčným\nostrým kýlem a pupkem nesoucím štíhlý zakřivený osten. Při opadu šišek na větvi\nzůstávají bazální semenné šupiny. Semena podlouhle vejčitá, téměř 3hranná, s asi 3 cm\nkřídlem. Kvete v červnu až červenci, samčí šištice koncem první vegetační sezóny\ndosahují sotva 1/5 velikosti dospělé šišky. Oplodnění probíhá asi 13 měsíců po opylení,\nmladá šiška pak rychle dorůstá, plné velikosti dosahuje koncem léta 2. roku, šišky se\nrozevírají během září až října. Dožívá se 400-500 let.\nV oblasti původního výskytu roste dobře v různých teplotních režimech,\nsnáší chladné zimy. Srážky se ve větší části jejího původního areálu\nvyskytují převážně v zimě, jejich roční hodnoty kolísají od 200-1520 mm.\nJe poměrně dobře odolná vůči suchu. Má velmi široký edafický rozsah,\nroste na různých podkladech a na jakékoli dobře propustné půdě,\nvětšinou však na štěrkovitých a písčitohlinitých půdách. V severní části\nareálu i na velmi suchých, mělkých a téměř neplodných půdách. Svým\nhlubokým kůlovým kořenem a silnými bočními kořeny je velmi dobře\nukotvená, na velmi mělkých půdách vytváří až 30 m dlouhé\npodpovrchové kořeny. Je světlomilná, netolerantní k zastínění, přesto se\npříležitostně obnovuje i pod přestárlými porosty.\nDřevo je poměrně tvrdé, houževnaté a pryskyřičnaté, se světle\nčervenavý jádrem a žlutavě bílou bělí. Používá se ke stavebním i\nVe střední Evropě pěstována jako okrasná solitérní parková dřevina\natraktivní svým dlouhým namodralým jehličím a velkými šiškami, používá\nse také při rekultivacích. U nás poměrně citlivá na pozdní jarní mrazy.\nSoučasná největší žijící Pinus jeffreyi nazývaná „Smoky Jack“ roste\nv Kalifornii v Yosemite National Park. Je vysoká 57 m, v průměru kmene\ndosahuje 227 cm, její objem je 116 m3.\nDalší introdukované dřeviny\nOpomíjené domácí dřeviny\n• Taxus bacata\n• Cerasus avium (Prunus avium)\n• Duschekia alnobetula\nKvantita, kvalita a bezpečnost\nprodukce současných porostů\nV posledním období získává převahu v lidské činnost pojem trvale\nudržitelný rozvoj (sustainable development). Jde o takový rozvoj,\nkterý uspokojuje potřeby současnosti aniž by přitom omezil\nmožnost příštích generací uspokojovat jejich vlastní potřeby.\nTransformováno na lesní hospodářství jde o rozvoj označovaný jako\ntrvale udržitelné hospodaření v lesích (sustainable\nmanagement of forests). V lesnictví nejde o nový princip rozvoje.\nTento princip je již aplikován od středověku formou ustanovení\nlesních řádů a více než 250 let je relativně přesně formulován i\nvědecky jako princip trvalosti produkce dřeva. Tato nejznámější\ndefinice trvalosti zní: „ Výše těžby dřeva musí být v lesním\nhospodářství regulována tak, aby na příští generace zůstal aspoň\ntakový podíl, jaký si přisvojuje generace současná“ (Hartig 1808).\nPotřeby a požadavky současnosti, které může uspokojovat les a\nlesní hospodářství, jsou četné a velmi různorodé a s vývojem\nspolečnosti se pochopitelně mění. Dříve se na první místo\nkladlo dřevo a ostatní produkty lesa. V současné době\nzaujímají v zásadě rovnocenné postavení obecně prospěšné\nfunkce lesa, které v určitých podmínkách mohou být prvořadé.\nPři zajišťování všech uvedených úkolů a cílů je nutno pracovat\ns maximální úsporností. V moderním lesním hospodářství a\nzejména v pěstování lesa platí proto tři základní principy\nhospodaření (Poleno et al. 2005):\nPrincip společenské užitečnosti, jehož realizace zajišťuje takový\nstav lesa, který umožňuje jak nejvyšší možnou kvantitu a kvalitu\nprodukce, tak i optimální ekologickou a environmentální\nprospěšnost pro lidskou společnost.\nPrincip trvalosti (či trvalé udržitelnosti), který sleduje zachování\ntrvalosti a stálosti lesních ekosystémů, jejich biodiverzitu,\nodolnost, vitalitu a regenerační kapacitu a z nich vyplývající\nschopnost plnit v současnosti i budoucnosti všechny žádoucí\nPrincip hospodárnosti, který sleduje dosažení všech provozních cílů\ns nejnižšími možnými náklady tak, aby vytvořené hodnoty byly\nv optimálně příznivém poměru k vloženým hodnotám. V tomto\nprincipu je zahrnuta i přednost hodnotové produkce před\nPři uplatňování uvedených cílů a základních principů hospodaření\nhraje významnou roli pěstování lesů. Připadá mu zejména\ndůležitá integrující úloha, což znamená plánovitě a cílevědomě\nusměrňovat na ekologickém základě všechny procesy a životní\nprojevy v lesních ekosystémech.\nMezi možnosti zvyšování produkce patří:\n¾ introdukce cizokrajných produkčně zajímavých (kvalitou či\n¾ úprava kvality vyvětvováním stromů – tj. odstraňování suchých\nnebo i živých větví na stojících stromech. Vyvětvování se\nuplatňuje v intenzivním hospodářství, vyžaduje značnou péči,\nprotože nesprávné provedení může způsobit velké škody, nehledě\nke značným nákladům, které se tím proplýtvají. Vyvětvování je\ndůležitý výchovný zásah, kterým je možno zlepšit jakost stromů\n- především má vést k tvorbě bezsukého kmenu, podnícení\nvýškového přírůstu, větší plnodřevnosti, zmenšení nebezpečí\npoškození sněhem, omezení vzniku požárů atd. U nás se\nvyvětvování uplatňovalo místně již koncem předminulého století a\nv uplynulém století u dubových výstavků, později i u jiných\nVliv výchovy na\nSmrk ztepilý (Picea abies (L.) Karst.) je\nnejdůležitější dřevinou používanou v lesnictví\nKromě pozitiv, spočívajících\nhlavně v objemu a kvalitě\nprodukce a jednoduchosti\npěstování, kultivace smrku\nmůže přinášet i některá\nnegativa, především nížší\nstabilitu a předpokládanou\nDruhová skladba lesních porostů v ČR je sice pestrá, ale výrazně v\nní dominuje několik hlavních hospodářských dřevin: smrk ztepilý\n(55 %), borovice lesní (18 %), dub (5,9 %) a buk (5,4 %).\nZ dalších dřevin je ještě významný podíl modřínu (3 %), který je\nvšak dřevinou převážně přimíšenou a většinou netvoří souvislejší\nVýznamný je dále podíl břízy (2,6 %) používané v rozsáhlejších\nkomplexech porostů náhradních dřevin v oblastech se silným\nvlivem imisí jako dřevina pionýrská, často ve směsi se smrkem\nBiologické vlastnosti uvedených dřevin vyžadují rozdílné přístupy\nve výchově, které se musejí dále diferencovat podle stanoviště.\nVlastnosti hlavních hospodářských\ndřevin a jejich směsí\nSmrk ztepilý je a do budoucna zůstane nejdůležitější hospodářskou dřevinou.\nPěstuje se téměř ve všech stanovištních podmínkách, od lužních lesů po 8.\nLVS. Rozmanitost přírodních podmínek však vyžaduje diferenciaci\npěstebních postupů i hospodářských cílů.\nNejdůležitější vlastnosti SM:\n•dobrá růstová reakce na uvolnění v průběhu téměř celé doby obmýtní.\n•Mimo zápoj si udržuje přímý vzrůst a souměrnou korunu.\n•V uměle založených smrkových porostech převládá tzv. pionýrská\nstrategie růstu, tj. tendence k velmi rychlému růstu v mládí s kulminací\ntloušťkového přírůstu již ve věku 10 - 15 let a výškového přírůstu ve věku 20\n- 30 let. V tomto období vyžaduje smrk dostatek růstového prostoru k\nvytvoření souměrného stabilního kmene a mohutného kořenového systému.\nKe splnění tohoto cíle je potřebná co největší hmota asimilačních orgánů vyvinutá koruna.\nPro výchovu smrkových porostů vzniklých z přirozené obnovy je důležitá doba\na způsob odclonění následného porostu. Při předčasném odclonění\n(počínající výšková diferenciace) převládnou v následném porostu jedinci s\npionýrskou strategií růstu a další pěstební péči je nutné provádět stejně jako v\nporostech z umělé obnovy.\nJe-li následný porost postupně uvolňován až po jeho výrazné výškové\ndiferenciaci, vzniká šance na automatizaci biologických procesů a následná\npěstební péče může být minimalizovaná.\nPrincipy výchovy takovýchto porostů spočívají především v umožnění jejich\nvývoje ve volném zápoji z mládí. K docílení tohoto stavu lze použít různé\nprostředky - nižší počty sazenic při výsadbě, časné a často se opakující slabší\nzásahy nebo velmi silné zásahy v době zapojování porostu, které smrk dobře\nsnáší bez újmy na budoucí kvalitě i kvantitě produkce.\nNižší hustota smrkových porostů v počátečních fázích však není nutná v\noblastech, kde je ohrožení abiotickými činiteli a imisemi slabé. Určitý stupeň\nohrožení je však třeba předpokládat na většině stanovišť optimálních pro\npěstování smrku (5. - 8. LVS).\nBorovice lesní je přizpůsobivá stanovištním podmínkám a na živiny a vodu málo\nnáročná. Vytváří hospodářsky významné porosty v několika původních\noblastech (jihočeská, severočeská, severovýchodočeská, západočeská,\nstředočeská a jihomoravská).\nVýchova borových porostů je ve srovnání s výchovou smrkových porostů\nodlišná, zejména pro biologické vlastnosti borovice (odlišná stavba korun,\nslunné jehličí atd.). Reakce na výchovné zásahy je pomalejší než u smrku a\ncelkově méně výrazná. Při zásazích velké intenzity může dojít k\ndlouhodobějšímu poklesu přírůstu i k určité celkové ztrátě objemové produkce.\nCílem výchovy porostů borovice je proto především zvýšení jejich kvality.\nVzhledem k tomu, že borové porosty rostou převážně mimo oblast výskytu\nmokrého sněhu a rovněž vzhledem k hlubšímu kořenovému systému borovice\njsou škody abiotickými činiteli v těchto porostech méně\nvýznamné než v porostech smrkových.\nBuk je typická stinná dřevina s pozdějším vyvrcholením přírůstu, tj. s klimaxovou\nrůstovou strategií. Nepodléhá příliš škodám způsobovaným abiotickými činiteli. Z\nkladných pěstebních vlastností je důležitá schopnost reagovat zvýšeným přírůstem\nna uvolnění v druhé polovině doby obmýtí, aniž by vytvářel kmenové výstřelky a\nschopnost udržovat vhodnou strukturu porostu přirozeným prořeďováním. Mezi\nnegativní vlastnosti patří náchylnost k rozrůstání korun do šířky po silnějším\nuvolnění. Nevhodnou vlastností je též sklon k vytváření neprůběžné osy a vidlice.\nZanedbání výchovy, s výjimkou prvního zásahu zaměřeného na odstranění\nnekvalitních předrostků, nemá u buku výraznější dopad na kvalitu ani stabilitu\nporostu (v období, kdy škodí sníh je buk zpravidla bez listí a vůči větru je dobrou\nochranou hluboký kořenový systém, jehož kvalita je však při umělé obnově přímo\nzávislá na dodržení správného postupu při zalesňování).\nHlavním cílem je zvyšování kvality, tj. včasné odstranění hospodářsky\nnevhodné složky z porostu. Opakování zásahu a délka pěstební periody\nzáleží na přírodních podmínkách, hospodářském cíli, porostní struktuře a síle\nzásahu. Zásah musí být dostatečně silný, aby podstatně zlepšil jakostní složení\nhlavního porostu a současně neohrozil porostní strukturu.\nDub je světlomilnou dřevinou. Výškový přírůst kulminuje velmi brzo (podobně\njako u borovice) pokles přírůstu je však pomalejší. Při uvolnění má podobně\njako borovice tendenci ke košatění, vzniká nebezpečí vytváření vlků. Obecně je\nvelmi odolný proti škodám větrem. V posledních letech je poškozován\nVýše uvedené vlastnosti dubu určují způsob výchovy. Doba prvního zásahu v\nnárostech nebo mlazinách záleží zejména na množství a vývoji přimíšených\ndřevin. Co nejdříve (do věku 10 let) je potřebné redukovat rychleji rostoucí\npříměsi břízy, javoru, olše a jasanu, které předrůstají dubovou kulturu. V čistých\ndubových kulturách se začíná s výchovou ve věku 20 let (horní porostní výška 7\nm), kdy lze rozpoznat tvarové a růstové vlastnosti stromků. V mládí je výběr\nnegativní, odstraňují se předrostlíky, později, při horní porostní výšce 15 m, se\npřechází na pozitivní výběr, tj. pěstování jednotlivých stromů.\nZanedbání výchovy má zásadní vliv na kvalitu produkce\ndubových porostů. Vliv výchovy na stabilitu je v případě\ndubových porostů druhořadý.\nPři výchově smíšených porostů je nutné obdobně jako u porostů stejnorodých\nrespektovat vlastnosti dřevin a stanovištní poměry. Směsi dřevin s\nrozdílnými nároky (např. buk a smrk) je proto nevhodné zakládat\nVýchova porostních směsí smrku a buku je závislá zejména na způsobu\nzaložení porostu. Při vhodnějším skupinovém smíšení se obě dřeviny\nvychovávají odpovídajícím specifickým způsobem, tj. smrkové skupiny v\nmládí silně, později slabě a skupiny buku v mládí méně s individuálním\nuvolněním ve věku pozdějším.\nProblémy výchovy porostních směsí jsou mnohem komplikovanější a\nvyžadují vyšší lesnickou odbornost a cit, než výchova porostů stejnorodých.\nZanedbání výchovy může mít i ve smíšených porostech nepříznivé následky.\nSmíšené porosty smrku a buku jsou sice odolnější vůči větru, avšak odolnost\nvůči sněhu je závislá pouze na individuální statické stabilitě každého\njednotlivého stromu. V oblastech ohrožovaných sněhem může tedy\nnerespektování požadavků smrku na volný růst v mládí vést ke snížení jeho\nodolnosti vůči sněhu s následnými polomy.\nVýchova a produkce\nEfekt výchovných zásahů na produkci lesních porostů je\nv podstatě trojí. Jedná se o vliv na:\n• celkový objem produkce (tj. kvantitu) spočívající\npředevším v dodatečné produkci z předmýtních těžeb,\n• kvalitativní stránku produkce (tj. technické parametry\nkmenů, hmotnatost, sukatost, atd.),\n• bezpečnost produkce, tj. její trvalost spočívající\npředevším ve schopnosti porostů odolávat škodlivým činitelů\n(biotickým či abiotickým).\nVliv výchovy na kvantitu produkce byl předmětem lesnických\nstudií v minulém a předminulém století s obecným závěrem,\nže celkový objem produkce nelze výchovou významné zvýšit\n(s výjimkou již zmíněné předmýtní výtěže).\nVelmi významným se ale ukázal vliv výchovy na kvalitu produkce a\nto u všech hospodářských dřevin.\nKromě kvantitativní a kvalitativní stránky je součástí produkce\nlesních porostů také její bezpečnost. Tento parametr produkce je\nobzvláště významný ve smrkových porostech, které jsou produkčně\nvelmi cenné avšak současně patří vzhledem k svým biologickým\nvlastnostem a některým zažitým pěstebním chybám k nejméně\nDo skupiny účinných pěstebních opatření zvyšující bezpečnost\nprodukce smrkových porostů patří, dnes již v lesnické praxi\ndostatečně známé, intenzivní první výchovné zásahy. Jejich\npříznivý vliv na přírůst i zdravotní stav smrkových porostů byl již\nexperimentálně doložen (Tesař 1976, Chroust 1991, Slodičák 1992).\nUdržování volného zápoje v mladých smrkových porostech má navíc\nkladný efekt na individuální odolnost jedinců vůči\nsněhu a větru (Pařez 1972, Chroust 1980, Slodičák 1987).\nDůležitost prvních výchovných zásahů v mladých smrkových\nporostech je tedy všeobecně známá. Otázkou zůstává intenzita zásahů\na následný dlouhodobý vývoj takto pěstovaných porostů.\nExperimentální řešení uvedené problematiky výchovy provádějí\npracovníci VÚLHM, v.v.i. – VS Opočno na dlouhodobě sledovaných\n(desítky let) výzkumných řadách ve smrkových porostech, které byly\nzaloženy v jednotlivých lesních oblastech České republiky.\nPro účely této práce byl vyhodnocen dlouhodobý vliv silných\npodúrovňových zásahů na objem, kvalitu a bezpečnost produkce ve\nsmrkových porostech experimentální řady Vítkov v Nízkém Jeseníku.\nIUFRO s výchovou\nCílem je vyjasnit vliv výchovy (případně jejího vynechání)\na navrhnout ekonomičtější postupy.\nÚdaje z revizí v letech 1971, 1978, 1982, 1985, 1990,\n1995 a 2001 mohou být vyhodnoceny z hlediska\n0-5% výchovní svah, nadm. V. 600 m, 5. LVS\nPrůměrný roční úhrn srážek 687 mm\nprůměrná roční teplota 7.3 oC.\nExperiment Vítkov CZ - 13\nPopis a lokalizace experimentu\nKoncem šedesátých let byl na XIV. IUFRO – Kongresu\nv Mnichově iniciován pokus s cílem vyjasnit význam\nvýchovy smrku a snížit (optimalizovat) náklady na její\nprovádění. V roce 1971 byla k tomuto účelu zřízena\nmezinárodní pracovní skupina S 1.05.05 a podle jednotné\nmetodiky bylo založeno celkem 29 výzkumných sérií po\nSoučástí tohoto celoevropského experimentu se v České\nrepublice stala pokusná série:\nVítkov CZ-13 nacházející se v lesní oblasti 29 Nízký\nJeseník na území LS Vítkov, nadmořská výška 600 m, SLT\n5S, HS-53 Smrkové hospodářství kyselých stanovišť\nN . ha\nVítkov CZ - 13\nh dom (m)\nVýchovné programy sledované na srovnávacích plochách evropského pokusu\ns výchovou smrku IUFRO Vítkov CZ - 13 (1- kontrolní plocha bez zásahu, 2plocha s intenzívní výchovou v mladém věku, tj. redukce počtu stromů na\n1200 při hdom 10 m, další snížení počtu stromů na 900 při hdom 12,5 m a na\n700 stromů při hdom 15 m, 3 - 4-plochy s intenzivnější výchovou v\npozdějším věku, tj. s redukcí z 1200 na 900 stromů při hdom 20 m a další\nredukcí na 700 stromů při hdom 22,5 m, na ploše 5 se předpokládá tzv.\nkomerční probírka, při které se k zásahu přistupuje až tehdy, kdy je možné\nvytěžit 60 m3 dřeva na stromech silnějších než 12 cm).\n++ → p>0.01\nd (cm), h (m)\nDiameter degree (cm)\nV Cílové stromy\nHorní porostní výška (m)\nPředmýtní Zásoba Z+pmt1\n¾Všechny varianty s výchovou měly na experimentální\nporosty stabilizující efekt spočívající v odstranění\nlabilnější složky a ve stimulaci tloušťkového přírůstu\nponechaných stromů vedoucího ke zlepšení jejich\n¾Nejpříznivější štíhlostní koeficient středního kmene byl\nzjištěn v porostech varianty 2 s intenzivní výchovou\nv mládí (78 při hdom 24 m).\n¾Srovnání klasických způsobů výchovy, tj. variant 2 a 3\n(resp. 4) vyznívá z hlediska předmýtní produkce ve\nprospěch variant s odloženým druhým a třetím zásahem (3\na 4), kde je sice současná zásoba o ca 19 m3 nižší než na\nvariantě 2, vytěženo zde však bylo o téměř 50 m3 dřeva\nvíce (předmýtní těžba celkem 156 m3, z toho 55 m3\ns průměrnou hmotnatostí 0,19 a 64 m3 s hmotnatostí\n0,36). Průměrná hmotnatost stromů těžených ve druhém a\ntřetím zásahu na variantě 2 dosáhla pouze 0,09 a 0,17 m3.\n¾Z hlediska současné zásoby v experimentálních porostech\nvyznívá hodnocení jednoznačně příznivě pro variantu 2,\nkde je při hdom 24 m akumulováno 507 m3 dřeva, tj. o\n19 m3 více než na variantách 3 a 4 s klasickou výchovou a o\n174 m3 více než na variantě 5 s komerční výchovou.\n¾Největší zásoba je při hdom 24 m na kontrolní ploše bez\nvýchovy (720 m3), průměrná hmotnatost je zde však pouze\n0,34 m3, tj. menší než poloviční ve srovnání s plochou 2,\nkde dosahuje rekordních 0,76 m3.\n¾Provedené rozbory potvrzují, že volba horní porostní\nvýšky hdom (200 nejsilnějších stromů na 1 ha) jako\nřídícího kritéria experimentu umožňuje porovnání porostů\nna různých stanovištích a následně zobecnění poznatků a\njejich aplikaci v praxi.\n• Zakládání a\npéče o smíšené\nI když v přirozených poměrech existovaly porosty nesmíšené, nebyly nikdy tak\njednolité, jak je vytváří člověk v monokulturách. Přirozené nesmíšené porosty\nbývají vždy více či méně věkově i prostorově (i když "skrytě") diferencovány. Ve\nsmíšených porostech podle biologických vlastností dřevin a podle stanovištních\npoměrů bývá směs dřevin jednotlivá nebo ve skupinách (to se ale může během\nPlecí seč se uplatňuje v mlazině smíšené ze dřevin různé hospodářské hodnoty.\nJedná se tedy především o úpravu druhové skladby ve prospěch dřevin\nhospodářsky cennějších. Odstraňují se hlavně netvárné stromky dřevin\npodružných, které utlačují dřeviny hlavní. V porostech, kde podružné dřeviny\nrychleji rostou a předstihují dřeviny hlavní, umisťuje se seč plecí v největší míře\nv nadúrovni mlaziny.\nZ velkého počtu možných změn druhové skladby a tvaru lesa mají největší\nvýznam přeměny nevhodných porostů nesmíšených (monokultur) na porosty\nsmíšené, dále převody pařezin na lesy vysokokmenné a převody pasečných\nlesů na lesy výběrné.\nVýtahy z materiálu – Poleno et al. 2007 - Pěstování lesů\nZakládání smíšených porostů nebo podsadby melioračních dřevin jsou prvním\npředpokladem pro zlepšení situace tvorby humusu. V řadě případů je však stav\nporostů spojen s natolik narušenou, nedostatečnou nebo nevyváženou výživou,\nzpravidla spojenou i s dalšími nepříznivými změnami v lesních půdách, že samotná\núprava druhové skladby nestačí již k nápravě. Tato situace se projevuje především\nsnížením zásob bázických kationtů hořčíku a vápníku v lesních půdách a jejich\nzhoršeným příjmem kořenovým systémem dřevin. V těchto případech je stav\nlesního humusu nutno kladně ovlivnit vápněním a hnojením.\nPříliš pomalý rozklad jehličí je možno urychlit také vytvořením příznivějších\npodmínek pro život půdních mikroorganismů – úpravou intenzity světla, tepla a\nvláhy v porostech. Je možno také aerobní procesy zlepšit prokypřením humusových\nvrstev a svrchní vrstvy půdy, čímž se i mechanicky zlepší zasakovací schopnost\nExperimentálně (Duchafour 1982, Wesemael 1992; v ČR zejména Kantor 1989,\nPrudič 1972, Podrázský 1997 aj.) bylo příznivé působení smíšených porostů\nna tvorbu a transformaci organické půdní hmoty a na výsledek této transformace\n– na formu humusu a na dynamiku živin. Toto příznivé působení je vyvoláno\npředevším intenzivním příjmem živin, vytvářením příznivé formy opadu s vyššími\nzásobami prvků, biogenním transportem látek a vyšší biologickou aktivitou půdy,\ntj. transportním působením půdní fauny. Činnost půdní bioty s odpovídající\nstrukturou a množstvím biomasy je podmínkou pro vznik vysoce kvalitního\nStav půdy a vývoj humusu odpovídá sice vždy lokálně specifické situaci,\npřesto však se potvrzuje možnost předpokládaného všeobecného\nvývojového trendu půdní geneze. Je zřejmé, že smrkové monokultury\nv nižších vegetačních stupních nemohou splňovat požadavky trvale\nudržitelného hospodaření v lesích, poněvadž již v půdě pod první generací\nsmrkové monokultury dochází za jednu dobu obmýtní k výrazným degradačním\nJako smíšené označujeme porosty, na jejichž skladbě se podílejí dvě nebo více dřevin, jsou\nprostorově uspořádány tak, že společně vytvářejí vhodné ekologické poměry a žádná\nz dřevin nedosahuje 90 % zastoupení.\nSmíšené porosty jsou náročným objektem lesního hospodářství i významným prvkem\nkrajinotvorným. Názory na jejich přednosti a nevýhody ve srovnání s porosty nesmíšenými\na zejména na jejich praktickou použitelnost v moderním lesním hospodářství se značně\nrůzní. V poválečném období nastala určitá renesance názorů GAYERových (1886),\nvycházející z ne zcela správného předpokladu, že lesní porosty v přírodních lesích byly vždy\nsmíšené, také stále se zvyšující objem živelních a hmyzích kalamit bývá zjednodušeně\npřičítáno pouze na vrub nesmíšených porostů. Časté jsou diskuse na vliv nesmíšených\nporostů jehličnatých (a zejména smrkových) na stav půdy a ostatních faktorů přírodního\nprostředí. Zejména z nelesnických kruhů (NOIRFALISE 1967, DORST 1971 aj.) je často\npožadováno radikální snížení ploch jehličnatých lesů a jejich nahrazení porosty smíšenými.\nAby bylo možno fundovaně odpovědět na otázku oprávněnosti existence smíšených\nlesních porostů, jejich předností i nevýhod, k tomu je třeba podrobit na konkrétních\nstanovištích jak smíšené tak i nesmíšené porosty celé řadě exaktních šetření a na jejich\nzákladě vyjádřit a zhodnotit především (POLENO 1979):\n- růstový proces a potenciální produkci,\n- bezpečnost a trvalost produkce,\n- vliv na mimoprodukční funkce lesa a na životní prostředí člověka.\n- ekonomickou efektivnost a racionálnost produkce.\nOtázka, zda smíšené porosty mohou poskytovat vyšší přírůst než prostorově\noddělené porosty nesmíšené se stejnými podíly dřevin, nelze z publikovaných\nvýsledků šetření zodpovědět (zejména pro porosty smrkové s vysokou produkcí,\nponěvadž každá dřeviny je produkčně slabší). Pro srovnávané smrko-borové\nporosty se přesto v literatuře uvádějí pozitivní výsledky (KENNEL 1965, NÜSSLEIN\n1993 aj.). Vyšší přirůstavost smíšených porostů se odvozuje z lepšího využívání\nporostu (nadzemního i podzemního), z příznivého ovlivňování půdy bukem a\nzlepšeného teplotního režimu.\nU smíšených porostů hraje významnou roli rozdílnost nároků na světlo u\njednotlivých dřevin, která může přispět k vyšší intenzitě asimilačního procesu\na k větší produkci dřeva, tzv. aditivní přírůst. Zjednodušeně je možno tuto\nskutečnost vyjádřit tak, že část produkce biomasy, připadající zejména v porostech\nslunných dřevin na přízemní bylinnou a trvaní vegetaci, se v důsledku přimísení\nstinné dřeviny převede na vyšší produkci dřeva. Dnes se však ukazuje, že\neventuálně (pravděpodobně nepatrné) zvýšení objemové produkce není pro lesní\nhospodářství rozhodující. Dnes jde více o hodnotovou produkci, o druhovou\ndiverzitu a o zhodnocení ochranných, rekreačních a dalších mimoprodukčních\nfunkcí lesa. Samozřejmé je, že směs dřevin musí být realizovatelná z důvodů\nstanovištních, pěstebních a ekonomických.\nInformace z okruhu ekologického výzkumu poskytují také dosud ještě nejasný obraz. Četná\nšetření naznačují lepší situaci ve výživě smíšeného porostu. Humusová forma a acidita\npůdy jsou ve smíšeném porostu příznivější než v nesmíšeném, přičemž o kvantitativní\núrovni zlepšení se objevují rozdílné názory. Hluboce propracovanou práci v tomto směru\npublikoval ROTHE (1997). Byl v ní hodnocen smíšený porost smrku s bukem a proti němu\nnesmíšený porost smrkový a bukový. Příznivě se projevilo působení bukové příměsi na stav\npůdy snížením acidity (i když účinek byl nižší než plošný podíl buku). Na kyselých\nstanovištích musí být bukový podíl vysoký, aby bylo možno dosáhnout významný efekt. Při\nhodnocení látkového a vodního režimu nebyly zjištěny žádné přednosti smíšeného porostu\nna množství a kvalitu zásakové vody. Za odlišných podmínek prokázal na území České\nrepubliky KANTOR (1981) příznivější efekty. Důležité je ROTHovo zjištění, že dosahované\nefekty jsou o to příznivější čím maloplošnější a homogennější je rozdělení dřevin ve směsi.\nExistuje zcela obecná představa o četnosti dřevin v porostu (tj. o diverzitě), která vede\nk významnému zvýšení statické stability a příznivě ovlivňuje humusové a půdní poměry.\nČasto se tak předpokládá, že lesní ekosystémy s vysokou biodiverzitou mají i větší\nekologickou stabilitu, to znamená jejich vyšší odolnost vůči pronikavým změnám\n(rezistence) a snazší návrat k rovnováze po utrpěné poruše (resilience). Četná novější\nšetření však ukazují, že takovéto souvislosti zcela obecně neexistují. Pro ekologickou\nstabilitu jsou rozhodující rozdílné vlastnosti ekosystému. Rezistence je zpravidla ovlivněna\nvnitřními regulačními a kontrolními mechanismy, kapacitou purfovitosti půdy, hlubším\nkořenovým systémem jako ochranou proti suchu a vývratu, takže vysoká druhová diverzita\nse může projevit příznivě. Resilience je však naproti tomu závislá více na rychlém obnovení\nlátkové výměny a není proto vázána na druhovou četnost (HARRISON 1979). Zdá se\ndokonce, že druhově chudé ekosystémy se rychleji vracejí k rovnováze než druhově bohaté\n(KING- PALM 1983).\nÚspěšnost přestavby smrkových monokultur na porosty smíšené závisí do\nznačné míry na kapitálu, který je nezbytný na úhradu s přestavbou spojených\nvíce nákladů vlastníků a správců lesa. Tyto zvýšené náklady jsou zatížením\npro přítomnost, ale i nadějí pro budoucnost (BURSCHEL 1990).\nStanovišti odpovídající smíšené porosty by měly přispívat k udržení\nzdravotního stavu lesa, k zachování přirozených růstových podmínek i\nudržení jejich produkční schopnosti a ke zvýšení stability porostů.\nK mobilizaci přirozené růstové a produkční potence lesa je bezpodmínečně\npožadován odklon od holosečí. Na jejich místo nastupuje hospodaření\ns každým jednotlivým stromem, které je diferencováno podle biologických\npožadavků dřevin a přizpůsobováno jejich individuální mýtní zralosti. Obnova\nlesů se uskutečňuje v největší možné míře přirozenou cestou a výchova\nprobíhá v polostínu mateřského porostu nebo aspoň výstavků. Uplatňování\nvýběrných principů s tendencí trvalosti těžeb v každém jednotlivém porostu\nvede k dlouhým obnovním dobám a k trvalosti podstaty lesa. Tento přírůstu\nodpovídající trvalý postup těžeb, ve spojení s přirozenou obnovou lesa, má\nvést k trvale tvořivému lesu (Dauerwald), což je forma lesa stojící mezi\npodrostně obhospodařovaným pasečným lesům a lesům výběrným. Místo\nnormálních zásob, které představují minimum pro trvalost produkce, se\npožaduje optimální výše porostních zásob, která by umožnila nejvyšší možnou\nhodnotovou trvalou produkci.\nSpecifika výchovy smíšených porostů (Slodičák, Novák 2007)\nrespektovat vlastnosti dřevin a stanovištní poměry. Směsi dřevin s rozdílnými\nnároky (např. buk a smrk) je proto nevhodné zakládat jednotlivým smíšením. Pro\núspěšný vývoj buku je nutné včasné odstranění předrostů a hustý zápoj v mládí.\nNaopak ve starším věku snese buk vzhledem ke své odolnosti vůči větru\nuvolnění korun, na které reaguje světlostním přírůstem. Pro stabilizaci smrku je\nbezpodmínečně nutný vývoj ve volném zápoji v mládí a ochrana proti větru\nhustým zápojem ve druhé polovině doby obmýtní.\nVýchova porostních směsí smrku a buku je proto závislá zejména na způsobu\nvychovávají odpovídajícím specifickým způsobem, tj. smrkové skupiny v mládí\nsilně, později slabě a skupiny buku v mládí méně s individuálním uvolněním ve\nvěku pozdějším. V případě méně vhodného jednotlivého smíšení je nutno co\nnejdříve (při horní výšce 3 - 4 m) vybrat určitý počet (200 - 300 ks na 1 ha)\nnejkvalitnějších jedinců smrku a ty individuálně úplně uvolnit. Zbytek porostu se\nponechá bez zásahu a vytvoří prostředí pro vývoj buku a smrk zde plní funkci\nTak jak bylo naznačeno na příkladě smrku a buku, problémy výchovy porostních\nsměsí jsou mnohem komplikovanější a vyžadují vyšší lesnickou odbornost a cit,\nnež výchova porostů stejnorodých. Zanedbání výchovy může mít i ve smíšených\nporostech nepříznivé následky. Smíšené porosty smrku a buku jsou sice\nodolnější vůči větru, avšak odolnost vůči sněhu je závislá pouze na individuální\nstatické stabilitě každého jednotlivého stromu. V oblastech ohrožovaných\nsněhem může tedy nerespektování požadavků smrku na volný růst v mládí vést\nke snížení jeho odolnosti vůči sněhu s následnými polomy.\nPřehled hospodářských souborů a podsouborů (Viewegh 2003 – Klasifikace\nlesních rostlinných společenstev – skriptum ČZU)\n13 – přirozená borová stanoviště\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 0N\ncharakteristika ekotopu: pískovcové oblasti na svazích, v úžlabinách a roklích\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 0C\ncharakteristika ekotopu: ostrůvkovitě na hadcích – hadcové rendziny hlinité až jílovitohlinité\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 0M a 0K\ncharakteristika ekotopu: v oblastech písčitých sedimentů pískovců; půda písčitá, podzolovaná\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 0O, 0P a 0Q\ncharakteristika ekotopu: v oblastech písčitých sedimentů, převážně na zvlněných plošinách;\npůda písčitá, podzolovaná a oglejená\npodsoubor e: - zahrnuje „SLT“ 1M\ncharakteristika ekotopu: v teplých oblastech na mírně zvlněných štěrkopískových terasách;\npůda je písčitá a často podzolovaná\n19 – lužní stanoviště\npodsoubor a: - zahrnuje „LT“ 1U1 a 1U2\ncharakteristika ekotopu: v každoročně zaplavovaných úvalech řek v teplých oblastech; půda\npísčitá až hlinitá; trvale vlhká až mokrá\npodsoubor b: - zahrnuje „LT“ 1L9 a „SLT“ 1L, 2L a případně částečně i 3L a 5L\ncharakteristika ekotopu: každoročně zaplavované snížené úvaly řek s jílovitohlinitými\nsedimenty s vlhkou půdou; občasně zaplavovaných, mírně vyvýšených částech úvalů řek\nv teplých oblastech s písčitohlinitou a hlinitou čerstvě vlhkou půdou; údolní nivy řek a větších\npotoků v pahorkatině (až do podhůří) s hlinitou až písčitohlinitou čerstvě vlhkou půdou\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 3U\ncharakteristika ekotopu: na aluviích a mírně vyvýšených terasách potoků na styku\ns přilehlými humusem obohacovanými kamenitými svahy\n21 – exponovaná stanoviště nižších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 1N, 2N, 2Me a 2Ke\ncharakteristika ekotopu: v nižších polohách na příkrých , někdy kamenitých svazích, často\nnad vodními toky a na hřebenech\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 3Me, 4Me, 3Nm a 4Nm\ncharakteristika ekotopu: ve středních polohách na příkrých, někdy kamenitých svazích, často\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 2Se, 2Be, 2De, 1A a 2A\ncharakteristika ekotopu: na příkrých, někdy kamenitých svazích a na zahliněných sutích, často\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 1C, 2C (část 3C)\ncharakteristika ekotopu: na mírných až příkrých svazích, hřebenech a kupách, na středně\nbohatém až bohatém podloží; půda je suchá až vyprahlá\n23 – kyselá stanoviště nižších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 1I, 1K, 2M, 2I a 2K\ncharakteristika ekotopu: v nižších polohách na svazích, kupách, hřbetech a na zvlněných\nplošinách, někdy s hlinitými překryvy\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 3M, 4M, 3Im, 3Km a částečně 5M\ncharakteristika ekotopu: ve středních (až vyšších) polohách, na svazích, kupách, hřbetech i na\nzvlněných plošinách, někdy s hlinitými překryvy\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 1Sc\ncharakteristika ekotopu: na rovinách a mírně zvlněných plošinách říčních teras s písčitými až\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 2Sc a částečně 1C, 2C a 3C\ncharakteristika ekotopu: na svazích, hřbetech a plochých vyvýšeninách na plošinách; půda\nbývá písčitá až hlinitopísčitá, mírně vlhká\n25 – živná stanoviště nižších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 1S, 1H, 1B, 1D, 2S, 2H, 2B a 2D\ncharakteristika ekotopu: v okrajových částech úvalů, na plošinách, svazích a plochých\nhřbetech, někdy s překryvy spraše či sprašové hlíny\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 1W a 2W\ncharakteristika ekotopu: na svazích a jejich táhlých úpatích na hlinitých, převážně čerstvě až\nmírně vlhkých půdách na bazických a karbonátových horninách\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 1V a 2V\ncharakteristika ekotopu: na mírně zvlněných plošinách, úpatích svahů, v plochých úžlabinách,\nčasto v blízkosti vodních toků; půda je vlhká až mokrá\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 1O a 2O\ncharakteristika ekotopu: na mírně zvlněných plošinách a v mírných terénních pokleslinách;\npůda je hlinitá až jílovitohlinitá, střídavě vlhká\n27 – oglejená chudá stanoviště nižších a středních poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 1P, 1Q a částečně i 0Q, 0P a 0O\ncharakteristika ekotopu: na plošinách a v mírných terénních pokleslinách; často na\nštěrkopískových terasách s chudšími hlinitými až písčitými překryvy\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 2P, 3P, 2Q, 3Q, 4Q a 5Q\ncharakteristika ekotopu: na mírně zvlněných plošinách až plochých vyvýšeninách na kyselých\nhorninách s překryvy hlinitými až jílovitohlinitými\n29 – olšová stanoviště na podmáčených půdách\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 1T a „LT“ 1T9\ncharakteristika ekotopu: v plochých terénních pokleslinách, v plochých úžlabinách, často\npoblíž potoků a pramenišť; od nížin do vyšší polohy; půda je trvale zamokřená, povrch půdy\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 1G\ncharakteristika ekotopu: v trvale zamokřených pokleslinách v nivní rovině, poblíž rybníků a\nvodních toků (zarůstající ramena řek, tůně)\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 3L a 5L\ncharakteristika ekotopu: od pahorkatin po hory na potočních aluviích a kolem pramenišť;\npůdní voda je mírně pohyblivá, mírně okysličená\n31 - vysýchavá a sušší acerózní a bazická stanoviště středních poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 3Ac, 3Aw, 5Ac, 4Aw, 5Ac, 5Aw a částečně i 3W, 4W a 5W\ncharakteristika ekotopu: na hřebenech a kamenitých až balvanitých svazích, na exponovaných\nstanovištích; na neutrálních až bazických a karbonátových horninách; půda je převážně mírně\nvlhká, s příznivým rozkladem nadložního humusu\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 3C, 4C a 5C – částečně pak i 3We, 4We a 5We\ncharakteristika ekotopu. na převážně slunných svazích, hřbetech, terénních vyvýšeninách na\nneutrálních až bazických a karbonátových horninách (na příkrých svazích)\n35 – živná bazická stanoviště středních poloh\nnemá podsoubory – zahrnuje „SLT“ 3W, 4W a 5W\ncharakteristika ekotopu: na svazích, hřbetech, v plochých svahových úžlabinách na bazických\na karbonátových horninách; půda je hluboká, hlinitá, čerstvě vlhká\n39 – podmáčená chudá stanoviště\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 0T a OGt\ncharakteristika ekotopu: v plochých pokleslinách a úžlabinách na plošinách s nepříznivými\nodtokovými poměry; půda je převážně písčitá, dospod mokrá\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 2T, 3T, 5T a částečně i 6T\ncharakteristika ekotopu: v plochých pokleslinách na plošinách s nepříznivými odtokovými\npoměry; půda dospod těžká, mokrá\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 3R a 5R\ncharakteristika ekotopu: v pánvích a ve velmi plochých úžlabinách na chudých přechodných\nrašelinných půdách a zrašelinělých půdách dospod mokrých\n41 – exponovaná stanoviště středních poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 3N, 4N, 3Ke a 4Ke\ncharakteristika ekotopu: na kamenitých svazích a hřebenech, na příkrých až srázných svazích\nna kyselém podloží; půda je převážně čerstvě vlhká\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 3F, 4F, 3Se, 4Se, 3Be, 4Be, 3De, 4De, 3A a 4A\ncharakteristika ekotopu: na kamenitých a příkrých svazích, případně na hřebenech; na\nkyselém a živném podloží (!!!!) s humózní čerstvě vlhkou půdou\n43 – kyselá stanoviště středních poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 3K, 4K, 3Sc, 4Sc, 3I a 4I\ncharakteristika ekotopu: na svazích, zvlněných plošinách, hřbetech a kupách, na úpatích\nmírných svahů, často s překryvy sprašových a svahových hlín; půda je převážně hlinitá,\nčerstvě až mírně vlhká, někdy uléhavá\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 4Km, 5Km, 5M, 4Im a 5Im\ncharakteristika ekotopu: horní části svahů, na plošinách a úpatích mírných svahů, na hřbetech\na kupách s mělčími půdami, převážně hlinitými a živinově chudšími, někdy uléhavými\n45 – živná stanoviště středních poloh\nnemá podsoubory: - zahrnuje „SLT“ 3S, 4S, 3B, 4B, částečně 5H, 4H, 3D a 4D\ncharakteristika ekotopu: na svazích, hřbetech, zvlněných plošinách, v plochých svahových\núžlabinách, v táhlých úpatích svahů s hlinitými až písčitohlinitými půdami\n47 – oglejená stanoviště středních poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 3V, 4V a 3O\ncharakteristika ekotopu: v plochých svahových úžlabinách, na plošinách, táhlých úpatích\nsvahů, často s potůčky a prameništi; půda je převážně vlhká, někdy střídavě vlhká\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 4O\ncharakteristika ekotopu: na mírně zvlněných plošinách, plochých úpatích svahů v plochých\núžlabinách; půda je písčitohlinitá až jílovitohlinitá, střídavě vlhká, dospod ulehlá\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 4P (částečně i 3P)\ncharakteristika ekotopu: na mírně zvlněných plošinách, mírných vyvýšeninách, případně\nv nevýrazných pokleslinách; půda je písčitohlinitá až jílovitohlinitá, střídavě vlhká, ulehlá\n51 – exponovaná stanoviště vyšších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 5N, 5Me a 5Ke\ncharakteristika ekotopu: kamenité svahy a hřebeny; příkré až srázné svahy na kyselém podloží\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 6N, 6Me a 6Ke\nv nižší hornatině\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 5F, 5Se, 5Be, 5De a 5A\ncharakteristika ekotopu: kamenité svahy, hřebeny, příkré až srázné svahy, svahové úžlabiny;\nživné podloží ve vrchovinách\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 6F, 6Se, 6Be, 6De a 6A\ncharakteristika ekotopu: kamenité svahy, hřebeny, příkré až srázné svahy a svahové úžlabiny,\nživné podloží v nižších hornatinách\npodsoubor e: - zahrnuje „SLT“ 5U\ncharakteristika ekotopu: vlhké rokliny, úžlabiny, potoční terasy, vodou obohacená úpatí\nsvahů; někdy s kameny na povrchu\n53 – kyselá stanoviště vyšších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 5K a 5I\ncharakteristika ekotopu: svahy, zvlněné plošiny, hřbety, táhlé mírné svahy; ve vrchovině\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 6M, 6K a 6I\ncharakteristika ekotopu: hřbety, mírné táhlé svahy, zvlněné plošiny s hlinitými překryvy\n55 – živná stanoviště vyšších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 5S, 5B, 5H, 5D a částečně i 5W a 5U\ncharakteristika ekotopu: svahy a jejich táhlá úpatí, zvlněné plošiny, ploché svahové úžlabiny\n(někdy rokliny) na hlinitých až písčitohlinitých půdách ve vrchovině\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 6S, 6B, 6H a 6D\ncharakteristika ekotopu: svahy a jejich táhlá úpatí, zvlněné plošiny a ploché svahové úžlabiny\ns hlinitými až písčitohlinitými půdami v nižší hornatině\n57 – oglejená stanoviště vyšších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 5Va a 6Va\ncharakteristika ekotopu: kamenité a balvanité ploché svahové úžlabiny, často s potůčky a\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 5V\ncharakteristika ekotopu: ploché svahové úžlabiny, často s potůčky a prameništi, na bazích\nsvahů a aluviálních terasách\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 5O a 6O\ncharakteristika ekotopu: plošiny, plochá úpatí svahů, ploché úžlabiny s hlinitými překryvy,\npro vodu špatně propustné\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 5P, 6P a částečně 5Q a 6Q\ncharakteristika ekotopu: plošiny, plochá úpatí svahů, široké ploché úžlabiny s hlinitými\npřekryvy pro vodu špatně propustné\n59 – podmáčená stanoviště středních a vyšších poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 0G9\ncharakteristika ekotopu: terénní poklesliny a ploché úžlabiny na písčitých až jílovitopísčitých\npůdách shora zrašelinělých\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 2G, 3G, 3Vg a 4Vg\ncharakteristika ekotopu: terénní poklesliny a ploché úžlabiny, ploché baze svahů, blízkost\npramenišť a potůčků\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 5G, 6G, 5Vg a 6Vg\ncharakteristika ekotopu: terénní poklesliny, ploché (svahové) úžlaviny, potoční aluvia, úpatí\nsvahů v blízkosti pramenišť a potůčků\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 4R a částečně 3R, 5R a 6R\ncharakteristika ekotopu: pánve a velmi ploché úžlabiny s mezotrofními rašelinnými půdami,\nčástečně na chudých přechodných rašeliništích\n71 – exponovaná stanoviště horských poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 7N, 7Me, 7Ke a částečně 8N, 8Me a 8Ke\ncharakteristika ekotopu: kamenné svahy, hřbety a hřebeny, příkré až srázné svahy s kyselým\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 7F, 7Se, 7A a částečně 8F, 8Se a 8A\ncharakteristika ekotopu: kamenité svahy, hřbety a hřebeny, příkré až srázné svahy s živným\n73 – kyselá stanoviště horských poloh\nnemá podsoubory – zahrnuje „SLT“ 7M a 7K, částečně též i 8M a 8K\ncharakteristika ekotopu: svahy, hřbety, kupy, náhorní plošiny\n75 – živná stanoviště horských poloh\nnemá podsoubory – zahrnuje „SLT“ 7S a 7B, částečně i 8S\ncharakteristika ekotopu: svahy, hřbety, náhorní plošiny, ploché svahové úžlabiny\n77 – oglejená stanoviště horských poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 7V, 7O, 7P a 7Q\ncharakteristika ekotopu: ploché svahové úžlabiny s potůčky a prameništi, úpatí svahů, ploché\núžlabiny a poklesliny, vyvýšené aluviální terasy\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 8V, 8O a 8P\ncharakteristika ekotopu: ploché svahové úžlabiny s potůčky a prameništi, úpatí svahů,\nvyvýšené aluviální terasy, plošiny, velmi mírně skloněné svahy, ploché úžlabiny a poklesliny;\npůda někdy na povrchu zrašelinělá\n79 – podmáčená stanoviště horských poloh\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 6T, 7T, 7G, 7Vg a částečně i 6G\ncharakteristika ekotopu: poklesliny náhorních a podsvahových plošin, široké úžlabiny, často\npoblíž potoků a pramenišť\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 8Q, 8T, 8G a 8Vg\ncharakteristika ekotopu: náhorní plošiny, velmi mírné svahy, terénní poklesliny a úžlabiny,\nčasto v blízkosti rašelinišť a pramenišť; půda na povrchu často zrašelinělá\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 6R a 7R\ncharakteristika ekotopu: v pokleslinách náhorních plošin a v plochých úžlabinách na\npřechodné až vrchovištní rašelinné půdě\n01 – mimořádně nepříznivá stanoviště\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 0X\ncharakteristika ekotopu: mělké půdy rendzin na srázných skalnatých svazích a hřebenech\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 0Z, 0Y, 0N a 0C\ncharakteristika ekotopu: nevyvinuté půdy na skalách a balvanitých sutích, hřebenech, svazích\na v soutěskách\npodsoubor c: - zahrnuje“SLT“ 0Mz a 0Qz\ncharakteristika ekotopu: vyvýšeniny tvořené extrémně chudými sedimenty\npodsoubor d: - zahrnuje „SLT“ 1X, 2X, 3X a 4X\ncharakteristika ekotopu: karbonátové a bazické horniny na vrcholcích, hřebenech a svazích\nsuchých oblastech, sutě krasových oblastí\npodsoubor e: - zahrnuje „SLT“ 1Z a 2Z\ncharakteristika ekotopu: mělké nevyvinuté půdy, vrcholy kup, hřebeny a příkré svahy, sutě\npodsoubor f: - zahrnuje „SLT“ 3Y, 4Y,\ncharakteristika ekotopu: mělké nevyvinuté půdy na hřebenech a příkrých balvanitých až\npodsoubor g: - zahrnuje „SLT“ 5Z, 6Z, 5Y a 6Y\ncharakteristika ekotopu: mělké nevyvinuté nebo slabě vyvinuté půdy na hřebenech, příkrých\nbalvanitých až suťovitých svazích\npodsoubor h: - zahrnuje „SLT“ 7Z, 7Y a 8Y\ncharakteristika ekotopu: mělké a slabě vyvinuté půdy na hřebenech, náhorních plošinách a\nsvazích, často suťovitých\npodsoubor i: - zahrnuje „SLT“ 1J\ncharakteristika ekotopu: skalnaté hřebeny, příkré balvanité a suťovité svahy se skalisky,\nněkdy i strže (rankery a rendziny)\npodsoubor j: - zahrnuje „SLT“ 3J\npodsoubor k: - zahrnuje „SLT“ 5J\npodsoubor l: - zahrnuje „SLT“ 6L\ncharakteristika ekotopu: aluviální náplavy horských potoků a řek v okolí pramenišť\npodsoubor m: - zahrnuje „SLT“ 0R\ncharakteristika ekotopu: chudá, mělce rozložená rašeliniště v pánvích a v úžlabinách se\nšpatnými odtokovými poměry\npodsoubor n: - zahrnuje „SLT“ 0Rt\npodsoubor o: - zahrnuje „SLT“ 8R\ncharakteristika ekotopu: špatně rozložené vrchovištní rašeliniště v horských polohách\npodsoubor p: - zahrnuje „SLT“ 9R\n02 – vysokohorské lesy pod hranicí stromové vegetace\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 8N, 8F a 8A\ncharakteristika ekotopu: kamenité a balvanité svahy, hřbety a hřebeny\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 8M, 8K, 8S\ncharakteristika ekotopu: na hřbetech, náhorních plošinách a svazích\npodsoubor c: - zahrnuje „SLT“ 8Z\ncharakteristika ekotopu: vrcholové plošiny a svahy v nejvyšších horských polohách se\nzakrslým vzrůstem stromů\n03 – lesy v klečovém lesním vegetačním stupni\npodsoubor a: - zahrnuje „SLT“ 9K\ncharakteristika ekotopu: plošiny, zaoblené hřbety a svahy v nejvyšších horských polohách na\npřechodu ke klečovému vegetačnímu stupni\npodsoubor b: - zahrnuje „SLT“ 9Z\ncharakteristika ekotopu: plošiny, mírné a příkré svahy, rokle a úžlabiny, hřebeny nad horní\nRok AndRé Le nôtRA\nakci omezily na následné odstranění pařezů a doplnění substrátu. Kmen je deponován za minaretem. Ještě před koncem sezony 2011 byl proveden první postřik celé plochy budoucího záhonu systemickým he...\nvhodné. Je nutno zohlednit stav lesních půd z hlediska relativně vysokých nároků druhu na živiny. Dosavadní výsledky ukazují na vhodnost směsí s douglaskou, méně se doporučují směsi se smrkem či do...\nvýcvikáři s letitou praxí v čele Magdou Štěpánkovou. Týdenní pobyt byl určen jak myslivcům, tak také majitelům jezevčíků, kteří se myslivosti nevěnují, přesto však chtějí svému jezevčíkovi poskytno...\nPannu Marii, aby se výsledek stal podle její vůle.“ Takto často odpovídají lidé, kteří mají sklon považovat svou pasivitu za druh ctnosti, jako by metoda a úsilí v sobě zahrnovaly malou víru. Je to...\nKyrill, Emma - VÚLHM - Výzkumná stanice Opočno\nV přírodních lesích zaujímal první místo smrk, dále jedle a buk, na acerozních stanovištích klen s jilmem. Rozsah a vznik holin Holiny se nacházejí nepravidelně po obou lesních správách s centrem p...\nPravda o Plejádách - www.jpavol.sweb.cz\nVýzkum životní dráhy a analýza sekvencí - Data a výzkum\nWG12_17262 int přepr..