Královna Kunhuta Haličská - Středověk\nKunhuta se narodila jako jedno z několika dětí Anny, dcery uherského krále Bély IV., a Rostislava Michajloviče Černigovského, později mačevského bána, z rodu Rurikovců. Datum narození, dokonce ani rok neznáme – můžeme jej pouze odhadnout. Pravděpodobně spatřila světlo světa okolo roku 1245; V. Novotný uvažuje o sedmnácti letech, maximálně o dvaceti, v okamžiku její svatby s Přemyslem, V. Vaníček přibližně o sedmnácti. O jejím dětství či dospívání mnoho nevíme. Zřejmě trávila většinu života na dvoře svého děda, uherského krále, jehož vazalem se po neúspěchu v Kyjevské Rusi v důsledku tatarského vpádu stal její otec – jako mačevský bán. Tradují se i historky o Kunhutě jako nejoblíbenějším vnoučeti starého krále Bély, jejich věrohodnost však není příliš vysoká. Její snad poklidný život na uherském dvoře měl zásadním způsobem změnit rok 1260, konkrétně 12. červenec. Ale vraťme se na začátek.\nČeské království a Uherské království představovala od poloviny 13. století dva ambiciózní rivaly, z nichž oba usilovali o zásadní vliv ve středoevropském prostoru. Roku 1246 byl zabit babenberský vévoda, Fridrich II. Bojovný, vládce Rakous a Štýrska. Po různých peripetiích byl vládcem Rakous uznán Přemysl, který svůj nárok podpořil sňatkem s Markétou, sestrou zemřelého vévody Fridricha, vdovou přibližně ve věku Přemyslova otce Václava.\nOsud další babenberské země, Štýrska, byl však složitější. Mezi Přemyslem a Bélou došlo – po určitých bojích – roku 1254 k dohodě, podle níž větší část Štýrska připadla Uhrám, menší díl měl patřit Přemyslovi. Ani jeden z panovníků patrně nepokládal tuto dohodu za definitivní, takže boj o Štýrsko se měl na několik dalších let stát záminkou k takzvaným česko-uherským válkám. Ty vyvrcholily právě bitvou u Kressenbrunnu 12. července 1260 u řeky Moravy nedaleko dnešního trojmezí Rakousko-Slovensko-Maďarsko. V této bitvě český král zvítězil a potvrdil jak pozici středoevropského hegemona, tak i připojení Štýrska ke svému soustátí.\nPřemysla kromě válek s Uhry trápila možná závažnější otázka – nástupnická. Ze svazku s Markétou těžko mohl očekávat následníka, proto vytvořil jakousi rodinnou, snad fungující, leč nemanželskou náhražku s Anežkou zvanou Palcéřík (více o ní v článku). Ze vztahu se narodil nejméně jeden syn – Mikuláš a dvě dcery. Právě z Mikuláše zamýšlel Přemysl učinit českého krále, proto požádal papeže Alexandra IV. o legitimaci jeho tří dětí (Mikuláše a dvou dcer). Ten nejprve v dokumentech z podzimu roku 1260 uvedl, že „nemanželský původ Přemyslových dětí jim nemá být na překážku v dosahování všech světských hodností“. V další listině z 21. října 1260 však upřesnil, že mezi tuto legitimitu nelze zahrnout nárok na český trůn. Přemyslovi tedy nezbývalo nic jiného než se poohlédnout po nevěstě, nové manželce, která by byla schopna dát Přemyslovi (legitimního) dědice. Současně bylo vhodné stvrdit mír s uherským králem prostřednictvím sňatku. Jeho volba snad padla nejprve na Bélovu dceru Markétu, v té době jeptišku, která jej však měla odmítnout z důvodu předchozího složení řeholních slibů. Obě strany se nakonec domluvily na Kunhutě, Bélově vnučce. Nejprve na konci března 1261 proběhla jednání mezi českou a uherskou stranou, na nichž snad došlo mimo jiné k dohodě ohledně svatby, která se uskutečnila 25. října 1261 v Prešpurku (Bratislavě ). Dispens byla udělena novým papežem Urbanem IV. až dodatečně. Zdá se, že sama Markéta se rozvodu nijak nebránila, neboť zřejmě chápala jeho nutnost.\nJak vidíme, sňatek byl výsledkem diplomatických jednání a také absence Přemyslova následníka. Sama Kunhuta se k budoucímu spojení zřejmě vůbec nevyjádřila. Jak mohla celou situaci přibližně šestnáctiletá dívka chápat? Malá Kunhuta zřejmě byla vychována k poslušnosti a sňatku s určeným ženichem, který nepochybně neměl dosáhnout Přemyslova významu, ovšem nelze vyloučit, že v daném okamžiku chtěla raději zůstat v klidu domova, a nikoliv se vrhnout do dobrodružství v neznámé zemi s cizím mužem. Přemysl byl však mužem v nejlepších letech s pověstí neporazitelného válečníka, rytíře vedoucího v Praze nákladný dvůr. Nevíme ani, zda Přemysl Kunhutu před sňatkem viděl (byl v takovém postavení, že si mohl nevěstu vybírat, a spolu s plodností mohla být krása základní podmínkou kladenou na potenciální manželku) – vyloučit to nemůžeme, nicméně doložit také ne.\nKaždopádně dva měsíce po sňatku, 25. prosince 1261, byli Přemysl a Kunhuta v bazilice sv. Víta na Pražském hradě korunováni českým králem a královnou. V Praze již tou dobou zcela nepochybně nebyla ani Markéta Babenberská (podle Druhého pokračování Kosmova měla odjet z Čech do Rakous 18. října 1261 ), ani Anežka Palcéřík; lze se domnívat, že by Přemysl ani jednu z nich nevystavil takovému ponížení, bylo však zřejmě otázkou času, kdy se o Přemyslově nemanželské rodině i o své hlavní úloze dozví. Asi však nebudeme příliš daleko od pravdy, pokud budeme považovat Kunhutin vztah k Přemyslovi za poměrně nerovný – alespoň v počátcích – vztah životem protřelého světáka s dívenkou, jež k němu obdivně vzhlíží a sama si hledá své místo na slunci.\nKunhutin úkol v manželství s českým králem byl jasný – porodit dědice. To však trvalo poměrně dlouho (do roku 1271). Zřejmě v lednu roku 1265 se královskému páru narodila dcera Kunhuta (je otázkou, zda byla pojmenována po mamince, či babičce, tedy Přemyslově matce Kunhutě Štaufské), kterou 2. února v Praze pokřtili tři biskupové – pražský, olomoucký a bamberský. Dne 5. září 1269 přišla na svět další dcera, tentokrát pojmenovaná po své pratetě Anežce, později svaté. Vytouženého dědice se král dočkal až 27. září 1271, tedy v předvečer svátku svatého Václava, po němž byl následník také pojmenován. Co zažívala česká královna v této době, nevíme, nicméně po celý středověk byla případná neplodnost či rození dcer dáváno za vinu vždy ženě; dá se tedy předpokládat, že se touto situací velmi trápila. Kromě výše uvedených tří dětí pravděpodobně měli Kunhuta s Přemyslem ještě další, ačkoliv o nich nemáme přesné informace. Zbraslavská kronika kromě dvou dcer uvádí i tři syny, z nichž ovšem dva měli zemřít jako děti. Další vodítko nám může poskytnout fragment náhrobku v Anežském klášteře, o němž se někteří historici domnívají, že měl patřit nám neznámé dceři Kunhuty a Přemysla Markétě, jejíž datum úmrtí měl přečíst ještě Bohuslav Balbín jako 24. srpen 1277. Kdy se měly tyto tři jinak nedoložené děti narodit? Uvažovat můžeme jak o období mezi narozením Kunhuty a Anežky (téměř 5 let), tak i po narození Václava. Kateřina Charvátová se domnívá, že žádné z dalších potomků nemohlo přijít na svět před Kunhutou, neboť ta měla být prvorozeným dítětem, ač tuto svou domněnku nijak nedokládá. Dle mého názoru ani není tato varianta vyloučena, protože Kunhuta nemusela být prvním narozeným potomkem, ovšem zcela jistě prvním, který přežil kritický novorozenecký věk.\nNevíme samozřejmě, jak se k celé situaci stavěl Přemysl, například zda své manželce rození dcer určitým nepříjemným způsobem vyčítal. O vzájemném vztahu a soužití obou manželů vlastně nevíme téměř nic. Máme doložen Přemyslův poněkud neobvyklý dar manželce, párek lvů od benátského dóžete.\nPokud jde o politické pozadí té doby, hegemonie Přemyslovy vlády pokračovala i v 60. letech, toto období se vyznačuje nebývalým klidem – alespoň z českého hlediska. Koncem 60. let se jevila jako vysoce aktuální otázka nástupnictví v Korutanech. Oldřich, vévoda korutanský a Přemyslův bratranec (Oldřichova matka Judita byla sestrou krále Václava I.) a také spojenec, neměl dědice. Jeho mladší bratr Filip byl určen k církevní dráze, na níž ovšem – jako arcibiskup salcburský a poté i patriarcha aquilejský – proslul svou prostopášností, kvůli níž byl nakonec z postu salcburského arcibiskupa sesazen. Patrně z tohoto důvodu se Oldřich snažil, aby jeho dědictví nedostal bratr Filip, ačkoliv to odporovalo všem dobovým zvyklostem i právu. V prosinci roku 1268 proto uzavřel Oldřich s Přemyslem v Poděbradech smlouvu, na jejímž základě se měl stát dědicem sponheimských zemí právě český král, přestože stále žil již zmíněný Oldřichův bratr Filip. Král Přemysl snad spoléhal na rozkoly v Říši a na snahu kteréhokoliv ze dvou římských králů, jimiž tehdy byli Richard Cornwallský a Alfons Kastilský, získat na svou stranu silného spojence, aby mu případně dědictví po Oldřichu Korutanském udělil v léno, jak uvádí např. J. Žemlička. K již tak rozlehlému soustátí (České království, Rakousko, Štýrsko, Korutany) nakonec Přemysl připojil roku 1266 i Chebsko a později Pordenone. Filip Korutanský se však nemínil vzdát a požádal o pomoc nového uherského krále Štěpána. Roku 1270 začala drobnými potyčkami a šarvátkami další česko-uherská válka, která skončila Přemyslovým tažením do Uher a následným mírovým jednáním v červenci roku 1271 před Bratislavou, kdy byl král Štěpán nucen uznat Přemyslovy nároky ve Štýrsku, Korutanech, Kraňsku i Vindické marce. Po Štěpánově smrti v srpnu roku 1272 opět propukly boje mezi Uhry a česko-rakouskými oddíly, které vyvrcholily takzvanou čtvrtou česko-uherskou válkou. Roku 1273 dostihla Přemysla rána v podobě zvolení Rudolfa Habsburského ve Frankfurtu nad Mohanem římským králem.\nKdyž 2. dubna 1272 zemřel jeden z římských králů, Richard Cornwallský, zřejmě většina knížat neočekávala nějakou výraznou změnu v kurzu směřování Svaté říše římské nebo politických poměrů. Druhý král, Alfons Kastilský, byl stále naživu a teoreticky bylo tedy možné očekávat pouze ukončení dvojvládí. Nicméně nestalo se tak, a ačkoliv to tak možná zpočátku nevypadalo, tento okamžik měl pro Přemysla, Kunhutu a vlastně celé České království zcela fatální důsledky.\nMožná prvním, kdo projevil zájem o nového, tentokrát silnějšího římského panovníka, byl papež Řehoř X., který měl zájem na vybudování protiváhy rodu Anjou v Itálii, respektive další křížové výpravě do Svaté země. Nakonec začalo být zřejmé, že bude třeba uskutečnit novou volbu, kterou svolal Werner Mohučský na konec září do Frankfurtu nad Mohanem. Rudolf Habsburský však nebyl jediným kandidátem na římský trůn, byl však nakonec vybrán přes určitou podporu poskytovanou Sigfrýdovi Anhaltskému. Alfons Kastilský tedy po smrti Richarda Cornwallského, na účast v nové volbě zřejmě rezignoval. Českého krále, který byl v průběhu volby zaneprázdněn v Uhrách, zastupoval bamberský biskup Bertold. Dle J. Šusty, který v tomto vycházel z názoru J. Golla, měl Přemysl trvat na nepotřebnosti nové volby s ohledem na stále trvající mandát Alfonse Kastilského.\nPřes výše zmíněné okolnosti nová volba opravdu proběhla, 1. října 1273 byl ve Frankfurtu nad Mohanem opravdu zvolen švábský hrabě Rudolf Habsburský. Přemysl protestoval proti jeho volbě, což na ni ale v důsledku nemělo prakticky žádný vliv. Jedním z důvodů, proč papež proti volbě nevystoupil, byl Rudolfův slib k výpravě do Svaté země. Brzy po svém nástupu na sněmu v Norimberku konaném v listopadu 1274 nechal Rudolf prohlásit mimo jiné Přemyslova území mimo Čech a Moravy za odcizená, spadlá na Říši, a žádal o jejich vydání , zřejmě ve snaze zajistit dědictví svým dětem. Přemysl pochopitelně neuposlechl, takže na sněmu v Augšpurku v květnu roku 1275 dal Přemysla prohlásit za zbaveného nejen Rakous, Korutan, Štýrska, Kraňska a Chebska, ale pravděpodobně i Čech a Moravy. V červnu téhož roku dokonce nechal vyhlásit nad českým králem klatbu. Rudolfa, jehož si jeho volitelé nepochybně vybrali kvůli jeho nevýznamnosti (chápáno z říšského hlediska) a snadné ovladatelnosti, zřejmě netušili, že nový římský král své zvolení chápal jako jedinečnou příležitost k povznesení svého rodu. Z okolností vyplynulo, že v rámci zaalpské části Říše se utvořily dvě mocenské síly, které napříště budou stát proti sobě: Přemyslova a Rudolfova. Pro českého krále byla tato situace o to více ponižující z důvodu nerovnosti původu obou rivalů a také ztráty předchozího Přemyslova výsadního postavení.\nVětším problémem se však stala rostoucí nespokojenost s Přemyslovou vládou v alpských zemích i v Českém království. Dne 24. června 1276 král Rudolf uvalil na Přemysla takzvaný aberacht (konečnou říšskou klatbu), který se rovnal vyhlášení války. Rudolf spolu se svými spojenci vytáhl proti Přemyslovi. V již tak napjaté atmosféře proti české vládě otevřeně vystoupila šlechta v Korutanech a ve Štýrsku, totéž se opakovalo i u rakouské šlechty, kromě Vídně, jež zůstala Přemyslovi věrná. Vtom však přišla zpráva o povstání české šlechty; král Přemysl byl tak nucen přistoupit na Rudolfovy podmínky. Mezi ně patřila zejména Přemyslova rezignace na vládu v zemích mimo České království, obdržení Čech a Moravy v léno a také sňatkové spojení obou rodů.\nS tím souvisí i nesrovnalostmi obestřený vstup nejstarší dcery Přemysla a Kunhuty do kláštera, který založila a v němž v té době stále žila Anežka Přemyslovna, Přemyslova teta, zřejmě na podzim roku 1277. Připomeňme, že Kunhuta byla zasnoubena nejmenovanému synovi Rudolfa Habsburského (zřejmě Hartmannovi) na základě arbitrážní smlouvy z 21. listopadu 1276. Není zcela jasný motiv tohoto činu, který může být chápán v zásadě dvojím způsobem: buď bez politického pozadí jako poměrně logický krok mladé princezny následující příkladu své pratety v péči o chudé a životě v chudobě a čistotě, anebo jako protitah jejího otce, jímž chtěl dát Rudolfovi Habsburskému najevo, že prvorozená dcera českého krále si nemůže vzít syna pouhého říšského hraběte, a proto se raději zaslíbí Bohu. Tento výklad zastává i například Druhé pokračování Kosmovo. Tuto teorii zastává například Josef Žemlička, dle něhož se Přemysl „nechtěl sbližovat se ‚švábským hrabětem‛, jímž pohrdal a s jehož náhlým vzestupem se nesmířil“. Libor Jan však upozorňuje na časovou souslednost vstupu Kunhuty do kláštera (údajně 8. září 1277) a uzavření třetí smlouvy s Rudolfem (12. září 1277) a dále poukazuje na předchozí sňatkové dohody týkající se právě Hartmanna Habsburského a anglické princezny. Nakonec dochází k závěru, že vstup Kunhuty Přemyslovny do kláštera se smlouvou s Habsburky nesouvisel.\nV souvislosti s výše zmíněným povstáním české šlechty se poprvé výrazněji v českých dějinách objevuje Záviš z Falkenštejna, pozdější Kunhutin manžel a milenec. Považuji za vhodné zmínit, že podle všeho sama Kunhuta v této těžké době stála při manželovi a Záviše pravděpodobně vůbec neznala; Záviš sám nedržel žádnou významnou funkci, takže ho nevídala u dvora. Některé názory ohledně počínajícího vztahu Kunhuty a Záviše a žárlícího Přemysla můžeme tudíž odeslat do říše legend.\nAčkoliv v listopadu roku 1276, květnu a září roku následujícího došlo k výše zmíněným dohodám mezi stranami českého a římského krále, pro Přemysla šlo zřejmě pouze o dočasný klid zbraní do doby, než nasbírá dost sil k rozhodujícímu boji. Rok 1278 byl typický vzrůstajícím napětím mezi Přemyslem a Rudolfem a sbíráním vojsk do rozhodující bitvy. Ta se setkala 26. srpna na takzvaném Moravském poli, konkrétně u Suchých Krut (Dürnkrut v Dolním Rakousku blízko řeky Moravy).\nKunhuta dlela zřejmě společně se svými dětmi Anežkou a Václavem v Praze, Kunhuta mladší pravděpodobně v Anežském klášteře. Nevíme, kdy a jakým způsobem se o výsledku bitvy dozvěděla. Můžeme se domnívat, že prvotní neschopnost uvěřit brzy vystřídala rozhodnost a snaha vše alespoň nějakým způsobem řešit. Zrodila se nová Kunhuta, žena jednající sama za sebe.\nBitvou na Moravském poli se život královny Kunhuty zásadně změnil. Z manželky předního evropského panovníka, jejímž hlavním úkolem bylo rození potomků a náležitá reprezentace královského majestátu, se najednou stala vdova, matka sedmiletého krále, nositelka přemyslovské tradice. Právě o této její životní fázi máme nejvíce informací a současně tato životní etapa budí tolik rozporuplných názorů.\nNa České království se valila pohroma v podobě anarchie způsobené vnitřními rozpory i snahou cizích vládců podílet se na vládě či alespoň na kořisti bohatého království. Kunhuta zřejmě krátce po bitvě napsala dopis své švagrové, braniborské markraběnce Beatrix – Boženě, Přemyslově sestře, v níž ji žádá o ochranu prostřednictvím jejího syna, braniborského markraběte Oty Dlouhého, v jiné prosí o totéž přímo Otu s tím, že král Přemysl svěřil před svou smrtí ji, děti i celou zemi do ochrany právě Otovi. Bohužel se nám oba dokumenty dochovaly pouze ve formulářové podobě. Je obtížné říci, zda Kunhutiny obavy byly reálné, domnívám se, že kdyby ona sama necítila potřebu na nastalou situaci reagovat, oba zmíněné dopisy by nebyly připraveny. Mezitím král Rudolf táhl přes Moravu do Čech, Ota Dlouhý nakonec také, spolu s ním i Jindřich Vratislavský, další Přemyslův příbuzný. Pražský hrad byl však zřejmě obsazen braniborským vojskem, takže Kunhuta s dětmi se pravděpodobně stáhla na Staré Město, možná i do Anežského kláštera. Jednotlivá vojska mířila do Čech z různých směrů. Kunhuta, zřejmě zklamána Otovým chováním, hledala podporu u Jindřicha Vratislavského i u krále Rudolfa. Snad v polovině října roku 1278 se v Sedleckém klášteře konalo jednání mezi Kunhutou a Rudolfem, královnu-vdovu měly dokonce doprovázet děti (zřejmě jen Václav s Anežkou). Je pravděpodobné, že výsledkem těchto jednání je Kunhutin slib ohledně podmínek dalšího postupu, která se nám dochovala ve formuláři. Rudolf jí měl poté potvrdit příjmy z Opavska. Následně mělo dojít k jednáním mezi Otou a Rudolfem, snad opět v Sedlci; není jasné, zda se jich zúčastnila i královna Kunhuta, nebo zda její zájmy hájil ve smyslu předchozí dohody král Rudolf. Písemná dohoda, pokud existovala, se nám však nedochovala; správa Čech byla zřejmě na pět let svěřena Otovi Dlouhému, správa Moravy Rudolfovi Habsburskému, Jindřich Vratislavský obdržel Kladsko a Kunhuta určité statky na Opavsku. Je otázkou, jaké bylo Otovo postavení vůči Přemyslovým pozůstalým; on sám se v listině ze 7. prosince 1278 nazývá „poručníkem pana Václava“ – „tutor domini Wenzeslai“. Zřejmě se za králova poručníka považoval, ovšem o celé situaci nemáme přesné informace.\nPravděpodobně na konci roku 1278 či na počátku roku následujícího došlo k sňatku Kunhutiných dětí – Václava a Anežky, s dětmi římského krále Gutou a Rudolfem, zřejmě v Jihlavě, byť některé prameny se zmiňují i o Čáslavi. Osobně se přikláním k Jihlavě, a to zejména pro doloženou přítomnost Rudolfa Habsburského právě v tomto královském městě 16. listopadu 1278, přestože J. Šusta má naopak za to, že ke sňatku došlo v lednu 1279 s tím, že místo jeho uskutečnění není jisté. Nejasnosti se také týkají svazku Anežky s Rudolfem mladším – původní dohody uzavřené ještě mezi Přemyslem a králem Rudolfem se totiž o něm nezmiňují. Je možné předpokládat, že k dohodě došlo v rámci výše zmíněných jednání mezi Kunhutou a Rudolfem v říjnu roku 1278. Je také pravděpodobné, že sňatek Anežky a Rudolfa byl podmínkou římského krále pro poskytnutí ochrany české královské rodině.\nCo se mezitím dělo v Praze a vlastně v celých Čechách, nevíme přesně, nicméně lze se domnívat, že situace nebyla zcela růžová, neboť Ota zřejmě své podřízené nezvládal a v zemi vypukl chaos. Mnozí se faktického bezkráloví mnohdy snažili využít ve svůj osobní prospěch. Je otázkou, do jaké míry jsou pravdivá sugestivní líčení Druhého pokračování Kosmova či Jindřicha Heimburského, nicméně i při kritickém pohledu na tyto prameny nám vychází poměrně neutěšená situace ještě nedávno tak bohatého království, navíc zhoršená pozdějšími záplavami a suchem, jak uvidíme dále. Pro období od bitvy na Moravském poli do návratu krále Václava do Prahy v květnu roku 1283 se proto vžil název „Zlá léta“.\nJe velmi pravděpodobné, že Kunhuta s dětmi trávila čas, kromě úseku věnovaného dětským sňatkům, v Praze, zřejmě nikoliv na Pražském hradě, který snad byl již tou dobou obsazen Otovými vojáky. Nechvalně proslulé je vybrání pokladnice v bazilice sv. Víta. Snad koncem ledna roku 1279 však byl Václav povolán zpět na Hrad zřejmě kvůli Otově kontrole, s ním se do sídla českých králů pravděpodobně vypravila i jeho matka, jejíž přítomnost však možná z Otova hlediska nebyla nezbytná. Kde se tou dobou nacházela malá Anežka, nevíme. Z Pražského hradu byl Václav, snad i se svou matkou a možná i sestrou, zřejmě v únoru roku 1279 odvezen na hrad Bezděz.\nU této události je třeba se zastavit, abychom správně pochopili osobnost královny Kunhuty. Není bohužel zcela jasné, kdy přesně k jejich odjezdu došlo. Nejvíce zpráv má Druhé pokračování Kosmovo, ovšem poměrně rozsáhlé líčení znevěrohodňuje mnohdy zcela nepřesná datace. Podle tohoto pramene\n„markrabí braniborský…, nezalekl se toho, že vzbouřil ze spánku nejjasnější paní královnu českou s jediným a útlým synem Václavem za hluboké noci…, poručiv svým rytířům a služebníkům, aby ji i s hošíkem, ač tomu nechtěli a vzpírali se, jen chatrně oděné naložili na vůz a dovezli na hrad Bezděz…“ Vratislav Vaníček však uvádí jako datum Václavova odvozu 4. únor 1279 s tím, že Kunhuta se buď za Václavem vypravila až dodatečně, nebo se mezitím vrátila do Prahy, neboť ještě dne 11. února vydává v Praze listinu týkající se johanitské komendy v Hrobníkách. Zvláštní je, že Druhé pokračování Kosmovo se nezmiňuje o princezně Anežce – možná ji Kunhuta zanechala v Praze (snad v Anežském klášteře), nebo spíš kronikář nepovažoval za nutné její přítomnost zmínit. Druhá varianta se mi zdá pravděpodobnější, neboť o několik řádků níže se autor zmiňuje v souvislosti s vyjížďkami královny Kunhuty mimo hrad výslovně o dětech. Kateřina Charvátová vyslovuje domněnku, že Anežka mohla Zlá léta trávit se svým manželem. S tím ovšem nesouhlasí Dana Dvořáčková-Malá, která má za to, že na Bezdězu byla Anežka se svým bratrem a matkou.\nJe třeba poznamenat, že Bezděz nebyl žádným nehostinným vězením, nýbrž moderní stavbou vystavěnou zřejmě Přemyslem II., která poskytovala na tu dobu veškeré pohodlí. Je pravděpodobné, že královská rodina nijak fyzicky nestrádala, ale jistě byla omezena v pohybu, snad s výjimkou královny Kunhuty. Vratislav Vaníček se domnívá, že s Václavem byla na Bezdězu i jeho chůva Eliška, neboť starost o královské děti byla věcí nikoliv královny samotné, nýbrž služebnictva. Zřejmě v květnu či červnu roku 1279 se uskutečnil Kunhutin útěk z hradu, asi nejkontroverznější okamžik jejího života. Nejprve se podívejme, co říkají prameny. Autor Druhého pokračování Kosmova vše líčí takto:\n„Paní královna si tedy začala čas od času vyžadovat od purkrabího Heřmana, jenž byl představen témuž hradu na Bezdězi, povolení, aby směla navštíviti město Freistadt… Týž purkrabí Heřman vyhověl žádosti paní královny a dovolil jí, aby šla, kam se jí líbí, ale s tou podmínkou, že zanechá děti na hradě a že se, skončíc své poslání, k dětem vrátí. A tak se i podle řešené úmluvy stalo: odešla a přišla zpět. Podruhé, několik dní potom, žádala o povolení navštívit šedé mnichy v Hradišti… Potřetí, obdrževši dovolení, přijela do města Mělníka… Potom ještě požádala o dovolení jeti do Prahy k sestře Anežce, a dosáhši ho, odjela. Vyřídivše si tam své věci, předstírala, že chce jeti na Moravu navštíviti hrob svého manžela krále Otakara. A vydavši se na cestu, když měla jeti na Moravu, zaměřila své kroky do Opavy a tak chytře a moudře vyvázla z úzkosti a obtíží, jež trpěla od Němců.“ Zbraslavský kronikář Ota, v díle psaném na zakázku Václava II., s časovým odstupem uvádí, že\n„odešla pociťujíc nelibost nad urážkami, kterých se dopouštěli na milovaném synáčkovi“.\nZařadit Kunhutin útěk do určitého časového období v rámci roku 1279 je poměrně problematické. Konkrétní datum, to znamená 24. duben 1279 má ve své kronice Beneš Minorita, ovšem všeobecně není považován za pramen zcela přesný, pokud jde o datace. Druhé pokračování Kosmovo zmiňuje královninu návštěvu kostela sv. Jiří ve Freistadtu, který Vratislav Vaníček považuje za Kuřívody u obce Ralsko dne 24. dubna, přičemž šlo o první z jejích několika vyjížděk, které uskutečnila před odchodem z Bezdězu (viz výše), tudíž pokud se přidržíme datace Druhého pokračování Kosmova, ke Kunhutině odjezdu z Bezdězu muselo dojít po 24. dubnu 1279. Navíc je třeba jej umístit do doby po konání zemského sněmu (viz níže). Chronologie událostí dle Druhého pokračování Kosmova by tedy mohla být následující: nejprve, zřejmě únoru, byl na Bezděz odvezen Václav, snad i se svou matkou, což vyvolalo nevoli u české šlechty, která na sněmu vyzvala markraběte Otu k propuštění malého krále a královny vdovy; přestože Václavův poručník slíbil jejich převoz, stále zůstávali na Bezdězu. Teprve po určité době se Kunhuta rozhodla jednat a odjela z Bezdězu.\nPředevším z údajů Druhého pokračování Kosmova vycházeli pozdější historici, na něm také stavěli své mnohdy nepodložené konstrukce. Shrňme si tedy fakta. Někdy mezi 11. únorem a 31. srpnem 1279 (fakticky však maximálně do poloviny srpna) byla královna vdova Kunhuta na hradě Bezdězu, zda v internaci, či dobrovolně, nevíme. Spolu s ní se na hradě nacházel i její syn Václav, ten zřejmě nedobrovolně, a možná i dcera Anežka. Za jakých okolností všichni tito příslušníci české královské rodiny na Bezděz přibyli, jakou měli možnost hrad opustit, co provázelo Kunhutin odjezd a jak probíhal, zda s ní jela i Anežka – nic z toho nevíme.\nZamysleme se nyní nad Kunhutinými důvody k odjezdu z Bezdězu. Na přelomu jara a léta 1279 se snad měl v Praze konat zemský sněm. Podle Druhého pokračování Kosmova měl na naléhání „urozených“ markrabě Ota slíbit návrat královny Kunhuty a Václava do Prahy, ovšem\n„pan markrabí sice svolil k žádostem šlechty, ale co ochotně slíbil, ani dost málo nesplnil“. Je možné, že královna Kunhuta, na Bezdězu přeci jen zřejmě dobře informovaná o dění Praze, spoléhala na návrat svůj a svého syna po dohodě s markrabětem. Když však viděla, že tudy cesta nepovede (Ota svůj slib o propuštění nesplnil), rozhodla se jednat. Snad si uvědomovala tíživost situace i její bezvýchodnost, když pokusy nastolit alespoň nějaký pořádek v zemi selhaly. Snad Kunhuta zvážila své možnosti na Bezdězu a mimo něj, a proto se rozhodla z hradu utéci – i za cenu opuštění svého syna. Myslím si, že ani ona, ani nikdo z celé země si nedovedl představit, jak dlouho bude bezvládí trvat a také jak bude s Václavem dále zacházeno. Naprosto nevíme, jakým způsobem se celý útěk udál – máme pouze již zmíněnou zprávu z Druhého pokračování Kosmova. Je pravděpodobné, že byl naplánován a uskutečněn po dohodě s někým zvenčí – snad s novým pražským biskupem Tobiášem nebo zástupci šlechty. Těžko lze královnin útěk pokládat za její soukromou akci.\nJak je již uvedeno výše, nemáme žádných zpráv o průběhu útěku. Nevíme ani, zda s Kunhutou jela dcera Anežka, pokud na hradě také byla, jak se s celou situací vypořádal Václav – jestli nebyl do útěkových plánů zahrnut také, či mu jeho matka vysvětlila příčiny jejího připravovaného odchodu. V. Vaníček se domnívá, že po Kunhutině odchodu se o malého krále starala jeho chůva Eliška, neboť není důvod se domnívat, že by královská rodina na Bezdězu nějak zásadně strádala, a to i pokud jde o služebnictvo. Jak na celou situaci nahlížel sedmiletý Václav, nevíme. Je otázkou, jaké by měl matčin odchod následky na jeho psychiku, pokud by trval pouze několik měsíců a sám Václav by i nadále žil v relativním pohodlí hradu Bezdězu. Musíme si uvědomit, že ve středověku nebyly vazby dětí na rodiče tak silné jako dnes. Situace v české královské rodině v té době, tedy až nezvykle blízký vztah Kunhuty k jejím dětem, nebyla rozhodně běžná a je tedy vhodné se zamyslet, jak by výchova všech tří dětí probíhala, kdyby ke sporům Přemysla s Rudolfem a jejich důsledkům vůbec nedošlo.\nZbraslavská kronika, psaná původně na počest Václava II. a zřejmě i po konzultacích s ním, k události uvádí toto:\n„Ale jaké asi bylo mezi neznámým lidem potěšení jemného dítěte, jež tam zakoušelo tolik příkoří, že jeho matka, která též s ním přišla, odešla pociťujíc nelibost nad urážkami, kterých se dopouštěli na milovaném synáčkovi.“ Jde samozřejmě o určité zveličení situace, zdůraznění příkoří, kterého zakoušel „dobrý král Václav“, zakladatel Zbraslavského kláštera, od „zlého Oty“, respektive Braniborců, které autor nazývá nesprávně Sasy; nedozvíme se z něj však, jak Václav odloučení od matky vnímal. Nicméně snahu o ospravedlnění nebo pochopení Kunhutina jednání z kroniky myslím vycítit lze – znamená to, že se Václav s matčiným útěkem niterně nevypořádal, a proto ji ospravedlňuje alespoň prostřednictvím řádek ve Zbraslavské kronice, již po její smrti? Nebo sám kronikář Ota s Václavem tuto poměrně citlivou pasáž nekonzultoval a nevěděl, co přesně má napsat, takže se přidržel všeobecného mínění tehdejší doby, aniž by matku zakladatele zatratil? Nevíme a těžko někdy odpověď zjistíme.\nKrálovna Kunhuta tedy po svém odjezdu z hradu Bezdězu, snad v létě roku 1279, měla zamířit do Znojma k ostatkům svého manžela, nicméně v tomto pohraničním královském městě ji doloženou nemáme, takže možná z Prahy, kde zřejmě obstarala nějaké záležitosti, zamířila na své vdovské statky na Opavsku. I Druhé pokračování Kosmovo hovoří pro tuto domněnku. Kunhuta další čas věnovala korespondenci s římským králem Rudolfe. Je možné, že před odjezdem na Opavsko podnikla i nějaké kroky vedoucí k osvobození syna Václava. Král Rudolf se do Českého království vypravil až na podzim roku 1280, zřejmě (také) na Kunhutinu žádost. S Otou Dlouhým se setkal pravděpodobně u (Havlíčkova) Brodu nebo možná v oblasti směrem k Čáslavi, kde okolo první poloviny listopadu 1280 došlo i k určité dohodě mezi oběma stranami. Její podmínky bohužel neznáme. Údaj o délce pobytu krále Rudolfa v Českém království, tedy podle Heimburského téměř jedenáct týdnů, koresponduje s nám známými listinami. Bohužel ani Jindřich Heimburský nás neinformuje o výsledcích jednání. Lze však předpokládat, že účelem Rudolfova tažení byla určitá demonstrace síly a také výzva Otovi k uklidnění poměrů v Čechách; je možné, že se Ota zavázal k vrácení krále Václava do Čech, což Rudolfovi stačilo (nebo možná stačit muselo), a mohl odtáhnout s vojskem zpět do Rakouska. Přítomnost královny Kunhuty u těchto jednání nemůžeme žádným způsobem doložit.\nSituaci v Českém království může ilustrovat i Rudolfův dopis, který se však dochoval pouze ve formuláři, v němž oznamuje českým městům včetně Prahy vzetí královny Kunhuty pod svou ochranu, zmiňuje se o nedobrém stavu Českého království, o příkořích, která mu Otova vláda způsobila, a jeho nutné ochraně, a dále vyzývá Otu k navrácení dětí a odchodu z Čech. Přestože někteří autoři zpochybňují informace v tomto formuláři, zastavme se na chvíli u něj. Někdy ve druhé polovině roku 1279 byl malý Václav zřejmě odvezen z Bezdězu do Braniborska. Jednání mezi Rudolfem a Otou na konci roku následujícího se tedy mohla týkat právě propuštění českého krále z rukou braniborského markraběte a jeho návratu do Prahy. Co však na formuláři poměrně zaráží, je zmínka o „dětech“ (\n(liberis)). Je zde klíč k záhadě, kde se po celou dobu Zlých let nacházela Kunhutina dcera Anežka? Pokud ano, znamená to tedy, že kromě Václava a jeho matky byla již na Bezdězu přítomna i ona? Jaký měl ale markrabí důvod k zadržování Anežky? Mohlo být „vedlejším produktem“ Václavova uvěznění, respektive nepodařeného Kunhutina útěku z Bezdězu (nepodařeného v tom smyslu, že plánovala s sebou vzít i obě děti)? Nevíme. Ani kroniky nám v tomto ohledu příliš nepomohou – Druhé pokračování Kosmovo se nejprve zmiňuje pouze o Václavovi a vzápětí o „dětech“, Zbraslavská kronika nám žádné vodítko bohužel neposkytuje. Je otázkou, zda by se Ota, autor pasáží o Václavu II., vůbec o skutečnosti, že s ním byla v zajetí i jeho sestra, zmínil – jeho část kroniky plní, na rozdíl od následujícího dílu Petra Žitavského, spíše úlohu oslavy zakladatele jeho kláštera, takže není z hlediska informací v ní obsažených zcela přesná. Účelem tedy bylo vylíčit braniborské utrpení Václava II., a nikoliv zcela věrohodně informovat o událostech Zlých let. Shrňme tedy, že nemůžeme zcela přesně vyjádřit, kde se Anežka v průběhu Zlých let nacházela.\nMezitím se však v Hradci nad Moravicí stala událost, která měla změnit jak Kunhutin život, tak i osud celého království. Objevil se tam totiž Záviš z Falkenštejna, příslušník krumlovské větve mocného jihočeského rodu Vítkovců. Po (z pohledu české rebelující šlechty) neúspěšném povstání v letech 1276 a 1277 byl Záviš snad nucen uprchnout z Čech, kam se pravděpodobně vrátil až po bitvě na Moravském poli. Jak trávil první roky po bitvě, nevíme. Nejpozději na počátku roku 1281 se objevuje na Opavsku ve službách Kunhutiných, 11. února svědčí v listině vydané v Hlubčicích, v níž vystupuje jako Kunhutin purkrabí na Hradci. V. Vaníček se domnívá, že tou dobou byli již milenci. Dle mého názoru nemáme žádné indicie tuto domněnku potvrzující ani vyvracející. Důvody, proč se Záviš objevil na Kunhutině skromném dvoře a zůstal tam, nejsou zcela jasné – historiografie je plná myšlenek o příliš ctižádostivém velmoži. Dále není zřejmé, zda byl Záviš nejprve jmenován hradeckým purkrabím, a teprve poté se stal Kunhutiným milencem, nebo tomu bylo naopak.\nJe pochopitelné, že mimomanželský svazek královny vdovy a jejího vazala (respektive vazala jejího manžela a později i syna) nebyl okolím přijat kladně. Pravděpodobně již v roce 1281 či následujícím zakázaný vztah přinesl plod, syna Jana – Ješka, zřejmě pozdějšího českého komtura řádu německých rytířů, což logicky zhoršilo královnino společenské postavení.\nDalším problémem byl návrat Mikuláše Opavského, prvorozeného nemanželského syna Přemysla Otakara II., z uherského zajetí (doložen je na počátku září 1281 ve slezské Nise ). Jak víme, Kunhutě bylo Opavsko, nebo jeho část, přiřčena dohodou z konce roku 1278. Mikuláš, nemanželský syn Přemyslův, užíval titulu pána Opavy, respektive opavského vévody. Přemysl zřejmě Opavsko svému synovi vyčlenil poté, co bylo jasné, že se Mikuláš nestane českým králem, zároveň se jednalo o důstojné postavení panovníkova levobočka. Není však jisté, jaké bylo jeho právní postavení; pravděpodobně šlo o typ údělu, k němuž český král neztrácel žádné právo, integrita Českého království také nebyla tímto krokem narušena. Je však otázkou, proč v rámci „pobitevních“ dohod byla královna Kunhuta „odškodněna“ právě Opavskem, a ne jinými statky, kde by nehrozilo riziko kolize.\nMezi Mikulášem a Kunhutou došlo k rozporům, nevíme však, zda důvody byl ryze ekonomické, či i osobní (můžeme přemýšlet o Mikulášově žárlivosti na Kunhutu kvůli jeho matce). Není také jasné, kde královna Kunhuta, snad i se Závišem, pobývala až do svého návratu do Prahy v květnu roku 1283 (viz dále), lze uvažovat spíše o jejím opuštění Opavska. Nevíme tedy ani, kde královna vdova povila již zmíněného syna Ješka ani za jakých okolností k tomu došlo. Podle Zbraslavské kroniky se Kunhuta se Závišem dokonce vzali.\nZamysleme se nyní nad vztahem Kunhuty a Záviše z Falkenštejna a také nad příčinami tohoto svazku. Královny vdovy se ve středověku nacházely v poměrně ošemetné situaci. Ztratily svého manžela a společnost očekávala jejich stažení do ústraní, byť nic oficiálně nebránilo jejich případnému dalšímu manželství; tato premisa pochopitelně neplatila v případě, kdy děti nebyly dospělé. Kunhuta sama se nacházela v situaci ještě náročnější. Je tedy logické, že se královna vdova nestáhla do kláštera, nýbrž se snažila o stabilizaci poměrů v zemi; nehodnoťme zde, jak se jí to povedlo. Nicméně ani v tomto okamžiku jí společenské konvence té doby neumožňovaly navázat nový, legitimní vztah s jí rovným partnerem, natož svazek s leníkem jejího syna. Vztah se Závišem pochopitelně vyvolal vlnu nevole a nesouhlasu, který jistě zesílil po narození syna. Na druhou stranu, pokud by oba měli opravdový zájem o utajení vztahu nebo alespoň jeho plodu, jistě by se jim to povedlo.\nPříčiny vztahu každý hledá někde jinde. Dle mého názoru šlo o svazek ctižádostivého velmože, který zřejmě měl zájem dostat se do přízně královny vdovy z politických důvodů; je však otázkou, zda jeho plán zahrnoval i citové sblížení s Kunhutou, které mohlo být výsledkem oboustranné náklonnosti vzniklé až v Hradci nad Moravicí. Kunhuta, jejíž život se po bitvě na Moravském poli obrátil a měla finanční problémy (v Hradci nad Moravicí zřejmě vedla pouze skromný dvůr ), se nacházela v patové situaci. Bylo proto jen logické, jestliže ve své beznaději podlehla muži, který jí nabídl pomoc.\nMezitím se situace v zemi výrazně zhoršila – v roce 1281 došlo k velkému hladomoru, jehož expresivní líčení máme v Druhém pokračování Kosmově. Dalimilova kronika je obdobně výstižná. Dne 3. března 1282 zemřela Anežka Přemyslovna, představenou kláštera se stala Kunhuta Přemyslovna, Anežčina praneteř. Snad tyto události přiměly politické špičky jednat o stabilizaci poměrů v zemi. Té nutně musel předcházet i návrat krále do Prahy.\nPravděpodobně ke konci roku 1280 mělo být mezi Otou Braniborským a předními českými šlechtici uzavřeno příměří, na něž zřejmě logicky navazuje zemský sněm, svolaný Otou, konaný o Vánocích roku 1280 a na Nový rok 1281 a opětovné zvonění zvonů na Pražském hradě 5. ledna téhož roku. Na tomto sněmu měl být za Otova zástupce v zemi zvolen (či jmenován) biskup Tobiáš, dále měl být sjednán termín návratu Václava II. na 1. květen 1281 a současně odměna za Otovo správcování ve výši 15 tisíc hřiven stříbra. Nicméně tento termín braniborský markrabí nedodržel a žádal o novou lhůtu – do 24. června téhož roku. V líčení těchto událostí vycházíme především z Druhého pokračování Kosmova, které má ovšem problematickou dataci. Nicméně historikové se přes tyto nepřesnosti v současné době prakticky shodují, pokud jde o zařazení jednotlivých událostí do souvislostí tak, jak jsou popsány výše. Dohoda Oty Braniborského s českými pány z 25. listopadu 1280 mohla navazovat na pobyt Rudolfa Habsburského v Českém království a dohodu Rudolfa s Otou někdy v této době (viz výše), ovšem konkrétní doklad bohužel nemáme. Dne 21. května 1281 se u sv. Klimenta měla sejít politická reprezentace v čele s pražským biskupem Tobiášem, aby vůči některým pánům, chovajícím se protiprávně, jasně deklarovala nepřístojnost takového jednání. Označila Václava II. za svého „pána a přirozeného vládce“, nicméně nepopřela správcovství Oty Dlouhého, ani proti němu nevystoupila s požadavky na návrat krále do země. Tuto schůzi je možné považovat za jakýsi zemský sněm. Pokud bychom listinu prokazující květnovou schůzi považovali za pravdivou, logicky by zapadla do kontextu událostí – po dohodě s Otou, kterou nedodržel (nepřivezl do prvního května Václava do Prahy) reagovala místní politická reprezentace schůzí (či sněmem. Listina se však dochovala jen ve formuláři, a navíc v očích některých historiků nevzbuzuje příliš důvěry. V Druhém pokračování Kosmově se objevuje tato věta:\n„Žádal však, aby mu byla poskytnuta jiná lhůta…, slibuje, že by tehdy bez jakékoli závady a překážky postavil podle svrchu dotčené úmluvy knížete Václava před tvář urozených. Sbor urozených Čech…, ač byl velmi pobouřen zmarem své naděje…, přece přistoupili na řečenou lhůtu…“ Teoreticky bychom toto líčení mohli považovat za potvrzení uskutečnění květnové schůze, ovšem jde o sdělení relativně vágní.\nSoučasně vyšlo najevo, jaký měl Ota Dlouhý na Václavově poručnictví a správě Čech zájem – podle Druhého pokračování Kosmova nejprve žádal 15 tisíc hřiven, poté zřejmě dalších 20 tisíc. Pro strádající zemi šlo o velice vysokou částku. Není zcela jasné, z jakých zdrojů nakonec vybrané peníze pocházely, nicméně nebylo možné je všechny vyplatit v hotovosti, tudíž byla v Otův prospěch zastavena některá města a hrady v severních Čechách. Podle Beneše Minority měl být Václav svěřen do opatrování Jindřichovi Jasnému, míšeňskému markraběti a někdejšímu manželovi sestry Přemysla Otakara II. Anežky, se zřejmě nesprávnou datací (k roku 1280), ovšem žádný další pramen tuto informaci nepotvrzuje. Zbraslavská kronika také uvádí, že byl Václav přivezen do Čech hned dvakrát – poprvé měl být vrácen zpět kvůli nedosažení konsensu. Kronikář Ota doslovně zmiňuje králův návrat do Saska, ovšem termín „Sasko“ či „Sasové“ používá v souvislosti s „Braniborskem“ či „Branibory“. Václav byl slavnostně přivezen do Čech 23. května 1283. Byl vřele vítán všemi vrstvami obyvatel, kteří jeho návrat chápali jako konec „Zlých let“. V Praze se sešel se všemi významnými představiteli, ovšem s výjimkou své matky i Záviše z Falkenštejna. Ta, zřejmě v obavě před synovou reakcí na svůj vztah se Závišem i nemanželského syna, vyčkávala mimo Prahu; důvodem však nemuselo být Kunhutino opuštění Bezdězu, ačkoliv někteří v její počáteční zdrženlivosti vůči synovi vidí královnino přiznání viny, pokud jde o její útěk z hradu v roce 1279. Nevíme, kdy přesně se malý král setkal svou matkou, ale pravděpodobně nešlo o příliš dlouhou časovou prodlevu od Václavova návratu do Prahy. Je jen logické, že ani ne dvanáctiletý Václav se na svou matku velice těšil, a proto hodil za hlavu pomluvy a poukazy na Kunhutino nepřístojné chování a pozval ji na Pražský hrad. Královská rodina tak byla konečně opět pohromadě (zřejmě včetně dcery Anežky, o níž nevíme, kde Zlá léta trávila). O něco později se s Václavem seznámil i Záviš, pochopitelně na základě Kunhutiny aktivity.\nBrzy po Václavově návratu však došlo k vystřízlivění; na zemi dolehly reálné problémy. Kromě snahy o zlepšení hospodářské situace, zbavení království lapků a jiných dobrodruhů nerespektujících mír v zemi bylo nejtěžším úkolem vytvoření úzkého okruhu zemské šlechtické elity, která měla napříště držet vládu ve svých rukou. Zprvu vše nasvědčovalo tomu, že si své pozice z doby „braniborské“ udrží skupina v čele s biskupem Tobiášem, ovšem poměrně brzy se ke kormidlu se dostala skupina okolo Záviše z Falkenštejna, byť on sám nedržel žádný úřad. Boj mezi těmito dvěma seskupeními byl dočasně ukončen příměřím z 24. května 1284, které mělo platit čtyři následující roky. Je zřejmé, že výsledek byl příznivější pro vítkovskou stranu, která si podržela nejvýznamnější úřady. V tomto ohledu se shoduji s názorem Vratislava Vaníčka, že ve zcela pragmatickém boji o moc prostě zvítězila strana v tu chvíli silnější. Považuji za vhodné zdůraznit, že sám Záviš jako Václavův osobní přítel měl na svého nevlastního syna pozitivní vliv; učil ho prvním státnickým krokům, pod jeho vlivem podnikl pacifikaci posledních vzbouřenců i demonstraci znovunastolení pořádku. Václavovo zhlédnutí se v otčímovi bylo pochopitelné; mladému králi chyběl v rodině přirozený mužský vzor. Věřme, že sama Kunhuta oba „své“ muže seznámila v nejlepším úmyslu a jistě ji v té chvíli nenapadlo, jak celý příběh za několik let skončí…\nPravděpodobně v první polovině roku 1284 se s velkou pompou a podporou královské rodiny uskutečnil sňatek Záviše a Kunhuty. Problémy však působí datace svatby. Podle Zbraslavské kroniky král Václav\n„vyhověl prosbám žadatelovým a veřejně zasnoubil Závišovi za řádnou manželku svou matku…, a tím vyhověl přání obou, aby ti, kdo se dříve dohodli o nedovolených stycích manželských, po řádném sňatku oprávněně spolu žili.“ Protože je tato zpráva uvedena v souvislosti s nevítaným Závišovým vzestupem, lze ji položit právě do první poloviny roku 1284, možná i na konec roku předcházejícího, ovšem i zde musíme zvážit její věrohodnost. Na druhou stranu římský král Rudolf, který měl po sňatku Václava a Guty Habsburské, respektive jeho naplnění v lednu 1285 v Chebu (viz níže) poslat novou českou královnu do Prahy, toto v rozporu s tehdejšími zvyky neudělal, údajně kvůli neuspořádaným rodinným poměrům v české královské rodině; je tedy možné považovat uskutečnění svatby Kunhuty a Záviše za následek Rudolfovy mravní výtky a také jako určitou snahu si římského krále udobřit, aby se uvolil Gutu vyslat ke svému manželovi.\nAle nepředbíhejme. Život na pražském dvoře se pomalu přibližoval normálu, královna vdova byla obklopena příbuznými, na nichž jí záleželo, její prvorozený syn přijal vlídně druhorozeného (polorodého), situace v království se stabilizovala.\nJak jsme zmínili výše, v lednu 1285 se v říšském Chebu, jenž tehdy ještě nepatřil k českým zemím, ale který měla spolu s okolním územím, tedy celé Chebsko věnem svému manželovi přinést princezna Guta Habsburská, uskutečnilo faktické dokonání sňatku (svatební noc) Václava a Guty. Slavnosti však byla přítomna pouze královna Kunhuta, nikoliv již Záviš, který pouze doprovodil Kunhutu a jejího staršího syna k chebským branám. Velkolepých slavností se kromě dalších významných hostů zúčastnil také okázale vystupující Mikuláš Opavský ve zlatistém šatu, jenž svůj postoj vůči Závišově straně demonstroval mimo jiné sňatkovou dohodou s římským králem prostřednictvím Rudolfovy příbuzné, . Slavnost byla zakončena již zmíněným Rudolfovým gestem, jímž české královské rodině uštědřil kvazimorální políček. Ta se tak vrátila do Prahy bez nové královny.\nKrálovna vdova Kunhuta předčasně zesnula 9. září 1285, příčinu její smrti bohužel neznáme, tradovanou tuberkulózu nemáme doloženu. Zbraslavský kronikář Ota zaznamenal událost takto:\n„Mrtvou pak pomazali a v kostele pohřbena byla svatého Františka… Proto je smutný náš král, i Záviš prolévá slzy, jeden pro matku truchlí, smrt manželky druhého kruší. Pláčí tu oba dva a ovzduší plní svým nářkem.“ Slavnostně byla pohřbena v Anežském klášteře, tehdy řízeném její dcerou Kunhutou, ovšem ve svatyni Salvátora, nikoliv v kostele sv. Františka. Královnin hrob kryl opukový náhrobek, objevený roku 1901, na němž byla\n„vyobrazena monumentální postava královny v životní velikosti, oděná podle francouzské módy do slavnostního, zřejmě korunovačního šatu… Královnin šat zčásti zakrýval dlouhý hermelínový plášť, uchycený na ramenech řemínkem se dvěma sponami tvaru gotického štítku s reliéfem dvouocasého lva. Vladařské atributy… dokládají, že Kunhutě přes její pohnuté životní osudy byla prokázána úcta patřící manželce českého krále a matce následníka trůnu… Typ Kunhutiny ryté náhrobní desky odpovídá typu královského náhrobku užívanému ve Francii během 13. století…“\nJe zřejmé, že královně vdově byly přes její životní peripetie během pohřebních obřadů i po nich přiznány veškeré znaky typické pro zemřelého člena panovnické rodiny. Podle Zbraslavské kroniky matčin skon nesl těžce především syn Václav (došlo k němu jen dva roky od jejich opětovného shledání); zda se pohřbu zúčastnila i dcera Anežka, není jasné. Synu Janovi – Ješkovi byly pouhé asi tři nebo čtyři roky, tohoto roku přišel natrvalo o matku a o pět let později i o otce.\nPokud jde o Závišovu roli v životě mladého krále, zprvu se zdálo, že Kunhutina smrt na vztah mezi „jejími“ dvěma muži neměla vliv; je otázkou, zda si v tom okamžiku Záviš vůbec uvědomoval, jakým směrem by se mohl vyvíjet. Vratislav Vaníček správně upozorňuje, že „lze říci, že teprve poté (po Kunhutině smrti, pozn. autorky) začíná jejich společná státotvorná a pacifikační činnost“. Jisté je, že ještě roku 1287 se Záviš těšil Václavově přízni; změna přišla pravděpodobně (také) v důsledku Závišova dalšího sňatku s Kunhutinou sestřenicí Alžbětou Kumánkou někdy v první polovině roku 1288, a vyvrcholila v létě roku 1290 Závišovou popravou. Každý z nás se může zamyslet nad tím, zda by k ní došlo, kdyby Kunhuta žila, to však není účelem tohoto článku.\nZbývá to nejtěžší – pohlédnout na princeznu, královnu a královnu vdovu očima nezaujatýma a zhodnotit její nevšední život. Mnozí čeští historici měli v této otázce jasno – Kunhuta měla být neschopná prchlivá žena, která před vlastním synem dala přednost mileneckému poměru… Nebo bylo vše jinak? Shrňme si jednotlivé události jejího života tak, jak je máme prokazatelně doloženy, a podívejme se na ně optikou doby.\nMalou princeznu Kunhutu potkalo velké štěstí (myšleno z dynastického hlediska) v podobě vyvolení mocným českým králem Přemyslem za manželku. Údajně veliká kráska svého chotě jistě dostatečně reprezentovala, porodila mu následníka a nejméně dvě dcery, takže i v tomto ohledu můžeme její dráhu považovat za úspěšnou. Po zmatcích nastalých v důsledku bitvy na Moravském poli se nestáhla do ústraní a nenechala se vláčet dějinami, nýbrž sama se pokusila problematickou situaci řešit, byť ne zcela úspěšně. Za nejasných okolností se dostala z hradu Bezdězu, na němž však i nadále žil její jediný syn Václav, a uchýlila se na své vdovské statky na Opavsku, odkud se snažila prostřednictvím korespondence s římským králem pomoci svému synovi. Zde také došlo k jejímu sblížení s českým velmožem Závišem z Falkenštejna, jehož výsledkem bylo narození syna Ješka. Po Václavově návratu do vlasti v květnu roku 1283 se s ním brzy dostala do kontaktu a do rodiny přivedla i svého partnera, jenž se malému králi stal náhradním otcem i politickým rádce. V září roku 1285 Kunhuta zemřela…\nJe třeba zdůraznit, že situace, která v Českém království zavládla po bitvě na Moravském poli, byla zcela nečekaná a těžko by se s ní vyrovnávaly i jiné státy. Problémy vzniklé (logicky) v důsledku smrti panovníka, jehož nástupce byl ještě dítě, zhoršovaly další faktory, jmenujme například neochotu či neschopnost Oty Dlouhého udržet na uzdě chování svých lidí, ale i některých českých představitelů, dále ne zcela silnou pozici Rudolfa Habsburského, který jako první měl mít (a zřejmě i měl) zájem na stabilitě Českého království, hospodářské i politické, snahu některých českých a moravských pánů z momentálního chaosu vytěžit co nejvíce, Přemyslovu klatba a vysoký věk obou autorit duchovních (pražský biskup Jan III. z Dražic zemřel již 21. října 1278, Bruno Olomoucký se sice zapojoval do pobitevních jednání a určitou dobu spravoval Moravu, nicméně zemřel již v roce 1281). Nevíme, zda z české královské rodiny vůbec kdo počítal s možností Přemyslovy smrti. I kdyby tomu tak bylo, tato obava pravděpodobně nevedla Přemysla k vytvoření reálných opor, které měly podržet královskou rodinu i celou zemi právě v případě jeho smrti na úrovni ne o mnoho nižší, než jaká zde byla za jeho vlády (alespoň ze situace po bitvě nic takového nevyplývá). Královna Kunhuta, vidouc nemohoucnost ostatních špiček ve státě, se snažila situaci řešit, jak nejlépe uměla. Fakt, že takové její kroky neměly žádoucí úspěch, je jinou stránkou věci. Bylo by však absurdní vinit z chaosu v zemi právě a pouze královnu vdovu, která navíc neměla v rukou reálnou moc, aby poměry v zemi zvrátila, pokud další představitelé situaci řešili stejně nebo vůbec. Nesmíme dále zapomínat na odlišné úkoly, které měla za standardního fungování státu plnit právě královna Kunhuta, a jaké náležely osobnostem politickým (ať světským, tak duchovním); zatímco přední šlechtici byli k politickým cílům odmalička vychováváni a kromě správy vlastních majetků se často účastnili nejvyššího politického života ve státě, například prostřednictvím držby zemských úřadů, od špiček duchovních se očekával politický balanc mezi zájmy církve a státu, královnina úloha byla podstatně odlišná. Jak je zmíněno výše, šlo především o reprezentaci královského majestátu, politika jako taková měla být ženám víceméně zapovězena. Bylo by tedy nelogické chtít od ženy, která až do svých přibližně 33 let neměla jediný důvod podílet se na vládnutí či politice (pro tento názor nemáme ani podklady), aby najednou, pouze v důsledku smrti svého manžela, projevila mimořádné politické nadání.\nPokud jde o asi nejkontroverznější událost v jejím životě, tedy útěk či odchod z Bezdězu, musíme bohužel konstatovat, že nemáme tolik relevantních informací, abychom mohli tento čin zodpovědně zhodnotit a rozebrat. Dle mého osobního názoru šlo o „Sofiinu volbu“, výběr ze dvou špatných variant, z nichž první byla setrvání na hradě se svým synem víceméně bez jakékoliv možnosti ovlivnit dění v zemi i situaci právě syna Václava, a druhá znamenala jeho opuštění z důvodu domnělé lepší vyjednávací pozice mimo hrad. K tomu se samozřejmě přidávají domněnky týkající se eventuálního odchodu Václava s ní, který prostě z nám neznámého důvodu nevyšel. Odsouzení jejího vztahu se Závišem potom považuji za výkřik morality v jinak nemorálním světě; nedělejme si iluze o manželské věrnosti středověkých panovníků, nadto již v době, kdy byli vdovci. Po žádném takovém nechceme, aby jedinou ženou v jeho životě byla právě a jen jeho manželka, ani aby po její smrti již kontakt s žádnou další ženou nenavázal, proč potom mnozí z nás za společensky mnohem únosnější chování (nahlíženo z dnešního hlediska) odsuzují právě Kunhutu?\nKonečný názor si musí utvořit každý sám. Pro mě osobně je Kunhuta jednou z nejzajímavějších postav našich dějin, která v životě poznala výšiny i pády, jež si většina z nás asi neumí ani představit, přesto, nebo právě proto vzala život do svých rukou, odmítla roli tiché vdovy a snažila se v pro ženy tak svazujícím a diktujícím prostředí, jakým středověk zcela nepochybně byl, jít za svým cílem i přes společenské ústrky.\nArchivum Coronae regni Bohemiae (ACB): Tomi V Fasciculus 1., ed. Václav Hrubý, Praha, 1935.\nBenedicti minoritae dicti Chronica et eius continuatio. Ed. L. Dušek. In: Zakony Franciszkańskie w Polsce. Tom I. Franciszkanie w Polsce średniowiecznej, częśćs 2 i 3. Franciszkanie na zemiach polskich. Kraków 1993.\nCodex diplomaticus et epistolaris Moraviae (CDM) III ed. Antonín Boček, Olomouc, 1841.\nCodex diplomaticus et epistolaris Moraviae (CDM) IV ed. Antonín Boček, Olomouc, 1845.\nCodex diplomaticus et epistolaris regni Bohemiae (CDB): Tomi V Fasciculus primus, ed. Jindřich Šebánek, Sáša Dušková. Academia, Praha, 1974.\nCodex diplomaticus et epistolaris regni Bohemiae (CDB): Tomi V Fasciculus secundus, ed. Jindřich Šebánek, Sáša Dušková. Academia, Praha, 1981.\nCodex diplomaticus et epistolaris regni Bohemiae (CDB): Tomi V Fasciculus tertius, ed. Jindřich Šebánek, Sáša Dušková. Academia, Praha, 1982.\nCodex diplomaticus et epistolaris regni Bohemiae (CDB): Tomi VI Fasciculus primus, ed. Zbyněk Sviták, Helena Krmíčková, Jarmila Krejčíková. Academia, Praha, 2006.\nFoedera, conventiones, literæ, et cujuscunque generis acta publica, inter reges. Ed. Thomas Rymer, Tomi I pars I et II 1745.\nKronika tak řečeného Dalimila. Úvod, stať o kronice, pozn. a rejstříky napsala a sestavila Marie Bláhová, ze staročeského originálu přeložila Marie Krčmová, přebásnila, doslov k překladu napsala a slovníček starších jmen a výrazů sestavila Hana Vrbová. Svoboda, Praha, 1977.\nMonumenta Germaniae Historica – Constitutiones et acta publica, Tomus III. Hannover – Lipsko, 1904-1906.\nMonumenta Germaniae Historica, Deutsche Chronikon (MGH Dt. Chron.), Tomi V Pars I., Hannover, 1890.\nMonumenta Germaniae Historica, Scriptores (MGH SS), Tomus IX, ed. Georg Heinrich Pertz, Hannover, 1851.\nMonumenta Germaniae Historica, Scriptores (MGH SS), Tomus XVII, ed. Georg Heinrich Pertz, Hannover, 1861.\nPokračovatelé Kosmovi. Úvod napsali Marie Bláhová a Zdeněk Fiala, z latinského originálu přeložili Karel Hrdina, Václav Vladivoj Tomek a Marie Bláhová. Svoboda, Praha, 1974.\nPRAŽÁK, Richard: Legendy a kroniky Koruny uherské. Vyšehrad, Praha, 1988.\nRegesta diplomatica nec non epistolaria Bohemiae et Moraviae (RBM) II. (1253-1310), ed. Emler, Josef, Praha, 1882.\nRegesta diplomatica nec non epistolaria Bohemiae et Moraviae (RBM) IV. (1333-1346; Addenda et Corrigenda), ed. Emler, Josef, Praha, 1892.\nRegesta Imperii (RI) VI 1273-1313, ed. Erste Abt. 1273-1291 Oswald Redlich, Innsbruck, 1898. Zweite Abt. 1291-1295 Vincenz Samanek, Innsbruck 1933-1935.\nZbraslavská kronika (Chronicon aulae regiae). Text kroniky přeložil František Heřmanský, verše Rudolf Mertlík, předmluvu napsal a odbornou revizi překladu provedl Zdeněk Fiala. Praha, Svoboda, 1976.\nBAKALA, Jaroslav: Holasická provincie a formování opavského vévodství. Časopis Slezského muzea B 18, 1969.\nDURDÍK, Tomáš: Ilustrovaná encyklopedie českých hradů. Libri, Praha, 1999.\nDVOŘÁČKOVÁ-MALÁ, Dana: Anežka, vévodkyně rakouská, dcera českého krále. Mediaevalia Historica Bohemica, 2010, roč. 13, č. 1, s. 47-76.\nHÁDEK, Cyril: Konec Přemyslovců v Čechách. Akropolis, Praha, 2006.\nCHARVÁTOVÁ, Václav II.: král český a polský. Vyšehrad, Praha, 2007.\nJAN, Libor: Běda zemi, jejíž král jest dítě\nJAN, Libor: In Ordine Cruciferorum Christo militant. K osudům Ješka, syna Záviše z Falkenštejna a královny Kunhuty. Český časopis historický, 2000, roč. 98, s. 453-475.\nJAN, Libor: Vznik zemského soudu a správa středověké Moravy. Masarykova univerzita, Matice moravská, Brno, 2000.\nkolektiv autorů: Přemyslovci. Budování českého státu. Nakladatelství Lidové noviny, Praha, 2009.\nKOPIČKOVÁ, Božena: Historické prameny k studiu postavení ženy v české a moravské středověké společnosti: Interdisciplinární pojetí studia. Historický ústav Akademie věd České republiky, Praha, 1992.\nNOVOTNÝ, Václav: České dějiny dílu I. část 4. Rozmach české moci za Přemysla II. Otakara (1253-1271). Laichter, Praha, 1937.\nSOUKUPOVÁ, Helena: Anežský klášter v Praze. Odeon, Praha, 1989.\nŠAROCHOVÁ, Gabriela: Radostný úděl vdovský. Dokořán, Praha, 2004.\nŠUSTA, Josef: České dějiny. Dílu II. část 1. Laichter, Praha, 1935.\nWIHODA, Martin: Mikuláš I. Opavský mezi Přemyslovci a Habsburky. Český časopis historický 2001, roč. 99, s. 209-230.\nŽEMLIČKA, Josef: Přemysl Otakar II.: král na rozhraní věků. Nakladatelství Lidové noviny, Praha, 2011.\nŽEMLIČKA, Josef: Přemyslovci. Jak žili, vládli, umírali. Nakladatelství Lidové noviny, Praha, 2005.\nŽEMLIČKA: Století posledních Přemyslovců. Panorama, Praha, 1986. Článek ke stažení i s citacemi


Vlákno názorů k článku Pochybnosti o resveratrolu: víno, tablety, nebo nic? od EC - Ano, vědecké studie jsou často rozporuplné. Může to... - Vitalia.cz\nVitalia.cz » Jídlo » Co pít » Pochybnosti o resveratrolu: víno, tablety, nebo nic? » Názory » Vlákno\nVlákno názorů k článku Pochybnosti o resveratrolu: víno, tablety, nebo nic? od EC - Ano, vědecké studie jsou často rozporuplné. Může to...


Jedním z mála způsob, jak zůstat v bezpečí a zachovat soukromí telefonu, je použít dobrou VPN.\nZatímco každá aplikace (a každý systém iOS) může znamenat trochu jinou instalační techniku, chceme vám pomoci se základy. Níže vám ukážeme, jak nainstalovat, zřídit a nastavit VPN na vašem iPhonu.\nJako příklad použijeme ExpressVPN, ale tento postup platí pro téměř všechny VPN. Takto to provedem v systému iOS 8.\nChcete-li stáhnout VPN aplikaci pro iOS systém, klepněte na ikonu App Store na domovské obrazovce.\nV App Store vyhledejte VPN, kterou chcete používat. (My jsme stáhli ExpressVPN.)\nChcete-li aplikaci používat, můžete být vyzváni k aktualizaci na nejnovější verzi systému iOS. Stáhněte si nejnovější verzi systému iOS 8 nebo aktualizujte na iOS 9 nebo vyšší pro dosažení lepšího výkonu VPN.\nStáhněte a nainstalujte aplikaci. Jakmile je stahování dokončeno, otevřete ji klepnutím na ikonu ExpressVPN na domovské obrazovce.\nZaregistrujte se a přihlaste se k vaší VPN aplikaci. Zadejte vaši e-mailovou adresu a heslo, které používáte k přihlášení.\nJakmile se přihlásíte, budete vyzváni k nastavení VPN. V pravém horním rohu klepněte na tlačítko Nainstalovat.\nZadejte heslo pro váš iPhone, přečtěte si instalační upozornění a klepněte na tlačítko Instalovat.\nVolitelné: služba VPN se vás zeptá, zda chcete sdílet anonymní analýzu, která pomůže ExpressVPN fungovat rychleji a spolehlivěji. Klikněte na možnost Povolit, pokud chcete sdílet anonymní analytiku. Není to nutné, ale pokud jste si vybrali důvěryhodného VPN klienta, jako například službu Express VPN, můžete si být jisti, že vaše informace zůstanou anonymní.\nA máte hotovo! Pokud chcete zjistit, jak vybrat správný server a používat VPN na svém iPhonu, podívejte se na tutoriál. Můžete jej také vynechat a vrátit se k němu později.\nMáte-li potíže s rozhodováním, kterou VPN byste si měli vybrat, podívejte se na náš seznam Nejlepších a nejhorších VPN pro iOS 2018 nebo na Nejlepší VPN podle uživatelů Reddit.


Kazeta na šití 911011/G-87 STŘEDNÍ | VšeProŠití.cz\nÚvod Kazety na šití Kazeta na šití 911011/G-87 STŘEDNÍ\nKazeta na šití 911011/G-87 STŘEDNÍ\n27x19x12cm Skladem (3 ks ) 819 Kč\nPůvodní cena: 819 Kč včetně DPH\nKazeta na šití 911011/G-87\nElegantní kazeta na šicí potřeby ze štípaného bambusu s rovnými boky. Víko kazety je vypolstrované a pošité látkou v pískovém odstínu s kaligrafickým motivem. Vnitřní část je pošitá světle šedou látkou. Vnitřní organizér z průhledného plastu s praktickými přihrádkami usnadní orientaci v drobných šicích potřebách. Kazeta má praktické a pohodlné zavírání.\nKazeta na šití 911011/G-59\nJehly SCHMETZ 130/705H-PS Stretch Strečové jehly o síle 75 určené pro šití úpletů- jehly SCHMETZ ...\nSkladem (5 245 ks) 19 Kč Detail


design služeb – Koncepce.knihovna.cz\nŠtítek: design služeb\nNovinky z portálu Knihovny.cz – přihlaste se k odběru eduletteru\nDatum příspěvku 27/05/2019\nPortál Knihovny.cz nově nabízí možnost odběru eduletteru, který několikrát ročně přináší novinky a praktické tipy k využívání portálu. Portál nyní nabízí fond a služby 39 zapojených knihoven včetně Souborného katalogu, které dohromady poskytují přes 15 milionů dokumentů z českých knihoven. Titulní stránka portálu má nový vzhled. Jednoduše, hned pod vyhledávacím řádkem, se tak dostanete k vyhledávání v […]\nŠtítky design služeb, knihovny.cz\nO knihovnách a průzkumech spokojenosti uživatelů\nK čemu potřebují knihovny znát názory svých uživatelů, čtenářů, návštěvníků? Potřeby uživatelů je důležité znát ve chvíli, kdy pracovníci knihovny zvažují, jakým směrem posunout své služby tak, aby bylo jejich užívání pro občany města co nejkomfortnější, srozumitelné, užitečné a dostupné. Nebo ve chvíli, kdy se vedení knihovny rozhoduje, jakým směrem by chtělo rozvíjet služby své knihovny, […]\nŠtítky design služeb, Koncepce, průzkumy\nNová studie o designu knihoven pro 21. století\nDatum příspěvku 21/02/2017\nPřemýšlíte nad prostorem v knihovně? Nechte se inspirovat novou studií Gemmy John, která přináší přehled o tom, jak se design používá jako nástroj ke zlepšení zkušenosti návštěvníků knihoven a změně chování zaměstnanců ve veřejných knihovnách. A to ve dvanácti městech v pěti různých zemích (Finsku, Dánsku, Nizozemí, Kanadě a USA). Ukazuje se, že mezi nejúspěšnější […]\nŠtítky architektura, design služeb, vize\nJak na skvělé služby knihoven?\nDatum příspěvku 24/08/2016\nLetošní konference Libdesign, která proběhne v pátek 2. září v Ballingově sále NTK má podtitul Designové myšlení v knihovnách a jiných veřejných institucích. Na Libdesignu 2016 se dozvíte, jak vypadají služby budoucnosti. A ať už pracujete v akademické nebo městské knihovně, jste zaměstnanec pošty nebo úřadu, působíte jako zastupitel nebo jinak veřejně činný člověk – […]\nŠtítky design služeb, konference


Mongolsko | Mongolsko | Asie | dalky.cz\nnavigace: svět: Asie: Mongolsko\nPerry-Castañeda Library: mapa Mongolska\nprezident Nambaryn Enkhbayar\n21 provincií (Arhangay, Bayan-Ölgiy, Bayanhongor, Bulgan, Darhan-Uul, Dornod, Dornogovi, Dundgovi, Govi-Altay, Govisümber, Hentiy, Hovd, Hövsgöl, Ömnögovi, Orhon, Övörhangay, Selenge, Sühbaatar, Töv, Uvs, Zavhan) a hlavní město (Ulaanbaatar)\nmongolština (khalkha - úřední řeč), turkické dialekty, ruština\nbuddhismus, lamaismus, šamanismus, islám\n1 tugrik (MNT) = 100 mungů\nVydávání víz na hraničních přechodech bez předchozího ohlášení je mimořádné a mělo být v platnosti pouze v roce 2003, který Mongolsko vyhlásilo rokem cestovního ruchu.\nMongolsko: ambasáda, zastupitelský úřad země v ČR:\nZÚ Mongolské republiky, Na Marně 5, 160 00 Praha 6, Tel: 224 311 198, 224 311 199, Fax: 224 314 827, email: monemb@bohem-net.cz\nEmbassy of the Czech Republic, P.O.Box 665, Olympic Street 14, Ulaanbaatar, Mongolia, tel.: 009761/321886, fax: 009761/323791\nVelice nízká úroveň zdravotnictví. V případě vážnějších zdravotních problémů se doporučuje přeprava domů. Doporučuje se očkování proti žloutence typu A a B, tyfu a vzteklině. V letní sezóně se vyskytují případy dýmějového moru, který přenášejí stepní svišti. Doporučuje se nepřibližovat se k těmto zvířatům, ať už živým nebo mrtvým. Rizikovým faktorem jsou i extrémní klimatické podmínky země a prudké změny počasí, a to i v letních měsících. Pro turistické cesty do Mongolska je proto velmi důležité kvalitní vybavení. (informace MZV ČR)\nNa vzestupu je drobná kriminalita: krádeže, jejímiž obětmi jsou cizinci. Největší riziko hrozí na přeplněných místech (na trzích, v dopravních prostředcích, při prohlídce některých historických památek). Na těchto místech se rozhodně nedoporučuje ukazovat větší částky peněz. Např. ve vozidlech MHD v Ulánbátaru se doporučuje platit předem odpočítanou částkou. (informace MZV ČR)\nnovinky 02.07.2008: 5 mrtvých a více než 300 zraněných - to je výsledek srážek mezi protestujícími a policií v mongolském Ulanbátaru. Důvodem pro pouliční demonstrace jsou nejasnosti při parlamentních volbách, které proběhly před několika dny. Vláda vyhlásila stav ohrožení a stanné právo v některých čtvrtích hlavního města. Více informací BBC\nPovrch Mongolska tvoří převážně náhorní plošiny, které dosahují nadmořské výšky 1 000 až 1 500 m n. m.. Na západě je nejvyšší Mongolský Altaj a nejvyšší horou Mongolska je Pik Hujtun ( 4 650 m n. m.). Dále se zde vyskytují hory Changaj (4 030 m n. m.). Na jihovýchod zasahuje z Číny poušť Gobi. Sever Mongolska je odvodněn řekou Selenga, která se vlévá do jezera Bajkal. Řeka Cherlen teče do jezera Hulun Nur v Číně. Na území Mongolska se nacházejí velká a převážně slaná jezera (např. Uvs Nur, 3 500 km2). Mongolsko disponuje drsným, suchým a výrazně vnitrozemským podnebím. V Ulánbátaru se pohybuje průměrná teplota v lednu okolo - 25 °C a v červenci okolo 16 °C. Srážky padají převážně v letě. Za rok spadne 150 - 450 mm srážek. Ve vegetaci převládá travnatá step, dále se zde vyskytuje poušť a na severu a západě jehličnaté lesy. V národním parku Gobi (53000 km2) jsou chráněny velcí divocí kopytníci.\nMongolci jsou nomádi a pastevci. Dokonce i mnoho obyvatel Ulambátáru bydlí v jurtách. Jejich tradičním náboženstvím je většinou buddhismus. Náboženstvím je ovlivněna mongolská literatura, hudba a další umění.\nHlavní město je plné stalinistických staveb, lidí v tradičních krojích a zvířat. Čtyři svaté vršky se nacházejí v okolí Ulámbátáru. Je to ideální místo na výlety. Národní park Khustain Nuruu je nejvýznamější a je zde možné zahlédnout divoké koně. Erdene Zuu je slavný klášter ze 16. století. Khövsgöl Nuur je velké a pěkné jezero nacházející se v nadmořské výšce okolo 2000 m. Amarbayasgalant Khiid je nejvýznaější mongolský klášter.\nNejpohodlnější je létat. Autobusy jsou pomalé a jezdí jich málo. Železnice vede pouze severojižním směrem a spojuje Rusko s Čínou.\n11. červenec - Výročí nezávislosti\n Nyamka (2008-11-04 08:43:57 )\nDobrý den, volala jsem se na 224 311 198, ale toto čislo neexistuje. Prosim pošlete na Vas kontakt,. Děkuji moc\n Nurlan (2009-05-12 21:59:51 )\nAhoj. zajímavý, ale tady jsem nenašel vůbec nic o západním Mongolsku, kde žijou kazaši(kazakh) nebo o Khövsgöl Nuuru, asi jste tam nebyl. Podle mne tam je trochu jiné příroda, jiná kultura a jiné zážitky. Já jsem slyšel váš rozhovor na radio 12.5.2009 (nepamatuju které radio)o Mongolsku, mluvili jste jenom o poušti, o lidech, kteří žijou tam. Ale Mongolsko nemá jenom poušt, jak někteří lidí myslí. Má také krasné vysoké hory, čistá velká jezera, řeky i lesy. Tam velbloudý jsou dvouhrbé, koně jsou menší než evropské. Na západu jsou orly cvičené pro lov. Přeji hezký den. durbold@yahoo.com\n sarah (2010-06-30 06:12:30 )\nDobry den,chci se pripojit k panu Nurlan a asouhlasit s nim.Vase informace jsou skreslene,muj manzel je mongol a to jak se vsude vypravy ze tam jsou pouze jen stepy a jurty,neni pravda a ani s tou vasi informaci o lekarske peci nesouhlasim,zdravotni pece je tam na urovni jako v jinych zemich.Mrzi me ze vsude podavaji skreslene informace,ze je to nejchudsi zeme a ze tam nic nemaji,s tim rozhodne nesouhlasim,je to nadherna zeme a v lete je tam nadherne,je tam spusta mist ktera stoji za zhlednuti a na dovolenou je to pekne misto.Mejte se hezky.\n Nomin Altanbagana (2010-11-30 14:37:37 )\nDobrý den, v červenci je určitě větší teplo než ten průměr co tam máte uvedeno. Islám určitě v mongolsku není, ale křestanství by se tam našlo. Svátky jsou jich tam dost\nnejen výročí nezávislosti, ale i mongolský nový rok, který probíhá v únoru. A proč tam nenapíšete o mongolské pohostinnosti? a další zajímavé zvyky a tradice :) a to co dokážem udělat z mléka, že máme malé, ale hodně rychlé koně. K historií jste měl napsat o Čingis Khánovi na kterýho jsme tak hrdí a všude jsou jeho památky.\n Zdeněk (2011-04-14 12:48:52 )\nHledám společníky na výpravu do Mongolska v létě 2012. Hlavním cílem bude splout na Pálavě jednu z nenáročných řek v tajze na severu země. Pohodová akce, spaní ve stanu a v jurtách, výšlapy do hor, výlety na koních, rybaření - lov metrových hlavatek! Zájemmci pište přímo na můj mail: z.micka@seznam.cz\n Petr Daubner (2011-04-21 17:29:35 )\nAhoj Zdeňku, na jak dlouho to plánuješ? A do Mongolska letecky? Uvažuju, že bych jel v létě do Mongolska vlakem (Transsib), třeba by to šlo spojit. Mám na to dva měsíce, tak asi Irkutsk (Bajkal), pak Mongolsko a Peking. Zatím je to ale jen taková úvaha...\n rafjef (2011-04-27 14:48:12 )\nodpověď na komentář  autora: Nomin Altanbagana:\nto je prosím nepřesné, islám v Mongoslku je, v záapdní části mezi Kazachy v provinciích Khovd, bayan-Olgii je obvyklý. Nicméně myslím velmi umírněný, rádi si s Vámi připijí Archi.\n rafjef (2011-04-27 14:52:16 )\npro 2-3 zájemce bych mohl na konci léta uspořádat výpravu na koních do západního Mongolska. Bližší informace a zkušenosti na vyžádání.\n zelinka (2011-12-21 14:49:35 )\ndobry den,chtel bych se zeptat na viza urcena pro ridice kamionu,kdyz pojede s nakladem do mongolska.dekuji.\n Gabriela Sedláčková (2012-01-14 15:49:30 )\nodpověď na komentář  autora: rafjef:\nUž jsme absolvovali v Mongolsku jednu expedici na koních, plánujeme si to zopakovat, byl to úžasný zážitek. Avšak už za jiných finančních podmínek - prosím, můžete mi sdělit na můj mail bližší informace? Děkuji G. S.\n egi (2012-03-19 23:21:13 )\nodpověď na komentář  autora: Nurlan:\nprivet. tut napisali o mongolai. eta vseh nepravilna.esli ti hochesh ja magu obisnjat.kanecno tam sovsem drugoi ese krasivii.tam kazakh ludi zivut.(eta nasi kazakh) moja strana kak skazka.zelau staste.\n egi (2012-03-19 23:31:33 )\nprivet. tut napisali o mongolai. eta vseh nepravilna.esli ti hochesh ja magu obisnjat.kanecno tam sovsem drugoi ese krasivii.tam kazakh ludi zivut.(eta nasi kazakh) moja strana kak skazka.zelau staste.ukadream.@yahoo.com\n Petr Vlach (2012-08-27 14:12:05 )\nodpověď na komentář  autora: Gabriela Sedláčková:\nnezlob se že obtěžuji, ale plánuji taky cestu do mongolska. Mohla by jsi mě říct na kolik vyjde tento výlet samozřejmě informativně. Já jen jestli to mám plánovat.\n Nurlan (2014-05-23 13:09:51 )\nVsiml jsem se, ze je tu moje stara emailova adresa. Nova adresa: ot_nurlan@yahoo.com.\nUz bydlim v Mongolsku, presne v Ulgii. Jestli nekdo bude mit zajem kontaktovat, prosim nevahejte se obratit.\n jurij (2014-09-08 21:20:59 )\nDobrý den, plánuji na jaře 2015 cestu do Mongolska skrz poušť, poradí někdo? jjurij@seznam.cz\n Múgí (2016-01-03 23:36:28 )\nodpověď na komentář  autora: jurij:\nDobrý den, jsem mongolský student studuju v ČR. Někomu potřebujete pomoc v Mongolsku nebo nějakou informaci, můžu pomoct a najít koordinatora v Mongolsku. kontakt +420 792 388 225, ch14mn@yahoo.com


Elisabeth Shue | SHOWBIZ.CZ\nCall to Glory (seriál)\nFanoušci Elisabeth Shue (1)\nVšichni fanoušci Elisabeth Shue (1) »\nCo se píše v česku o Elisabeth Shue (1)\nNová verze thrilleru Přání smrti, v němž roku 1974 hrál mstitele zavražděné ženy a znásilněné dcery Charles Bronson, přivede do hlavní role Bruce Willise. Doplní jej Vincent D’Onofrio a Elisabeth Shue ...\n02.10.2017Médium: iDNES.cz – s námi víte víc\nCo se píše v zahraničí o Elisabeth Shue (3)\n(Warning: This post contains spoilers from the Season 2 finale of “The Boys.”) Among the many, many, many shocking moments in the finale of the second season of Amazon Prime Video’s ...\n(Warning: This post contains spoilers for “The Boys” Season 2 Episodes 1-3.) The truth is out there: In Episode 3 of Season 2 of “The Boys,” Annie (Erin Moriarty) and Hughie (J ...\n‘The Boys': Antony Starr on Homelander and Becca’s ‘Super Twisted’ Parenting Arrangement\n(Warning: This post contains spoilers for “The Boys” Season 2 Episodes 1-3.) At the end of “The Boys” first season, fans learned that Homelander (played by Antony Starr) is the ...\nProfil Životopis Fotky (89) Články (2) Nahá (1) Fanklub (1) Antifanklub (0)\nDatum narození: 6.10. 1963\nMísto narození: USA, Delaware, Wilmington\nHodnocení Elisabeth Shue\n95% (13 hlasů) 4280.místo\n93% (13 hlasů) 4340.místo\nFotky Elisabeth Shue (89)\nVšechny fotky Elisabeth Shue (89) »\nElisabeth Shue nahé fotky (1)\nVšechny nahé fotky Elisabeth Shue (1) »\nŽivotopis Elisabeth Shue Upravit životopis\nElisabeth Shue (* 6. října 1963, Willmington, Delaware) je americká filmová herečka, jejíž dosud nejvýraznější rolí je hlavní postava prostitutky Sery ve snímku Leaving Las Vegas (1995), za níž obdržela řadu ocenění a nominací, mimo jiné nominaci na Oscara, kterého získal za nejlepší mužský výkon v hlavní roli tohoto filmu Nicolas Cage.\nNarodila se v delawareském Willmingtonu roku 1963. Matka Anne Harmsová (za svobodna Wellsová) byla bankéřka, viceprezidentka vnitřní divize korporace Chemical Banking. Otec James Shue pracuje jako právník a realitní makléř, zastával funkci prezidenta International Food and Beverage Corporation. Aktivně působí v republikánské straně, za níž v roce 2008 neúspěšně kandidoval v New Jersey do Senátu USA. Mladší bratr Andrew je také herec.\nVyrůstala v newjerseyských okresech Bergen a Essex. Rodiče se rozvedli, když navštěvovala čtvrtou třídu základní školy. Absolvovala střední školu Columbia High School v Maplewoodu, po níž pokračovala studiem na Harvardově univerzitě, ze které odešla rozhodnuta věnovat se pouze herecké kariéře. Ovšem později se na Harvard vrátila a v roce 2000 zde promovala (zaměření státní správa).\nV roce 1994 se provdala za Davise Guggenheima, režiséra televizního seriálu Deadwood produkovaného HBO, který také režíroval filmy Fáma, Holky fotbal nehrajou či seriály Jednotka zvláštního určení a Melrose Place. Mají syna Milese Williama (nar. 1997) a dcery Stellu Street (nar. 2001) a Agnes Charlesu (nar. 2006). Synovo prostřední jméno William je památkou na jejího druhého stejnojmenného bratra, který zemřel roku 1988 ve věku dvaceti šesti let během koupání na prázdninách.\nČlánky o Elisabeth Shue (2)\nDruhá šance aneb Jak obnovit manželství po 31 letech!\n11.09.2012 - Americké komedii vévodí ústřední herecká trojice Meryl Streep, Tommy Lee Jones a Steve Carell!\nVšechny články o Elisabeth Shue (2) »


Otvíráme první třídu s rozšířenou výukou\nNabízíme rozšířenou výuku o hodiny angličtiny, logiky a osobnostního rozvoje.\n10. 01. 2020 sekce: Předškoláci\nTalentové zkoušky již 3. února 2020\nPrvní termín talentových zkoušek do první třídy s rozšířenou výukou je již v pondělí 3.2.2020.\n24. 01. 2020 sekce: Předškoláci\nPrvní termín talentových zkoušek máme za sebou\nV pondělí 3. února proběhl první termín talentových zkoušek do třídy s rozšířenou výukou.\n07. 02. 2020 sekce: Předškoláci\n1. Pohádkové učení pro předškoláky\nV pondělí 10.2. přišli předškoláci na první Pohádkové učení do opravdové školy.\n13. 02. 2020 sekce: Předškoláci


Virální marketing: Co to je + příklady | MladýPodnikatel.cz\nTomáš Šebek: uLékaře.cz málem zkrachovalo. Příběh o investorech a změně strategie firmy\nInvestoři mimo Evropu. Jak je získalo Deepnote? | Jakub Jurových\nDomů Marketing Virální marketing: Lidé v roli protagonistů, jak to vlastně probíhá?\nVirální marketing: Lidé v roli protagonistů, jak to vlastně probíhá?\nPojem „virální marketing“ je stále používanější. Setkáváme se s ním na internet, v televizi, v odborných časopisech a podobně. Začínající podnikatelé by ho měli znát, pojďme se na něj tedy podívat…\nCo to je virální marketing?\nVirální marketing je další z marketingových technik používaných nejen na internetu. Jejím cílem je jinými slovy donucení lidí k propagování obchodní značky, produktu. Využívá například sociálních sítí, na nichž danou značku propaguje a motivuje příjemce k dalšímu šíření.\nVirální marketing slouží ke zvýšení růstu povědomí o značce a využívá k tomu neřízené šíření informace mezi lidmi. Ti vlastně sami propagují danou značku tím, že ji doporučují dále. Ve skutečnosti si ani nemusí uvědomit, že tak činí a propagaci značky pomáhají.\nJednat se může například o různé vtipy, parodie a podobně. Vyloučit se nedá ani erotika, případně různé slevy, dárky, videa, flashové animace a další. Pro viral je velmi často využíván i email a s emailovým marketingem je spojován.\nLidé v roli protagonisty\nMark Zuckerberg v roce 2007 řekl: “Lidé se ovlivňují navzájem. Nic na ně nemá takový vliv jako doporučení od člověka, kterého dobře znají.” Dvěma větami tak vystihl podstatu virálního marketingu.\nLidé samotní po zhlédnutí reklamního sdělení jej začnou sami aktivně šířit a doporučovat svým známým. Sdílí je na sociálních sítích, diskutují o nich a dojde tak k virálnímu šíření. Téma sdělení může být kontroverzní a někdy jej lze nazvat jako Buzz marketing. Musí být tedy zajímavé, zábavné, hodnotné, ale třeba i šokující a podobně.\nHlavními hybateli šíření jsou tedy lidé. Důvodem, proč sdělení propagují je jejich pobavení či naopak pohoršení. Může to být ale i díky získání věcného přínosu či jen potřeba další komunikace.\nVirální marketing v praxi\nV praxi se s virálním marketingem setkáváme velmi často. Proslavil se jím například Google se svými pozvánkami. Ten na při otevření svojí emailové schránky umožnil přístup jen omezenému počtu lidí. Ti získali pozvánky a mohli je rozesílat svým známým. Google tak zabil dvě mouchy jednou ranou. Jednak mohl službu i nadále testovat, ale zároveň se mu tvořila řada nedočkavců na otevření služby všem. Stejný princip uplatnil i později při otevírání své sociální sítě. Inspiroval se i Microsoft.\nKdyž jsme u toho emailu, nelze nezmínit Hotmail, jež je považován za učebnicový příklad virálního marketingu. Když byla tato služba založena, brzy se v zápatí každého odeslaného emailu objevila reklama „Get your free e-mail at Hotmail“. Bylo to v době, kdy byl freemail veřejností takřka neznán a nebylo se tedy ničemu divit, když Hotmail vyvolal rozruch.\nJako další příklad lze uvést reklamu na Samsung. Ten vzbudil zájem veřejnosti svojí „ovčí show“.\nUkázkou virálního marketingu jsou i různá vánoční přání a podobně. Je přeci krásné, když můžete svým známým odeslat hezké přáníčko po emailu nebo skrze sociální síť. Společnosti to rády umožňují a samozřejmě – je to pro ně reklama.\nTak co, kdy jste si vy stali naposledy obětí virálního marketingu?\nJak začít s investováním? | Adam Neuberger\nLogistika: V čem se liší výrobní od té v e-commerce? | Max Kovář (Skladon)\nProdej firmy Růst firmy Video\nRadovan Vávra: Jak přemýšlet nad budoucností firmy?\nInvestice Růst firmy Vedení lidí Video\nDavid Špinar (Miton): Jak řídit firmu přes čísla a dělat lepší rozhodnutí?


Školení na míru díky Projektu 110 - ČESKÁ MANAŽERSKÁ ASOCIACE\nŠkolení na míru díky Projektu 110\nProjekt 110 by měl zajímat všechny členy Česká manažerská asociace kteří potřebují zvýšit kompetence svých zaměstnanců a posunout jejich profesní i osobní růst. Díky spolupráci ČMA a Centrum andragogiky, s.r.o., vznikla možnost bezplatného školení na míru, přesně podle požadavků konkrétních firem nebo organizací. Více se dozvíte v rozhovoru se zástupkyněmi této firmy Ivou Strakovou a Ivou Prouzovou. Kurzy jsou určené pro 12členné skupiny, jsou dostupné online, a to v rozsahu 40 hodin. Mohou se uskutečnit přímo ve firmě nebo v hradeckém Centru andragogiky.\nRozhovory si poslechněte na: Facebook.com


Praktické rady a návody pro zákazníky fototapety.cz\nRady pro Vás - návody, tipy a triky pro renovaci bydlení\nVěděli jste, že vliesové tapety odstraníte bezezbytku bez sebevětší námahy?\nVíte, proč využít fén na vlasy při lepení samolepících fólií, a které lepidlo unese na 1 cm2 22 kilogramů?\nPřinášíme Vám rady, tipy a návody, se kterými snadno vyzrajete na kdejaký problém při renovaci Vašeho bytu. Triky a postupy, které Vám usnadní práci při tapetování, výběru tapet, lepení fototapet, připevňování těžkých předmětů, čištění zašlých spár a dalších.\nVŠE O FOTOTAPETÁCH\nJak lepit samolepící fólie a tapety 24.4.2018\nNávod na lepení samolepících tapet Chcete si vylepšit bydlení, zbavit se poškrábaného, nemoderního nábytku, a přitom nekupovat nový? Samolepící folie Vám nabízí řešení, jak snadno zvládnout rekonstrukci v cenově přijatelné relaci, a rozzářit nudné prostory k nepoznání. Díky věrohodným s...\nAntibakteriální a antialergické kování 24.4.2018\nCo je to antibakteriální a antialergické kování? Nábytkové kování řady Aseptic line bojuje proti přenosu infekčních a nakažlivých nemocích, likviduje velice účinné bakterie, které na kování ulpí. Přináší tak efektivní způsob prevence pro zachování Vašeho zdraví. Kování prošlo renovovanými laborato...\nJak obnovit zašlé spáry 24.4.2018\nZašlé až zčernalé spáry v koupelně či kuchyni jsou problémem, který potká téměř každého z nás. Časem se pokryjí mastnými výpary, černou plísní, a kdysi čistě vypadající spáry začnou působit nevzhledně a stanou se především nehygienickými. I když se je snažíte za pomoci nejrůznějších prostředků vyč...


LCD displej display Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk 15.6" WXGA HD 1366x768 LED lesklý/matný | Sleviste.cz\nKde jsem: Katalog > LCD displej display Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk 15.6" WXGA HD 1366x768 LED lesklý/matný\nLCD displej display Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk 15.6" WXGA HD 1366x768 LED lesklý/matný\nNáhradní displej pro notebook Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk15.6" 15 WXGA HD 1366x768 lesklý/matný LEDRozměr:15.6"Rozlišení:WXGA HD 1366x768Typ povrchu:lesklý / matnýTyp podsvícení:LEDStav:nový třídy A+Záruka:2 rokyPoznámka: Před nákupem si ověřte, zda se jedná o stejný displej jako váš původní. Zkontrolujte si velikost, typ podsvícení, rozlišení. Pozor - i stejný typ notebooku, může mít více t...\nPopis LCD displej display Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk 15.6" WXGA HD 1366x768 LED lesklý/matný\nNáhradní displej pro notebook Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk15.6" 15 WXGA HD 1366x768 lesklý/matný LEDRozměr:15.6"Rozlišení:WXGA HD 1366x768Typ povrchu:lesklý / matnýTyp podsvícení:LEDStav:nový třídy A+Záruka:2 rokyPoznámka: Před nákupem si ověřte, zda se jedná o stejný displej jako váš původní. Zkontrolujte si velikost, typ podsvícení, rozlišení. Pozor - i stejný typ notebooku, může mít více typů LCD. Pro ověření nás neváhejte kontaktovat info@lcddisplej.cz Našli jste u konkurence lepší cenu? Neváhejte nás kontaktovat a pokusíme se Vám vyjít vstříc\nLCD displej display Acer Aspire V3-571G-73634G50Makk 15.6" WXGA HD 1366x768 LED lesklý/matný •  lcd 15 6 1366x768 wxga hd led 40pin leskly  •  lcd 11 6 1366x768 wxga hd led 40pin matny  •  lcd 11 6 1366x768 wxga hd led 40pin leskly  •


Dokument Novy - Česko 19, natáčení v Alzheimercentru Ostrava\n24.09 2020 | Ostrava\nV červenci proběhlo v našem Alzheimercentru Ostrava natáčení dokumentárního pořadu televize Nova Česko 19.\nSe slzami v očích jsme vzpomínali na okamžiky z dubna.\nPodívejte se se námi, s jakým nasazením a jak prožívaly tuto těžkou dobu naše kolegyně – Katarína, Věrka a Simona.\nNěco více o našich kolegyních:\nPozice: vrchní sestra\nZodpovědnost v době nákazy: Organizace ošetřovatelského úseku, objednávání léků, zdravotnického materiálu. Komunikace s Krajskou hygienickou stanicí v Ostravě, hlášení vývoje na centru, kde postupně přibývalo klientů s pozitivním testem na COVID-19, organizace práce v COVID zóně, kterou se stalo celé zařízení, spolupráce s krizovým štábem, organizace péči o klienty, realizace výtěru a kontrolních stěrů, denní komunikace s hygienou, delegace úkolů na personál, komunikace s klienty a rodinami..\nPozice: aktivizační pracovník – pracovník v sociální péči.\nZodpovědnost v době nákazy: Přímá péče o klienty. Její životní motto „Vykouzlit našim klientům úsměv na tváři a pocit bezpečí. Ochránit klienty a zajistit jím i v této těžké situaci, pokud možno co nejdůstojnější pobyt a 100% ochranu a péči.“\nPocity: Nebylo nás pravda moc co jsme zůstaly, ale nebyl čas na fňukání. Oblekli jsme speciální výstroj a úkol byl jasný. Když nás klienti viděli v té výstroji, byli nejistí, někteří se nás snad i chvíli báli, ale jak poznali, že jsme to my, tak to bylo lepší. Znám dobře každého klienta a vím jak a čím ho potěšit a ujistit ho, že je v bezpečí. Je to pro ně i pro nás velmi důležité vědět, že se na nás můžou kdykoliv a s čímkoliv obrátit. I když nás v té výstroji nepoznali a vlastně ani po hlase, vsadila jsem na naše společné rituály jako je oblíbená písnička, tanec, srandičky. V té chvíli to možná vypadalo bláznivě, ale to nevadí. A bylo po smutku. To mě nabíjelo na další náročné hodiny a dny kdy jsme byli našim klientům neustále k dispozici. Strach o naše blízké, které jsme nechali doma, neviděli je a nemohli je ani pohladit, přitulit se a říct si, že vše bude zase v pořádku ,že na ně myslíme a máme je rádi.\nPozice: ředitelka zařízení.\nZodpovědnost v době nákazy: V době celé pandemie koordinovala 24 hodinovou pohotovostí funkčnost všech úseků na zařízení. Převzala zodpovědnost za klienty, rodiny, personál. Klíčová osoba pro řešení nestandardních nových koronavirových problémů. Její hlavní úloha spočívala v implementaci krizového plánu do praxe. Zajišťovala součinnost všech zaměstnanců a vypomáhajících složek, zajišťovala odborné poradenství a zásobování ochrannými pomůckami.\nPocity: Bylo to období, kdy všichni pro mě důležití zaměstnanci pro řízení procesů v Ostravském Alzheimercentru onemocněli. Byla to Vrchní a Staniční sestra, dva Údržbáři, vedoucí provozu - nebyli fyzicky přítomní na zařízení, onemocněli nebo byli doma s dětmi. Navíc přibývaly denně zprávy, že někteří pečovatelé a sestry nepřijdou – onemocněli, zůstali v karanténě nebo nepřišli z různých důvodů. Musela jsem si ujasnit priority, získat nadhled nad celou věcí, představit si, že vše jednou skončí. Rozhodla jsem se a to mě zklidnilo „i kdybych tady měla zůstat sama, zůstanu, vše zvládnu“ – zůstala jsem v zařízení bydlet a zaměřila se na bezpečnost klientů, zabránění šíření infekce, komunikaci s rodinami. Bohužel, svoji vlastní rodinu jsem odsunula, myslím, že dodnes nepochopili „JAK VELKOU ZODPOVĚDNOST jsem cítila za cca 150 živých jedinců, tj. 80 klientů, 70 zaměstnanců, dále nepočítám nespočet rodinných příslušníků od klientů a opuštěné rodiny našich zaměstnanců.………se nedá vyjádřit,\nJsem moc ráda že mám takový SUPER tým – do kterého patří Vrchní, staniční, sociální, adminky – vím co všechno udělaly, za co jim patří velké díky…díky paním pečovatelkám, sestrám, centrále….


Zveřejněno: pondělí 7. listopad 2016\nProfesor Pavel Exner se zabývá matematickou fyzikou – oborem, ve kterém získal mezinárodní věhlas. Jako jeden z nejuznávanějších českých badatelů se podílel na založení Evropské výzkumné rady (ERC), která uděluje těm nejlepším vědcům velkorysé granty. Teprve nedávno skončilo jeho funkční období v pozici viceprezidenta. Nyní obdržel Cenu Neuron za přínos světové vědě v oboru matematika. Více info.\nZveřejněno: středa 14. září 2016\nPředstavenstvo kolaborace ALICE jmenovalo našeho pracovníka Michala Broze koordinátorem skupiny zabývající se ultra-periferálními srážkami (UPC) na experimentu ALICE. Michal ve funkci nahradí profesora Joakima Nystranda z Bergenu.\nZveřejněno: pátek 12. srpen 2016\nVe dnech 8.8 až 12.8.2016 proběhla na FJFI ČVUT, pod vedením prof. Ladislava Kocbacha a Dr. Petra Chaloupky, první část společného projektu s Univerzitou v Bergenu v Norsku, zabývající se pokročilými metodami ve zpracovávání experimentálních údajů - Advanced analysis of experimental data in nuclear and particle physics. Projekt je podpořen prostředků EHP a Norských fondů v rámci Programu CZ07.


Karlštejn - hotel Mlýn Karlštejn - zájezd | CA Snadné cestování - dovolená, letenky, ubytování\nČeská republika Praha a okolí Karlštejn\nUbytování: Mlýn Karlštejn\nRomantický Hotel Mlýn Karlštejn je umístěn v malebném prostředí chráněné oblasti Český kras na břehu řeky Berounky pod středověkým hradem Karlštejn, 25 km od centra Prahy a 15 km od mezinárodního Letiště Václava Havla Praha. Za svou popularitu Romantický hotel Mlýn vděčí nejen jedinečnému umístění, ale i těsné blízkosti klenotu české historie - středověkému hradu Karlštejn. Díky své strategické poloze a dobré dopravní dostupnosti je ideálním a velmi vyhledávaným areálem pro pořádání nejrůznějších firemních, společenských a rodinných akcí včetně svateb. Hotel slouží také jako výchozí bod pro turistické výlety do širokého okolí.\nStylově zařízené pokoje jsou vybaveny TV + SAT, bezdrátovým internetovým připojením zdarma, minibarem, trezorem, telefonem, koupelny jsou se sprchou nebo vanou, mramorovými umyvadly a vysoušečem vlasů. Všechny pokoje jsou nekuřácké, k dispozici jsou pokoje s klimatizací. Hotel dále disponuje restaurací s barem a letní terasou, různorodou nabídkou konferenčních prostor, relaxačním centrem a rozlehlými venkovními prostorami pro pořádání nejrůznějších společenských akcí včetně romantického ostrova s grilem a tréninkovým Pitch & Puttem. V relaxačním centru je pro hotelové hosty k dispozici na objednávku finská sauna, whirlpool a fitness. Parkování je možné v areálu hotelu zdarma.\nDalší informace : PC/internet v objektu - WIFI, koupelna se sprchou (0), koupelna s vanou (0), TV+SAT na pokoji/v objektu, vnitřní krb, sauna, výřivka, venkovní ohniště/gril, restaurace v objektu, koupání - 15km, majitel přebývá v objektu\nVybavení: Konference : konferenční místnost s celkovou kapacitou 80 osob, letní terasa s výhledem na řeku Berounku nabízí kapacitu pro 60 osob\nSport a zábava: Koupání : řeka Berounka, krytý bazén v Berouně (15 km)\nVýlety : hrad Karlštejn, Koněpurské jezkyně, klášter Sv. Jan pod Skalou, kaňony Velká a Malá Amerika, Beroun, sklárny Nižbor a Nenačovice, řada turistických a cykloturistických tras, Praha cca 40 min vlakem, Hořovice, Křivoklát, Sklárny Nedašov\nv hotelovém komplexu vlastní tréninkový Pitch & Putt, v blízkosti Golfový Resort Karlštejn, nedaleký sportovní areal nabízí tenisové kurty, fotbalové a volejbalové hřiště\nV ceně ubytování je zahrnuta snídaně. Restaurace s vlídnou domácí atmosférou má kapacitu 60 míst, příjemný bar, salónek pro 40 osob a letní terasu s výhledem na jez řeky Berounky pod hradem Karlštejn. Restaurace s výběrem specialit ze sladkovodních a mořských ryb nebo sezónní nabídky z české i mezinárodní kuchyně včetně kvalitních vín. Prostory restaurantu jsou nekuřácké kromě přilehlé venkovní terasy. Otevírací doba: ST - NE: 12:00 - 21:30 hod., PO - ÚT: ZAVŘENO. Další stravování je možné v nedaleké Krčmě U Ezopa nebo v Cafe Bar Grillu Ezop.\n2 l. pokoj s příslušenstvím : stylový nábytek a dekorace v teplých barvách, které ve spojení s dubovou podlahou dodávají pocit útulnosti, postel velikosti king size nebo dvě oddělená lůžka, LCD TV + SAT, telefon s přímou provolbou, trezor, minibar, pracovní stůl, WiFi, koupelna (vana nebo sprchový kout, vyhřívaný koupelnový žebřík, vysoušeč vlasů, koupelová kosmetika na přírodní bázi), výhled na řeku Berounku nebo do zeleně obklopující hotel. Upřesnění ceny: Příplatek 200 Kč / noc za pokoj s klimatizací..\n3 l. pokoj s příslušenstvím : prostorný pokoj s výhledem na řeku Berounku nebo do zeleně obklopující hotel, klimatizace, LCD TV + SAT, telefon s přímou provolbou, trezor, minibar, pracovní stůl, WiFi, koupelna (mramorové umyvadlo, vana, vyhřívaný koupelnový žebřík, vysoušeč vlasů, koupelová kosmetika na přírodní bázi). Upřesnění ceny: Dítě do 6 let se dvěma dosp. osobami na pokoji zdarma. Dítě starší 6-ti let jsou zpoplatneny 50% ceny za noc..\nUkončení pobytu : 10.00 - 11.00\nPopis parkování : v areálu hotelu, možnost parkování i pro autobusy\n→ Přejít na 0 termínů dovolené Karlštejn - hotel Mlýn Karlštejn\nDobrý den, zaujal mě zájezd č. 215951 - Karlštejn - hotel Mlýn Karlštejn. Mám k němu následující dotazy: Děkuji za rychlou odpověď.