Nemoci králíků - Veterinární průvodce\nVítejte v rubrice věnované nemocem králíků. Na tomto místě naleznete všechny články o chorobách těchto malých zvířat na Veterinárním průvodci.\nKrálík je třetí nejčastější zvíře chované ze záliby hned po psech a kočkách a velký význam má i jako drobné hospodářské zvíře. Kromě silně nakažlivých infekčních onemocnění trpí často také na nemoci zažívacího traktu a onemocnění dentice, přičemž obojí bývá spojeno se špatnou skladbou krmné dávky.\nby MVDr. Tereza Ježková 19.6.2019\nZaklíštění, napadení klíšťaty, je naprosto běžná kožní parazitóza, klíšťata trápí všechny savce, ptáky i plazy. Typický je sezónní výskyt, vrchol aktivity parazitů spadá do jara a podzimu. Oteplování a mírné zimy posledních let ale způsobují, že s klíšťaty se můžeme setkat celoročně, i když s menší intenzitou. Jedno klíště není samo o sobě příliš škodlivé. Masivní zaklíštění především mláďat ale může způsobit chudokrevnost a úhyn vyčerpáním. Infestace však zvířata obtěžuje, na kousnutí klíštětem mohou být zvířata také alergická. Obrovský význam…\nby MVDr. Tereza Ježková 4.2.2017\n0 komentář 179 shlédnutí\nMor králíků, též virové hemoragické onemocnění nebo kaliciviróza králíků, je akutní, silně nakažlivé onemocnění králíka, které často končí úhynem většiny zvířat v chovu. U klasické formy králičího moru je často jediným příznakem nemoci náhlá smrt. Posledních několik let se po Evropě šíří nová varianta moru s poněkud nižší úmrtností a prodlouženým průběhem nemoci. Proti klasickému moru i proti nové variantě se králíci očkují. Ochrana není zkřížená, proti každé variantě je potřeba králíka naočkovat zvlášť. Virus moru králíků Původcem moru králíků je virus z čeledi Caliciviridae, zvaný RHDV – Rabbit Hemorrhagic…\nby MVDr. Tereza Ježková 17.6.2019\n0 komentář 47 shlédnutí\nPřehřátí, úpal neboli kolaps z horka je náhle vzniklá porucha zdraví teplokrevných zvířat charakterizovaná zvýšením tělesné teploty působením vysoké teploty okolního prostředí, případně kombinací vysoké teploty vzduchu s vysokou vlhkostí nebo fyzickou námahou. Každé teplokrevné zvíře má spoustu mechanismů, jak udržet teplotu v normě i při zvyšující se teplotě prostředí, když je ale nemůže použít nebo je příliš velké horko, mechanismy selhávají a výsledkem je právě přehřátí. Přehřátí z domácích zvířat nejvíce hrozí činčilám, morčatům, králíkům a lamám, neostříhaným ovcím,…\nby MVDr. Tereza Ježková 16.2.2018\n1 komentář 183 shlédnutí\t10 minut k přečtení\nStřevní kokcidióza králíků je častá, silně nakažlivá nemoc králíka domácího. Je to nejvýznamnější choroba způsobená vnitřními parazity u králíka a nejčastější onemocnění postihující králičí tenké střevo. Pro chovatele může být překvapivá informace, že kokcidióza samotná většinou probíhá nenápadně a projevuje se sníženými přírůstky, nižší žravostí a špatnou kvalitou srsti. Nebezpečná je především tím, že poškozuje střevní sliznici a otevírá cestu jiným patogenním mikroorganismům, které způsobují průjem. Někdy naopak kokcidióza nasedá a rozvíjí se u králíků s narušeným trávením. Zhoubná je kombinace střevní a jaterní kokcidiózy. Největší ztráty v tom případě způsobuje…\nby MVDr. Tereza Ježková 2.6.2019\nEchinokokóza je parazitární onemocnění způsobené tasemnicí rodu Echinococcus, česky měchožil. Mezi tasemnicemi je neobvyklá tím, že neškodí dospělé tasemnice žijící ve střevech, ale především jejich boubele. Ty se nacházejí především v játrech mezihostitelů a mohou dosahovat značné velikosti. Mezihostitelem tasemnic se může stát i člověk. Ten se může stát náhodným mezihostitelem hned několika druhů měchožilů, v Česku mu hrozí cystická echinokokóza způsobená měchožilem zhoubným a alveolární echinokokóza, boubel měchožila bublinatého. Ve veterinární medicíně má význam jen měchožil zhoubný a cystická…\nby MVDr. Tereza Ježková 10.2.2018\n0 komentář 50 shlédnutí\nEnterotoxémie králíků je průjmové onemocnění králíků, způsobené rozvratem přirozené mikroflóry slepého střeva a následným přemnožením bakterií, které tvoří toxiny. Často probíhá akutně, s úhynem do dvou dnů. Je to především nemoc odstavených králíčat, která v krmné dávce dostávají přebytek jadrných krmiv a trpí nedostatkem vlákniny. U králíků všeho věku je možné enterotoxémii vyvolat použitím určitých antibiotik. Příčiny enterotoxémie králíků Enterotoxémie je vlastně konečné stádium, nejzávaznější stupeň poruchy přirozené mikroflóry slepého střeva králíka. Zdravé slepé střevo je fermentační nádoba, ve kterém…\nby MVDr. Tereza Ježková 3.4.2017\n0 komentář 90 shlédnutí\nAkutní nadmutí je rychle se rozvíjející porucha, při které se předžaludek nebo žaludek zvířete plní plynem. Přeplněný a chorobě zvětšený orgán tlačí na bránici a velké cévy, což vede k dušení a šoku. Pokud není poskytnuta rychlá pomoc, způsobuje úhyn zvířete. V pravém slova smyslu je akutní nadmutí nemocí přežvýkavců. U zvířat s jednoduchým žaludkem dochází k „pouhému“ nadmutí jen u býložravých hlodavců a vzácně u králíka. Jinak je naplnění žaludku vzduchem následkem neprůchodnosti trávicího traktu či infekce plynotvornými bakteriemi. Akutní…\nby MVDr. Tereza Ježková 7.12.2017\n0 komentář 100 shlédnutí\nDravčíkovitost, neboli cheyletielóza, je kožní nemoc psů, koček a králíků, způsobená parazitickým roztočem žijícím v srsti. Přítomnost parazitů způsobuje zvýšenou tvorbu lupů a samotní roztoči jsou sice malí, ale velmi čile se mezi lupy pohybují, takže při pozorném sledování člověk může vidět, jak se v lupech něco hýbe. Proto se chorobě také říká nemoc skákajících nebo pochodujících lupů. Dravčíci mohou napadnout také lidskou kůži. U člověka se dravčíkovitost projevuje silně svědivou vyrážkou. Nákaza lidí je naštěstí přechodná a samovolně zmizí po ošetření zvířat. Původce Původcem dravčíkovitosti je dravčík, jen…\nby MVDr. Tereza Ježková 11.2.2018\nEpizootická enteropatie králíků, mezi chovateli nazývána enterokolitida králíků, „entero“ či „žbluňkavka“, je silně nakažlivá nemoc králíků, hlavně odstavených králíčat. Nemocní králíci posedávají, skřípou zuby, moc nežerou, nerostou a nápadným příznakem je zvětšené břicho a z něj vycházející žbluňkání a škrundání. Můžou mít i trochu průjem nebo z nich odchází hlen. Je to nová choroba, poprvé byla popsána v roce 1997. Od té doby ale už stačila způsobit značné ztráty ve velkochovech i malochovech králíků, kde může mít až osmdesátiprocentní úmrtnost.…\nby MVDr. Tereza Ježková 29.7.2018\n0 komentář 48 shlédnutí\nPseudotuberkulóza je nakažlivá nemoc hlodavců a ptactva, charakteristická tvorbou velkých zánětlivých ložisek ve vnitřních orgánech, které připomínají při pitvě tuberkulózu. Je možný i přenos na psy, kočky a přežvýkavce. Nakazit se může také člověk. Původce Pseudotuberkulóza je bakteriální nemoc. Původce, Yersinia pseudotuberculosis, je gram-negativní tyčinka proměnlivého tvaru. Je 0,8 μm široká a 0,8–2 μm dlouhá. Zajímavá je tím, že se barví bipolárně, barvivo přijímají konce tyčinky a střed zůstává bledý. Při teplotách pod 30 °C je bakteriální buňka opatřená bičíky a…


Aktuální nabídka domy na prodej Mutkov denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si domy na prodej Mutkov než Vás někdo předběhne.\nKategorie domy na prodej Mutkov se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele domy na prodej Mutkov neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je domy na prodej Mutkov právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné domy na prodej Mutkov\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii domy na prodej Mutkov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující domy Mutkov, a to domy na prodej Mutkov, pronájem domu Mutkov, dražby domů Mutkov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii prodej domů Mutkov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích domy Mutkov, domy na prodej Mutkov, pronájem domu Mutkov, dražby domů Mutkov.\nAčkoliv se nacházíte a hledáte svoji nemovitost v domy na prodej Mutkov, je možné že bez omezení druhu prodeje (prodej, pronájem, dražba) toho naleznete daleko více. Pokud nejste rozhodnuti pro domy Mutkov, zkuste si rozšířit hledání vhodné nové nemovitosti právě zde :\nNehledáte domy na prodej Mutkov ?\nPokud jste v této kategorii domy na prodej Mutkov omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí domy na prodej Mutkov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii domy na prodej Mutkov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr domy na prodej Mutkov. Určitě lépe naleznete domy na prodej Mutkov, který hledáte.


Cammie Gilbert: Míchám do metalu bolestné nálady Etty James | frontman.cz\nJan Hamerský - Út, 20.08.2019 - 08:00\nV Epice nebo Nightwish se střídají kráska se zvířetem a zpívají o řekněme abstraktních traumatech, ne tak Oceans of Slumber. Hurikán Harvey jim předloni v domovskému Houstonu vyplavil zkušebnu a kámen na kameni nezůstal ani ve vztazích. Polovina současné sestavy se natáčení veleúspěšného alba Winter (2016) vůbec nezúčastnila. Z čeho vyvěrá temnota aktuálního alba Banished Heart a co jí dalo zpívaní gospelů prozradila na festivalu Brutal Assault vokalistka Cammie Gilbert.\nJak si zatím užíváte návštěvu josefovské pevnosti?\nJe ohromně působivá. Dostali jsme se sem včera, bloumali kolem a viděli pár koncertů. Je mnohem větší, než jsem tušila. Paráda.\nO Josefovu jste slyšela už dřív?\nNěco málo. Už jsme tu dřív byli. Slyšeli jsme, že sem jezdí hodně lidí, ale nechápali, jak se sem všichni vejdou.\nJe to o dost větší než Saratoga.\nJeli jste turné s Myrkur a Epicou. Jak fanoušci Epicy ocenili vaši přeci jen sofistikovanější muziku?\nNemyslím si že jo. To turné byla podivná směs kapel s frontmankou, které neměli nic společného. Upřímně, lidi, co se na nás přišli podívat, se pak prohodili s fanoušky Myrkur a Epicy. Bohužel se moc neprolínaly. Spíš se ukázalo, kolik Oceans mají fanoušků v různých oblastech. Na ty ostatní, snad s výjimkou Myrkus, jsme přeci jen byli moc temní a bezútěšní.\nJak vůbec k turné došlo?\nTehdy jsme hledali nové publikum. Máme hodně fanoušků v Británii a Nizozemí, proto jsme si říkali, že oslava metalu s frontmankou bude v pohodě a bylo to fajn.\nPřed vaším příchodem vydali Oceans of Slumber album Aetherial (2013) a stali se ohromně populární až po roce 2016, kdy jste vydali Winter. Způsobila ji vaše přítomnost?\nVíc věcí. Bylo progresivnější, tvrdší a obsahovalo víc deathových prvků a vokalistka měla kontrastovat s vokálem Seana Garyho, ale ano, posluchačů po mém příchodu přibylo. Pořád ale jsme unikátní.\nPromlouváte do zvuku kapely, nebo o něm přemýšlíte jinak?\nSoustředím se hlavně na zpěv a jak ho podat hlouběji. Vyrostla jsem v texaských kostelních sborech, a tam v hlase najdete své srdce. Vždyť zpíváte pro Boha. Jenže moje temná duše vyhrála a dotlačila mě jinam. (smích)\nGospelem ovlivněný gothic metal?\nJasně (smích), ale pěkně hněte tu těžkopádnou tvrdost. Není tak předvídatelná. Zpívat v této kapele mi umožnilo zpívat, jak jsem chtěla. Tvrdě a nahlas, ale i melodicky a vzdušně. Míchat do metalu bolestné a zádumčivé nálady Etty James a Niny Simone. Je to úplně jiná zkušenost po textové i pěvecké stránce.\nOstatní členové kapely hrají hodně složitě a technicky. Jsou vzdělaní v oboru?\nNe všichni jsme absolventi. Alexander Lucian je nový kytarista, má z hudby dva tituly a zná ji dopodrobna. Jessie (Santos) zase prošel spoustou kapel jako An Eater‘s Curse, Fall nebo Shattered Sun a je muzice naprosto odevzdaný. Basák Semir Ozerkan pochází z Turecka, ale taky žije v Texasu a má obsáhlé znalosti.\nLoni jste vydali album Banished Heart, které jste popisovali jako velmi temné. Je to klišé, ale tuším, že zrovna ve vašem případě dost osobní.\nVzešlo z velmi temných emocí. Dobber (Beverly, bubeník a současný partner Cammie Gilbert) prošel příšerným rozvodem (po dvaceti letech) a my ostatní povodní během hurikánu Harvey. Vůbec mezi členy kapely a jejich partnery bylo hodně diskuzí a napětí. Hodně věcí jsme spolkli v době, když jsme se z toho všeho snažili vzpamatovat. Všechno zlé nastřádané za ty roky muselo ven, a pro texty to bylo dobré.\nKdyž jsem je psala, zpívala na turné a dostávala zpětnou vazbu od lidí, kteří se k nim vztahovaly, znovu se ty staré rány otevřely. Sice se za nimi dokážu ohlédnout, nejsou už tak čerstvé, ale pořád jsou zapouzdřené v tomto čase i prostoru a můžete je vnímat jako čerstvé.\nHurikán Harvey také zkomplikoval nahrávání. Jak?\nAlbum už předtím bylo napsané a z půlky natočené. Povodeň vyplavila zkušebnu, takže jsme ztratili spoustu vybavení a merche. Ve studiu technici všechno připravili, byli v pohodě, takže jsme nahrávání dokončili. Jinak lidi se z té povodně zotavují dodnes. Zabere to ještě spoustu času, než se město postaví na nohy. Spousta škod. Zavřené silnice, popadané stromy, vypnutá elektřina. S Dobberem jsme ztratili dům a auto. Taky nám ještě chvíli dá dát to všechno do kupy.\nTagy Cammie Gilbert Oceans of Slumber brutal assault


Farnost Povýšení sv. Kříže Prostějov - Všeobecné obchodní podmínky\nTyto informace vydává Farnost Povýšení svatého Kříže Prostějov, se sídlem Filipcovo nám. 20/4, 79601 Prostějov, IČ: 44159994 (dále jen „farnost“) jakožto obdarovaný prostřednictvím platební brány GP webpay.\nSystém GP webpay je tzv. on-line platební bránou, kdy dochází k převodu finančních prostředků za použité platební karty plátce nebo jiné platební metody, a to prostřednictvím sítě Internet (on-line) z účtu dárce na účet farnosti. Farnost využívá systém GP webpay jako jeden z prostředků pro účely generování finančních prostředků na svoji hlavní činnost.\nSystém GP webpay je zabezpečeným šifrovaným systémem, při jehož využití se žádná třetí osoba v žádném případě nedostane k osobním údajům plátce (dárce) či k důvěrným informacím o jeho bankovním účtu, přihlašovacích údajích ani k informacím o jeho platebních kartách. Všechny tyto informace jsou přenášeny zabezpečenými datovými kanály. Více o systému GP webpay lze nalézt na gpwebpay.cz.\nProvozovatelem platební brány GP webpay je společnost Global Payments Europe s.r.o., se sídlem V Olšinách 626/80, 100 00 Praha 10, Strašnice, IČ: 27088936. Právní vztah dárce – obdarovaný však vzniká mezi dárcem využívajícím systém GP webpay a farností.\nProstřednictvím platební brány GP webpay dárce uzavírá s farností darovací smlouvu ve smyslu ustanovení § 2055 a násl. zákona č. 89/2012, občanský zákoník (dále jen „občanský zákoník“). Smlouva je uzavřena po zadání platebních údajů (částka daru, email plátce – dárce a identifikační údaje jeho platební karty) okamžikem potvrzení platby (kliknutím na tlačítko „Zaplatit“ v systému GP webpay, tedy projevem vůle dárce darovat příslušný finanční obnos) – farnost tímto výslovně přijímá veškeré dary poskytnuté jí prostřednictvím systému GP webpay. Vzhledem k tomu, že v okamžiku odsouhlasení platby dárcem dochází k okamžitému převodu finančních prostředků, nevyžaduje darovací smlouva písemnou formu. Analogická situace nastává i při výběru způsobu platby – převodem na účet farnosti, kdy sice nedochází k okamžitému převodu finančních prostředků, ale zadáním svých údajů a výše daru dárce projevuje vůli darovat příslušný finanční obnos.\nDary mohou být poskytnuty některým z platebních kanálů umožňovaných v rámci dárcovského nástroje farnosti, jedná se o:\nplatba převodem na účet farnosti\nplatba platební kartou on-line pomocí GP webpay\nDárce si je vědom, že mu poskytnutím daru nevznikají žádná práva na používání ochranných známek, obchodních názvů, firemních log či jiných předmětů duševního či průmyslového vlastnictví farnosti.\nHodnotu poskytnutého daru si dárce může odečíst od základu daně za předpokladu, že jsou splněny podmínky zákona č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů – dále jen „zákon o daních z příjmů“. O vystavení potvrzení o daru je možné požádat faráře, tedy statutární orgán farnosti.\nUrčení finančního daru je dáno účelem, na který je poskytován – na podporu činností farnosti. Účel je uveden vždy na webové stránce, ze které dochází ke vstupu do systému GP webpay. Dárce neplatí za použití systému GP webpay žádné další poplatky – darovaná částka je konečnou sumou, která mu bude stržena z účtu.\nPravidelný finanční dar pomocí platební karty\nS Vašimi údaji zacházíme s respektem, důvěrně a bezpečně. Informace o zpracování osobních údajů jsou k dispozici na této stránce.


Elektronka 6N15P/6CC31 - misa electronics\n› Elektronky › Elektronky pro měřicí přístroje › Elektronka 6N15P/6CC31\nKód produktu E098\nElektronka 6N15P (6Н15П) je strmá dvojitá trioda se středním zesilovacím činitelem. Oba její systémy mají společnou katodu. Konstrukčně se od jiných elektronek liší řídicí mřížkou, která je v rovinném provedení.\nAmerické označení elektronky 6N15P je 6J6, evropské ECC91.\nElektronku 6N15P je možné použít i při velmi vysokých kmitočtech, jako směšovač pracuje až do kmitočtu 600MHz. Kromě použití ve vysokofrekvenčních zesilovačích, směšovačích, oscilátorech a multivibrátorech je vhodná i pro nízkofrekvenční zapojení; v nich může pracovat například jako invertor, směšovač nebo katodový sledovač.\nKatalogový list 6N15P


Nový projekt Plzeňské filharmonie: Muzikantská naděje\nNadaným dětem ze základních uměleckých škol Plzně a Plzeňského kraje a studentům plzeňské konzervatoře je určen...\nPlzeňská filharmonie vystoupila na Dnu Plzně v Senátu\nPlzeňská filharmonie slavila 100 let své existence vystoupením v Senátu. Ve Valdštejské zahradě v Praze se...\nKoncert Leonarda Elschenbroicha a Plzeňské filharmonie zakončil letošní abonentní sezónu\nCharismatický violoncellista Leonard Elschenbroich byl hostem Plzeňské filharmonie na posledním koncertě sezóny...\n1. ledna 2019 úterý\n17. ledna 2019 čtvrtek\n15. 7. 2019 13:18 Odkaz na příspěvek\n15. 7. 2019 09:37 Odkaz na příspěvek\nKrásným koncertem s názvem "Pocta Emě Destinové" skončil v sobotu v Třeboni 16. ročník Mezinárodního hudebního festivalu Třeboňská nocturna 2019. S Plzeňskou filharmonií pod vedením dirigenta Jana Chalupeckého vystoupilo před zaplněným sálem...\n1. 7. 2019 13:28 Odkaz na příspěvek\nKoncert pod širým nebem se sólisty Jiřím Brücklerem, Jakubem Kettnerem a Svatopukem Semem.Plzeňskou filharmonii diriguje Jan Chalupecký a večerem provází Martina Kociánová.\n1. 7. 2019 13:07 Odkaz na příspěvek\nVystoupením v Domově poklidného stáří Baculus ve Vejprnicích zakončila Plzeňská filharmonie letošní sérii výjezdních koncertů pro seniory, při nichž se snaží zpřístupnit hudbu i divákům, kteří se do koncertních sálů nedostanou. Trio ve složení...\n28. 6. 2019 05:43 Odkaz na příspěvek\nProjekt Plzeňské filharmonie MUZIKANTSKÁ NADĚJE začíná! První společné setkání nadaných dětí ze základních uměleckých škol s koncertním mistrem Michalem Sedláčkem a dirigentem Chuheiem Iwasakim v hudebním studiu Českého rozhlasu odstartovalo...\n24. 6. 2019 13:30 Odkaz na příspěvek\nPro nadané děti základních uměleckých škol z Plzně a Plzeňského kraje připravila Plzeňská filharmonie zajímavý projekt, v jehož rámci děti a studenti proniknou do skutečného profesionálního světa hudebníků. Úvodní informativní setkání s patrony...\n24. 6. 2019 06:46 Odkaz na příspěvek\nVýstava "Plzeňská filharmonie - 100" je od soboty k vidění ve Valdštejnské zahradě v Praze, kde bylo její zahájení součástí Dne Plzně v Senátu. Panely tam zůstanou do konce července a pokud si nechcete udělat výlet do Prahy, počkejte na srpen, kdy...\n24. 6. 2019 05:58 Odkaz na příspěvek\nPlzeňská filharmonie slavila 100 let své existence v Senátu. Za účasti senátora Lumíra Aschenbrennera, primátora města Plzně Martina Baxy a dalších hostů se konal v sobotu další ročník akce Den Plzně v Senátu. V jeho rámci vystoupil ve...


Úvod → Pražská NEJ → Kde múza s múzou tančí\nV čase předvánočním se u mnohých obyvatel metropole probouzí touhy projít se po Starém Městě ve večerních setmělých kulisách. Vychutnávat studený zimní vzduch a kochat se architekturou, kterou nám zde zanechaly předchozí generace. Typickou zastávkou bývá Staroměstské náměstí. Kdo by však raději poklidnější variantu, nabízí se vycházka podél řeky. Nasvícená dominanta Pražského hradu přímo vybízí k meditativním myšlenkám. Jedna z budov, kterou po cestě potkáte, je stavba Rudolfina na Palachově náměstí.\nMajestátní budova, která je pro mnoho Pražanů symbolem vznešených minulých dekád, dodnes poskytuje velmi kulturní ovzduší. Kromě pravidelných výstav, které mají opravdu vysokou úroveň, se zde často konají koncerty vážné hudby nejzvučnějších světových souborů. Zúčastnit se koncertu v tak přepychovém prostředí je pro mnohé životním zážitkem. Pojďme se tedy u Rudolfina v tomto hektickém čase zastavit a obdivovat zručnost architektů a řemeslníků předminulého století.\nRudolfinum v roce 1910...\n...1918 s hrajícími si chlapci\n...a zde již jako Poslanecká sněmovna v roce 1935\nV devatenáctém století patřil k hlavním pilířům soudobé společnosti také zájem o umění. Jsme v době, kdy se probouzí národní vlastenectví a hrdost na naši bohatou historii. V druhé polovině století vzniká Národní divadlo a téměř souběžně s ním také stavba kulturního stánku opodál. Rudolfinum nefinancovali běžní občané, ale ohromná instituce – tehdejší Česká spořitelna. Ze svých rezerv na budovu uvolnila dva miliony zlatých. Již tento fakt dává tušit prestiž vyhlášené architektonické soutěže na projekt stavby. K účasti byli vyzváni nejen čeští, ale též němečtí architekti. Sešli se návrhy od slavných tvůrců své doby. Nakonec asi právě proto porota vybrala duo Josefa Schulze a Josefa Zítka, kteří ve svém projektu jasně oddělili požadované výstavní a koncertní prostory.\nStavba probíhala od dubna 1876 na pozemku, který měl za sebou bohatou historii.\nStavělo se na vysoké navážce, která se musela pracně kultivovat. Původně zde byl totiž ve vysokých vrstvách skladován takzvaný sanytr, neboli ledek. Z něho se vyráběl potřebný střelný prach. Jeho druhotnou vlastností byl specifický zápach, kterou bylo třeba řešit před budováním základů samotných a pak bylo teprve možné přistoupit k samotné stavbě.\nBudova je postavena v duchu tehdy velmi ceněného neorenesančního slohu (stejně jako Národní divadlo a Národní muzeum.) Bylo nepsaným pravidlem pro stavbu tak vážného zaměření tento sloh dodržet, zde nebyl prostor pro žádné experimenty. Budova měla být noblesní, kultivovaná a esteticky vyrovnaná. Tento záměr pánové Zítek a Schulz splnili znamenitě. Celkový ráz pak dotváří vnitřní i venkovní dekorace. Na atice Rudolfina nalezneme sochy umělců a význačných hudebních skladatelů od rakouských a českých sochařů, zejména od B. Schnircha. Tím se zdánlivě dotýkáme citlivého tématu výzdoby, ke kterému se vrátím později.\nUmělé mramory, balustrádové schodiště a prosklený strop - to je hlavní dvorana Rudolfina\nStrop v hlavní dvoraně, bohužel za zataženého zimního počasí\n...zde z opačného pohledu...\n...a s obecenstvem\nKonečně tu byl osudný sedmý únor 1885, kdy bylo Rudolfinum s velkou slávou otevřeno. Zahájení se tenkrát účastnil korunní princ Rudolf, který dal vzniknout názvu stavby. Bohužel tuto událost kalily národností rozpory mezi českou a německou menšinou. Češi velmi nelibě nesli, že většinu plastik vytvořili umělci německé národnosti a němečtí umělci a řemeslníci se více podíleli i na stavbě samotné. Spory vygradovaly až do situace, kdy čeští řemeslníci odmítali dokončit svou práci. I přesto se tato kauza stala událostí roku. Po otevření budovy zde sídlila České filharmonie a spolek Krasoumná jednota pro Čechy. Kromě toho byste tu nalezli Společnost vlasteneckých přátel umění v Čechách. Hrdé prostory hostily hrdé instituce.\nDvojice architektů Schulz a Zítek\nO pouhý rok později byla koncertní síň pokřtěna mistrem z největších. Jako dirigent svých skladeb na podiu stanul Antonín Dvořák. Dámy omdlévaly úžasem a pánové oněměli, jaký zážitek to byl…Také se dodnes koncertní síň jmenuje po A. Dvořákovi.\nPo založení republiky v roce 1918 se právě sem přesunuli poslanci Národního shromáždění, aby zde projednávali věci veřejné. S tím souvisely i dílčí úpravy vnitřních prostor. Tato radostná etapa naší země byla bohužel přestřihnuta druhou světovou válkou.\nZajímavý snímek, kde ještě chybí dnešní uliční navážka a budova je nad terénem\nZde Rudolfinum vykukuje za dnešní buduvou školy UPM\nZa druhé světové války budovu využívali Němci ke svým koncertům a slavnostem (líbila se jim její důstojná podoba, neboť oni nesnášeli jakýkoliv náznak moderní architektury), kteří ji náležitě znesvětili dobovými symboly moci. Fungovala tu také Německá filharmonie.\nPo válce se naštěstí do Rudolfina vrací zpět Česká filharmonie a přibývá Akademie múzických umění, spolu s hudební konzervatoří. Budova však postupně chátrá a tak je ještě před rokem 1989 rozhodnuto o komplexní rekonstrukci, v jejímž rámci bylo naplánováno postavit i podzemní parkoviště. Politické události ale rekonstrukci na chvíli zastavily. V devadesátých letech vzniká nový projekt, který je mnohem šetrnější k budově a respektuje původní členění objektu, tak jak bylo zamýšleno samotnými tvůrci. Generální rekonstrukce začala dne 1.5.1990, byly použity nejmodernější technologie a co nejcitlivější památkový přístup. Rekonstrukce trvala celých dvacet tři měsíců, ale na konci budova Rudolfina vypadala jako nová. Od té doby se dílčích rekonstrukcí konalo ještě několik.\nPrezident T. G. Masaryk schází schodiště Rudolfina v roce 1932\nTakto smutně vypadalo Rudolfinum za druhé světové války\nRudolfinum a symbol moci, tentokrát padesátá léta\nA za závěr...tematická zimní momentka\nPřesto, že Rudolfinum čítá na tisíc místností, dnes můžeme navštívit zhruba padesát procent z celkové plochy, zbytek je veřejnosti nepřístupný a tvoří především zázemí pro umělecké a koncertní účely. Neváhejte se tedy, až budete mít kulturní náladu, vypravit do Rudolfina na výstavu, či koncert. Je to ohromující zážitek.\n/Fotografie: archiv autorky, starapraha.cz, rudolfinum.cz. ceskafilharmonie.cz, casopisfilharmonie.cz, korunniprincrudolf.blog.cz/\n16.12.2015 Pražská NEJ\nKomentovaná vycházka jarní Kampou\nZapomenutá židovská Libeň - komentovaná vycházka\nNezbývá,než se připojit ke slovům chvály a přidat i svůj klobouk – díky.\nKlobouk dolů, všechno je úžasné, jak články tak i fotky, to jsou přímo poklady. Děkuji a zdravím\nJsem moc ráda, že Vás článek potěšil…:) Děkuji\nStarým Městem za Mozartem 17.10.2017


Vláda: Pro Německo je účast MMF na záchraně Řecka klíčová – Roklen24.cz\nVláda: Pro Německo je účast MMF na záchraně Řecka klíčová\n10:40 14. srpna 2015\nÚčast Mezinárodního měnového fondu (MMF) na třetím záchranném programu pro předlužené Řecko považuje Německo za klíčovou podmínku. Řekla to dnes mluvčí tamní vlády Christiane Wirtzová. MMF se prozatím k pomoci Řecku připojit nechce, znovu plánuje své rozhodnutí přehodnotit až poté, co budou učiněny kroky k tomu, aby se dluh Řecka stal udržitelným.\n„Opakovaně jsme v posledních týdnech dávali najevo, že účast MMF je pro německou vládu rozhodující. To se nezměnilo,“ řekla Wirtzová na tiskové konferenci. „MMF svou účast svázal s jistými podmínkami a naznačil, že pokud budou splněny, chystá se k záchrannému balíku připojit,“ řekla podle agentury Reuters mluvčí.\nO dohodě mezi Řeckem a jeho mezinárodními věřiteli o novém záchranném programu pro tuto zadluženou zemi bude dnes odpoledne v Bruselu mimořádně jednat euroskupina, tedy ministři financí zemí eurozóny. Jde přitom už o třetí záchranný program, měl by být ve výši až 86 miliard eur (2,3 bilionu Kč).


Jednohvězdičkové hotely a ubytování - San Francisco | Hotels.com\nHledáte jednohvězdičkové hotely ve městě San Francisco? Na webu Hotels.com vás čeká široký výběr hotelů jednohvězdičkové kategorie, které nabízejí cenově dostupné ubytování. Ať se chystáte na pracovní cestu či romantický výlet, nebo plánujete dovolenou s rodinou nebo přáteli, na webu Hotels.com vždy snadno najdete jednohvězdičkový hotel přesně podle svých potřeb.\nAbychom vám usnadnili výběr z naší nabídky více než stovky tisíc hotelů po celém světě, připravili jsme pro vás podrobný popis pokojů a služeb, fotografie a především recenze, kterými naši skuteční zákazníci okomentovali přes 6,5 milionu pobytů v našich hotelích. Na základě recenzí, které hodnotí kritéria jako pohodlí, čistota, kvalita služeb a stav hotelu, bylo pro každý hotel vypočítáno celkové hodnocení. Hledání vhodného hotelu vám ulehčí také připravené filtry, pomocí nichž můžete zobrazit seznam jednohvězdičkových hotelů ve městě San Francisco. Je také možné vyhledat jednohvězdičkový hotel v centru města San Francisco, v blízkosti letiště nebo významných památek, případně naopak na předměstí, daleko od hluku a shonu velkoměsta. To vše umožňuje vyhledávání na Hotels.com během několika okamžiků.\nNavštivte také stránku speciálních nabídek, kde najdete jednohvězdičkové hotely ve městě San Francisco s velkou slevou. Tyto hotely se účastní našich slevových akcí nebo nabízejí hostům slevu za včasnou rezervaci, případně naopak za rezervaci last minute. Pro vaše pohodlí nabízí některé hotely také možnost volby mezi online platbou přímo při rezervaci nebo až při odhlášení z hotelu. Najdete si tedy jednohvězdičkový hotel, který bude vyhovovat právě vašim potřebám.\nJakmile si ve městě San Francisco vyberete ten nejvhodnější hotel s 1 hvězdičkou, můžete si jej rezervovat přímo na našem webu nebo telefonicky na čísle 239 -;014 -;224 (pouze v angličtině, 24 hodin denně, 7 dní v týdnu). Naši specialisté vám rádi zodpovědí veškeré dotazy a pomohou snadno a rychle zarezervovat zvolený jednohvězdičkový hotel ve městě San Francisco.\nNezapomeňte, že na webu Hotels.com máte kromě výhodné rezervace hotelů také možnost sbírat noci do věrnostního programu Hotels.com Rewards , který vás za opakované nákupy odmění noclehem zdarma.* Za každých 10 noclehů strávených v ubytovacích zařízeních programu Hotels.com Rewards získáte jednu noc zdarma.* Není přitom nutné zarezervovat všech 10 noclehů najednou, můžete je nakoupit postupně. Zaregistrujte se do programu Hotels.com Rewards a vaše rezervace jednohvězdičkového hotelu ve městě San Francisco bude prvním krokem k získání noci zdarma.* S registrací proto neváhejte!


home > Časopis > Aktuálně > Nová generace lisu Krone BigPack na poli\nBlízké setkání s novou generací legendárního lisu\nNa českých polích se nám ještě dlouho před oficiální premiérou podařilo zastihnout zbrusu novou generaci lisu hranatých balíků Krone Big Pack. Lis byl inovován tak, aby byly sníženy náklady na provoz. Jeho konstrukce sestává z minimálního množství opotřebitelných dílů. Stroj tak poskytne svému majiteli maximální užitek. Zároveň přináší to, po čem uživatelé lisů Big Pack už dlouho touží.\nSnadná manipulace s motouzy a údržba lisu\nNa první pohled zaujme nový design lisu, respektive krytu lisu s integrovaným zásobníkem na motouzy. Zásobníky jsou hydraulicky sklopné pro zajištění lepší manipulace s motouzy. Mezi lisem a krytem je při jejich vyklopení mnoho prostoru pro případné čištění, údržbu a opravy. Lis byl vybaven i přídavnými zásobníky motouzu, které kromě místa na 6 rolí poskytují i dostatek místa pro kufr s nářadím, nebo jiné potřebné věci. Jako je například praktický akumulátorový fukovač, který přijde vhod na konci dne při údržbě lisu. Zásobník na motouzy využívá stejný hydraulický sklápěcí mechanismus jako lisy Krone HDP II – pokud se chce obsluha dostat do zásobníku, celý kryt se sklopí směrem k zemi (ovládání se provádí z kabiny nebo externě na lisu). Manipulace s motouzy je tak nyní ještě snazší. Pokud je zapotřebí se dostat ke konstrukčním celkům lisu, kryt se vyklopí směrem nahoru. Zásobník je hermeticky uzavřen, a tak chráněn před nečistotami a především prachem. Zásobník už pojme třicet motouzů a je připraven na 15 kg role provázků namísto 10 kg – lis tak dokáže slisovat o polovinu více balíků, aniž by musela obsluha doplňovat nové role. Na přání může být lis vybaven dvěma přídavnými zásobníky. Celkem tak lis pojme až 42 rolí o celkové hmotnosti až 630 kg. Od loňského roku Krone nabízí novou řadu motouzů, které jsou větší a vyznačují se vyšší pevností v tahu.\nNové řezací ústrojí\nNa lisu je použito nové řezací ústrojí VariCut (VC) s jednapadesáti noži, přičemž lze variabilně nastavovat délku slámy – minimum je 2,2 cm. Kazetu z noži lze také demontovat a zaměnit za typ s šestadvaceti noži. Z výroby jsou nakonfigurovány tyto kombinace řazení nožů (51/26/25/12/5/0), popř. (26/14/12/6/6/ 0), nebo také individuální uspořádání. Řezací ústroji lze v případě potřeby vyřadit z činnosti. Řezací rotor má nově tvar písmene V a je vyroben z odolnějšího hardox materiálu. Pohon nově zajišťuje klínový řemen.\nU sběrače sází Krone na zesílená kopírovací kola a jejich zesílená a mazatelná ložiska, která jsou připojená přímo na centrální mazání. Zavěšení přítlačného válce se nastavuje centrálně a zcela plynule. Seřízení se provádí rychle a pohodlně z levé strany lisu. V každém případě je součástí stroje i nový, dozadu otevřený sběrač. Existuje tak možnost bez problému vyjmout například zbytky provázku nebo nečistoty. Na přání je možné stroj vybavit i hydraulickým pohonem sběrače.\nOptimální vytížení lisu\nPlnicí komora je nově řízena elektromagnetickým ventilem. To znamená, že obsluha může nastavit charakteristiku předlisovaného materiálu, a tedy i vlastnost samotného balíku. Lisovací kanál byl prodloužen o 20 % na délku 3,60 metrů. Rozměry lisovací komory se nezměnily. Díky prodlouženému kanálu a širší lisovací čelisti bylo dosaženo ještě lepšího tvaru a zřetelně vyšší hmotnosti balíku (obzvlášť u modelu Big Pack 1270). Možné je lisovat balíky o hmotnosti až půl tuny. Přepracována byla variabilní plnící komora (VFS) tak, aby poskytovala větší odolnost a průchodnost. Tím došlo k drastické redukci maximálních sil, které působily na ovládací mechanismus. Zdvojnásobila se životnost VFS. Nastavení podávací hrabice je nyní možné provádět z terminálu, což se odrazí na nejlepším možném tvaru a slisovanosti balíku. Permanentně jsou sdělovány informace o vytížení VFS, přičemž veškeré údaje jsou generovány v návaznosti na měření točivých momentů v systému pohonu. V terminálu se pro tento účel nachází informační sloupcový graf. I nezkušení řidiči lisu Big Pack dokáží vždy optimálně vytížit lis, a tím dosáhnout nejlepšího možného denního výkonu.\nFungování systémů popisuje Krone v tiskové zprávě takto: Zadržovací hrabice je nyní kontrolovaná pomocí potenciometru. Pokud není nasbíráno dostatek materiálu pro dosažení dostatečně naplněné vrstvy, dojde k aktivaci plnícího zdvihu elektricky ovládanou brzdou. Pouze v případě, že je předlisovací komora dostatečně zaplněna, dojde ke spuštění vodicí dráhy a podávací hrabice posune vrstvu materiálu do lisovací komory.\nPomocí nového, elektrického uvolňování podávací hrabice, je možné přímo z kabiny ovlivnit tloušťku vrstvy, popřípadě počet vrstev v balíku, a to v pěti stupních. Pomocí ukazatele v terminálu vidí řidič přímo, jak se při každé otáčce zaplní předlisovací komora. Spouštěcí moment podávací hrabice je možné odpovídajícím způsobem přizpůsobit požadavkům. Praktické je, že v podávacím režimu 1:1 nedojde ke spuštění brzdy.\nUživatelsky příjemnou novinkou je možnost vyjmutí nedokončeného nebo malého balíku z lisovacího kanálu, odpadá tak zdlouhavé a nekomfortní odstraňování balíku na konci dne.\nCo čeští zemědělci ocenili při předvádění lisu, je nový systém čištění uzlovačů. Doposud se totiž využívalo ofukování stlačeným vzduchem. Čištění nyní obstarávají hydraulicky poháněné ventilátory vytvářející přetlak, který nedovolí usazení žádných nečistot. Usměrněný proud vzduchu navíc čistí obě strany stroje, schované za zásobníky motouzu.\nRobustní nápravy se snadnou blokací\nNová generace lisu Big Pack disponuje náběhově řízenými robustnějšími nápravami firmy BPW. Jejich hlavním přínosem je možnost blokace, a to i když lis stojí na místě, což předešlé nápravy firmy SAF neuměly – v praxi se muselo s lisem popojet vpřed nebo vzad. Náprava je zároveň napojena na centrální mazání, takže nevyžaduje tolik péče.\nZ komfortních a v praxi užitečných prvků jmenujme i příčku pro montáž externího aplikátoru konzervantů pro ty, co lisují senáž. Do výbavy byly zařazeny i inovované externí ovládací panely na lisu, optimalizovaná oj (zeštíhlena a zesílena) lépe se adaptující za traktor a nad ní držák hadic, LED osvětlení či praktická nádoba na vodu s mýdlenkou. Stále více uživatelů lisů na hranaté balíky si pořizuje akumulační vozík, aby ušetřili čas při manipulaci s balíky na poli při jejich svozu.\nLis plně kompatibilní s akumulačním vozíkem\nI v České republice mají podle Jiřího Janošky z firmy Krone akumulační vozíky úspěch. Konstrukce nové generace lisů Big Pack je lépe uzpůsobena k provozu s akumulačním vozíkem BaleCollect. V zadní části lisu se nachází předpřipravené navrtané otvory, do kterých stačí našroubovat připojovací rám, natáhnout od rozvaděče elektriku apod. a vznikne plně kompatibilní lis. I když celá souprava lisu s akumulačním vozíkem vypadá na první pohled dlouze, podle Janošky, který s ní najezdil po silnici spoustu kilometrů, nejde o hendikep. Akumulační vozík je uchycen do etážového závěsu na konci lisovací komory lisu. Lis si vozík v zatáčkách přes vytaženou hydraulickou teleskopickou oj navádí. Kola podvozku jsou zajištěna pro přímý směr a jako druhý přívěs perfektně sledují stopu lisu. Při práci na poli se hydraulická oj zasune, takže akumulační vozík je bezprostředně spojený s lisovacím kanálem. Po připojení k lisu se kola hydraulicky odblokují a mohou se volně otáčet. Boční stěny se hydraulicky vyklopí – a BaleCollect je připraven k práci. Sklouzne-li nyní balík z lisovacího kanálu lisu Big Pack na vozík a sepne ukládací snímač, postará se posunovač o umístění balíku na jednu stranu. Další balík se pak posune na druhou stranu. Jakmile se na akumulačním vozíku ocitne třetí balík, vysune vyhazovač všechny balíky z vozu ven. Tento proces probíhá zcela automaticky. Možností je odkládat dva nebo tři balíky, další variantou je první odkládání pouze pravého a levého balíku (vhodné pro následný sběr balíků samosběracími vozy). Jednou z dalších variant je odkládání jednoho balíku nebo čtyř. Jednou z výhod akumulačního vozíku od firmy Krone je vážicí zařízení. Akumulační vozík má spodní a horní rám, jež jsou navzájem propojeny čtyřmi vážicími čepy. Je tak zaznamenávána hmotnost všech balíků, které se na voze nacházejí. Nainstalován je také snímač pohybu, který eliminuje rázy apod. BaleCollect má při práci šířku 4,3 m, délku 3,2 m a vejdou se na něj až tři balíky o délce 2,7 m. Přepravní šířka je menší než 3 metry.\nNová generace lisů Big Pack se nějakou dobu bude vyrábět po boku svého předchůdce. Lis bude k dispozici v provedeních Big Pack 1270 a Big Pack 1290 včetně s integrovaným přídavným drtičem PreChop.


všechny ostatní hodnoty, které v něm vyznáváme. Ano, máme v historii příklady, že lidé položili život za pravdu či dobro nebo dokonce i krásu, ba - PDF\nvšechny ostatní hodnoty, které v něm vyznáváme. Ano, máme v historii příklady, že lidé položili život za pravdu či dobro nebo dokonce i krásu, ba\nDownload "všechny ostatní hodnoty, které v něm vyznáváme. Ano, máme v historii příklady, že lidé položili život za pravdu či dobro nebo dokonce i krásu, ba"\n1 Hodnota života Jakou hodnotu má lidský život? Mladí muži, kteří se řítí na motorce nesmyslnou rychlostí, lezou na skály bez jištění či provádějí jiné kousky s krajním rizikem, buď dobře nechápou, co dělají, nebo si života zřetelně příliš neváží. Životů jiných si nemohou vážit generálové, posílající vojáky do předem ztracených bitev, a zcela jistě novodobí teroristé, masově vraždící nevinné lidi ve jménu nějaké zvrácené ideologie. Také pro sebevraha život zřejmě ztratil jakoukoliv hodnotu a stal se z těch či oněch příčin nesnesitelným, pokud to není fanatik, věřící v získání jiného, blaženého života odměnou za své sebezničení. Co my ostatní, kteří žijeme klidný život bez extrémů, o němž víme od dětství, že nezbytně je konečný, jakkoliv jeho délku předem neznáme? Jak vysoko jej stavíme mezi hodnotami, které vyznáváme? Zdálo by se, že nejvýše, alespoň ve chvílích, kdy je život náš vlastní nebo blízkých lidí ohrožen. Když ale nebezpečí pomine a vrátíme se k všednímu prožívání, jako by ustoupil zas do pozadí jako něco, co tu prostě je a o čem není třeba příliš přemýšlet. Dokládají to sociologické průzkumy stejně jako každodenní zkušenost. Když se obrátíme k filosofii, vidíme obraz překvapivě podobný. Když Max Scheler budoval svou hierarchii hodnot (kterou jsem já sám kdysi převzal, i když s rozsáhlými úpravami), přisoudil celkem nízké místo vitálním hodnotám, ve kterých rozlišoval vitální zdatnost (čili zdraví) a ušlechtilost; pod nimi byla jen elementární hodnota libosti nebo příjemnosti, vysoko nad nimi potom duchovní hodnoty pravda, krása, dobro a nejvýše hodnota posvátného. Má život sám, aniž by byl prostoupen zdravou zdatností nebo byl ve vitálním smyslu ušlechtilý, nějakou hodnotu? Maxe Schelera se na to nelze zeptat, už tu dávno není mezi námi. Ale ani nepřímé dotazování čtením jeho díla neodpoví na naši otázku. O mnoho lépe se nám nepovede, pokud se budeme ptát děl jiných myslitelů: potkáme jenom myšlenky o tom, jak dodat žití větší obsah, jak hodnotami život naplnit, nikoliv však odpověď na otázku po hodnotě života jako takového. Musíme se tedy ptát sami sebe, neopřeni o žádnou autoritu kromě snad té, kterou poskytují stará náboženství, mezi nimi zvláště židovské a křesťanské. Podle nich je individuální život posvátný dar daný Bohem a jako takový má s ničím v lidském světě nesouměřitelnou hodnotu. Pomiňme fakt, že ani židé ani křesťané se tím v dějinách často neřídili, tak jako ostatně jinými články svojí víry zřejmě už patří k lidské povaze, že mnohdy činy popírá to, co jindy přesvědčeně hlásá. Uvažme raději, zda s ničím jiným nesouměřitelnou hodnotu života lze udržet i mimo náboženskou víru, pod náporem novodobé skepse. Na první pohled se jeví, že proti stojí biologie. Nevíme sice jistě, jak poprvé vznikly živé organismy, vše ale nasvědčuje, že to bylo neuvěřitelnou náhodou, s níž se sešly příznivé podmínky a za nich proběhly potřebné reakce. Podobně náhodné byly patrně děje, které posouvaly vývoj až k prvnímu člověku a od něho až k modernímu lidstvu. Ať ale ve všem všudy uznáváme evoluční teorii nebo ne, jsme si docela jisti, že k prvnímu aktu zrození jedince každého z nás došlo náhodným spojením dvou pohlavních buněk našich rodičů, kteří se většinou setkali předtím také náhodou. Můžeme tedy životu, jehož zrod podmínilo tolik náhod, přisoudit zvláštní hodnotu? Myslím, že musíme, z toho prostého důvodu, že všechny tyto náhodné přírodní děje vedou k zázračnému zrodu lidského individua, nadaného nezaměnitelnou individualitou a subjektivitou, tedy vědomím o sobě a schopností o sobě rozhodovat svobodně. Nic v celém světě není takovému zrodu obdobné a tedy hodnotově srovnatelné. Když uvažuji o tom, jak včlenit hodnotu lidského života do soustavy ostatních hodnot, docházím k závěru, že to jaksi nejde a to ze dvou důvodů. Ten první je, že život podmiňuje 1\n2 všechny ostatní hodnoty, které v něm vyznáváme. Ano, máme v historii příklady, že lidé položili život za pravdu či dobro nebo dokonce i krásu, ba nezřídka za nižší hodnoty jako například čest. Tím, že tak učinili, ale možnost všeho hodnocení v svém životě ukončili. Lze jistě říct, že hodnoty jako pravda, dobro nebo krása s životem jedince nekončí, podstatným jejich rysem je, že jsou sdílené a nadosobní nicméně to je jejich rámec: skutečně živá hodnota si žádá účast subjektu, jeho osobní vyznání a hodnocení. Ano, mohu dokonce snad musím, alespoň ty vyšší hodnoty brát jako v jistém smyslu mne přesahující: to už je dáno jejich nárokem, který mě pobádá, abych se v jejich jménu povznesl nad každodenní, všední bytí, případně nad své nejistoty nebo slabosti. Max Scheler jim s jakýmsi novodobým platonismem přisuzoval status absolutních objektů, nepřipouštějících jakoukoliv relativizaci. Jakkoliv vysoký status však přisoudíme té či oné hodnotě, rozplyne se v nicotu, pokud tady nejsou živí lidé, kteří by ji vyznávali. K čemu by bylo všechno lidské vědění, kdyby tu nebyl nikdo živý, schopný je pochopit? Jak bychom mohli vůbec mluvit o dobru, kdyby veškeré tvorstvo vymřelo a zbyl by tady jen neživý svět? A dá se mluvit o kráse, pokud by nebyl nikdo, schopný ji ocenit? Nemohu, než odpovědět záporně. Život tedy podmiňuje všechny, i nejvyšší hodnoty a jelikož tomu tak je, musí mít svou vlastní, na ostatních nezávislou hodnotu. Druhý důvod, proč musím hodnotě života přisoudit zvláštní status, je její absolutní povaha. Míním tím, že nelze hodnotově poměřovat jako celek život různých lidí a tvrdit, že je jeden cennější, než druhý, protože je první důležitější například pro chod státu, rozvoj kultury či poznání, případně dokonce přežití většiny. Kdybychom připustili takovéto porovnávání, došli bychom snadno k tomu, že jsou někteří lidé méněcenní, z čehož by mohlo plynout právo jejich život omezit nebo je dokonce hubit, jak to dělali například nacisté. Podobně nelze tvrdit, že má větší cenu lidské množství nežli jedinec, protože není žádná míra, podle níž bychom tak mohli soudit. Zvrhlost řady totalitních režimů spočívala přece také v tom, že opovrhovala životem jedince (ovšem kromě života vládců a jejich pomahačů) a uznávala jenom význam lidských mas. Stručně řečeno, není žádné kritérium, podle něhož by bylo přípustné srovnávat hodnotu životů různých jedinců nebo jejich skupin. Nemá větší hodnotu život někoho nadaného proti životu průměrného člověka, život mladíka proti životu starce, život chlapce či muže proti životu dívky nebo ženy, život člověka zdravého proti nemocnému nebo nějak postiženému. Všichni máme stejné a nezpochybnitelné právo na život, což jinak řečeno znamená jeho absolutní hodnotu. Jak toto vím? Mohl bych se odvolávat na svoji intuici, která mi to jasně říká ale někdo by mi mohl namítnout, že tato intuice je jenom reziduum víry, podle níž je právě život boží dar, stejně posvátný pro každého. Dřív, než se pokusím své tvrzení poněkud zdůvodnit, musím zde otevřeně říct, že každá rozumová úvaha vždy skrytě obsahuje řadu předpokladů, které nezkoumáme a které bychom ani neuměli zdůvodnit, leč zase řadou jiných nezkoumaných předpokladů. Rozum nebo spíš jeho hlavní nástroj intelekt nemůže svoje operace začít od nuly, musí mít materiál, který různě porovnává, kombinuje a podobně. Tím jsou buď prvky zkušenosti, které jsme jistým způsobem interpretovali, ale také poznatky, které jsme od jiných lidí převzali, a v neposlední řadě také představy, které jsme nějak pochytili a které nejsme vždycky schopni zdůvodnit. V každé rozumové úvaze jsou tak vždycky obsaženy prvky víry, i když ta nemusí mít náboženskou podobu. To nezbytně platí i o zdejším tématu. Právě jsem řekl, že není žádné rozumem zdůvodnitelné kriterium poměrného hodnocení lidských životů. Vezměme několik zřejmějších příkladů. Tak například je možné tvrdit o někom, že je pro život společnosti zvláště potřebný, protože třeba umí řídit činnost ostatních, má zvláštní talent k tvorbě hodnot, které lidé potřebují nebo které obohacují kulturu a podobně. To je jistě důvod, abychom si takového člověka vážili. Ale abychom mohli tvrdit, že je jeho život cennější, než jiný, museli 2\n3 bychom lidskou existenci pojmout jenom jako funkci v nějakém větším celku jako národ nebo lidská společnost. Takto pojímá společenství živých tvorů biologie, která nám dává řadu příkladů pro větší důležitost přežití druhu než zachování jedince. Jenomže lidské bytí překračuje biologii, jakkoliv je na ní vybudováno: i zcela obyčejný člověk má svou identitu, své pocity a city, vědomí Já a schopnost rozhodovat o sobě. Ano, mohu porovnávat jeho schopnosti, výkonnost, morálku a podobně, nelze však srovnat s nikým jeho existenci, jeho život jako takový. Jiný příklad je časový. Mějme na jedné straně mladíka, který má jak se říká celý život před sebou a na druhé straně starce, jemuž s velkou pravděpodobností už mnoho života nezbývá. Je proto mladý život hodnotnější, než ten starší? Jak bychom to mohli a vůbec směli rozhodnout? Nejde jen o to, že ten mladý může nějakou svou neopatrností nebo shodou okolností třeba zítra přijít o život, zatímco stařec třeba bude proti všemu očekávání ještě celá léta žít. Jde hlavně o to, že čas žití není kvantitativní hodnota tak jako třeba fyzikální čas: někdy se v jedné hodině může existenciálně udát víc, nežli za celá léta: člověka může oslovit nějaká velká myšlenka, může najednou pochopit, co mu až dosud unikalo, může objevit lásku, krásu nebo jinou hodnotu. Ještě jiný příklad, na který jsme shora narazili, je kriterium mnohosti. Představme si situaci, jakkoliv málo pravděpodobnou ve všedním životě (i když historicky zcela reálnou), kdy by větší množství lidí bylo možné zachránit obětováním jedince. Byla by taková oběť přípustná z hodnotového hlediska? Ať už se v nás vzedmou jakékoliv instinktivní pocity (o kterých bude dále řeč), odpověď musí znít, že ne: větší počet lidí je víc proti jedinému jenom numericky, jinak lidské existence nelze přece nijak sčítat ani odčítat. Dva životy nejsou víc, než jeden a zřejmě neexistuje nějaká hranice, od níž by tomu bylo jinak. Když takto argumentuji, že hodnota života nezbytně musí být absolutní, plynou z toho ovšem jisté nároky. Znamená to svůj i cizí život nejen ctít, nejen jej nějakým svým činem nezmařit, ale také o jeho zachování usilovat, jak to jenom jde. To jistě neznamená jenom sebe nebo druhé nezabíjet, ale žádá to cizí ohrožený život podle svých možností zachránit nebo přinejmenším usilovat o podmínky, za nichž život ve své přirozené délce není ohrožen. Je nutno připustit, že jenom málokdy jsme schopni dostát tomu nároku. Snad jenom lékaři, vázáni Hippokratovou přísahou, splňují nárok této hodnoty. Ale i ti jsou stále častěji stavěni před volbu, komu ze svých těžce nemocných pacientů poskytnout například drahý lék nebo nějakou proceduru, která prostě není k dispozici pro všechny. Jak volit mezi mladším a starším pacientem, méně nebo více nemocným, universitním profesorem a nevzdělaným bezdomovcem a podobně, je zcela na svědomí lékaře, případně koncilia, které odpovědnost rozředí. Je to zajisté vždycky těžká volba, nicméně nevyhnutelná, pokud má lékař zachránit aspoň někoho. Je pravděpodobné, že se rozhodne pro pacienta mladšího nebo takového, u kterého je větší naděje na úspěch, případně někoho, kdo je v nějakém smyslu cennější pro společnost. Jak se to ale snáší s naším závěrem, že hodnota života je absolutní a tedy nepřipouští žádnou preferenci mezi životy? Uvažme tuto situaci obecně vždyť volba lékaře je jenom nejčastější, ale zdaleka ne výlučný případ, kdy je člověk postaven před takové dilema. Řekněme, že jsem shodou okolností vržen do situace, kdy mohu zachránit jednoho člověka, ale předem vím, že tím nezbytně musím nechat dalšího či další zahynout. Ponechme stranou časté případy, kdy rychlý vývoj událostí sám rozřeší mou volbu, a uvažme případ, kdy se mohu sice rychle, ale přece jenom rozhodnout. Nutí mě vzájemná neporovnatelnost životů a jejich absolutní hodnota k tomu, abych raději nejednal a nechal všechny zahynout? To by bylo jistě absurdní a žádný rozumný mravní kodex by to jistě nekázal. Naopak, musím jednat, jsem-li člověk morální, musím však současně počítat s tím, že můj čin, jakkoliv třeba hrdinský, bude mít na sobě stín, že jsem ty druhé nezachránil a tedy je v určitém smyslu odsoudil. 3\n4 Tragickou formu takového konfliktu ztvárnil William Styron ve své knize Sophiina volba, kde je v koncentračním táboře hrdinka donucena k volbě mezi svými dvěma dětmi a přestože je to jen sadistická hra nacistického důstojníka, jelikož žádné z dětí nepřežije, nikdy si neodpustí fakt, že svou volbou jedno z dětí na smrt poslala. Jakkoliv je to umělecká fikce a kniha v lecčem nepostrádá prvky senzačnosti, tragika osudové volby je tu legitimně podána. Ostatně situace toho druhu byly v hrůze koncentračních táborů dost časté, jak nás o tom zpravují vzpomínky přeživších. V určitém smyslu komplementární případ nastal přibližně v téže době skutečně, za tak zvané heydrichiády. Jak každý ví, v roce 1942 podnikli dva čeští výsadkáři úspěšný atentát na tehdejšího zastupujícího protektora. Heydrich, třetí muž v nacistické hierarchii, se za své krátké vlády v Protektorátu zasloužil o řadu zvěrstev a zasluhoval smrt v logice válečného nepřátelství, i když v pozadí celé akce byly ještě jiné politické důvody. V odpověď na atentát nacisté rozpoutali hrůzovládu, popravili 540 nevinných lidí, vyhladili Lidice a Ležáky a hrozili dalšími popravami. Karel Čurda, jeden ze skupiny výsadkářů, tyto hrozby neunesl a zradil své kamarády, které tím spolu se skupinou dalších odbojářů vydal na smrt, ale mnohem větší počet civilistů zřejmě zachránil (pro naši diskusi tu nemá význam, že byl Čurda nacisty za svou zradu odměněn, což zřejmě nebyl jeho hlavní motiv, a že byl po válce za vlastizradu popraven). V těchto a dalších krajních situacích zřejmě ustupuje do pozadí absolutní hodnota života, kterou jsme dříve vyvodili. Je tedy ta hodnota jen takový ideální konstrukt, který nesnese zkoušku reálného života? A čím se tedy máme řídit, pokud opustíme tuto hodnotu? Odpověď není snadná, myslím však, že existuje. Jako jiné vyšší lidské hodnoty, i tato může reálně existovat jen za podmínek sdíleného souhlasu většiny společnosti. Lidská kultura se svými hodnotami je kooperativní jev, který vyžaduje dobrou vůli zúčastněných jedinců a také vnější podmínky, který jej umožňují. Má sice jistou schopnost sebeobrany respektive vlastní obnovy po katastrofách, při větším narušení se však přechodně či zcela hroutí. Co potom nastupuje, jsou v podstatě instinkty, které diktuje biologie. Tak jako v živočišné říši, je pro člověka přirozené bránit se, je-li napaden on sám či někdo z jeho blízkých; jakkoliv mu to zakazuje etika či náboženství, bude schopen i zabít, jsou-li ohroženy životy. Zuřivě bude bránit svoje potomky a dá jejich životu přednost před životem starců nebo případně i svým. Také bude instinktivně dávat přednost zachování rodu, národa či druhu před životem jedinců. Toto všechno je přirozené, pokud pod vnějším tlakem v sobě suspendujeme lidskou kulturu a podlehneme archaickým pudům. Tak se to dělo v historii mnohokrát přes všechny domluvy a zákazy ať náboženství nebo humanismu. A bude se to dále dít, pokud se najdou jedinci či skupiny, případně celé státy, ignorující lidskou kulturu a s ní hodnotu života. To se bohužel stále děje; a jelikož je malá naděje, že by zavládnul všeobecný mír ať mezi jedinci či mezi skupinami nebo státy, hromadí se stále účinnější zbraně a někteří lidé se cvičí v umění zabíjet se všeobecným souhlasem. Co přitom přispívá k zahlušení nároku, jejž na nás vznáší hodnota života, je stále dokonalejší možnost ničit život anonymně a na dálku: je velký rozdíl, zabít druhého v těsném zápasu muže proti muži, či jenom stisknout spoušť nebo dokonce tlačítko nějaké zbraně, která rozeseje zkázu stovky kilometrů daleko. Je, jak jsme řekli, instinktivně přirozené bránit se a je u tvorů, schopných paměti a předvídání různých možností podobně přirozené hromadit a vylepšovat prostředky takové obrany. Jenomže má to svoje důsledky: ještě nikdy v historii nebylo nejenom v arzenálech armád, ale také mezi lidmi tolik různých prostředků k záhubě života a jak se zdá i vzrůstající potřeby je využít. Co bylo v jedné situaci přirozeným instinktem, stává se iracionálním vražedným sklonem, který už často za záminku nemá žádnou ideologii. Ano, jsou to ojedinělé případy (jakkoliv jenom ve Spojených státech se dějí průměrně každé dva týdny), ale to nás nezbavuje povinnosti nad nimi přemýšlet. 4\n5 Jaký závěr lze z toho všeho udělat? Mám hodnotu života vyznávat a zároveň připouštět, že svět nedává možnost důsledně ji uplatnit? Zdá se, že nemám jinou volbu. Jak řekl Russell v jiné souvislosti, je těžké být zároveň realistický i konsistentní ve své filosofii. Nicméně tím bych nechtěl své úvahy uzavřít. Mít nějakou hodnotu nezbytně neznamená se jí bez výjimky řídit toho bychom asi schopni nebyli; znamená to o hodnotu usilovat, být vnímavý k jejím nárokům, především ovšem dávat jí přednost před jejím opakem či lhostejností k ní. Vyznávat hodnotu života tedy pro mne značí podporovat lidský život v každé jeho podobě a bránit jeho maření či omezení, kdykoliv je to rozumně možné. Zatím jsem jaksi samozřejmě předpokládal, že vím přesně, co je život, kterému přisuzuji tak vysokou hodnotu. Jenomže je to trochu unikavý pojem. Pro dnešního lékaře je mezním kritériem, za nímž není života, měřitelná elektrická aktivita mozku činnost ostatních orgánů včetně srdce umí medicína sice neobratně, ale přece jenom nahradit. Aktivita mozku přitom nutně neznamená bdělé vědomí s jeho subjektivitou, schopností chápat, rozhodovat, vyznávat hodnoty. Jak víme, existují vegetativní stavy komatu, v nichž člověk zjevně z toho není schopen ničeho a ta krajně omezená forma jeho života závisí na bezchybném chodu přístrojů, které jej udržují. Takové stavy mohou trvat celá léta, prodlužovány s nepatrnou nadějí na částečné uzdravení a jejich ukončení závisí na těžké volbě lékaře, zda stiskem tlačítka zastaví přístroje. Od této tísnivé krajnosti existuje celé spektrum stavů postižených nemocí, vrozenou vadou, úrazy či prostě stářím, v nichž člověk sice žije vědomě, ale jeho přežívání je převážně naplněno zápolením se svým omezením. Život tak může představovat bolestné a těžko snesitelné stavy, z nichž někdy jak to občas říkáme může být smrt nakonec vysvobozením. Je nespornou povinností lékaře či blízkých nemocného, bojovat o život, který je víceméně jen brutálním utrpením? To je také otázka, před kterou člověk stojí bezradně. Kdo o věci neuvažuje jen abstraktně, musí si být vědom, že i v dnešním světě existují miliony lidí, kteří žijí na pokraji hladomoru, často za podmínek faktického otroctví, v stálém strachu o svůj život, bez základních podmínek důstojné existence a bez naděje na nějaké zlepšení. Ti všichni asi nepřemýšlejí o hodnotě svého života snaží se prostě přežít, vedeni k tomu přirozeným instinktem. A my ostatní, kteří máme štěstí, že můžeme užívat daleko bohatšího života, musíme uznat, že i oni mají stejné právo žít a tedy jejich život jako takový nemá menší hodnotu, než ten náš. Nicméně těch několik příkladů, které jsem tady uvedl, mě upozorňuje, že kromě života jako takového je tady jeho kvalita, kterou je možné hodnotit a dělat z toho hodnocení závěry, případně dramatické, aspoň vzhledem k sobě. Je tedy dvojí hodnota života jedna, spojená se samou možností prožívat, a druhá, spjatá s kvalitou tohoto prožívání? Nebo je ještě třetí, čtvrtá hodnota? Abych se v tom trochu vyznal, musím aspoň krátce znovu uvážit, co je vlastně ten život, ať už můj, nebo kohokoliv jiného. Co je vlastně můj život? Jistě ne jen biologická funkce mého organismu, jakkoliv ta je ve své harmonické složitosti pravým zázrakem přírody a je předpokladem všeho, čím můj život může vůbec být ať ve vědomé reflexi či z vnějšího pohledu okolí. Život, jak se mně samotnému jeví, je komplexní proud různých prožitků, z nichž některé přijímám spíš pasivně, většina ale souvisí s mou aktivitou, s níž reaguji na vnitřní či vnější podněty, úzkosti nebo naděje, naplňuji nebo ruším vztahy k jiným lidem a uskutečňuji ať více nebo méně úspěšně své projekty. Ty prožitky občas vyvstávají v paměti jako vydělené obrazy či události, ve skutečnosti ale spolu různě souvisí, proplétají se a vzájemně překrývají v souvislém, stále pokračujícím proudu. Velkou část z nich sdílím s dalšími lidmi, kteří jsou mi blízcí v dané etapě mého života, jsou to přesto v podstatném smyslu vždy zážitky mé: jsem jejich subjektem v jejich složce volní aktivity, ale i v interpretaci dějů, které jsem prožíval; a zároveň i objektem ve vnímavé složce pocitů a citů událostí, jež jsem přijal víceméně pasivně. Jako takové je také hodnotím. 5\n6 Mé hodnocení ovšem závisí na hodnotách, které jsem v průběhu života objevil a přijal, takže pro někoho budou prožitky v podstatě jen příjemné či nepříjemné, pro jiného bude důležité, jak v určitých situacích obstál, zda osvědčil zdatnost nebo byl úspěšný ve smyslu uskutečnění svých projektů či dosažené proslulosti nebo aspoň prestiže. Pro koho jsou doopravdy živé i duchovní hodnoty, bude si klást otázky, zda se v určitých situacích zachoval správně z hlediska etiky; zda ten či onen prožitek přispěl k jeho pochopení světa nebo života případně, zda své poznání byl schopen sdělit druhým; zda ve svém prožitku potkal a prožil krásu, případně zda nějak přispěl k jednomu z jejích uskutečnění. Pokud je hodnotově důsledný, bude se ptát po smyslu nejen daného prožitku, ale obecné souvislosti svého prožívání dané doby případně celé svojí existence. Obsah života lze tak v různých jeho fázích různě hodnotit, nalézt jej jako uspokojivý případně úspěšný, nebo naopak neúspěšný nebo neuspokojivý. Obsah života však není něco jiného, než život sám a pokud říkám, že jde o můj život, tedy lze říct s jistým oprávněním, že můj život, to jsem v širším smyslu já sám. Zajisté, neměl jsem moc nad podmínkami, do nichž jsem se narodil, a z větší míry ani těmi, v kterých jsem pak vyrůstal a v dospělosti žil nicméně záleželo hodně na mně, jak jsem je dokázal využít a co jsem s nimi a se sebou v jejich rámci udělal. V mládí je pod různými vlivy možné od života leccos očekávat, z čehož se potom mnohé splní jinak nebo vůbec nesplní; nebo lze leccos očekávat od sebe, což je obecně lepší, ale také to člověka neuchrání před určitým zklamáním. Život si prostě nelze naplánovat, i když jsme realističtí ve svých očekáváních: je v něm příliš mnoho nahodilostí a také mnoho skrytých zákonitostí a sil, z nichž mnohé ani delší zkušeností nepoznáme, natož abychom je uměli ovlivnit. Máme se tedy nechat svým životem prostě unášet a být vždy spokojeni s tím, co přináší? Takové smíření patrně pro většinu lidí a jejich život asi není reálné. Jakkoliv nemohu hodnotit celý dosavadní život, jelikož mi jeho celek ve své mnohoznačné rozmanitosti většinou uniká, nemohu nehodnotit to, co právě prožívám, případně jisté vyhraněné vzpomínky, například ty, s nimiž jsou spjaty určité výčitky svědomí. Toto hodnocení má však smysl jenom tehdy, pokud vede k aktivnímu ovlivnění života. Je třeba uvážit své možnosti a pak se snažit změnit to, co mohu ovlivnit, a naopak se pokud možná smířit s tím, co je mimo možnosti změny. To se například týká nezbytných projevů stárnutí a nemocí nebo určitých omezení, které vyšší věk přináší. Je jistě správné, s předčasným upadáním těla nebo ducha podle svých možností bojovat, je ale pošetilé předstírat, že nestárneme, nebo nad každým projevem postupujícího věku bědovat. Řekl jsem na začátku této úvahy, že život má absolutní hodnotu, čímž jsem mínil, že každý člověk podle mého nálezu má ideálně stejné právo žít. Má ale také povinnost svůj život co nejlépe chránit a zejména žít tak dlouho, dokud to jeho organismus dovolí? Jeví se, že by povinnost měla být symetrická s právem, přesto ani křesťanská tradice nevylučovala možnost život obětovat, pokud to bylo ve prospěch víry (v tom případě mu katolická církev mohla udělit i svatořečení) jinak ovšem trvala na tom, že je život boží dar, který člověk o své vůli nesmí zmařit. Obětování života v hrdinském činu, hlavně v boji za vlast, je dodnes kladně hodnoceno všemi národy. Pro francouzské existencialisty taková oběť v mezní situaci byla výrazem nejvyšší svobody, vlastně existenciálním sebe-uskutečněním, jakkoliv paradoxně nám to může znít. Naproti tomu úmyslná sebezáhuba ze soukromých důvodů byla a je zde na Západě stíhána většinou odsouzením nebo přímo opovržením. Kant ve své osvícenské etice stanovil jako jeden ze svých kategorických imperativů zákaz sebevraždy jako úniku před příštím neštěstím či utrpením. Dnes, s prodlužováním života a s ním častějších stavů mezního utrpení, pro něž už není léčení či úlevy, se náš postoj poněkud mění. Jsou státy, kde je povolena 6\n7 euthanasie, v jiných se o ní jedná. Argument, který se v té souvislosti často uvádí, je právo člověka naložit podle vlastní vůle se svým životem. Nemyslím, že lze tu otázku nějak snadno a priori rozhodnout. Může být snadné moralizovat o situacích, které člověk nezažil a neumí se do nich vžít to ale není postoj, hodný filosofa. Jsou zřejmě stavy zoufalství, kdy život nemá jiný obsah, než krajní utrpení, fyzické či psychické. Některé z nich lze léčit nebo aspoň zmírnit tak, aby člověk byl schopen aspoň trochu smysluplně žít tam je patrně nutno být vždy na straně života. Jiné vzdorují všem pokusům o jejich změnu a tehdy myslím nelze rozumově vyvrátit, že má člověk právo ať už sám či s cizí pomocí svůj život ukončit. Snad ale na závěr je vhodná ještě jedna úvaha. Říkám můj život a vyhrazuji si právo s ním svobodně nakládat, ať by to třeba znamenalo jeho zničení. Je to úplně oprávněné? I když nebudu věřit, že můj život je boží dar, který mi vlastně plně nepatří, nemohu popřít, že jsem sám sebe původně nezplodil, že jsem byl někým jiným v dětství živen, vychováván, že později a nyní existují blízcí lidé, s nimiž sdílím vztahy, myšlenky a city. Mnohé z toho, co nazývám svým životem, je tu díky těmto lidem a ti mají na mne oprávněný nárok, tak jako já mám nárok na část jejich životů. Jsou zřejmě situace, kdy jsem svým životem nucen se z těchto nároků vyvázat, mělo by se to ale stát po zralé úvaze: jsme tu na světě také jeden pro druhého, nejen pro sebe. 7


Biocentrismus - Berman Bob, Lanza Robert | Artforum - dobrodružstvo myslenia\nKniha dvou z nejčtenějších amerických autorů – biologa Roberta Lanzy a astronoma Boba Bermana – je strhujícím čtením, které naprosto převrací náš po tisíce let zastávaný názor na svět. Tu a tam jednoduché, ale radikální myšlenky otřásaly a otřásají samotnými základy našich znalostí.\nPro většinu lidí v 15. století byla představa, že Země je kulatá, naprosto nesmyslná. Konečné přijetí tohoto objevu nakonec změnilo způsob, jakým lidé vnímají sami sebe i jejich vztah ke světu. Celá západní filozofie dnes opět prochází zásadními změnami. Podle autorů však moderní věda zatím nedokázala odpovědět na základní otázky naší existence, a nabízejí tak svou odpověď v podobě biocentrismu, který přichází s revoluční myšlenkou, že život vytváří vesmír a ne naopak. Ve své argumentaci důsledně vycházejí z poznatků moderní vědy – zejména kosmologie, astronomie, kvantové fyziky, teorie relativity a biologie – a úzkostlivě se vyhýbají duchovním i náboženským postojům i filosofickým sporům. Stručně a srozumitelně, a přitom erudovaně pojednávají o teoriích, jako je velký třesk, inteligentní plán, nekonečnost světů, kodaňská interpretace kvantových jevů, Einsteinova relativita atd. Co vnímáme jako realitu, je proces, který zahrnuje naše vědomí. Naše vnější a vnitřní vjemy jsou nerozuzlitelně propleteny a nelze je oddělit. Chování všech objektů je nerozpletitelně spojeno s přítomností nějakého pozorovatele. Čas nemá reálnou existenci mimo živočišné smyslové vnímání. Je to proces, jímž vnímáme změny. Prostor stejně jako čas není objekt nebo věc. Je jen další formou našeho animálního chápání a nemá nějakou nezávislou realitu. Neexistuje žádná absolutní matrice existující sama o sobě, v níž by se odehrávaly fyzikální události nezávisle na životě a vědomí. Ve výsledku nás autoři vedou nás na zdánlivě nepravděpodobnou, ale nakonec nevyhnutelnou cestu, která otřese našimi základními představami o životě, čase, vesmíru, a dokonce smrti. „Originální a vzrušující.“ – Deepak Chopra, lékař a spisovatel, průkopník alternativní medicíny\n„Je to nový pohled na starý problém naší existence. Co je nejdůležitější, donutí vás přemýšlet.“ – Donnall Thomas, držitel Nobelovy ceny za fyziologii a lékařství\nAdresa titulu https://www.artforum.sk/katalog/90654/biocentrismus\nNižšie nám napíšte svoje meno a e-mailovú adresu známeho, komu chcete knihu Biocentrismus odporučiť.


Edwin schválil van Gaala | Devilpage.cz / sk - Fanúšikovské stránky najväčšieho futbalového klubu na svete - MUFC\nEdwin schválil van Gaala\nnapísal Kuba (Marenka MU) 25/05/2014 25/05/2014 28\nEdwin van der Sar věří, že Luis van Gaal je pro Manchester United perfektní volba, která podle jeho slov přinese zpět na Old Trafford dobré časy. Uznale se pak také vyjádřil na adresu legendárního Ryana Giggse, jenž bude od příští sezóny plnit už pouze roli asistenta manažera.\nV poslední době se na Old Trafford nemluví o ničem jiném a všeobecně jsou všichni nadšeni ze jmenování van Gaala hlavním manažerem Red Devils. Nenechte se však zmást. Ačkoliv by mohla euforie vyvolaná fanoušky působit jakkoliv pozitivně, van Gaala čeká hromada těžké práce. Rozhodně tedy nemáme vyhráno a je třeba trochu krotit emoce, jelikož je teprve konec května/máj, ale mnozí už teď vidí Manchester United zpět na vrcholu třímat v rukou blyštivé trofeje. Je to sice krásná představa, avšak k cestě vzhůru je třeba jít pěkně krok za krokem a nic neuspěchat, protože není náhodou, nadsázkou ani tajemstvím, že je Premier League nejnáročnější fotbalovou ligou světa.\nEdwin van der Saar se již krátce vyjádřil ke jmenování van Gaala novým manažerem Manchesteru United a s nadšením tuto informaci přivítal. Tentokrát se pustil do hlubší analýzy a rozpovídal se na adresu nizozemského stratéga, pod kterým v devadesátých letech působil v Ajaxu Amsderdam, kde společně slavili vítězství v Lize mistrů, zisk poháru UEFA a tři ligové tituly.\nV nedávné době se pak jejich cesty opět střetly a z jejich spolupráce nyní těží národní tým Nizozemska. Van der Sar by tedy mohl o nezpochybnitelných kvalitách a schopnostech 62letého kouče dlouhavě vyprávět.\n„Louis van Gaal byl mým trenérem v první polovině devadesátých let v Ajaxu, tedy v době, kdy klub zažíval velké úspěchy, a to jak na domácí, tak i ligové scéně. Vždycky měl skvělý čich na mladé hráče, kteří se pod ním zlepšovali, a zároveň byli pochopitelně zapracováváni do mužstva, aby poté mohli nahrazovat ty starší a zkušenější. Očekávám, že něco podobného bude praktikovat také v United,“ začal bývalý brankář Rudých ďáblů.\n„Van Gaalův styl je velmi podobný tomu, jaký vyznávají United. Je to způsob jakým chtějí United hrát a jakým v podstatě potřebují hrát kvůli fanouškům, protože je to součást klubové historie. Jsem si jistý, že on dokáže najít způsob a zvolit vhodnou taktiku, které jsou potřebné ke znovuzavedení tohoto stylu v tomto klubu a možná se dočkáme i toho, že tomu všemu dodá i něco málo ze stylu holandského fotbalu.“\n„Měli jsme s ním úspěch v Holandsku a on pak odešel do Barcelony, kde vyhrál ligu. Působil také v Bayernu Mnichov, který dovedl až do finále Ligy mistrů, přičemž nás tehdy bohužel dokázali ve čtvrtfinále této soutěže vyřadit za přispění gólu Arjena Robbena,“ připomíná van der Sar nádhernou trefu tohoto vytříbeného technika, která rozhodla o postupu Bayernu.\n„Myslím si, že už jen jeho samotné úspěchy nám ukazují jeho myšlení, jeho přístup a jeho vysoce hodnocenou práci. Zároveň je také odhodlaný dělat vše tak, aby to fungovalo. Díky všem lidem, které má při své práci kolem sebe, dokáže vytvořit velmi schopný tým. Dobrým příkladem je třeba trenér brankářů Frans Hoek, který měl na starosti můj rozvoj, když jsem začínal jako mladý gólman v Ajaxu.“\nVan der Sar ve svém rozhovoru také smekl před Ryanem Giggsem, jenž byl jmenován asistentem van Gaala, ale současně uvedl, že odchod do důchodu této velšské legendy byl smutným okamžikem pro každého fotbalového fanouška, protože podobný hráč se už zřejmě nikdy nenarodí.\n„Je důležité mít propojení se šatnou a duší tohoto klubu – přispěje to ke způsobu fotbalu, kterým musíme hrát a také k celkové atmosféře. Ryan Giggs může být za této situace skutečně velmi nápomocným asistentem manažera. Určitě to pomůže van Gaalovi se v Premier League lépe usadit, protože tohle není snadná liga,“ podotýká van der Sar, který Giggse považuje za jakýsi most mezi mužstvem a novým manažerem.\n„Byl jsem trochu smutný, když jsem se dozvěděl o tom, že Giggsy končí, ale myslím si, že každý viděl, že se ten konec blíží, stejně jako tomu bylo i u ostatních. Potkalo to mě, Garyho Nevilla, Paula Scholese a nyní odcházejí z klubu také Rio Ferdinand a Nemanja Vidič. Nicméně Ryan tam nadále zůstal a bude asistentem manažera. Jsem si jitý, že to je pozice, na které bude úspěšný a v nadcházejících letech naplní svůj potenciál. Jsem navíc přesvědčen o tom, že tam je mnoho dalších hráčů, kteří se budou chtít pokusit se jej napodobit a dosáhnout alespoň zlomku toho, čeho v United dosáhl on. Jen si vezměte tu neuvěřitelnou spoustu zápasů, které odehrál a trofejí, které vyhrál. Je to něco, na co se nikdy nezapomene, a co se pravděpodobně už nikomu dalšímu nepodaří.“


V pravém dolním rohu je umístěna trojice USB konektorů, třetí s červeným vnitřkem je pak určen pro urychlené nabíjení zařízení od Apple. Dále vidíme konektor ventilátoru a stavový displej. Dominantou jsou pak ovládací tlačítka a baterie BIOSu.\nTéměř veškeré možnosti desky pro připojení disků zobrazuje obrázek. První bílá dvojice nalevo patří SATA 6G portům z PCH čipu Intel. Další dvojice černých je vyvedena ze stejného PCH čipu standardu SATA 3G. Následuje dvojice černých SATA 3G z čipu JMicron a dvojice bílých SATA 6G z čipu Marvell.\nPohled do oblasti kolem paměťových slotů nám odhalí napájecí konektor desky a třífázové napájení pamětí. V popředí jsou vidět dva modré USB 3.0 konektory pro připojení dvou bracketů. Také si nelze nevšimnout měřících bodů napětí a malých přepínačů na zvyšování napětí. V rohu desky pak vidíme čtveřici jumperů na vypínání PCI-E slotů. Na všechny komponenty se podíváme za chvilku detailně.\nNad PCH čipem je pouze malý pasiv s přilepeným logem MSI. Někdo si ho zřejmě už chtěl přivlastnit, jelikož bylo z půlky odlepené. I přesto, že jde pouze o „kousek“ hliníku, teploty na povrchu se nedostaly v zátěži nad 55°C.\nNad pomyslným "severním můstkem" je relativně malý pasiv se dvěma heat-pipe vedoucími k pasivům nad mosfety. Pod chladičem se skrývá čip HydraLogix. Chladič se zahříval celkem významně, teploty však nepřesáhly v dlouhodobé zátěži přes 65 stupňů. Já měl každopádně desku mimo skříň, v uzavřené skříni lze počítat s vyššími teplotami.\nNapájení procesoru je 24fázové, tvořené moderními mosfety DrMOS, kvalitními cívkami a tantalovými kondenzátory. Stejný počet mosfetů (12) a kondenzátorů včetně Proadlizeru najdeme také na druhé straně PCB. Kompletní napájení si ukážeme v samostatné kapitole.\nO tom, že deska zcela postrádá klasický PCI slot, jsem se už zmínil a z pohledu na desku je to hned jasné. Zde zkrátka osadíte už jen moderní nové karty, pro starší hardware není deska určená. Do dlouhých PCIe x16 slotů lze samozřejmě osadit i karty PCIe x1 nebo PCIe x4, což zde uvádím jen pro osvěžení informací. Na levé straně je umístěno mnoho ovládacích čipů přídavných zařízení, na spodní hraně desky pak konektory: Audio panel, Firewire, sériový port, TPM, konektor pro OC Dashboard, konektory připojení počítačové skříně.


Neuvěřitelný vzestup pilného chlapce ze Šanghaje - Novinky.cz\nNovinky.czZahraničníNeuvěřitelný vzestup pilného chlapce ze Šanghaje\nČeskokrumlovští Pub Animals to jistě opět rozbalí v plné parádě, tak jako v květnu na veltruském Dvořákově máji. Foto: Martin Tlustý\nNeuvěřitelný vzestup pilného chlapce ze Šanghaje\n30. 5. 2003, 13:40\nNedávno zvolený nejvyšší čínský představitel Chu Ťin-tchao, který se účastní moskevské schůzky Šanghajské organizace pro spolupráci, dělal dojem na pravičáky i levičáky. Byl povyšován, i když si ti, kdo ho podporovali, šli vzájemně po krku. Při cestě vzhůru ho nikdy nezradil neomylný smysl pro neokázalost a pomáhal mu ještě výš.\nPřed časem řekl: "Dobrý vůdce by měl podporovat demokracii, ale také být schopen v kritickém okamžiku přijmout rázná opatření." Bude tedy spíš podporovat demokracii, nebo řešit problémy tvrdě? To dnes nemůže předpovědět ani on sám. Co je však dobře známo, jsou stupínky jeho cesty mezi nejmocnější z mocných.\nV roce 1942, kdy se malý Ťin-tchao narodil, zbýval už z bohatství rodiny Chu, obchodníků s čajem, v 19. století známých po celé pobřežní Číně, jen poslední krámek v Šanghaji. A ani ten nepřežil nástup komunistické vlády v roce 1949. Avšak chlapec byl pilný a nadaný, a tak mu ani chudoba v nových poměrech nesvázala ruce. Jako premiant ve školách, které navštěvoval, směl skládat přijímací zkoušky na nejslavnější technickou vysokou školu v zemi - na pekingskou Čching-chua. A neztratil se ani tam.\nVystudoval obor konstrukce vodních elektráren, ale spolužáci si ho - jak zjistil časopis Time - pamatují spíš coby vedoucího tanečního kroužku při mládežnické organizaci. Připravoval propagandistická vystoupení, ale na večírcích předváděl i foxtrot. Snad i za tuto angažovanost mu nabídli místo asistenta na škole.\nVyhnanství v Kan-su\nJenže nastala šílená doba "kulturní revoluce" a vzdělaný mladík byl stejně jako jiné podezřelé "buržoazní živly"poslán "převychovat se" mezi chudé rolníky. Konkrétně to znamenalo manuálně stavět domy v provincii Kan-su. To je bezútěšná část Číny, neúrodná, vyprahlá půda, kde se dodnes těžko přežívá. Mladík zvládající foxtrot tam bezpochyby působil jako pěst na oko, ale své práci rozuměl, a i proto si ho všiml provinční tajemník KS Číny, Mao Ce-tungův spolubojovník z občanské války Sung Pching. Starý konzervativec si Chua oblíbil a zařídil mu přeložení do Pekingu do vedení mládežnických organizací.\nTím vlastně seznámil mladíka s jiným mužem příjmení Chu - hvězdou první poloviny 80. let, generálním tajemníkem KS Číny Chu Jao-pangem, vyšlým z čínského Komsomolu a tehdy již radikálním zastáncem reforem. Ačkoli mladý inženýr jako Sungův chráněnec měl být nepřítelem tohoto drobného a velice energického muže, chemie mezilidských vztahů zapracovala nečekaně. Pod dohledem mocného jmenovce se z mladíka stal zastánce tržních reforem a větší otevřenosti - tedy ze vzdělaného konzervativce umírněný reformista.\nTriumf v Kuej-čou\nJako osoba přijatelná pro pravici i levici byl 43letý Chu Ťin-tchao pověřen prvním velkým úkolem: stal se prvním mužem celé provincie, byť malého a chudého Kuej-čou. Time přinesl o něm příznačnou historku: "Chu často chodil k lidem na návštěvu. Krátce po příjezdu se zastavil v bytě spolužáka z univerzity. Když ho nezastihl doma, dvě hodiny popíjel čaj a povídal si s jeho rodiči. Teprve když odešel, zjistili oba lidé, že je to nový stranický tajemník."\nDruhá polovina 80. let přinesla studentské bouře. A ty se nevyhnuly ani Kuej-čou, kde studenti vyhlásili okupační stávku. Chu se tehdy za nimi vydal do auly a hovořil prý s nimi jako rovný s rovnými. To, že zvládl výbušnou situaci prostým přesvědčováním, mu otevřelo cestu ještě výš.\nAbsentér v Tibetu\nA Chu se o postup pral. Hongkongský časopis Tangtai tvrdí, že žádal v Pekingu náročnější práci. A tak místo tropicky krásně zeleného, ale zapadlého Kuej-čou svěřili Chuovi v prosinci 1988 jako prvnímu nevojákovi celý Tibet, politicky riskantní území. V té době zašla liberalizace politiky Pekingu na čínské poměry velice daleko a část mnichů podlehla klamnému dojmu, že by centrum mohlo dobrovolně poskytnout Tibetu nezávislost.\nChu začal podle svého zvyku zdvořile vyjednávat s druhým mužem náboženské hierarchie pančenlámou a hledat přijatelný kompromis. Agentura Reuters ho tehdy označovala za mladého reformátora. Jenže začínal právě bouřlivý rok 1989 a Tibet předběhl dobu - jen několik dní po Chuově příjezdu začali tibetští mniši pořádat akce občanské neposlušnosti. Začátkem března vyvrcholily nepokoje srážkami s policií, střelbou a vyhlášením výjimečného stavu. Chu se zachoval jako zastánce ortodoxie: splnil pokyn z ústředí a zasáhl tvrdou rukou. Vlastně tak o pár měsíců předběhl masakr na náměstí Tchien-an-men. Když pak v červnu došlo ke krveprolití v Pekingu, Chu jako první z provinčních tajemníků bezohledný zásah veřejně podpořil.A to byl další stupínek na cestě k moci.\nChu si ale prý nezvykl na řídký tibetský vzduch a ve vysokohorské Lhase se zdržel jen 18 měsíců, ačkoli nominálně vládl autonomní oblasti celé čtyři roky. Údajně se léčil z vysokohorské nemoci v Pekingu a při tom pomáhal žehlit spory mezi znepřátelenými frakcemi v čele země. Měl to být on, kdo na pokyn Teng Siao-pchinga připravil jmenování Ťiang Ce-mina do čela pekingského vedení. Tím si vysloužil jmenování do sedmičlenného nejvyššího vedení KS Číny.\nHarvard v Číně\nAby po Tibetu nezůstal bez základny, svěřili mu Ústřední stranickou školu v Pekingu. Pozorovatelé říkají, že ji proměnil z někdejšího nudného strážce maoistické ortodoxie v moderní centrum pro politologii a mezinárodní vztahy, které navázalo spolupráci s Harvardem. Do USA poslal studovat i svou dceru. V roce 1999 se nebál pustit do ulic pekingské studenty, když demonstrovali proti válce v Jugoslávii a proti vybombardování čínského velvyslanectví v Bělehradě - byť to nebyly demonstrace zcela spontánní, hrozilo, že se zvrhnou. Povídá se o něm, že povolil i premiéru divadelní inscenace Orwellova románu Farma zvířat v hlavním městě, a to v době zahájení zasedání parlamentu, kde byl zvolen předsedou ČLR.\nA tak Chu nabídl víc než dostatek argumentů těm, kdo v ně chtějí vidět liberála, i těm, pro koho je konzervativec


KAMELIA KM 5 PB - Stropní svítidlo 5xE27/60W/230V | Osvětlenísvítidla.cz\nRomantické stropní svítidlo s patinou.\nAkce platí do 04.12.2016 nebo do vyprodání zásob. ParametryKAMELIA KM 5 PB - Stropní svítidlo 5xE27/60W/230VVýrobceJupiterSérieKAMELIA JupiterMateriálkov; textilBarvabílá; patinaVýška460Délka800PaticeE27Světelný zdroj (žárovka)5xE27/60W/230VŽárovky součástí baleníNETypStropní svítidloIP krytíIP20Záruční doba3 roky ZDARMA\nJupiter 1343 - KM 1 B - Lustr na řetězu KAMELIA 1xE27/60W/230V\nJupiter 1346 - KM 5 B - Lustr na řetězu KAMELIA 5xE27/60W/230V


Pronájem ordinace 98,53 m2 - Nemocniční dům Husova 18, Plzeň - Plzeň - Bazoš.cz\nHlavní stránka > Reality > Pronájem > Obchodní prostory > Inzerát č. 112451445\nPronájem ordinace 98,53 m2 - Nemocniční dům Husova 18, Plzeň\nJedná se o pronájem nebytových prostorů v 1. nadzemním podlaží domu Husova tř. 18, o celkové ploše 98,53 m2. Zároveň se jedná o nebytový prostor pro využití na ordinaci o ploše 32,13m2, vyšetřovnu o ploše 28,13m2 a podíl na společných prostorách využívaných na čekárnu se sociálním zařízením a RTG pracoviště (vyšetřovna, ovladovna, temná komora) o ploše 38,27m2.\nTento prostor by byl rovněž vhodný pro masérské služby.\nV současné době probíhá rekonstrukce WC v přízemí. Majitel je připraven udělat případné základní úpravy pro budoucího nájemce, příčky a podobně.\nNebytový prostor je nabízen bez vybavení, které je uvedeno na fotografiích.\nCena za nájemné včetně služeb je 15 000 Kč měsíčně. Plyn a elektřina se převádí na nájemce.\nProvize RK 15 000 Kč.\nNebytový prostor nabízí Foreigners Pilsen.\nZdeněk Rod, Foreigners Pilsen


Veverka spěchala k cizí ženě a začala si tahat ji za kalhoty: Žena nepochopila, že je potřebuje pomoc. zpravy.live\nJednou Tia Powell procházela v parku poblíž jejího domu ve Virginii\nNajednou si všimla určitého pohybu a v další chvíli se před ní objevila šedá veverka. Stála u cesty a pak se vrhla přímo k Tii!\nŽena neočekávala takové odvahy od malého hlodavce, zejména proto, že veverky se neliší svou zvláštní touze kontaktovat lidi. Tia byla ještě více překvapená, když veverka začala tahat její za kalhoty svými tlapy!\n„Byla jsem šokována a nevěděla jsem, co říct!" - přiznala později žena.\nV určitém okamžiku se jí Tia pokusila nevěnovat pozornost, ale veverka vypadala vyplašeně a žena si uvědomila, že něco potřebuje.\nJak je skvělé, že Tia neprošla kolem!\nPo chvíli se ukázalo, že vedle veverky je poblíž její dítě. Byla to „dívka“. Začala se hýbat a žena si všimla, že dítě kulhá!\nPotom zmatená Tia vzala dítě do náručí a přenesla se na bezpečnější místo. Matka a dítě však neodcházely. Žena si brzy uvědomila proč. Za kameny seděla a vykoukala černá kočka, která se zřejmě líbila chromou veverku. Musela přemýšlet o tom, jak se lépe ji chytit.\nKdyž si Tia uvědomila, co se děje, odvedla kočku pryč a umožnila veverkám klidně dýchat. Ale opustit chlupatou rodinu bylo samo o sobě nebezpečné, takže žena kontaktovala odborníky, kteří se zabývají divočinou.\nRozhodli se, že je nejlepší převést veverku a její ditě do jiné části parku, kde je mnohem více stromů. Tam se budou moci schovat a cítit se bezpečně. Lidé to udělali. Převedly veverky a byli velmi rádi, že pomohli malým tvorům.\nPo chvíli se Tia a její děti vydaly na procházku do parku, kde bylo právě území, kde se nacházely veverky. Na stromě si všimli dvou zvířat sedících vedle sebe.\nJedno byl větší a druhé menší. Seděli na větve a dívali se na Tiu. Žena přiznává, že se nemohla neusmát. Byla si jistá, že to jsou právě ti veverky, které se jí podařilo zachránit.\n„Byl to zážitek, na který se budu vždy pamatovat!“ - žena řekla s hřejivým hlasem a my s ní souhlasíme!\n„Také zamilovaný“: Alena Šeredová dceru se čtyřnohým rodinným příslušníkem\nKdyž šel se psem, muž náhle upadl, všichni běželi, aby ho zachránili, s výjimkou ženy, která šla k mazlíčku\nPřidal: 29.05 11:39