Ahaonline.cz >Žhavé drby >Iveta Bartošová: Z krize mi pomáhá Gott!\nIvetu Bartošovou nejvíce potěšil Karel Gott svým polibkem. (Aha! – Martin Hykl)\nBartošová si podle svých slov často telefonuje jak se zpěvákem, tak s jeho manželkou. „Karel mě pořád podporuje. Jsem ve spojení i s Ivankou, píšeme si vzkazy… Zvou mě, abych přišla na oběd,“ prozradila nám Iveta s tím, že by chtěla s Gottem opět natočit duet (před lety spolu nazpívali pro muzikál Mrazík píseň Mé přání).\n„Ale nechme tomu čas, uvidíme, co bude,“ dodala zpěvačka, která se teď snaží vrátit na výsluní a všem dokázat, že už je v pohodě. „Jsem rád, že si ten vlak nechce nechat ujet. Má moji plnou podporu a moc jí držím palce. Kdykoliv ji rád uvidím,“ říká Gott, kterého Iveta pozvala na svůj předvánoční koncert 23. prosince v pražské Lucerně. „Má ale bohužel televizní vystoupení v Německu, takže se omluvil. Ale třeba předtočí nějakou zdravici,“ prozradila Bartošová.\nTa byla jako jedenáctiletá dokonce členkou fanklubu Karla Gotta a jezdila s dalšími obdivovatelky na Mistrovy koncerty do pražské Lucerny. „Dokonce jsme za ním byli i doma na Bertramce a ochotně se s námi vyfotil. Ten snímek ale nemůžu najít,“ vzpomíná Iveta. „Doma jsem jako malá říkala: Jednou budu zpívat s Karlem Gottem! Smáli se mi. A tak jsem jim to v příštích letech dokázala,“ uzavřela vyprávění Bartošová.\n19. 11. 2012 • 15:30\n19. 11. 2012 • 13:45\nDnes ráno jsem čistě náhodou narazila na TV 5.. šlo tam jakési opakování o IB. Jsem teda valila oči . Ta chuděra tam mluvila (pokud ji pustili ke slovu) zase jako robot. Snad i děcku by bylo jasné, že se na to posilnila Duchoslav se snažil ji "moc neunavovat", ale ona byla i tak jasná. Byla by odsouhlasila i to, že přejde po laně Niagaru...stejně tak jako odsouhlasila to, že odzpívá 25 písniček To už fakt nemá obdoby... Ach jo,...\n19. 11. 2012 • 13:20\n19. 11. 2012 • 10:35


Policie podezírá mladíka z ubodání soka v lásce - iDNES.cz\n14. listopadu 2007 9:11, aktualizováno 9:11\nPolicie zatkla mladíka, když se vrátil domů. Ilustrační foto | foto: Profimedia.cz\nK tragédii došlo nedaleko hřiště v Mokré-Horákově na Brněnsku. Jedenadvacetiletý Radek se v sobotu k ránu vracel se svou devatenáctiletou přítelkyní z nonstopu u hřiště. Cestu jim ale zkřížil Petr, který s dívkou chodil předtím. - více zde\nPodle dostupných informací pak zhrzený mladík zasadil Radkovi několik ran nožem a tělo pak hodil ze srázu.\nPo činu utekl a skrýval se. V obci se objevila fáma, že se oběsil v lese Pod Hádkem. Dva ztracené životy dokonce zapíjeli štamgasti restaurace U Zbojníka, kde Petr J. měsíc pracoval jako kuchař.\n"Ano, kluk u nás pracoval. Nějak mu ale ta kuchařina nesedla, tak odešel ještě ve zkušební době. Žádný problém s ním nebyl, nepil, jenom působil trošku nervózně," uvedl vedoucí restaurace.\nU Zbojníka znali i ubodaného mladíka. Radek, vyučený truhlář, byl podle nich takový srandista.\nMladík podezřelý z vraždy se ale nakonec objevil doma, kde ho zatkla policie. Za vraždu mu hrozí až 15 let vězení.\nAutoři: iDNES.cz, MF DNES , cen, kar\nPolicie vyšetřuje v Mokré-Horákově nedaleko Brna vraždu jednadvacetiletého mladíka. Podle dostupných informací ho...


Viagra En Ligne Livraison Express owectforceri cialis buy online FrartSib For Sale Amoxicilina On Line Pills\nDobrý den, rádi bychom realizovali prosklenou příčku mezi kuchyní a obývacím pokojem. Rozměry uvažované jsou 230cm (šíře), necelých 300cm (výška - bude se měnit s ohledem na realizovaný překlad). Vymyšleno ještě nemáme jejich otevírání (průchod) s ohledem na omezené možnosti otevírání (viz přiložený půdorys bytu). Podobu samotných dveří si představu v industriálním stylu (viz další příloha). Mohli bychom poprosit o uvedení předpokládané ceny s ohledem na realizované možnosti otevírání (skládané, klasické, posuvné, posuvné do pouzdra - zda lze)\nDobrý den, měli bychom zájem o řřídlové otvíravé dveře pro loftovou stěnu. Dveře by měli být dvoukřídlé otvírací a celoprosklené. Celkové rozměr otvoru je 171 x 258 cm. Prosím kontaktujte mne.\nDobry den, rada bych zeptala jestli je možné dodání do Německa? 777865494\nDobrý den, prosím o cenovou nabídku na industriální posuvné dveře, profily v černé barvě, čiré sklo, o rozměrech 1,1 m x 2,1 m. Děkuji a přeji hezký den, v případě dotazů mě, prosím, kontaktujte. S pozdravem Ing. Vanda Ducháčová, email : vanda.duchacova@centrum.cz, tel. 774305032\nDobrý den, do bytu budeme realizovat posuvnou stěnu ze 2 panelu o š. 1.1 m a výšce 2,5m v industriálním stylu. Profily v černé barvě, čiré sklo. Jeden panel bude fix. 1 panel bude posuvné za ten fix. Na panelech bude dekorativní členění. Prosím o orientační CN. Děkuji a přeji hezký den, v případě dotazů mě kontaktujte. Ing. Anton Morong\nEliška Jandová (Kotzotová)\nDobrý den, do RD v Sázavě budeme realizovat posuvnou stěnu ze 3 panelů o š. 1m a výšce 2,5m v industriálním stylu. Profily v černé barvě, čiré sklo. Jeden panel bude fix. Dva panely budou posuvné za ten fix. Na panelech bude dekorativní členění. Prosím o orientační CN. Děkuji a přeji hezký den, v případě dotazů mě kontaktujte. Ing. Arch. Eliška Jandová


VictoriaTip Archivy - Kurzové sázení\nSázková kancelář VictoriaTip oznámila, že na území České republiky ukončila svou činnost a nadále se bude věnovat svému původnímu podnikání. Činnost sázkové kanceláře VictoriaTip, tedy jmenovitě přijímání sázek v kamenných pobočkách a na internetových stránkách byla ukončena k 1.9.2018. V současné chvíli si u ...\nČeši milují kurzové sázky – jen v loňském roce si vsadili v součtu za více než 57 miliard korun. A jak roste chuť vyhrávat, mění se i chování typického sázkaře. Tikety si dnes 9 z 10 Čechů zadává přes internet a raketově stoupá i online sázení přímo v průběhu zápasu, tzv. live sázky. Victoria Tip je sázková kancelář, ...\nStrategie sázení 1398


Aranel na cestě.....: Hlava děravá a nechť\nje minulost. Dnes už máme mnohem vytuněnější výraz pro jednu a tu samou věc, skutečné módní slovo... p.r.o.k.r.a.s.t.i.n.a.c.e.\nA můj muž si objednal před časem knížku s názvem Konec prokrastinace. A to rovnou v elektronické podobě. Ovšem firma, která už dávno měla knihu dodat a má předem zaplaceno.... prokrastinuje :o))\nJá prokrastinaci nemám ráda, nelíbí se mi...zní mi jako sprosté slovo.\nHlava děravá i nechť je mi milejší :o)\nMéně milé bylo dnešní zjištění, že jsem zapomněla na odběr krve. Tím byla podmíněná návštěva u lékařky. Ale nakonec vše dobře dopadlo...dopadne. Odběry mi jsem stihla dnes po noční, dokonce jsem se dobře u toho pobavila. A endokrinologie mě čeká zítra.\nMalý spánek, velké kafe, procházka s Holynkami, pozdní oběd v Mondi, zalít balkónovou minizahrádku a sledovat konec dne. To byl můj dnešní program.\nA taky čekat.\nProtože ještě jeden dodavatel prokrastinuje. Doufala jsem, že už dnes zazvoní pošťák a nic. Tak snad zítra...nemůžu se dočkat. Ihned vyfotím a pochlubím se.\nA nyní je to opravdu všechno.\nSnad jsem na nic nezapomněla :o)\nVystavil Aranel na cestě.... v 14:55\nŠtítky: Dandie dinmont terier, doma, já, návštěva restaurace, pohled z balkónu, Sony Z1, volnomyšlenkářství\nMarcela Nováková 2. července 2014 17:39\nTaky miluju poštáky a dokonce i ty prokrastinující, hlavně když mi donesou nějaké ukryté tajemství. Právě jsem dokoukala "Ranhojiče". Líbilo moc a určitě, stejně jako Vy , si ho pustím až se zešeří, listí bude padat a já v teple a přítmí budu sledovat ty příběhy a pít teplý čaj. Nějaká další inspirace z oblasti filmu, by nebyla? Díky za skvělý zážitek. Marcela\nAranel na cestě.... 2. července 2014 23:27\nJsem ráda, že se film líbil. Inspirace bude, slibuji :o)\nmsedlakova 3. července 2014 0:23\nTeda Aranel máte krásné růže na balkonové minizahrádce.\nTaky máme na balkóně minizahrádku. Pěstujeme tam keříková rajčata, papriky a spoustu kytiček. Afrikány, levanduli, muškáty. Ale mě se moc líbí ty vaše růže. To jsou nějaké specielní balkonové ?\nMíša z Plzen\nAranel na cestě.... 3. července 2014 2:12\nMíšo to je hrnková růžička. Také nevím jak dlouho vydrží, tak jsem ji jen přihrnula hlínou v květináči. Uvidíme, zatím je krásná ale obávám se mšic.


Místopředsedkyní NSS bude Barbara Pořízková :: Bulletin Advokacie\nMístopředsedkyní NSS bude Barbara Pořízková\n"Jde o dobrou zprávu, která, jak doufám, bude příznivě přijata všemi, a ukončí tak období spekulací a nejistoty o obsazení vedoucích funkcí pro příští období," reagoval předseda J. Baxa na zprávu o výběru Pořízkové.\nTermín jmenování do funkce zatím není známý. Mluvčí NSS Sylva Dostálová potvrdila, že Pořízková absolvovala ve středu schůzku s prezidentem Milošem Zemanem, dostala příslib jmenování, ale zatím nepadl žádný konkrétní termín.\nUspěla také v celojustiční soutěži, kterou spolupořádá Česká advokátní komora. V lednu letošního roku získala titul Právník roku 2017 v kategorii finančního práva. Na otázku, co považuje za svůj největší pracovní úspěch, odpověděla: „Že jsem dokázala zúročit všechny dosavadní zkušenosti a že jsem, zdá se, obstála se ctí.“


Pohrajte si s make-upem i pod rouškou - | Bety.cz\nPohrajte si s make-upem i pod rouškou\n30.01.2021 | Krása a móda\nPohrajte si s make-upem i pod rouškou.\nS líčením už si nedáváte takovou práci, protože máte pocit, že s nošením roušky je to marná snaha? Právě naopak! I s ochrannou pomůckou přes obličej se dá s řasenkou, kočičími linkami nebo očními stíny doslova kouzlit!\nAť se to někomu líbí, nebo ne, roušky ještě nějakou dobu budou povinnou výbavou. Znamená to ale, že vaše draze nakoupená líčidla mají nucenou dovolenou? Ale kdepak! Pandemie přece zkrášlování neodporuje! A vlastně, kdy jindy vypadat hezky a mít ze sebe dobrý pocit, než právě teď? Chopte se kosmetického náčiní a dejte se do uměleckého díla!\nNenechte se zastrašit očními linkami. Přece kdo říká, že nutně musíte být profesionální kosmetičkou, abyste dosáhla dramatického „kočičího efektu“? „Kohl tužky na oči, které se velice snadno rozmazávají, vám mohou usnadnit práci. Chcete-li svůj pohled ještě více zvýraznit, místo obvyklé černé použijte nějaký metalický odstín,“ doporučuje americká vizážistka celebrit Sheri Stroh.\nKouzelná hra se stíny\n„Většina žen si koupí paletu očních stínů a neví, jak s ní naložit. Barvy jako je hnědá nebo bronzová přitom krásně korespondují se všemi typy pleti. Nejprve menší množství krémového stínu naneste u spodní linie řas a postupujte směrem nahoru. Přidejte další barvy a pro ještě lepší efekt aplikujte na víčka i trochu stříbra či mědi. To vám dodá jiskru, kterou nikdo nepřehlédne,“ popisuje výše jmenovaná stylistka.\n„Pokud jste na oči použila neutrální barevné tóny, můžete svoji vizáž podtrhnout řasenkou. Miluji ty ve vínovém, smaragdově zeleném nebo modrém odstínu. Jestli ovšem chcete docílit vzhledu plných a bujných řas, pravděpodobně se budete chtít vrátit ke klasické černé, popřípadě hnědé. V každém případě upřednostňuji řasenku dodávající objem, která je navíc voděodolná. Pod rouškou se vlivem horka líčidla obecně trochu rozmazávají a tahle váš make-up alespoň udrží na místě,“ dodává vizážistka předních hollywoodských hvězd Sheri Stroh, do jejíchž rukou se svěřují ty největší osobnosti filmu a hudby.\nlíčím se minimálně a makeup jsem za půl století nikdy nep...


Mercedes-Benz novým titulním partnerem Virtual GP – Virtual GP\nHomeMercedes-Benz Virtual GP 2018Mercedes-Benz novým titulním partnerem Virtual GP\nPozice titulního partnera byla vždy pro projekt velice důležitá, a tak není pochyb o tom, že Mercedes-Benz Virtual GP 2018 bude zatím tou největší sezónou vůbec. Nadcházející ročník se bude znovu odehrávat v pražském RE-PLAY studiu, a to od března až do listopadu. Letošní ročník nabídne opět 12 závodníků bojujících o mistrovský titul ve 12 závodech. A i nadále se bude závodit na simulátoru Assetto Corsa a s volanty a pedály značky Thrustmaster.\nVelkou novinkou bude střídání vozů. Sezóna je nyní rozdělena na tři části, každá po čtyřech závodech, a na každou připadne jeden závodní vůz značky Mercedes-Benz. Konkrétně vozy GT, historické prototypy a moderní formule. Kompletní informace o nadcházející sezóně Mercedes-Benz Virtual GP 2018 pak budou zveřejněny na tiskové konferenci 26. ledna, která se bude konat krátce před kvalifikací v RE-PLAY studiu a bude rovněž vysílána živě na internetu.\nVelká většina jezdců i fanoušků si přála vidět v akci vozy kategorie GT3 a letos bude jejich přání vyslyšeno. Šampionát zahájí závody s Mercedes-AMG GT3 z roku 2016, poháněný osmiválcovým atmosférickým motorem o objemu 6.3L a o výkonu 520 koní. V loňském roce závodil například v americkém šampionátu IMSA SportsCar Championship a absolvoval i náročné zkoušky v podobě vytrvalostních závodů v Daytoně či Sebringu.\nPodobně i historické vozy patří k nejpopulárnějším, a tak nebudou chybět. Celkem čtyři závody absolvují jezdci s prototypem Mercedes-Benz C9 1989 v Le Mans specifikaci. Tento vůz byl společným projektem německé automobilky a závodního týmu Sauber a je poháněný 5L motorem s dvojitým turbem. Na konci osmdesátých let nastoupil do 21 závodů, z nichž 13 vyhrál. V roce 1989 získal i mistrovský titul ve World Sportscar Championship, předchůdce dnešní série FIA WEC.\nMercedes F1 Hybrid\nAni letos nebudou chybět formule. Sezónu uzavře moderní Formula Hybrid 2017 z dílen RaceSimStudia postavená na specifikacích z loňských pravidel Formule 1. Monopost poháněný motory V6 1.6L a o výkonu skoro 1000 koňských sil nabídne jezdcům nové možnosti díky využití hybridních technologií. V královně motorsportu je s těmito vozy Mercedes-Benz neporazitelný, od roku 2014 získal již čtyři mistrovské titul v řadě a zvítězil v 63 závodech z celkových 79.\nZměn se nevyvaroval ani samotný formát kvalifikace. Vše započne klasickou jízdou na čas, tzv. hotlapy, a to s vozy Formula Hybrid 2017 ve španělské Barceloně. Každý bude mít k dispozici jednu jízdu o pěti měřených kolech (podle počtu účastníků), ze kterých se bude počítat jen to nejrychlejší kolo. Z této části postoupí až 18 nejrychlejších, ti navíc obdrží rovněž i první bodové ohodnocení ve formátu 18-17-16-15… a dále.


Stavbaweb.cz – Diébédo Francis Kéré: Škola v Burkina Faso\nDiébédo Francis Kéré: Škola v Burkina Faso\nProjekt Operndorf Afrika je strukturován jako tradiční africká vesnice skládající se z malých modulů uspořádaných kolem centrálního náměstí. Nejdůležitějším místem vesnice je škola.\nV Ziniaré je šílené vedro - asi 40° ve stínu. Za tlustými zdmi z červených hliněných cihel se aspoň dá dýchat - s vnitřní teplotou kolem 25° je to na místní poměry překvapivě chladné prostředí. V této vesnici asi 30 km severovýchodně od hlavního města Ouagadougou byla dokončena první etapa projektu Operndorf.\nChristoph Schlingensief a architekt Diébédo Francis Kéré navrhli hybrid sestávající ze školy, studny, nemocnice a kulturního domu, stavět se začalo počátkem loňského roku\nLak na dveřích zrovna tak doschl, knihovní police byly dodány přesně pro okamžik slavnostního otevření. V nadcházejících šesti školních letech má škola Operndorf nabídnout vždy třídu pro 50 dětí. Kromě běžného vyučování se zde bude vyučovat i film, výtvarné umění a hudba.\nBudova školy nemá žádná okenní křídla, žádnou klimatizaci ani tekoucí vodu. Okna mají speciální zakázkové okenice, které mohou být postupně otevírány nebo naopak zcela uzavřeny. Kašna na školním nádvoří je centrem, kde se všichni setkávají.\nKolem školního modulu jsou rozmístěny kanceláře, družiny a školní jídelna. Nahoře na svahu (s výhledem na savanu) byly postaveny byty pro učitele. Červenobílé tyčky vyznačují kruhové místo, kde bude ve třetí etapě postavena opera,. Druhou fázi představuje nemocnice. „Christoph chtěl postavit šnekovitý dům, který by narůstal a rozšiřoval se jako nějaký organismus, který stále roste. Uprostřed domu hlavní festivalový sál," vysvětluje vdova po Schlingensiefovi Aino Laberenzová. Darované jeviště čeká zabalené na okraji vesnice, až přijde čas jeho stavby.\nPo Schlingensiefově smrti převzal rozhodující roli ve stavbě projektu Goethe-Institut. Mezi všemi šílenými projekty Christopha Schlingensiefa je jeho Operndorf pravděpodobně nejgrotesknější. Co s Beyreuthem v Burkina Faso, ptá se každý. Jaké myšlenky stojí za takovým projektem? Obyvatelné sociální plastiky, vize umělců, totální divadlo nebo konečně kulturně zabalená vývojová pomoc?\nText upraven podle www.baunetz.de


Kájula - Povídky (Darren Shan ) - DS: Pro krásu Tvých očí - Pro krásu Tvých očí....\nÚvod » Povídky (Darren Shan ) » DS: Pro krásu Tvých očí » Pro krásu Tvých očí....\nPro krásu Tvých očí....\nUpíří hora… Na pohled prázdná, tichá, majestátná.. krutá hora naplněná tichem. A přesto z ní cítí blízko zabloudivší zvířata ústu a hlavně.. pach krve.\nJeskyni chabě osvětlovala dohořívající pochodeň.\nProtáhl se a popadl plášť. Prsty pohladil levou tvář a zachmuřil se.\nJak dlouho ještě, než tohle skončí?\nCo má vlastně skončit?\nProč, proč se cítil tak nějak.. prázdně?\nVčera ji uviděl v tělocvičně a zase do toho spadl. Povídali si a i když se snažil být chladný, jakkoliv chtěl, jeho oči ho prozradily. Nemohl skrýt obdiv a úctu k té, co byla jeho družkou.\nDnes se rozloučí.. Jde si svou cestou a za několik let se vrátí, aby se podrobila dalším zkouškám.\nPovzdychl si a přes ramena přehodil plášť.\n„Štěstí a sílu, Arro Plachetová.“\n„ I tobě, Lartene.“ Usmála se a v jejích zelených očích se mihla slza, která rychle zmizela za branou mavých řas.\nPevně si stiskli pravici a ona zmizela za velkými dveřmi.\n„Gavnere, jdi někam, nic nechci.“ Odehnal veselého upíra a zachmuřil se ještě víc.\n„Ale no tak, Lartene, nic s tím nenaděláš. Nech toho, protože už s tebou doopravdy není k vydržení.“ Ozval se za jeho zády hlas naplněný vřelostí.\n„Pokusím se, Sebo.“ Vycedil mezi zuby a zvedl se z lavice krajíc chleba, který doteď držel v levici pohazujíc na stůl.\nJen já a ty..\nTy, tichý protivník, který mi nikdy nedáš ránu a přesto ty moje přijímáš s takovou samozřejmostí hraničícící s arogancí, že… Provokuješ! Nehorázně provokuješ k další a další ráně.\nTělo se unaví, ale dřív tě mé nehty, silné prsty a pěsti rozcupují na kousíčky.\nVím, nic se tím nespraví, ale.. proč si na někom nevybít svou zlost a smutek?\n„Takhle už to dál nejde, Lartene!“ okřikoval ho Vanez. „To je další boxovací pytel. Ovládej se, chlape. Co to s tebou je?“\n„Pro tebe je všechno jednoduchý, co?“ zavrčel oranžovovlasý upír.\n„Nech toho, nebo tě budu muset na nějaký čas vykázat z Tělocvičen. Ani sklady nemají takový počet náhradního nářadí, aby pokryly tvou spotřebu.“\n„Ts,“ zasyčel Hroozley.\n„Měl by ses jít schladit do sprch.“\nDobře míněná rada.. ts, jako bych ho musel poslouchat.. Vlastně má pravdu. Jdu si schladit hlavu..\nPod vodopádem narazil na právě se koupajícího Gavnera.\n„To musíš i pod tou studenou vodou tak funět?“ popíchl ho s úšklebkem.\n„Blahem, Lartene, blahem.“ Pousmál se a prsty pročísl mokré vlasy. „Ty se moc do té vody nehrneš, jak vidím.“\n„Mhm..“ odsekl upír a v mžiku se ponořil pod jednu z několika vodních kaskád.\n„Aby ti nevypadly zuby, jak s nimi drkotáš.“\n„Gavnere, ty mizero jeden..“\n„Copak, zima, pane Hroozley, zima?“ chechtal se a pomalu přecházel ke břehu.\n„Ne,“ odvětil Larten a než mohl Gavner cokoliv udělat, zmizel pod vodní hladinou.\n„Ty jeden…“ vynořil se prskajíc a pokusil se Lartenovi vrátit jeho nečekaný útok. Opět zmizel pod vodou a smějící se upír s ním.\nOba se zuřivě drhli ručníky, když tu oranžovovlasý upír zpozorněl.\n„Neslyšel jsi něco?“\n„Jak bys mohl pro svůj dech bys neslyšel ani vampýra přicházet.“\nZadumaně odhodil ručník a začal se oblékat. Právě, když zapínal třetí knoflík rudé košile, jeho uši zaslechly znovu ten zvuk.\nPopadl svůj plášť a v rychlé chůzi si ho přehodil přes ramena, přitom pohledem hledajíc nějaký ostrý kámen, kdyby náhodou.\nKonečně to rozpoznal.\nByl to… pláč?!\nHrany kamene se mu zařezávaly do dlaně. Postupoval rychle a tiše chodbou, když tu si všiml, že pláč ustal a on se ocitl v hlubokém a tíživém tichu.\n"Utekli? Zmizeli? Kdo to byl?"\nNedalo mu to a postupoval dál a dál do sítě chodeb namísto aby se vrátil do obytné části Hory. Stěny se stávaly jasnější a ostřejší, tma už nebyla tak hustá jako před několika metry. Udělal krok a nohou zavadil o něco měkkého a... živého.\nShlédl dolů k chodidlům a překvapením upustil kámen.\nKlekl na podlahu a ustrnul.\nMá vůbec právo?\nOdněkud se v centru smutku a žalu, ve kterých se utápěl už několik dní, objevilo něco neznámého. Sám neměl ponětí, jak ono nevý cit pojmenovat.\nNebo snad... otcovská láska???\nNetušil, jak dlouho seděl na chladných kamenech a sledoval spící uzlíček masa.\nDlaň mu vystřelila k tmavým pamenům a prsty promnuly jemné a hebké vlasy. Tímto lehoučkým dotykem se to "cosi" ležící před ním probudilo.\nOzvalo se zívnutí a po chvilce...\nPár hnědých, uslzených očí...\nStiskla mu dlouhý ukazovák a usmála se. Oplatil ji její úsměv a přitiskl ji ke své hrudi. Tiskl k sobě malé, horké tělíčko lidského mláděte a do očí se mu draly slzy.\nTu se chodbou ozval nelidský řev a on se vyděsil.\nS obavamu ji od sebe odtrhl a prohlížel si ji. Všiml si řezné rány v levé dlani.\nPořezala se o mé ostré a tvrdé nehty.\n"Dovolíš?" usmál se vlídně a přitiskl na drobnou ručku své rty. Jazykem pomalu a pečlivě vyčistil ránu a vetřel do ní léčivé upíří sliny.\n"Tak vidíš, už je to v pořádku." řekl po chvilce.\nVelká kukadla zazářila a dívčina hlava klesla na upíří hruď.\nJdu tmou a přesto tak prosvětlenou.\nSvětlo, které nevyhasne, které svítí stejně pronikavě jako vražedné slunce...\nSvětlo přinášející naději.\nNadějí budiž mi ona...\nPoložil ji do své rakve a zachumlal do rudého pláště. Popadl čutoru a odešel do kuchyně.\n"Lartene, co ty tady? Jídlo je přeci v jídelně." pozdravil ho Bhan.\n"Potřebuji korbel teplého mléka a..." zamyslel se. "Nemáme piškoty?"\nKuchař s ezarazil.\n"Ty máš chutě, upíre."\n"No ano, chutím neporučíš." pousmál se Larten.\n"Posluš si," kývl Bhan hlavou ke spíži.\n"Právě včas," pomyslel si, když se vrátil do své jeskyně. Z rakve ho pozorovaly hnědé oči, čílko zakrabacené a tváře nadoiuvající se k pláči.\nŠtíhlé prsty obemkly měkké svaly a posadil ji.\n"Máš hlad?" zeptal se a přiložil k jejím rtíkům hrdlo čutory. Zakuckala se a více mléka skončilo na jejím oblečení než v ústech.\nZamračil se a po chvilce přemýšlení, kdy ona chroupala jeden z piškotů, co jí položil do klína, přišel na řešení.\nLevice promnula jizvu na tváři a šedé oči byly tmavší než obvykle.\n"Nebude se ti to líbit. Dovolíš?" posadil si ji na klín. Objal j ia do pravice chytil nádobu s mlékem v duchu si opakujíc, že příště nesmí zapomenout vzít hrnek.\nMěla nádherné oči. Jejich zeleň přinutila mé tělo k pokoře. Já, Larten Hroozley, jsem se skláněl před Arrou Plachetovou zahalenou jen do havraních vlasů a pokorně žádal o její tělo.\nNaše milování bylo...\nStiskl její drobnou dlaň ve své a oba zachumlal do teplé přikrývky.\nUž dlouho neusínal s někým po svém boku. Sladká mlha snů se vkrádala do jeho mysli, když ještě ucítil drobné rtíky přitisknuté k jeho palci.\nBojoval sám se sebou.\nSeděl na židli, kterou měl vtisknutou do rohu své místnosti a pozoroval dítko hrající si s kameny,které ji přinesl.\n"Musíš oznámit Knížatům její přítomnost a požádat o svolení, aby zde mohla zůstat." nabádal ho k rozumu hlas v hlavě.\nZářící hnědé oči se na něj zadívaly a ona zažvatlala něco nesrozumitelného.\n"Nechci." odvětil v duchu.\n"Tak dobře," kapituloval a podal dítěti kousek chleba.\nKlečím před Knížaty a čekám na jejich rozhodnutí.\nDoufám, že... Že ta drobotina zůstane.\nSedí přede mnou a hraje si s prsty. Její oči jsou tak nevinné...\nKdyž jsme šli do Knížecí Síně, objevil jsem na jejím krku přívěsěk ve tvaru písmena O.\nZačal jsem jí tak v duchu oslovovat.\nTolik se bojím...\n"To je nepřípustné!" vykřikl Mika. "Je to proti zákonu."\n"Miko," ozval se Paris a poté shlédl na upíra před nimi. "Mika má bohužel pravdu. Nemůže tu zůstat. Přesto se však ptám: proč žádáš o její přítomnost v Hoře?"\nV šedých očích se objevila prosba.\n"Mohl bych.. mohl bych s vámi mluvi.. beze svědků?"\n"Přistup blíž," pokynul mu Paris.\n"To dítě... mi dává novou naději."\n"To je vše?" vyprskl Mika. Šíp s Parisem mlčeli a dívali se na dítě před nimi.\n"Dobře," řekl Šíp. "Jsem pro její přítomnost zde."\n"Já také. Miko?"\nTmavooký upír byl zachmuřenější než obvykle a po několika vteřinách kývl hlavou na znamení souhlasu.\nLarten ustoupil a Knížata povstala.\n"Upíři a upírky, přivítejme mezi námi.. Lartene?"\n"Olah." dořekl Paris a v Síni se ozvalo souhlasné mručení.\nPřitiskl ji k sobě. Slza hladící zjizvenou tvář skanula na dětské čelo.\nNevěděl, proč jí má tak rád, ale byl šťasten, že Knížata pochopila.\n"Tak co, taťko?" klepl ho po rameni Gavner a posadil se vedle něj.\n"Řekneš mi tak ještě jednou a máš ten vývar na hlavě." zavrčel a podal dítěti další lžíci horké polévky.\n"A jak tě teda mám oslovovat, ta... dýda?" usmál se Gavner a zakousl se do pečené krysy.\n"Lartene nebo Hroozley stačí." zasyčel.\nPoslední sousto dítě spolklo a on odešel.\n"Tak co, Olah?" mrkl na ni Gavner a podal ji pravici.\nZamračila se a natahovala k pláči.\n"Ty citlivko," podotkl Gavner a opět se věnoval další krysí pečeni.\n"Je s námi už druhým rokem a zatím neřekla ani slůvko.Nezdá se ti to divné?" podotkl jednou v noci u šálku horké krve Kurda.\n"Ani ne. Když bude mít potřebu něco říct, tak to řekne." namítl s klidem Larten a pohledem vyhledal tříletou dívenku. Ta si to kráčela přes jídelnu směrem k ...\nLartena polilo horko. V mysli se objevila slova Knížete:\n"Jen ty ji máš na starosti. Pokud se zatoulá do Síně smrti a nabodne se na kůly, nikoho to zajímat nebude."\nA teď Olah cupitala přímo k autorovi oněch slov.\nPostavila se před černovlasého upíra a pozorovala ho. Všiml si jejího počínání, ale nechal to být. Ignoroval ji.\nUdělala čtyři krůčky a ocitla se pod stolem.\nDrobné dlaně objaly Mikovy nohy a ona se k nim přitiskla.\n"Moment, Parisi," omluvil se MIka a sklonil se pod stůl. Zamračil se.\nHnědá kukadla se na něj usmívala a on se zamračil ještě víc.\nOdtrhl ji od sebe a postavil vedle stolu. Poté se zas věnoval Sebovi a Parisovi.\nJejí tělíčko tak krásně hřeje, ležím v rakvi s ní a mám být šťastný.\nOpět jsem si vzpomněl... na Ařřinu hebkou pleť, dlouhé vlasy, krásné oči,...\nPočkat, tohle přece nejde.\n"Olah, co to blábolíš?" přitiskl ji k sobě a poodkryl víko rakce, aby na ni viděl.\nNejsem její otec. Přece...\nNechci jí být otcem.\n"Ne, Olah. Larten!" podíval jsem se do jejích očí. Pochopila mne?\nNakrabatila čelo a zamyslela se.\n"Ano, Larten." usmál jsem se a políbil ji na čelo.\n"Vanezi, dej jí pokoj." zašklebil se oranžovovlasý upír. "Musíš jí takhle tahat?"\n"Musím. Jednak by bylo dobrý ji začít něco učit a jednak... je to pěkný kousíček ženské."\nJednooký mistr her si nadobro přestal všímat mrzutého upíra věnujícího se klikům a popadl do náruče Olah.\nTa se rozkřikla a snažila se vyprostit z jeho sevření.\nNajednou se ocitla...\n"No pojď, zkus si to." lákal ji Vanez, zatímco ona udiveně stála na jedné z kladin.\nUdělala nesmělý krok a ... spadla přímo do Vanezovy náruče.\nOpět ji postavil na kladiny a čekal.\nOpakovalo se to asi pětkrát než pochopil, že tudy cesta nevede.\nNemínil to vzdát, a tak si na kladiny vylezl také.\n"Olah, ty ještěrko, přestaň sebou šít." napomenul ji a sevřel ve dlaních. "No tak..."\n"Nemá to ráda, ctihodný mistře her." podotkl jízlivě Hroozley.\n"Jak ji donutím přestat?"\n"Vždyť spadne." namítl Vanez.\n"Poučení pro ni, že na kladinách ti má věřit."\n"Tak dobře, sadisto. Zkusíme to po tvém." ušklíbl se Vanez a dal ruce pryč.\nŠtíhlé prsty setřely poslední slzy ze zamračené tvářičky.\n"Ode dneška je Vanez tvým učitelem, dítě." usmál se na ni a začal vtírat mast do natlučených kolen.\n"Teda, to byl řev." přiběhl Vanez. "Dobrý?" mrkl na podlitiny.\n"Dobré to bude zítra, dnes ne."\n"Ok," chystal se Vanez opět odejít.\n"A toho, jak ty říkáš, řevu si ještě užiješ." řekl kousavě Larten a vyzdvihl zívající Olah do náruče.\nTulila se k němu a s největší silou se držela jeho košile.\nS nedůvěrou pozorovala ostatní upíry, kteří v tělocvičně hráli různé hry.\nI on si přišel zahrát, ale ona mu zatím nedala šanci a držela se ho jako klíště.\n"Vanezi, prosím tě," koukl s prosíkem na upíra v modrém tílku a džínách.\n"Olah, pojď ke mně, Krásko."\n"Ne," přitiskla se k oranžovovlasému upírovi ještě víc.\n"Ale ano," řekl Larten přísně a podal ji Vanezovi.\n"Ne!" křikla, ale v mžiku ji pevně chytila Vanezova paže.\n"Proč bojují?" uklidnila se a se zvědavostí pozorovala Lartena.\n"Oni nebojují. Oni si jen hrají, Krásko."\n"Ty si nehraješ?"\n"A proč?" usmál se vítězně Vanez, když hnědovláska v jeho náručí nakrčila přemýšlivě čelo.\n"A kdy se budeme zase učit, Olah?"\n"Vandžo," podal pravici Knížei.\n"Lartene," přijal ji a zašklebil se. " My máme v Hoře dítě? To jsou mi novinky. Kdo ji zasvětil?"\n"Nikdo. Není upírkou."\n"Cože?! A je v Hoře?!" nechápal zelenovlasý upír.\nZatímco spolu upíři debatovali, prohlížela si ho. Pravou rukou se pořád držela rudého pláště, přesto však udělala krok dopředu. Po chvilce couvla a pohlédla na Lartena.\n"Nelíbí se mi." říkaly mu hnědé oči.\n"Přijel jsi na slavnost?"\n"To také, hlavně na Radu." zašklebil se Vandža na Olah.\nZamračila se a stáhla se za Lartena.\n"Nedůvěřivé dítě. Máš ji na starost?"\nLarten souhlasně kývl a pročísl hnědé vlasy.\nZelenovlasý upír si dřepl a zadíval se do dívčiných očí.\n"Vandža Pochod jméno mé."\nPustila plášť, udělala krok dopředu a se slůvkem "Olah," sklonila hlavu.\nSeděla na žiněnce a se zaujetím pozorovala svého učitele, kterak opravuje zbraně.\n"Krásko, vysvětlil ti Larten, co se teď bude další tři noci dít?"\n"Budeme slavit. Celá Hora se naplní veselým křikem, boji, krví a pivem. A rovněž... tancem." mrkl na ni významně.\n"Protože se koná Rada. Všichni generálové se sejdou s Knížaty, povypráví si novinky a o tom, co se za posledních 12 let událo, budou rokovat o budoucnosti. Rada je spojena i se svátkem nemrtvých a to je panečku akce."\nPodívala se na něj nedůvěřivým pohledem a odešla pro hůl.\n"Kladiny?" usmála se.\n"Kladiny." přijal výzvu.\nVběhla do místnosti a zarazila se. Už tolikrát ho viděla oblékat se, ale dnes to dělal s ještě větší pečlivostí než kdykoliv jindy.\n"Lartene?" broukla a zavrtala se ve své síti. Už dva roky nespala v jeho rakvi. První noci probrečela a zvykala si na samotu během spánku.\n"Hm," zamyslela se. "Co to děláš?"\n"Chystám se na slavnost."\nNaposledy si pročísl zrzavého ježka a otočil se k ní.\n"Teď mě dobře poslouchej." zamračil se. "Slavnost je svým způsobem i nebezpečná. Rozdovádění upíři často postrádají rozum. Drž se raději stranou, ale pokud tě někdo vyzve k souboji, je slušností ho neodmítnout."\nKývla hlavou na zmanemí souhlasu.\nBřinkl ji do nosu.\n"Přijď do Knížecí Síně a dávej na sebe pozor."\nProplétala se mezi upíry a pohledem hledala rudý plášť. Našla ho v páé lavici vepředu. Nebyl sám, po levici u něj stála černovlasá žena. Oba se na ni usmáli, ale ona se zamračila.\n"Štěstí, štěstí, štěstí!!!"\nDav upírů ji pohltil a po chvilce s hrůzou zjistila, že ji rudý plášť zmizel z očí. Stála mezi muži a do očí se vkrádaly slzy.\nHledala nějakou známou tvář a nenalézala ji.\nTu ji do vzduchu zvedly silné paže a ona se ocitla v Parisově náručí.\n"Tohle ještě není pro tebe, maličká."\nV hnědých očích se objevila vděčnost.\nSevřela ve dlaních košili přehozenou přes opěradlo židle a vyšplhala se do sítě zavěšené blízko rakve. Místo do přikrývky se zachumlala do bílé látky a pokoušela se usnout.\nNedařilo se jí to.\nV dětském srdci se objevil smutek a vyvěral na povrch v podobě lesklých slz.\nUž usínala, když ji probudily tiché hlasy. Otočila se a spatřila líbající se pár.\n"Nemám ji ráda. A tebe také ne, Lartene!" pomyslela si a se slzami v očích usnula.\nDalší dva dny strávila s Parisem. Kníže ji vedl po pro ni zatím neobjevených chodbách a vyprávěl řadu příběhů a legend. Některým se smála, jiným věnovala spršku slz. Vždy jí pak Kníže otřel tvář a jeho oči byly stejně jako hlas plné vlídnosti.\nDo lůžka padla unavená, ale částečně spokojená.\nPřináším ti nové oblečení, které ti na mé přání sehnal Seba a nemohu se na tebe vynadívat.\nVypadáš jako anděl.\nProč nám Osud odepřel to štěstí a potěšení mít vlastní potomky?\nSnad právě pro to...\n... pro onu krásu...\nKdykoliv uviděla Lartena ve společnosti Arry, utekla na druhý konec síně a po zbytek dne se mračila.\nČíhala na chvilku, kdy odejde, ale nepřicházela.\nArra zůstala v Hoře a ona...\nNeměla ji ráda.\n"Skvělé!" zatleskala Arra. Přišla si do tělocvičny protáhnout tělo a Vanez s Olah cvičili na kladinách.\nPrávě se Olah podařil výpad, kterým šťouchla učitele do stehna. Avšak nebyl dostatečně silný, a tak se v mžiku ocitla na podlaze.\nZavrčela, když ji upírka podala pomocnou ruku, ale přijala ji.\n"Nejsem spokojená," pokrčila rameny a sevřela v dlaních dřevěnou tyč.\n"Bude ti to trvat ještě dlouho, než porazíš Vaneze." smála se Arra a přátelsky na něj mrkla.\n"A kdoví, jestli se ti někdy podaří porazit Arru." odvětil mistr her a posadil se na jednu z kladin.\nZamračila se a uklonila se.\n"Smím s tebou podstoupit jeden souboj, Arro?"\nČernovlasá upírka se usmála a vybrala si jednu z tyčí.\n"Ani jsem nevěděl, kolik jsi se toho za těch šest let naučila, Olah." usmíval se spokojeně, když ji ošetřoval rány.\nMlčela a jen stěží polykala slzy.\n"Vanezi," zašeptala a objala ho. "Vanezi Blane, nauč mne býti tak dobrou jako je Arra, ne-li jak býti ještě lepší."\n"Oh, Kurdo, omlouvám se za zpoždění." posadila se k blonďatému upírovi a přitáhla si před sebe misku s jídlem.\n"Ne," odstrčil ji pryč Kurda a přísně se na ni zadíval. "Nejdřív se něco naučíš a potom budeš jíst."\nNelíbilo se jí to, ale kývla na souhlas.\n"Budu tě učit psát a počítat." vysvětlil ji a v modrých očích zazářila pýcha. "Většina upírů to nepovažuje za důležité, ale ty... Ty to budeš potřebovat. Až se vrátíš, budou pro tebe psaní a četba životapotřebné."\n"Kam se mám vrátit?" zeptala se udiveně.\n"To teď není důležité. Tady máš papír, tady tužku." podal ji psací potřeby a začal vysvětlovat...\n"Já to nezvládnu..." povzdychla si, když ji na tužku nepřivykylá ruka opět zklamala.\nJídelna se začala plnit hladovými upíry a ona je s dávkou závisti pozorovala.\nKurda už dávno odešel za svou prací a nechal ji s tužkou a archem papíru samotnou.\n"Tak jak to jde?" přisedl si k ní Gavner.\n"Vůbec mi to nejde. Raději bych dělala 50 kliků než tohle." odhodila tužku. "Dáš mi kousnout?" poprosila.\n"Posluš si," kývl k misce.\n"Díky, Kurda mě moří hladem."\n"A dobře dělá." ozval se jim za zády přísný hlas. "Musíš se to naučit, Olah."\n"To říká ten pravý," zamumlal Gavner a Larten po počastoval jedním ze svých velice milých pohledů.\n"Když ono mi to nejde." fňukla a sebrala Gavnerovi poslední sousto z ruky.\n"První lekce jsou nejtěžší, ale jen slaboch se vzdá." namítl a zakousl se do kousku sýra.\nZavrčela a chtěla mu, stejně jako Gavner vzít nějaké to sousto.\n"Pěkně si vstaň a vem si svou porci." spražil ji pohledem. "V životě s tebou Osud slitování mít nebude."\nZběsile dýchám a zírám do tmy. Pochodeň nad našemi hlavami už dávno dohořela a ty...\nTy jsi mrtvá!\nRychle vyskakuji z rakve a přiskakuji k tvé posteli.\nUf, byl to jen sen.\nJen hrozná noční můra nebo...\n"Zkusíš to se mnou s dýkami?" přerušil její smích Lartenův hlas.\nPodívala se na nože v jeho dlaních a ustrnula.\n"Víš, že dýky nemám ráda."\n"Lartene, neblázni. Ona s noži ještě moc necvičila." domlouval mu Vanez.\n"Pravý čas začít." odsekl Hroozley a odepínal si plášť.\n"Tu máš," podal ji jeden z nožů a než se nadála, jeho paže proťala vzduch.\nBránila se, seč mohla. Používala výhodu své výšky, uskakovala, snažila se zabodnout do něj hrot své dýky, ale největším jejím úspěchem byla roztržena nohavice a natržený rukáv.\nOn měl na své straně úspěchů víc. Na tváři ji z povrchového škrábance tekla krev, nohu a paže měla pořezané a rameno naražené.\n"Jau!" vykřikla a její dýka ji vypadla z ruky. "Tohle není fér." vyjekla, když ji jeho ostré nehty vnikly lehce pod kůži na břiše.\n"Život není fér, Ol." držel ji v šachu šedooký upír. "Boj není fér a modli se k upířím bohům, abys.." nedořekl. Místo toho ji popadl do náruče a posadil na jednu z kladin.\n"Postarám se o ni, Vanezi." kývl hlavou a plivl si do dlaní trochu slin.\nVe svých čtrnácti letech už mnoho pochopila a přesto ji vžd upíři ukázali něco nového. Pozorovala jeho tvář a mimoděk mu rukou pohladila dlouhou jizvu na líci.\n"Tak.. jaká jsem byla?"\n"Byla bys mrtvá, Ol." mrkl na ni, ale na znamení pochvaly zvedl palec.\n"Chceš ještě cvičit nebo jdeš se mnou?"\n"Jdu s tebou."\nZírala na hvězdnou oblohu a zářivý měsíc.\n"Tak.. tohle je mimo Horu?" divila se a nemohla odtrhnout oči od světélkujících krás.\n"Vzal jsem tě sem, protože.. Měla by vědět.. Musíš e rozhodnout."\nZamračila se a dožadovala se vysvětlení.\n"Před 13 lety ses ocitla v Hoře. Jsi člověk a ne upír, a přesto jsem nemohl nechat tě napospas osudu. Nikdy jsem tě nezasvětil a mohl jsem, Ol.\nTeď se musíš rozhodnout. Chceš být upírkou nebo člověkem? Chceš zůstat s upíry nebo se vrátit k lidem?"\nOpět ten strach...\nStejná míra srachu, jakou jsem poci'toval před 13 lety klečíc před Knížaty.\nBojím se tvého rozhodnutí, Ol.\nkdyž já jsem musel!\nPřitulila se k němu a její paže se obtočily kolem jeho boků.\n"Jak se mám rozhodovat, když ani nevím, mezi čím? Vezmi mě k lidem, Lartene. Na zkoušku." zaprosila a vzhlédla ke hvězdám.\nOpartně, aby ho nevzbudila, se zavrtala pod peřinu a přitiskla se k němu.\nTolik se toho za poslední dva roky událo, že se jí tomu nechtělo ani věřit.\nSplnil ji její přání a odešli z Upíří Hory. Cesta byla tvrdá, náročná, ale přežila ji.\nKdyž poprvé přišli do města, musela se ho pevně držet za ruku a po lících ji stékaly slzy.\nVše bylo tak neznámé a hlavně.. hlučné. Tolik ji chybělo tíživé ticho Upíří Hory.\nKurda měl pravdu a v duchu mu nespočetněkrát děkovala za lekce psaní, poštů a později i čtení.\nNašla zde sobě rovné, ale brzy zjistila, že si nerozumí. Její smysl pro čest, spravedlnost a přísnost, kterou ji upíři vštěpovali, ji odlišovala. Nikdy k nim necítila náklonnost. Navíc objevila i temné stránky lidské rasy: hamižnost, zlobu, nenávist a výsměch.\nPo svítání, když Larten spal, hořce plakala a tesknila po..\nVzpomněla si na jejich včerejší rozhovor a usmála se.\n"Co ten tvůj přítel?"\n"Přítel?" zvedla obočí a zamyslela se.\n"Aha, ten. Nevyhovující." pokrčila rameny a zbytek večera mlčela.\nMlčela teď velmi často. Neměla co říct.\nSvěřit se Lartenovi?\nNepřipadá v úvahu. Musela by mu říci o více věcech, díky nimž je mlčení nad zlato.\nŤukla mu nosem do brady a její vlasy ho šimraly na tvářích.\n"Mhm..." zamumlal nespokojeně.\n"Vezmi mě domů, Lartene. Prosím." začala tiše plakat.\nJeho paže ji objala a přitiskla k sobě.\n"Super," vykřikl radostně Vanez, když mu jedna z dýk pořezala předloktí. "Vidím, že se ti můj dárek hodil a tys cvičila."\n"Zklamu tě. Cvičila jsem jen na zpáteční cestě." uchechtla se a přidala mu k prvé řezné ráně další.\n"Jsi prostě talent, krásko." mrkl na ni Vanez a několika výpady ji odzbrojil.\n"Jak se rozhodla?" posadil se Seba k Lartenovi a podal mu hrnek s krví.\n"Zůstane tady. Upírkou být zatím nechce, nepřipadá jí to lákavé, ale Hora je to jediné, co zná a miluje."\n"Jenom Hora?" podivil se se zvláštním světlem v očích Seba. "Stala se krásnou."\n"Stala? Vždy byla krásná." namítl Larten a stiskl hrnek.\n"Nic k ní necítíš?"\n"Sebo," ošil se upír. "Nejsem Vanez, abych si k ní dovolil víc, než je potřeba. Jsme jenom velmi dobří přátelé. Já.. je to má hnědooká naděje. Nic víc." rozesmál se a dodal:\n"Navíc, ještě pořád nejsem vyléčen."\nCítit k Ol něco víc než přátelství?\nNepřemýšlet nad tím nebo..\nJe to přece Ol, ne?!\nČesala si dlouhé vlasy a vyprávěla mu o poslední hodině s Kurdou.\n"Asi s ním půjdu kreslit mapy." usmála se a zamyslela se. "Proč se na mne teď všichni tak podivně dívají a usmívají, Lartene?" pohodila hřeben na stolek a položila se vedle něj do rakve.\n"Ol, tady už se takhle nevejdem." protestoval.\n"Tak se otoč na bok." rozesmála se a podepřela so hlavu jeho ramenem.\n"Proč, proš. Jsme muži a ty žena. Navíc krásná. Mezi námi je málo žen, tak si každý na tebe dělá chutě."\n"Chceme s tebou spát,." odvětil prostě a dál se věnoval svým myšlenkám.\n"Takže.." přemýšlela. "Oni chtějí.. mé tělo?"\nZamračila se a zaryla nehty do jeho paže.\n"Ol, nech toho. Jednou to přijde. Hlavní slovo v tom máš samozřejmě ty. Budou tě svádět, zkoušet podvést, ale nikdy ne znásilnit." usmál se a dodal. "Být tebou, dám si na Kurdu pozor."\n"Ts," odsekla a zavřela oči. "Líbej mě, líbej.." zabroukala si refrén jedné z písní, co slyšela ve městě a propadla se do říše snů.\n"Dobrý večer," pozdravila tmavookého upíra. "Už dlouho vás chci pozdravit, Miko, ale vy jste tak zaneprázdněn." usmála se a čekala na jeho odpověď.\nProhlédl si ji a odvětil:\n"Dobrý večer, Ol."\n"Promiňte, pane, ale pro vás pouze Olah." zamračila se.\n"Drzost tě ještě nepřešla, jak vidím."\n"Ani nepřejde, pane. Nevím, proč, ale vás jsem si oblíbila. I když vy mne očividně ne. A proto budu drzá, i s hrozbou trestu nad mou hlavou, Kníže. Krásný zbytek noci." popřála mu a odběhla.\n"Musíš pořád toho Miku provokovat, nezbednice?" spílal ji Kurda. Kolem nich byla čím dál tím větší tma a svíčka v jejích rukou pomalu dohořívala.\n"Bohužel ano, Kurdo. Nevím, opravdu nevím, proč mne nemá rád. Larten mi vyprávěl, že už jako malá jsem za ním pobíhala a... nic. Nemá mě rád."\n"Občas tuto skutečnost musíme respektovat, drahá. Posviť mi prosím na papír."\nZručně a rychle zakreslil do mapy úsek, který právě prošli a postupovali dál.\n"Jak jsi daleko s tou knihou, co jsem ti půjčil?"\nůmoc daleko ne, nemám na čtení čas. Vanez mě připravuje k jeho zkouškám, když jako člověk nemohu projít Prověřením, Seba mě pověřil přípravou oblečení a bot na blížící se Radu, ty mi dáváš tolik početních úloh a já.. Nemám dostatečně moc času na své záležitosti."\n"Ne, pane. To bych si nikdy nedovolila. Od svých 16ti let jsem vděčná za svůj pobyt zde." přiznala tiše.\n"Co bys ráda dělala, Olah, kdybys mohla?"\n"Ty jsi zvědavý," rozesmála se. "Ráda bych opět pozorovala hvězdy. Jsou krásné a tolik tajemné. Ráda bych opět viděla laně s mladými, které Larten při návratu díky mé prosbě ušetřil a ulovil něco jiného. Ráda bych si splnila své sny, Kurdo Smolte." dořekla a všimla si jeho hloubavého pohledu. "Stalo se něco?"\n"ne, ne. Jen jsem se zamyslel."\nZahlédla i skrz tmu v jeh oočích něco, co se jí nelíbilo.\n"Možná... Možná by bylo dobré se vrátit." navrhla a aniž by čekala, otočila se a kráčela zpátky.\n"Parisi," vykřikla radostí a rozeběhla se za ním. "Děkuji ti za to, co jsi pro mne loňské svátky udělal." řekla a začervenala se.\n"Už se jistě těšíš na slavnost." řekl a pátravě se jí zahleděl do tváře. "Tentokrát si ji užij a nikým si ji nenech zkazit."\n"Pokusím se." sklonila hlavu a odběhla s várkou oblečení a bot zpátky do Síně.\nStojím ve dveřích a pozoruji ji. Připadám si jako ten nejsprostější šmírák, a přesto tu stojím tiše a dívám se na ni.\nObléká se do svých oblíbených věcí, vlasy spllétá do copů a zdobí je barevnou látkou, prohlíží si svůj obličej a spokojeně hladí líc...\nAsi je správný čas odejít nebo se ozvat.\n"Něco jsem ti přinesl, Ol." usmál se a podal ji předmět zabalený do látky.\n"Proč?" usmála se a převzala dárek.\n"Vše nejlepší k tvým narozeninám." pokrčil rameny a chtěl odejít, když tu mu ona skočila na záda.\n"Dííííky!" přitiskla se k němu a pocuchala mu vlasy. "To je, to je.." seskočila.\n"Prostě jen dárek, Ol." zazubil se a odešel.\nPostavila se vedle něj a v očích se jí zablýskla hrdost.\n"Sluší ti to," zašeptal Larten a ona jen spokojeně kývla. Neodolala a vzala si na sebe Lartenův dárek- modrý plášť, který ji připomínal oblohu.\nStála tam se svou rodinou a v srdci cítila neskonalé štěstí.\nMimoděk našla Lartenovu dlaň a chytila ji.\n"Tak co, krásko, bavíš se?" oslovil ji Vanez a nabídl ji hlt piva.\n"Bez pochyby," usmála se. "Dáme si..?" kývla směrem k zápasišti.\n"Dýky, kopí, hole?" dal jí na výběr.\n"Ruce." vybrala si a odkládala nepotřebné věci.\nKroužili koelm sebe a v momentě boj začal.\n"Jau!" vykřikl, když se mu její zuby zakously do ramene. "Tak ty takhle."\nNedalo mu práci povalit ji a on ji začal lechta. Zmítala se, smála se, ale on nepovolil. Z posledních sil ho dostala pod sebe a zalehla ho.\n"Vanezi... Blane... to... prohraješ!" vycedila mezi zuby a na rty mu ctiskla motýlí políbení.\nVyužila momentu překvapení a na bradě mu přistála její pěst.\n"Tak.. kdo vyhrál?" zašeptala a vstala.\n"Ty," uznal a potichu dodal. "Ženské zbraně by se měly zakázat."\nPopadla své věci a odcházela.\nTěšila se na ticho a útulnost jejich komnaty.\n"Olah," vykřikl někdo její jméno a ona se otočila. Za zády ji stál Mika a podíval ji korbel piva.\n"Děkuji." přijala a napila se.\n"Smím prosit?" chytil ji za ruku a ani nečekal na odpověď a vtáhl ji mezi tančící upíry.\nTrpělivě vydržela jeden tanec a s úklonou chtěla odejít. Mika ji však chytil za paži a přitáhl k sobě.\n"Pane, jste opilý. Pusťte mne prosím." zakňučela a pohlédla do tmavých očí.\nNepustil ji, avšak odtáhl do jednoho z koutů Síně.\n"Drzá holko!" vyštěkl a stiskl její paži ještě víc. "Kým jsi? Kým jsi, že mi říkáš, co jsem a co ne. Ničím. Zůstala jsi tu jen díky Parisově a Šípovu milosrdenství, být tebou, tak jsem zticha. Jsi jen obyčejný člověk, který sem nepatří." vycedil skrz zuby a chtěl odejít. Najednou to byla ona, kdo silně tiskl jeho paži.\n"Mýlíte se, pane." zajíkla se a polkla slzy. "Já nejsem člověk. Jsem upír. Znám věe, co má upír znát a patřím sem, patřím do klanu, i když nejsem zasvěcená. A vy, pane, se mýlíte." počastovala ho pohledem plným hrdosti, opovržení a bolesti a odešla.\nKdyž se dostala do prázdných chodeb, rozutekla se a stírala slzy.\nSchoulená do klubíčka ležela ve své síti a četla si knihu půjčenou od Kurdy.\n"Čti prosím nahlas." požádal ji Larten.\nPoslechla a jeskyni zalil její hlas předčítající knihu o velkém přátelství.\nPozorovala jeho přípravy na druhý den slavnosti.\nCopak je to za slavnost, když v srdci cítí takovou hořkost.\n"Smím si pak lehnout do tvé rakve?"\nZamračil se a otočil se.\n"Ano. Olah? Copak tě trápí?"\n"To.. To je jedno, Lartene. Víš, dobře se bav." usmála se na něj a opět se zavrtala pod přikrývku.\nTolik to bolí...\nTak strašně to bolí a nejde to zastavit.\nProč si nemůžu vyrvat srdce z těla, vymazat vzpomínky, jednoduše zapomenout?\nOd dětství, co si pamatuji, všem zde věnuji každý den své srdce a včera...\nOpět pláču. Už ani nestírám své slzy, nevstávám, jen zírám.\nMika ťal do živého a ani podnapilý stav neomlouvá.\nPopadla svůj polštář a uvelebila se v tmavé rakvi. Zaklapla víko a pohltila ji milosrdná tma.\nHladila bříšky prstů hladké dřevo tak, jak to dělala, když byla malá a usínala s rukama kolem Lartenova krku.\nPolíbila dřevěnou stěnu a propadla se do země snů.\nBavil se, ale občas, když zrovna byl sám, cítil úzkost.\nA on poprvé dal přednost zábavě před ní.\nProtáhla se a zjistila, že je zpátky v síti.\nOdhrnula přikrývku, víko rakve a vkradla se k němu.\n"Mhm, Olah.." zabručel, ale posunul se, aby ji udělal místo. "Zhasni, lásko." zamumlal ještě, přitiskl se k ní a zase usnul.\nZ očí ji splývaly slzy a vpíjely se do tmavé látky jeho košile.\nSlyšela tlukot jeho srdce, každý jeho nádech, každý výdech.\nVěděla, že spí a je od ní někde velmi, velmi, velmi daleko, přesto však začala šepotat a vylévat mu svou bolístku.\n"Opravdu nechceš jít se mnou?" zeptal se jí snad už asi popáté a ona opět jen nesouhlasně zavrtěla hlavou.\n"Tak..." zadíval se na ni.\n"Dobře se bav." dořekla za něj.\nSe slzami v očích splétala dlouhé vlasy v copy.\nJeště před dvěmi dny tu stála šťastná. Teď na ni ze zrcadla zírala... roksa.\nModrý plášť Larten zvedl a teď visel přes opěradlo žixdle. Hodila ho do kouta a ruce schovala do kapsy modré mikiny. Vzala si na sebe své oblíbené džíny, co jí je jednou bhem tréninku Vanez roztrhal na koleni a do kapsy schovala přívěsek, co ho měla odjakživa.\n"Vyzývám tě na souboj, Lartene Hroozley." křikla směrem k oranžovovlasému upírovi a upila ze sklenice.\nVytáhla si dýky a přichystala se.\nPoklonila se a začala bojovat.\n"Pojď se mnou prosím pryč." zamumlala, když se jí pokoušel vyrazit zbraň z levice.\n"To nejde," odvětil a ona ho škrábla na líci.\nUskočil, ale v zápětí ji překvapil výpadem, který směřoval na její stehno.\n"Pojď, moc tě prosím." zamumlala zoufale.\nZastavil se a sklonil dýky. Tu mu tu svou opřela o hrdlo.\n"Prohrál jste, pane." usmála se hořce a odcházela.\n"Kurdo, omlouvám se, zda..."\n"Nerušíš!" usmál se. "Copak?"\n"Vzal by jsi mne... ke hvězdám?" zašeptala a sklopila hlavu.\n"Myslíš k východu z Hory? Ale jistě."\nBloumali čím dál tím tmavšími a tmavšími chodbami.\nUž dávno ztratila orientaci o tom, kde právě jsou, ale on i ve tmě věděl, kam směřují.\n"Bojíš se?" z jeho hlasu cítila smích.\nHvězdy... Chtěla bych patřit k vám.\nJeště předevčírem jsem zde byla šťastná, dnes...\nJe to tak těžké a zároveň není. Vždyť jenom jeden upír řekl, že zde nepatřím. Larten, Vanez, Gavner, Paris, Seba a Kurda mi toto nikdy nenaznačili.\nI jeden upír stačí ke zničení štěstí...\n"O čem přemýšlíš?" vyrušil ji Kurdův hlas.\nPoplašeně se na něj podívala.\n"Tak... o prvním dni slavnosti." odvětila s nádechem hořkosti.\n"Všiml jsem si, že ses včera vůbec neukázala."\n"Ne, nebylo mi dobře."\n"Dnes je ti lépe?"\nZadívala se na něj a potom shlédla na své dlaně položené v klíně.\n"Proč.." řekla si sama pro sebe.\n"Proč jsou nějaké pitomé jizvy pro někoho tolik důležité." vykřikla a schovala hlavu do dlaní.\nPřiskočil k ní a přitiskl ji k sobě.\n"Vůbec netuším, o čem mluvíš, Olah, ale jedno ti musím říct."\nBojím se, netuším, co má Kurda v plánu, ale neuhýbám.\nMé poraněné srdce žadoní, prosí, přímo škemrá po troše toho něčeoh neznámého...\nNepřemýšlím, jen... vnímám.\nPohladil ji po rtech a ona ustrnula.\n"Víš, tenkrát.. Teď.. já..."\nUcítila něžný dotek jeh ortů na svých a čekala.\nJemně ji kousl do horního rtu a ona ucítila jeho horký, zrychlený dech.\nCo to dělám? Co dělá on?!\n"Ne," odstrčila ho za cenu bolesti, která ji projela rtem. "Kurdo, já..." zmlkla.\nUsmál se a smutně se na ni podíval.\n"Nechtěl jsem... Nechtěl jsem ti roztrhnout ret."\n"To je... V pohodě." odvětila a jazykem slízla kapky krve.\n"Budu ti muset.."\n"Já vím!" vykřikla a vstala. Pochodovala sem a tam a čekala, až se rána trochu stáhne, jenže... nic.\n"Je to hluboké." podotkl věcně a přistoupil k ní. "Dovol, abych ti pomohl."\n"Ne!" vykřikla. "Plivni mi do dlaní."\n"Slyšel jsi. Plivni mi do dlaní."\nPoslechl a sledoval, jak si dívka vtírá jeho sliny do rány.\n"Omlouvám se." zamumlala a posadila se tam, kde ještě před chvílí seděli spolu. "Já... Mám v sobě takový zmatek a .. neucukla jsem, když jsem mohla."\n"Olah," klekl si před ní a schoval její dlaně ve svých. "Neobviňuj se pořád."\nRozplakala se. Plakala tak strašně, že nemohla skoro popadnout dech. Plakala dlouho a on klečel a s jistou fascinací pozoroval slzy putující přes tváře na jejich spojené ruce.\nVyprostila jednu dlaň z jeho sevření a setřela slzy z lící.\n"Já," zabrumlala tiše. "Na chvilku si lehnu, ano? Není mi dobře."\nProbudila mne čísi ruka hladící mé tváře.\noddychnu i a v duchu ucítím pocit bezlepčí a lásky.\nLarten mi přece nikdy neublíží a vůbec neublížil.\nSe smutkem v očích pozoruji, jak pomalu mizí její věci. Nejdřív síť a přikrývky, oblečení, co měla ve skříni, knihy a archy papíru, co popsala s Kurdou. Dokonce i velký stolek se zrcadlem, o který mě požádala, jsem jí dovolil odnést.\nJedinou věcí, která mi po ni zůstala, bylo dřevěné O a modrý plášť.\n"Takže zítra začneme, ano Olah?" vytrhl ji ze zamyšlení Vanez.\n"Dobře, učiteli." usmála se a protáhla se. "Dala bych si ještě jeden zápas s řetězy." mrkla na něj vyzývavě.\n"Na to dneska zapomeň, krásko. Už tak mám dost povídaček o tom, jak jsi mě onehdá porazila. Ale mám pro tebe vhodného protivníka." odběhl a mezitím, co si vybrala zbraň, se vrátil s jinou dívkou po boku. Ta se před ní sklonila a řekla:\n"Kayah. Přijímám tvou výzvu."\n"Olah." rovněž se sklonila a Vanez rychle uskořil, neboť se Kayah vrhla do souboje.\nObtočila ji řetěz kolem kotníku a podrazila Kayah nohy. Než se však nadála, měla jejím řetězem spoutané ruce, za níž je upírka stahovala k sobě. Pouhým zázrakem se jí podařilo se osvobodit, ale než stačila vykonat protiútok, vytrhla ji protivnice řetěz z ruky a svůj ji pevně omotala kolem hrdla. Přitahovala ji k sobě a Olah se marně pokoušela nadechnout. Už měla mžitky před očima, když tu se do jejích plic dostaly atomy kyslíku. Svalila se na podlahu a jen dýchala.\n"Vítězem je Kayah." zvolal vesele Vanez a pomohl Olah vstát.\nKayah ji podala pravici a přitáhla ji k sobě.\n"Jsi dobrá," pochválila ji, ale vzápětí dodala. "Dávej si potor na všechny části těla soupeře, nejen na zbraň a ruce."\nJeště mrkla na Vaneze a odcházela.\nOlah si ji prohlížela a přitom vzpomínala na každý její krok.\n"Byla prostě lepší," pokrčila rameny smířeně, navzdory tomu, že v duchu cítila vztek.\n"Lartene, rád tě vidím."\n"I já tebe, Vanezi." potřásl mu pravicí. "Máš už seznam úplný?"\n"Dodělávám poslední zkoušku." usmál se zrzavý upír a břinkl ho do ramene. "Chceš nám pomoct?"\n"Pokud mohu být nápomocen, rád pomohu. Mimochodem, jak je na tom Olah?"\n"Docela dobře. Za chvilku za ní ještě půjdu." odvětil Vanez a dopisoval potřebné informace do formuláře.\n"Slib mi Vanezi, že za nesplnění mě čeká..." povzdechla si. " Smrt. Víš, mám takový pocit, že díky tomu, že v Hoře žiji od svého prvého roku života, mám u vás jakousi protekci a vy pro mne máte slabost. Nechci takové zacházení. Buďte ke mně stejně přísní jako k ostatním upírům." řekla a čekala na jeho odpověď.\nPomyslel si něco o upíří tvrdohlavosti a dal ji své slovo.\n"Krásko, jsi perfektní!" líbnul ji rozverně na čelo a její oči zahořely vděkem.\n"Tak... zítra." zašeptala a schovala hlavu pod přikrývku.\n"Vítej na tvých zkouškách, Olah." přivítal ji Vanez v černém plášti. Kolem něho stáli další upíři rovněž ve slavnostním.\nZdálo se jí to, nebo tam stojí i Larten?\n"Zkoušky budeš podstupovat po dalších pět dní- každou noc jednu.\nDnes tě čeká zkouška prvá. Za chvíli ti zavážeme oči a zavedeme tě do místnosti. Tvým úkolem bude přejít na druhou stranu oné místnosti, avšak na cestě potkáš pět upírů. Každý z nich bude mít jinou zbraň a jeho úkolem bude tě zabít. Pokud je ale zraníš a za zranění se bude počíta velmi bolestivý úder holí či pořezaná kůže, onen upír musí odejít a nechat tě jít dál.\nTvými zbraněmi budou dýky a hůl.\nExistují jen dvě cesty: cesta za smrtí anebo cesta k druhé zkoušce. Štěstí, Olah!" udělal znamení smrti a ostatní se k němu přidali.\nV duchu proklínám bezmocnost, jaké jsem vystavena.\nV rukou mám přece tyč a u pasu své dýky.\nNerozhodně přešlapuji na místě, sbírám odvahu a dělám první krok.\n"Jen dopředu, Olah, dopředu za druhou zkouškou." povzbuzuji samu sebe.\nNěco mě bolestivě udeřilo do ramene.\nJen tak tak, že jsem nepustila svou hůl.\nJen jediná upírka rozdává rány holí tak vehementně.\nV rychlosti se skláním a celou svou silou vrážím do míst, kde tuším, že by mohla mít nohy.\nSlyšela jsem lupnutí a žuchnutí.\nJedna- nula pro mne.\nŤapkám dál a jako šelma na lovu poslouchám.\nNevím, kde je, ale krouží kolem mne.\nTak pojď, Gavy.\nNěco proťalo vzduch a já jsem instinktivně posunula hůl k levému boku. Ne však dostatečně daleko, neboť se mi ostrá čepel zakousla do svalů.\nNespokojeně jsem zavrčela a ohnala se holí.\nJako v kulečníku, který ani neznám, jsem vrazila koncem hole do Gavnera.\nUslyšela jsem bolestivé zaúpění a udělala další krok.\nMíří mi na nohy...\nVyskočila jsem a pokusila se ve vzduchu srazit koncem hole protivníka.\nSrazila jsem maximálně několik částic vzduchu.\nJe daleko.. dlouhý řetěz... Kayah.\nŘetěz tentokrát najde svou kořist a ona mi vytrhává tyč z rukou.\nDobře, Kayah, uvidíme.\nNechávám kovového hada, aby se stejně jako tehdy omotal kolem mého hrdla, ale než stačí smyčku smrtelně utáhnout, chytám řetěz a silně s ním trhnu.\nJeště, ještě, ještě...\nSlyším její zlostí zrychlený dech blízko mé hlavy.\nNapřahuji se a dávám ji jednu pěstí.\nTahle místnost přece není tak dlouhá.\nMohla bych to proběhnout, ale byla bych moc snadný cíl.\nTak... jdeme dál, Olah.\nDýky jsem nechala za pasem a než jsem je stačila sevřít ve svých dlaních, silné ruce donutily ty mé k poslušnosti.\nJen jeden člověk mě takhle drží! Tiskne mě k sobě a jeho pravice se sune k mému krku.\nProč mi všichni jdou po krku?\nŽe by to bylo tou zkouškou?!\nNenechávám tu zrádnou ruku ukořistit svou oběť a silně se do ni zahryzávám.\nTu mě Vanezova levice silně udeří do tváře a surově mě shodí na zem.\nTakže už jen jeden, zajásám a přidávám do kroku. Tentokrát už v rukou svírám svou nejmilejší zbraň a nemíním se tak blízko u cíle nechat porazit.\nSmrt přichází tiše a od těch, které jsme... čekali?!\nOdrážím díky podivnému sevření v podbřišku protivníkův výpad mířící mi na srdce a uskakuji do boku. Vedená pouhými pocity kráčím dál, přitom se bránící před smrtí přinášejícími dýkami.\nJedna z nich se konečně dočkala a zakusuje se mi do lýtka.\nKrev mi stéká ke kotníku a já pajdám dál.\nJako ve snách natahuji paži a smířená s prohrou... se dotýkám stěny. V té samé vteřině mi pohmožděným od všech těch ran ramenem projíždí bolest.\nZlostně jsem svou dýku vrazila naproti sobě přímo do...\n"Bylas... perfektní!" usměje se, když si vtírá sliny do zranění, které jsem mu způsobila.\nNeschopná slova sedím na podlaze a pozoruji ostatní upíry.\nArra sedí taky na podlaze a utahuje si obvaz na kotníku. Kayah má na nose přitisknutý pytlík s ledem a Gavner?\nGavner se choulí na lavici, diskutuje s Vanezem, který se mu očividně pošklebuje.\n"Dovolíš?" popadne mě do náruče Larten a kulhá pryč z místnosti směrem ke mně.\nTakové to tedy je, divím se.\nSvlékám ji a jak nejněžněji umím, pokládám zpátky do sítě.\nJsem na ni pyšný a přitom..\nNenávidím ty, co ji ublížili.\nZačínám ošetřovat její rány a doufám, že druhá zkouška.. bude mírnější.\nZamračila se, ale kývla hlavou na souhlas.\n"Vyber si protivníka." pobídl ji Vanez a zašklebil se.\n"Kayah." vyhrkla bez rozmyslu a počastovala jmenovanou jedním lásku nesoucím pohledem.\n"Tak dobře," ozval se opět Vanez. "Postavte se naproti sobě a vyčkejte na Kurdovo vybídnutí."\nOdkrvené paže začínají nepříjemně bolet.\nSnažím se soustředit na všechno jiné krom oné bolesti, co mě nutí k zatínání zubů.\nZírám do jejích hnědých očí a mračím se.\nOna si to snad užívá?!\nUsmívá se od ucha k uchu a šklebí se na mne.\nMusím vydržet. Musím! Pro...\nRozhlédla jsem se po přítomných upírech.\nAno, pro Lartena.\nDržel ji v náručí a masíroval namožené paže. Přátelé ji úsměvy gratulovali k úspěchu v druhé zkoušce.\n"Lartene?" řekla tiše a stiskla jeho dlaň ve své. "Děkuji a omlouvám se."\nShrnul ji vlasy za ucho, poklnil se a s přáním štěstí odcházel.\nNevěřila, že to udělala. Před několika minutami uspěla v poslední páté zkoušce.\nPo tvářích ji stékaly slzy bolesti a ona zadržovala bolest kousanci do rtů. Chtěla vstát, ale nemohla. Chodidla byla ošklivě popálená, a tak pohledem hledala pomoc.\nTak jako kdysi během její první Slavnosti nemrtvých i tentokrát přišla nečekaně.\nLarten se k ní vrhl a odnášel ji pryč.\nOpřela hlavu o jeho rameno a obtočila paže kolem jeho krku.\n"Au," fňukla, když ji na popáleniny patlal mastičku od Seby Nila.\nChytila ho za košili a přitáhla k sobě.\n"Prosím," zasyčela. "Zůstaň tu dnes se mnou."\nJasně vycítil, že tady se o prosbu nejedná.\n"Proč se mnou nemluvíš, Lartene?" zeptala se, když ji hladil po vlasech. Ležela v síti a on klečel vedle ní.\n"Ty ses mi začala vyhýbat." namítl.\n"To.. ano." pípla a přitiskla se k horké dlani. "Poslední týdny toho na mě bylo opravdu hodně."\nNajednou se rotřásla a rozvzlykala se.\n"Já... teď mi došlo... Mohla jsem být mrtvá."\nUsmál se a objal ji.\n"Olah, drahá Olah." stíral ji slzy z tváří. "Upíři se smrti nebojí. Pro ně je čest zemřít. Vždyť víš, že my jsme ješitní i co se smrti týče. Je to pro nás výzva zemřít a ne utrpení."\n"To se opravdu ani trošičku nebojíte?"\nZamyslela se, a potom usmála.\n"Tak já se bát taky nebudu." odvětila s dětskou logikou a přitiskla se k němu.\nOpět ti nemůžu odolat.\nTohle už není nic, tohle je obyčejný chtíč, dívko hnědooká...\nOpatrně, aby ji nevzbudil, ji vzal do náruče a odnášel do své kobky. Položil ji do rakve a sám se k ní opatrně přitiskl.\nObtočil scé paže kolem jejích ramen a ty její ho objaly v pase.\nSpokojeně se protáhla a ustrnula.\n"Vždyť já jsem v rakvi." pomyslela si a poplašeně hmatala kolem sebe snaíc se odkrýt víko.\n"Olah, nech toho." ozval se mrzutý hlas.\n"Lartene?" špitla vylekaně.\n"Jo, co sis myslela? Že ležíš v něčí rakvi u někoho cizího, dítko?"\n"Po pravdě? Ano."\n"Tak se uklidni a zase spi. Ještě není ani dopoledne. Dobrou." dořekl se zívnutím a opět usnul.\nNedbala jeho slov a posadila se odkrývajíc konečně víko tmavé rakve.\nChodidla měla ještě citlivější, než když usínala a bolestivě vyjekla, když náhodou i přes všechnu opatrnost zavadila patou o Lartenův kotník.\nSe slzami v očích vzpomínala na poslední, pro ni nejbolestivější zkoušku.\nNevěřila vlastním uším.\nMěla to tu ráda, ale od Slavnosti pochybovala o všech těch zásadách, právech i zákazech, o upírech samotných.\nA teď se od ní žádá, aby zapřela zdravý rozum a...\nRozhlédla se a vzpomněla si na vše, co chtěla udělat.\nPřikývla na souhlas a vešla do místnosti se žhavým uhlím...\nPřehodila nohy přes okraj rakve a odstrčila se. Ihned se zhroutila k zemi a plazila se k židli, na kterou spící upír položil misku s jejím lékem.\nChladivá mast pomohla proti nejhorší bolesti, ale stejně v nohách cítila každou buňku.\nSchoulila se do klubíčka a pokusila se usnout.\n"Rád tě vidím," usmál se Bhan a položil ji do nastavených dlaní misku s porcí dušeného masa.\n"Díky za všechny ty dobroty, co jsi mi ty dva měsíce, co jsem tu nebyla, připravoval." opětovala mu úsměv a odcházela k jedné z dlouhých lavic.\nV jídelně kromě ní a kuchaře večeřelo ještě pět upírů. Posadila se dál od nich a přemýšlela.\nDva měsíce jsou v mých lidských očích dlouhá doba.\nAno, už o sobě netvrdím, že jsem upír.\nJsem pouhopouhý člověk a... nemrzí mne to.\nZtratila jsem kus ze své vitality, stala jsem se chladnější, tvrdší a uzavřenější.\nDůvod podstoupení zkoušek se vytratil.\nUž se jim nechci rovnat.\nNikdy... Nikdy nikomu nevemu jeho iluze, přání, jeho lásku.\nS Lartenem se to vrátilo do "normálu". Opět jsme spolu začali trávi mnoho času (není divu, vždyť byl mým ošetřovatelem), Vanez se zastavil na kousek řeči a spolu jsme podrobně rozebrali mé zkoušky.\nKurda mi přinesl další knihy a usmířili jsme se.\nGavner se se mnou jen rozloučil a odešel z hory.\nKayah ani Arra nepřišly. Ví, že je nemám ráda a nic na tom měnit nechci. Mimo to se Kayah připravovala na Prověření.\nNení nad přítele Lartena.\nDojedla a šla se projít. Procházela jednotlivými místnostmi a zahloubaně si prohlížela upíry.\nV tělocvičně si dopřála několik ran do boxovacího pytle a pozorovala Arru právě bojující s několika upíry.\nOtočila se k odchodu, ale dřív, než odešla, ji Arra vyzvala.\n"Už nejsem to dítě, co jsi kdysi porazila." podotkla a vyskočila na kladiny.\n"Beru na vědomí." odvětila Arra a uklonila se.\nZavrávorala, ale udržela se. Přeskočila na další kladinu a s rychlou otočkou vrazila hůl Ařře do břicha. Vyrazila jí dech, avšak ona byla snad pevnější než skála. Její rány byly ještě rychlejší a zákeřnější.\nOlah se v mžiku ocitla za jejími zády a jednou ranou ji podrazila nohy.\nSedíme spolu na jednom z výstupků Hory a já čím dál tím víc uvažuji o něčem, o čem jsi se ty nikdy ani slůvkem nezmínila, ba byla přímo proti tomu.\nPozoruji své dlouhé, štíhlé prsty, které se jako jediné v celé Hoře smí dotýkat tvých tváří, aniž by přivolaly slzy a objevuji v sobě nové, zatím neobjevené myšlenky.\nStejně jako před 24 lety v jedné temné chodbě, tak i dnes... Tak se i dnes ptám, zda smím.\nZády se opřela o jeho hruď a jeho ruce ji objaly. Přehodila přes ně jeho plášť a zachumlala se do něj.\n"Pamatuješ na vlaky?"\n"No, ano. Hlavně na to, jak sis vždy přikrývala uši a tiskla se ke mně strachy." pousmál se. "Pamatuji, Ol. Z naší cesty si pamatuji každou minutu."\n"Kadou ne." zachichotala se. "Spal jsi a to jsem mohla dělat tooolik věcí..."\n"Zpátky k vlakům, Ol." přerušil ji.\n"Aha, ano. Vím, jak jsme jedno odpoledne strávili na nádraží, protože náš vlak měl velké zpoždění. Seděli jsme na lavičce a dívali se na ně. Sám jsi tehdy řekl, že každý vlak odněkud vyjíždí a míří ke své cílové stanici."\n"Kam tedy mířím já?"\nJeho levice se vyprostila spod pláště a promnula jizvu na levé líci.\n"Tohle si musíš určit sama, Ol. Zopakuji ti jako před 11 lety: buďto můžeš být upírkou nebo člověkem. Zůstaneš zde nebo se vrátíš k lidem."\nNeodpověděla mu. V zamyšlení našla pod rudou látkou jeho dlaň a bříšky prstů hladila jeden tvrdý a ostrý nehet za druhým.\n"Promiň- tě." dodala, když zjistila, do koho to v běhu chodbou vrazila.\nůTo je v pořádku, ehm.. Olah." odvětil a vzápětí dodal: "nedala by sis hrnek krve nebo.. v tvém případě.."\n"Hrnkem čaaje nepohrdnu." pomohla mu a z tváře se jí vytratila všechna veselost, která tam ještě před chvilkou byla.\nbyla ostražitá. S každým Mikovým slovem čekala další ránu, která by opět ťala do nedávno zaceleného srdce.\nOdpovídala chladně, ale upřímně.\nNajednou si uvědomila, že se mu svěřuje.\nNejsilnější je láska, kterou jsem dosud nepoznala. Pevně tomu věřím.\nA hned po ní... slova. Dokáží zranit tak hluboce, že se rány nikdy nezahojí, anebo právě naopak jsou nitkami, co rozervanou tkáň sešívají pevně k sobě.\nS omluvným úsměvem se vymluvila z hodiny, kterou si pro ni Kurda připravil a kráčela směrem ke Knížecí Síni.\nNemohu tomu uvěřit.\nChladný mramor mě studí do hýždí a do nohou dosávám křeč.\nSedím v Knížecí Síni před trůny na podlaze a poslouchám Miku. Toho Miku, který mi před sedmi lety tak hrozně ublížil a já dnes k němu nepociťuji nenávist či zlobu, ale úctu a pokoru.\nUž pět let...\nPět let tě jen zběžné potkávám a vidím, jak se víc a víc zlobíš.\nStojím před tebou a prosím tě ještě o několik dní tropělivosti.\nVím, žádám mnoho. Už oněch pět let bylo moc.\nKdyž já musela, Larene. Já si musela ujasnit, kam můj vlak jede.\n"Nezlob se, Lartene, nemůžu." odmítla jeho návrh na strávení několik hodin v tělocvičně. "Mám ještě hodinu."\nPovzdychl si a smutně se na ni usmál.\nLhal. V duchu byl den ode dne naštvanější a žárlil na upíra, který už pátým rokem učil Olah. Kdo a čemu, to Ol tajila tak dobře, že to ani on, ani nikdo jiný v Hoře nevěděl.\njsem tak šťastná, Lartene! Kdybych mohla, skočila bych ti kolem krku a...\nStydím se to doříct.\nZítra začíná Slavnost a já konečnš vím, co chci.\nTěším se. Ne, na oslavy ne. Těším se, až udělám to, co chci.\nA ty.. Snad mi pomůžeš.\nAť se rozhlížel, jak chtěl, na zahájení ji neviděl. Přitom slíbila, že přijde.\nVycítil, že Slavnost nemá v lásce, nikdy mu však ani nenaznačila, proč.\nUž dlouhých 12 let ráno co ráno uléhal do rakve s jejím jménem na rtech.\nneměl právo jí něco říci o svých citech. Nemohl přece zlomit křídla volnému a svobodnému ptáčeti.\nA přec tolik chtěl!\n"Proč se nebavíš?" vyrušil ho z rozjímání její sladký hlas.\nNeodpověděl, jen se na ni zazubil a podal ji korbel piva.\n"Hm, Lartene.. Já.. Vím, že máš Slavnost rád a užíváš si boje, zápasy, snad dokonce i tanec, ale... Nešli bychom do tvé jeskyně? Chtěla bych si s tebou popovídat." zaprosila.\nPosadili se na podlahu, zády se opíraje o jednu z šedivých stěn místnosti a chvilku mlčeli.\n"Já..." začala tiše Olah. "Já už jsem se rozhodla, Lartene."\n"Ano. Já bych... Chci.. Prosím.. Prosím tě o zasvěcení." pohlédla mu do očí a pokračovala. "Jsem pevně rozhodnutá a žádám tě, Lartene Hroozley, o zasvěcení."\n"Ol.. Já... Víš, co po mně chceš?"\n"Ano, vím vše. Mika mi vše podrobně vysvětlil."\n"Ale no tak, Lartene. Ano, Mika. Vím, že.. Že to bude bolet, budu už nadobro odloučená od lidí a že.. nebudu plodná. Ale rozhodla jsem se. A tobě.. Tobě se chci omluvit, že mi to trvalo tak dlouho.\nJá chci být prostě s tebou." sklopila hlavu a vyčkávala.\nChce být se mnou?!\n"Tak tedy... Dobrá, ať je po tvém, Ol." usmál se a pohladil ji po tváři.\nKlekl si a ona poklekla naproti němu.\nJejí dlaně vklouzly do upířích.\nZasyčela bolestí, když se ostré nehty zabořily do měkkých bříšek prstů, ale neucukla.\nPřiložil své zraněné prsty k jejím a pohlédl do hnědých očí.\nUsmála se a on... neodolal.\nJeho rty ochutnaly její a nemohly se jich nabažit. Líbal ji jemně, něžně, dlouze, v duchu přitom pamatujíc o tom, že jeho krev proplouvá jejím tělem.\nOdtrhl se od ní a něžně olízl drobné prsty, i ty své, štíhlé a dlouhé.\nObjal ji a pozoroval její tvář.\nOči měla pevně zavřené a na rtech úsměv, který zatím nikdy neviděl.\nLekl se, že jí ublížil.\n"Ol, jsi v pořádku?" jeho hlas byl naplněn starostí a obavami.\nKývla a otevřela oči.\n"Ještě, Lartene." pronesla dětsky a sevřela jeho dlaně. "Líbej mě, líbej."\nPrudce vstal a odnesl ji do své rakve. Položil ji na tvrdé dřevo a lehl si vedle ní.\n"Mám tě líbat?" usmál se pohladil ji po rtech.\n"Ano." odvětila a přitiskla svou tvář k jeho.\n"Hlavně.. se mi pod tou... obrovskou... vlnou vášně.. neutop.. Ol," zašeptal mezi polibky a sevřel její tvář ve svých dlaních.\nLeželi vedle sebe jak už tolikrát, a přesto to dnes bylo jiné.\n"Takže... jsem upírka." zašeptala.\n"Ano, Ol, jsi poloupírka." Hrál si s jejími vlas a přitom ji jemně líbal na šíji.\n"Ššš, nemluv Ol, prosím.. Teď.. jsem tak šťastný, že.. jsem nebezpečný. Každé tvé slovo by mohlo způsobit výbuch mého chtíče a to já dnes.. nechci."\nSchoulila se v jeho náručí a vdechovala vůni jeho košile.\nByla tak šťastná, že jí z očí splývaly slaní drobečci a studili Lartena na žebrech.\n"Vanezi, ty se dnes vůbec nesoustředíš!" vykřikla, když ho už podruhé stejným výpadem praštila do ramene.\nTen jen zavrčel a pokusil se ji odzbrojit.\nNepodařilo se. Po dlouhém podrkávání nakonec skončil na lopatkách on.\n"Copak se děje?" zeptala se s obavami, když mu pomáhala na nohy.\n"Ale nic," odvětil už zase veselý mistr her. :Ale co se děje s tebou, že jen záříš, Ol? Nějak moc se lísáš k Lartenovi. Že tys mu dala přednost přede mnou?"\nViděl, jak její tvář zvážněla a oči potemněly. Skoro neznatelně přikývla na znamení souhlasu.\n"Ol, jak jsi mohla?!" držel se teatrálně Vanez za srdce a spadl zpátky na žíněnku. "Smrtelně jsi mě svým výberem zranila. Proč on, proč ne já? Umíííírááááá.." zmlkl.\nOl a přihlížející upíří se smáli a Vanez dál ležel na podlaze.\nOlah přemohla smích a přistoupila na jeho hru.\n"Vanezi, ne" zafňukala a poklekla k němu. "Já..Já jsem tě takhle zabít nechtěla." chytila ho za ruku. "Já tě jen jednou chtěla z velké vděčnosti umlátit hrnkem od krve."\n"Jak důstojná smrt." prohodil upír a než se Olah nadála, držel ji v šachu na podlaze.\n"Umlátit mě hrnkem na krev? Tak to bych musel být, Krásko, moooc opilý, aby mě tak hezká ručka dostala do upířího outu."\n"Ts," zasyčela zlostně Olah a pokoušela se ho ze sebe shodit.\n"Takže.. Larten, ano?" zamračil se Vanez. "Všiml jsem si tvých jizev a tvé síly... Ale vztah s Lartenem... Hm..."\n"Vanezi, nech mě," zaprosila. "Sice jsem silnější, ale ty jsi pořád těžší."\nZazubil se, ale pustil ji.\n"ještě uvidíme, Olah, já počkám."\n"Marně." odvětila a se zavýsknutím vyběhla z tělocvičny.\nOmývám si rány, smývám ze sebe špínu, co ulpěla na mé světlé pokožce.\nS úsměvem a zavřenýma očima si vychutnávám opojný pocit vítězství a zdaru v Prověření.\nNasávám blaho, které mi přináší očistná koupel.\n"Lartene, polekal jsi mne." vyjekla s úlevou, když ji jeho krásné dlaně dopadly na mokrá ramena.\nPolíbil ji na kapkami vody skropenou pokožku a lehce jazykem olízl pahorky lopatek na jejích zádech.\nOtřásla se.. Vášní, strachem, chtíčem.\nOtočila se k němu a na záda jí teď dopadal proud studené vody.\nPrsty pročísla suchého ježka a její dlaň sjela k jeho levé líci. Pozorovala jeho tvář a dalní sjížděla k šíji. Ostrým nehtem podráždila kůži na tepně, která teď poskakovala ve zběsilých vlnách a pokračovala ve výzkumné výpravě. Polechtala ho na žebrech a sjela ke zjizvených bokům.\n"Jaká jsem byla, Lartene?"\nHnědé oči zářily a úsměv prosvětlovala hrdost a očekávání.\n"Skoro mrtvá?" pousmál se a přitáhl si ji k sobě.\nTak jako jim voda stékala po zádech, tak se on dva rozlévali v tom druhém.\n"Už.. už vím." vydechla mezi přírazem. "Lásko, vím... kam patřím."\nZlehounka ji hladil po ramenech.\nUsnula na chladné zemi u vodopádů a hřálo ji jen jeho tělo a několik ručníků, co měli omotané kolem těl.\nZavrčel, když do sprch vešel další upír.\n"O, promiň, že ruším, ale.. potřebuju sprchu." usmál se omluvně Gavner a s rychlostí blesku vklouzl do vody.\nLarten opět položil hlavu na její rameno a přitiskl se k jejímu horkému tělu.\n"Nerušíš, Gavnere." usmál se a přetočil se na záda. "Jak to vypadá v Síních?"\n"Všechno se uklidňuje. Vždyť před několika minutami vysvitlo slunko, tak se většina uchýlila do svých rakví." odvětil koupající se upír se zjizvenou tváří a vykročil zpátky ke břehu.\n"Mhm," poškrábal se na tváři Larten a s díky skontroloval spící ženu.\n"Tak já zase mizím," rozloučil se Gavner a s ručníkem kolem krku odcházel.\nSlastně se protáhla a rukou přitom šťouchla do Lartena. Blaženě se usmála, když zjistila, že leží v jeho otevřené rakvi a na sobě má jedno ze svých vytahaných trik.\nObjala ho kolem krku a vtiskla svou hlavu pod jeho kliční kost.\nOhlédla se a položila hřeben na stolek.\nPrsty upravila neposlušné pramínky, co jí vypadly z copu a zadívala se do šedých očí.\n"Chtěl bych ti vrátit.. No, tady máš." vtiskl ji do dlaní modrou látku.\nZamračila se a přitiskla svůj plášť ke hrudi.\nSíň Chledona Lurta opět praskala ve švech. Byla naplněná vůní jídel a nemytých upírů. Od stěn se odrážela slova, výkřiky, rozhovory.\nPřehodila si cop přes rameno a rozverně uzmula Lartenovi poslední sousto z ruky.\n"Ol, to že spolu.." zarazil se a podíval se na naprotisedícího Vaneze. "Co se šklebíš?"\n"Já nic, já.."\n"Závidím." dořekla se smíchem Olah."Dáme si rande v tělocvičně, učiteli?"\n"Jistě, Krásko." zazubil se jednooký upír.\n"Tak dnes k ránu. Ješě musím za Kurdou."\n"Nic, Lartene. Tak zatím, miláčkové." odběhla ven.\n"Ach ta Olah," pronesl Vanez a jen tak tak se vyhnul letícímu krající chleba.\nSedím ve tmě a vím, že naproti mně sedí on. Nevidím ho, jen slyším jeho tichý dech a mé upíří smysly dokonce cítí i tlukot jeho srdce.\nČekám, až blonďatý upír s milou tváří promluví a začínám se radovat, že mám chvilku jen pro sebe, kdy si mohu od všeho odpočinout.\n"Už tě dál učit nebudu, Olah."\n"Proč?" zeptala se udiveně.\n"Naučil jsem tě všechno, co jsem mohl."\n"Ale.. Knihy si můžu půjčovat dál?"\nUslyšela jeho zvonivý smích.\n"No jasně, že jo." odpověděl a netrpělivě se ošil. "Co tvé sny, Olah, plní se?"\n"Ano, Kurdo Smolte, mé sny se plní. Co ty tvé?"\nještě chvíli mlčky seděli a ona byla první, kdo opustil chladivou temnotu.\nPo špičkách kráčím do naší jeskyně a sedám do tvé sítě. Dívám se na spánkem uklidněnoou tvář, hnědé vlasy lemující narůžovělé líce, zavřené oči.\nPozoruji ě, jak spíš v mé rakvi a přemýšlím.\nO nás, o sobě, o tom, jak ti neublížit.\nDnes v noci mi Vandža potvrdil to, co jsem cítil už delší dobu.\nAle co bude s tebou?\nPolíbil ji na čelo a přes židli přehodil rudý plášť. Uvelebil se v zavěšené síti a s pohledem upřeným na tmavé dřevo usínal.\n"Vyhýbáš se mi," rozesmála se a rozverně ho líbla na nos.\n"Vždyť před chvilkou jsem ti byl blíž, než všichni ostatní v Hoře." zabručel.\n"To bylo před chvilkou. Teď jsi zase někde daleko. No tak, Lartene." šťouchla hlavou do jeho ramene a dožadovala se něžností.\n"Staň se mou družkou."\n"Cože?" zvedla hlavu a zadívala se do šedých očí.\n"Staň se mou družkou. Zítra."\nUsmála se a pokrčila rameny.\nNěkolik písmen, které mají tu moc svázat nás jako ocelový řetěz k něčemu nebo k někomu. Jednou je ten řetěz hebký a lehoučký jako labutí pírka, jindy k nesnesení jako rej divokých včel.\nTváře jí hořely, když svým podpisem stvrdila smlouvu jejich soužití na dlouhých, ale zároveň krátkých šest let.\nDružka a Druh...\nKrátkým objetím se rozloučila se svým učitelem. Usmála se, když si neodpustil poznámku o její kráse a odcházela.\nZ hory odešli v tichosti, bez velkých loučení a další noc po podepsání smlouvy už byli na cestách.\nMěkká tráva hladí chodidla poraněná ostrými kameny a trním. S velikou vděčností za kousek travnaté plochy se procházím sem a tam a dívám se na svého druha, který právě chystá snídani. Všimne si mého pohledu a opětuje můj úsměv. Pozoruji rychlé pohyby jeho dlaní porcující maso mladého jelena a obdivuji, s jako uzkušeností a samozřejmostí to činí. Vždyť právě to je to, čemu se musím ještě naučit...\nPřežít mimo Upíří Horu.\nSpala, když tu ji probudilo něco vlhkého, co ucítila na tváři. Otevřela oči a vyděsila se. Nad její hlavou se tyčil majestatný vlk , zuby měl vyceněné a jazyk vyplazený. Znovu se sklonil a olízl ji nos.\n"Lartene," zašeptala a rukou zašmátrala napravo od sebe pod deku.\n"Lartene!" zavrčela o trošku hlasitěji a stiskla mu rameno.\n"Mhm, co se děje?" zavrčel vztekle a posadil se.\n"Vlci." špitla Olah.\nLarten se rozesmál a podrbal nad ženou stojícího vlka za ušima.\n"Ol, vůbec se vlků nemusíš bát. Jsou to naší příbuzní."\n"Opravdu?" zeptala se ho nedůvěřivě a pomalu se posadilo.\nMísto odpovědi popadl její ruku a zabořil ji do vlčí srsti.\nJakmile ucítila pod prsty hebké chloupky, všechna nedůvěra byla pryč. Hladila ho a smála se. Vlk se několika kroky ocitl na jejích nohách a položil se. Jeh odružky se přiblížily k Lartenovi a lehly si k jeho nohám.\nNeodolala a zabořila tvář do vlčího boku.\nS vůní, kterou ucítila, přišla do její mysli dávno zapomenutá vzpomínka.\nPláč... Vzlyky... Ticho.\nVlčí vytí zaplnilo jeskyni a po něm následovalo jen teskné kňučení.\nVlčice naposledy olízly dětskou tvář a samec se přikrčil, když ho dětské dlaně objaly kolem krku.\nNaposledy zavyl a smečka odcházela.\nChtěla zůstat s nimi. Zavřela oči a dala se do srdceryvného pláče...\nOranžovovlasý upír se opět schoval do přikrývek, ale ona nemohla. Lehla si a rukama pořád hladila šedého vlka ležícího ji předními tlapami na prsou. Nechtěla, a přesto nevěděla jak, usnula.\nKdyž se probudila, vlci byli pryč a upír ji podával misku s horkým jídlem.\n"Lartene, já.. Včera jsem si vzpomněla, že... Do Hory mě přinesli vlci."\nPohladil ji po tvářích a posadil se vedle ní.\n"To.." zavzlykala. "To je asi vše, co se o své minulosti dozvím."\n"Ale Ol..." vzal ji misku z rukou a položil ji do trávy. "Moje milovaná Ol, minulost není důležitá, ne?" podíval se na ni a v šedých očích zářily veselé jiskřičky. Objal ji a přitiskl ke svým prsům lehaje zpátky do přikrývek. Hladil ji po vlasech a stíral slzy, které plynuly z hnědých očí.\n"Dnes zůstaneme tady." zašeptal ji do ucha, když přestala plakat a uklidnila se.\n"Proč? Vždyť..." chtěla protestovat, ale jeho dlouhý ukazovák se dotkl jejích rtů.\nVzdychla, když ji jeho dlaně zbavovaly trika s dlouhými rukávy a džín.\nDnes byla podivně pasivní a nechávala ho, ať si s ní dělá, co chce. Až jeho nehty zaryé do zad zahnaly onu podivnou strnulost a ona se zahryzla do jeho ramene.\n"Lartene Hroozley, ty mě nemáš co štípat do zad, proradný upíre." zavrčela zlostně a chytila jeho dlaně.\n"A ty mě snad smíš ohlodávat jako krysí kost?" odvětil se smíchem.\nChvilku spolu bojovali, ale když se ocitla pod přívalem Lartenových polibků, poddala se mu.\nStáli ukrytí ve křoví a pozorovali králíky dovádějící v kapradinách.\nPodívala se na upíra a on souhlasně přikývl. Rychle se odrazila a vyběhla z úkrytu. V běhu popadla jedno z mláďat a přitiskla vzpouzející se zvíře ke hrudi.\n"Ol..." zaprosil netrpělivě.\n"Ne, ještě chviličku." odsekla a poodešla několik kroků zpátky k lesu.\nPořád držela králíka v náručí, pohrávala si s jeho dlouhými ušiskami, mazlivě bořila tvář do jeho hebkého kožíšku.\n"Olah, pořád jsme děti, co?" ztratil Larten zbytek trpělivosti a přiskočil k ní.\n"Ne, nejsem díte. Co mám udělat?"\n"Chceš mu sama zlomit vaz?" podivil se.\nPo Lartenově radě se nadechla a po prudkém pohybu jejích dlaní doprovázeném zlověstným lupnutím se králík přestal bojácně třást.\n"Tak.. To bychom měli." řekla chladně a dožadovala se dalších rad.\nUž zítra se dle tvých slov ocitneme ve městě.\nměsto, lidé, hmatatelné zlo...\nMluvili jsme o tom, vyslovila jsem své myšlenky nahlas a tys mě objal a políbil.\nJá se nebojím. To ne! Strach je to poslední, co cítím. Jen... Nemám to ráda a... nevím, co cítit. Vždyť já sama jsem dnes mohla jít temnou ulicí a stát se snídaní některému z upírů.\nBlikající světla v dáli vypadají jako hvězdy a navzdory té podobnosti jsou tolik, tolik cizí.\nS toumyšlenkou o zlu jsi nesouhlasil.\nNedivím se. Dle jizev na tvém těle věřím, že lidé jsou sice zlí, ale určitě existuje i něco horšího, něco proradnějšího, něco...\nSbohem mé myšlenky. Miláček mě volá...\nS úsměvem vklouzla k němu pod přikrývku a opřela hlavu o jeho rameno.\n"Už jsem myslel, že na tom pařezu budeš spát."\n"ne, chtěla jsme počkat na svítání a potom..." naznačila posunky, co by, kdyby.\n"Já se z toho asi zblázním." zavrčela a schovala hlavu pod polštář. Už čtyři hodiny se marně pokoušela usmout.\nV hlavě tucet kladiv bušících do lebečních kostí odhánělo spánek, o který mysl žadonila. K tomu všemu ještě hluk a lomoz deroucí se skrz tlusté stěny hotelového pokoje...\nDíky, vodo, díky! Tvé ledové jazyky zmírňují rány oněch kladiv v mé hlavě a uklidňují mou rozbouřenou a zmatenou mysl.\nAch, aspoň jakés zklidnění...\nVrátila se do pokoje a nakoukla s nechutí za jeden ze zatažených závěsů.\nLidé spěchající sem a tam, auta, cyklista, pouliční prodavač květin...\nTohle se nikdy nevyrovná Upíří Hoře.\nCítila osamělost, kterou cítí jen stvoření noci a ti, co se liší od ostatních.\nAspoň, že má kousek Hory s sebou...\nPopadla polštář a ustlala si na podlaze.\n"Olah, soustřeď se."\n"Promiň." odpověděla tiše a chabě se usmála.\nUž několik dní ji sužovala deprese doprovázená silnými bolestmi hlavy a nevolnostmi.\n"Takže.. jdeme na lov." zopakovala jeho poslední slova a přitáhla si modrý plášť víc k tělu.\nHnědé oči pozorně sledovaly pohyby milovaných dlaní a při pohledu na krev zajiskřily.\nUpír se napil a potom ji pokynul, aby se napila ona.\nPřitiskla scé rty k horké kůži a potáhla.\nÚsta ji naplnila teplá, sladká tekutina a s polknutím se do jejího těla rozplýval pocit uspokojení.\n"Stačí, Ol." odtrhl ji od zápěstí mladého kluka.\nNechala horkou kapku stéci po rtu a pomohla Lartenovi s mladíkem.\nOpláchl si tvář a zadíval se na potůček, který se vinul mezi skálami. Opět ponořil dlaně do vody a chladil si namožené klouby.\n"Je rychlá." vzpomínal na nedávný souboj s Olah. "Vanez ji dobře učil."\n"Ahoj." vyrušila ho a opláchla si zaschlou krev z tváře.\n"Hoj." odvětil a pomohl ji s očistou.\nNakonec se začali postřikovat vodou jako dvě malé děti.\n"Ne, Ol, nech toho." snažil se ji zastavit. "No tak, Lásko." zaúpěl, když mu studené kapky stékaly z krku na záda.\n"Nechám, ale... chyť si mě." mrkla na něj a dala se do běhu.\nPolíbila ho na rozedraném boku, za který mohly její nehty a přitiskla se k němu.\nZaklonila hlavu a zadívala se do zachmuřené tváře.\nTy šedé oči, které se na ni vždy dívaly se zvláštním leskem, ten nos, který ráda hladila, ústa, co jí vášnivě líbala, ale...\nObočí už zase tvořilo jednu linku.\nBěhem posledních dvou společně strávených let to pro ni nebylo nic neobvyklého.\nUž několik týdnů mě mučí jedna, jediná noční můra. Je tak děsivá, že... Že nemám dovahu o ní mluvit.\nOl, má milovaná Ol, já...\nNechci vidět tvou smrt!\nSeděla u ohně a připravovala večeři pro dva do žhavé diskuze zabrané upíry. I když se snažila sebevíc, nezaslechla ani slovo z jejich rozhovoru.\n"Larten si asi přeje, abych nic neslyšela. Grrr!"\n"Děkuji, Olah. Vidím, že..." zašklebil se Gavner. "Že má v tobě Larten dobrou ženušku."\n"Gavy, o tom nepochybuj." zaculila se upírka a odešla umýt špinavé nádobí.\n"Tak štěstí, Lartene." vzdychl Gavner a podal upírovi pravici.\n"I tobě, Gavnere." zachmuřil se ještě víc a sledoval, jak upír mizí v dáli.\nMračila se a s nechutí mlaskla, když jim přes cestu přeběhla kočka tmavá jako boční ulice.\n"Proč jsme zde, Lartene?"\n"Povinnosti." odpověděl a stiskl ji ruku.\n"Hm, ano. To by mohlo být." souhlasila. Pustila jeho dlaň, dýchla si do té své a vyběhla. V rychlosti překvapila ženu sotva pětadvacetiletou a uspala ji.\n"Dobrou chuť," pronesla pro sebe, když ji nehtem rozřízla kůži.\n"Můžeš mi prosím říci, jakou to povinnost máš, upíří generále?" zeptala se s nádechem ironie, když se vrátil z hotelové koupelny zpátky do ložnice.\n"Mhm..." zavrčel a pohodil mokrý ručník na židli. Posadil se k ní na postěl.\n"někde v blízkosti by měl být jeden upír... Bohužel se zjistilo, že... je šílený."\n"Jdeš ho.. zabít?!" vydechla překvapeně.\n"Pokud bude možné dopravit ho do Hory, tak ne, ale... Nejspíš budu nucen ho zabít." Chvíli mlčeli a dívali se jeden na druhého.\n"Jsem ráda, žes mi to řekl, Lartene. A... budu spát na zemi. Dobrou noc. Nebo spíš den?" dodala se smutným úsměvem a schoulila se na tvrdé podlaze.\nLes je tak podivně tichý.\nTo ticho... je děsivé. Jakoby chtělo něco naznačit, sdělit a my mu nerozumíme.\nVytahuji své dýky a pevně se svírám ve svých dlaních.\nOtočili se a ocitli se tváří tvář dvoum mužům.\n"Jsou.. to oni?" ptala se sama sebe. "Vampýr a upír?!" divila se.\nNež si stačila odpovědět, začal boj.\nBoj o život či smrt...\nOdrážela upírovy rány vší silou, kterou mohla do svých výpadů dát.\nZatínaly zuby bolestí, když jí upír vyrval hrs vlasů, když bořil nehty do její kůže a rozervával jí do masa.\nByl silnější, to věděla, ale chtěla... Musela ho zabít.\nV jedné chvilce zakopla o vyčnívající kořen a upadla.\nOči rozšířené strachem hleděly na ostří, co se jí chystalo zahryznout do srdce.\nPadl jsem na něj a zavalil ho svým tělem vrážeje svou dýku do jeho srdce. To mé těsně minul, ale i tak...\n"Lartene?!" vyděšeně vykřikla.\n"Na co čekáš? Bojuj." vykřikl rozkaz a s námahou se skulil z mrtvého těla.\n"Tohle je život, dítko" uslyšela vampýra a zlostně zkřížila dýky.\nuž žádné hry, žádné úlevy, žádná jistota, že z boje vyvázne celá.\nVrazila ostrou čepel až po okraj do svalů a zlostně s ní kroutila.\nPlakala a zároveň byla poslem smrti. Té smrti, co odnáší nejen nepřátelé...\n"Miláčku!!!" přitiskla se k němu a líbala jeho tvář."Lásko..."\nSlzy máčely líc zbrocené krví.\n"Lartene!!!" Křičela jeho jméno dokola a držela jeho mrtvé tělo v náručí.\n"Ol," natáhl se k ní a lehce ji břinkl do nosu. Usmála se a položila hlavu na kolena. Seděli u ohně a čekali, až se jejich dnešní snídaně dopeče.\n"Lartene, ne." rozesmála se, když se jí lehce zakousl do šíje a mrštné prsty zbavily copy černých stuh.\n"A co dál?"\n"Dál?" usmál se s prsty rozplétaly ozdobu její hlavy. "Budeme..." nedořekl.\nS každým přízazem pociťovala větší a větší rozkoš.\nOtevřela oči a s hrůzou zjistila, že ji jako deka přikrýly rudá krev řinoucí se z rošklebené rány na jeho hrudi.\nNebyl to jeho klín, co ji uspokojoval. Byla to jeho krev...\nOtevřela oči a odhrnula víko rakve.\nPosadila se a hlavu opřela o kolena.\nDalší vzpomínka končící jako nesmyslná noční můra.\nMě přece Lartenova smrt nepřinesla potěšení, naopak. Tak proč mne zrazuje mé vlastní podvědomí?! Kdy tohle skončí, ptám se každý den od té doby, kdy...\nKdy jsem zůstala sama.\nTřásla se ve vlnách pláče a pevně tiskla jeho paže. Nesměle jí poplacával po zádech a mlčel. Nebylo co říct.\n"Vanezi, je to..." nedořekla a schovala se do jeho náruče.\n"Připadám si tak hrozně sama, hloupá a ... a prostě... Možná velká citlivka. Je to už přece několik týdnů, ne? A mě to... Příjde jako minuta a věčnost zároveň."\nSe smutkem v oku pozoroval její uslzené oči, kruhy pod očima, rozechvělé rty. Ve tváři měla vepsaný smutek, únavu a s hrůzou zjistil, že se mezi to vkládá pomalu, ale jistě něco, proti čemu nemůže on bojovat.\nPevně ji k sobě přitiskl a levice navyklá na zbraně jí z lehka pohladila.\n"Poč jsi mě sem vytáhla, Kayah?" vzdychla.\nDlouhovlasá upírka se ušklíbla.\n"Budeme bojovat, Olah. Žádné zbraně, jenom ruce. Proto jsem tě tu vytáhla. A..." usmála se. "Snad mi odpustíš mou malou převahu. Vím, že nejsi v pravém rozpoložení k boji."\nTiskla jí k podlaze a prsty obepínaly její hrdlo. Upírka ležící pod ní se začínala dusit. Snažila se zbavit jejího sevření, ale Kayah ji držela pevně.\n"Poslouchej Olah." zavrčela její věznitelka. "musíš se sebrat, slyšíš? Sebrat! Buďto se sebereš nebo..." nedořekla, pustila ji a posadila ji kontrolujíc upírčin dech.\n"Nebo?" řekla Olah mezi nádechy a výdechy.\n"To si musíš rozhodnout sama." odsekla Kayah a odešla.\nTo už není bolest, co mě ničí.\nBolest už totiž jaksi splynula s mým momentálním životem a stala se jeho neodloučitelnou součástí.\nNičí mne prázdota, samota, rezignace.\nKdyby mne Vanez s otravnou Kayh pořád tak nehlídali, dávno bych se tu v tvé rakvi umořila hladem a žízní nebo bych oděšla ke hvězdám lehla ne studenou skálu a čekala na smrt.\nBuďto se seberu nebo...\nZahalená do modrého pláště s vlasy spletenými do copů, které jí tak rád rozplétal a s pohledem upřeným do nekonečna, pomalu kráčela ke kleci, která se měla stát jejím lůžkem smrti.\nMarně v hnědých očích hledali Knížeta život. Byly prázdné, stéjně jako její srdce.\nUž dávno zemřela. Zemřela tehdy uprostřed noci s jeho mrtvým tělem ve svém klíně.\nNastavila ruce i nohy, které obtočily provazy a podivně pohlédla na Vaneze činivšího dotyk smrti.\n"I ve smrti můžu být vítěz." zašeptaly jejich rty a...\n(Silmarilien-Palantírilien, 19. 8. 2007 20:08)\n:´( to je tak strašně moc smutné :´( to né, takový slzičkový konec.\nale musím říct, že je to skvěle napsané. :o)\n(Silmarilien-Palantírilien, 28. 7. 2007 18:38)\npáni, je to tak sladké a romantické :o) prostě perfektní :o)\nzatím se to vyvíjí tak, jak jsem doufala :o)\n(tarantule, 18. 7. 2007 11:45)\nnemám slov těšíms e na pokrýáčko je to totiž naprosto super!!\nnemám slov :o)\n(Silmarilien-Palantírilien, 11. 7. 2007 9:11)\n:´) je to tááák úžasné. a zároveň smutné. už se těším na pokračování :)


Výsledky studie: účinnost přípravku Vermophyt proti roupu dětskému | Phyteneo\nZajímalo nás, jak si stojí náš herbální přípravek Vermophyt v porovnání se syntetickými preparáty. Zadali jsme si proto nezávislou laboratorní studii antihelmintického účinku přípravku Vermophyt. Účinnost přípravku byla testována in vivo za použití laboratorních myší infikovaných roupy Aspiculuris sp. a Syphacia sp.. Studie byla provedena ve spolupráci s Parazitologickým ústavem Akademie věd ČR, který vlastní potřebná povolení týkající se pokusů na zvířatech. Příslušný projekt pokusů byl schválen Akademií věd ČR.\nPrůběh studie v bodech:\nByla provedena laboratorní studie pro stanovení účinnosti přípravku Vermophyt proti roupům rodu Aspiculuris a Syphacia. Pro test bylo použito osmnáct laboratorních myší (ve věku 4 týdnů) infikovaných roupy. Myši byly rozděleny do čtyř skupin, z nichž každá podstoupila léčbu jiným přípravkem:\n1) Pozitivní kontrola 1 (léčivý referenční přípravek č. 1)\n2) Pozitivní kontrola 2 (léčivý referenční přípravek č. 2)\n3) Testovaný produkt (Vermophyt)\n4) Negativní kontrola (neošetřené myši)\nLéčba byla aplikována po dobu 5ti po sobě následujících dnů.\nVyšetření míry infekce u každé myši bylo provedeno:\n5 dní před (-5D) zahájením léčby a 8 dní po (+ 8D) zahájení léčby – stanovením počtu vajíček roupů v trusu;\n10 dnů po (+10D) zahájení léčby – stanovením počtu dospělých roupů ve střevě.\nPočty vajíček roupů nalezených v myším trusu před zahájením léčby se statisticky nelišily mezi skupinami myší. Počty vajíček roupů u neléčených (kontrolních) myší v průběhu pokusu strmě vzrostly. U myší léčených přípravkem Vermophyt byl růst počtu vajíček nápadně zbržděný. U myší léčených referenčními syntenickými léčivými přípravky č. 1. a 2. došlo k poklesu počtu vajíček téměř na nulu.\nPočty adultních a juvenilních roupů nalezených u myší léčených přípravkem Vermophyt byly významně nižší než u kontrolních myší, avšak vyšší, než u myší léčených referenčními syntetickými přípravky.\nProcentuální účinnost přípravku Vermophyt činila 74.8 %.\nHerbální přípravek Vermophyt aplikovaný v množství 36.8 mg/kg tělesné hmotnosti během pěti po sobě jdoucích dnů prokazatelně zbrzdil progresi roupové infekce u laboratorních myší. Referenční syntentické léčivé přípravky infekci zcela eradikovaly.\nDodatek (doplněno zadavatelem studie)\nK uvedeným výsledkům je potřeba zvážit další aspekty:\nreferenčními produkty byly syntetické (chemické) léčivé přípravky\naktivní látka testovaného přípravku Vermophyt je čistě rostlinného původu\nbyl testován relativně malý testovací soubor\nbyl testován pouze jeden cyklus dávky přípravku, přičemž doporučený způsob užívání zahrnuje dva cykly\njednalo se o pilotní testování dle výše stanoveného designu\ntrávicí soustava hlodavce není zcela komparabilní s trávicí soustavou člověka\ndávkování pro testovací organismus (myš) nelze analogicky odvodit od stanoveného dávkování pro člověka. Reakce zvířecího organismu na zvolené dávkování tedy nemusí zcela odpovídat identické reakci organismu člověka.\nA) vypreparované střevo myši; B) odebírání a počítání jedinců roupů, C) vypreparované střevo. Šipka ukazuje na slepé střevo (oblast nejčastějšího výskytu roupů), D) odebraní roupi ve zkumavce


Samodržící lycrové punčochy s krajkou Rimba Amorable Červené | ČasnaHrani.cz\nhttps://www.casnahrani.cz/produkty/pradlo/sexy-puncochy-a-puncochace/samodrzici-lycrove-puncochy-s-krajkou-rimba-amorable-cervene/1074.html 1074 Samodržící lycrové punčochy s krajkou Rimba Amorable Červené http://www.casnahrani.cz/img_produkty/velke/1457_1551849818.jpg 384 CZK Skladem /Prádlo/Sexy punčochy a punčocháče Červené samodržící lycrové punčochy s krajkou Rimba Amorable jsou ideální pro každou příležitost, ať už jdete na schůzku nebo na párty. Díky nim budou vaše nohy vypadat hladce a svůdně ... no prostě dokonale. S pásem s květinovým vzorem nahoře se budete cítit sexy a komfortně. Červená barva je od nepaměti symbolem lásky a sexuality. Punčochy mají jednu velikost, jsou připraveny se přizpůsobit vašim nožkám, natáhnou se na velikost S-XL. Rimba 2019-03-21\nSamodržící lycrové punčochy s krajkou Rimba Amorable Červené\nČervené samodržící lycrové punčochy s krajkou Rimba Amorable jsou ideální pro každou příležitost, ať už jdete na schůzku nebo na párty. Díky nim budou vaše nohy vypadat hladce a svůdně ... no prostě dokonale. S pásem s květinovým vzorem nahoře se budete cítit sexy a komfortně. Červená barva je od nepaměti symbolem lásky a sexuality. Punčochy mají jednu velikost, jsou připraveny se přizpůsobit vašim nožkám, natáhnou se na velikost S-XL.\nMateriál 86% Polyamide, 14% Lycra\nČervené samodržící lycrové punčochy Rimba Amorable, které úžasně vytvarují a zvýrazní vaše nohy.\nSexy krajkový pás s květinovým vzorem\nMateriál: Polyamid je syntetický materiál, který rychle schne a absorbuje velmi málo vlhkosti. Je odolný, hladký, nežmolkovatí a příjemný na dotyk. Velmi snadno se čistí. Lycra je kombinace polyamidu a polyuretanu, jedná se o oblíbený materiál, často využívaný pro plavky, punčochy a spodní prádlo.


Zabydlujeme venkovní pergolu - HomeInCube\nZabydlujeme venkovní pergolu\nOd Hana Sittová | 15.06.2019\nPergola bez pohodlného sezení, vzrostlých květin a dekorací je jako kuchyně bez spotřebičů a výsuvných košů. A protože je venku už skutečně krásně, je nejvyšší čas si pohodlně zabydlet i tento skvělý přístřešek.\nJeště než se pustíme do detailnějšího rozboru, co by v pergole nemělo chybět, zamysleme se, jak dispozičně pergola navazuje na dům, kolik v ní budeme trávit času a na jakou světovou stranu je situována. To vše nám totiž napoví o nutnosti vybavení.\nPergola logicky navazuje na kuchyni s obývákem\nV tomto případě máte vyhráno, protože budete mít všechno nádobí po ruce a nebude muset vytvářet další zázemí. Je-li součástí i gril, pak se může snadno využívat i v zimních měsících, protože kuchařka to k němu bude mít velmi blízko. Zpravidla v tomto případě bude zapotřebí jen kvalitní zahradní nábytek, který můžeme vybavit i polštářky a dekami, které snadno vezmeme z domova. I osvětlení může častokrát postačit z interiéru a venku už můžeme použít jen svíčky, případně solární lampy. Velmi příjemným doplňkem bude lihový krb, který navodí tu správnou intimní atmosféru.\nPergolu vybavte kvalitním nábytkem, který bude ladit. Zdroj: Donato\nPergolu máme samostatně v zahradě\nČastokrát bývá pergola vytvořena samostatně, zpravidla poblíž nějakého zahradního prvku. Například u jezírka, bazénu nebo prostě proto, že daná část zahrady patří k té klidnější a je na ní hezčí vzrostlá zeleň. Tehdy je výhodné pergolu vybavit kompletně, ideálně i menší venkovní kuchyní, případně grilem a nábytkem pro ukládání nádobí a kuchyňských potřeb, abychom se zbytečně nenachodili do domu a zpět. Z praktické stránky bude výhodnější, když bude dostatečně zakrytá, aby na věci nepršelo, protože se vám nebude chtít je nosit do domu a zpět po každém posezení.\nSezení v pergole ochraňte jen proti slunci, ale i proti větru\nDekorace pro útulné prostředí\nPergolu nezapomeňte doladit příjemnými doplňky, který jí dodají ten pravý “šmrnc”. Na židle a lavice pořiďte stylové polštářky a na stůl či na skříňky umístěte dekorativní svíčky, které budou vypadat večer skvěle. Pro chladné večery do zásuvky nebo komody uschovejte teplé deky, které dle potřeby pouze vytáhnete a přehodíte přes sebe. Velkou roli hraje také správně zvolené osvětlení. Mezi oblíbená svítidla patří například LED pásky, které lze umístit téměř kamkoliv. Pro romantickou atmosféru pergolu doplňte i elektrickou loučí.\nSprávně vybraná kombinace dodá pergole šmrnc.\nZeleň pergolu zabydlí raz dva\nPokud jste milovníci popínavých rostlin, pak věřte, že právě na pergole budou vypadat skvěle. A dokonce i na té moderní! Je však třeba si opravdu promyslet, jaký druh popínavé rostliny zvolíme. Kromě výšky je třeba rostliny dobře hlídat, aby se svou silou nedostaly až pod střechu. Rozmyslete si také, zda sáhnete po jednoleté popínavce či takové, která vydrží i několik let. Pokud si navíc přejete mít pergolu obrostlou barevnými květy, pak zvolte například popínavou růži či vistárii. Nezapomeňte, že u těchto rostlin se drží i hmyz,který někdy může být nevítaným hostem. Z nekvetoucích rostlin je pak velmi pěkný břečťan.\nČím si v pergole posvítit?\nSouvisející položkyjak zařídit pergolulihový krbpergolavenkovní nábytekvybavení pergoly


Levalloiská technika – Wikipedie\nlevalloiské hroty - Beuzeville\nLevalloiská technika je způsob výroby kamenné štípané industrie, který se užíval ojediněle již během starého paleolitu. Hlavní těžiště jeho užití leží ve středním paleolitu, touto technikou vyráběné nástroje známe i z počátku mladého paleolitu.\nNázev vznikl podle naleziště ve městě Levallois-Perret na severozápadním okraji Paříže.\nHlavní princip této techniky spočívá v plošné úpravě jádra, které je tak předběžně připraveno k odštěpení samotného nástroje. Tato příprava jádra umožňuje odbíjet úštěpy pravidelného tvaru, stejně jako čepelky. Konečný výrobek se z tohoto jádra na vybraném místě odbíjí jediným úderem.\nTato metoda je vyspělejší než ty, které byly používané dříve, protože umožňuje mnohem větší kontrolu nad velikostí a tvarem budoucího nástroje. Nástroje takto vyráběné zahrnují škrabadla, nože, ale i tzv. levalloiské hroty.\nLevalloiská technika se uplatnila v acheuléenu, taubachienu, moustérienu, bohunicienu a szeletienu.\nObrázky, zvuky či videa k tématu Levalloiská technika na Wikimedia Commons\nKresby s popisem levalloiské techniky\nAnimace levalloiské techniky\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Levalloiská_technika&oldid=17734461“\nStránka byla naposledy editována 16. 10. 2019 v 09:37.


DETOA dětský náhrdelník s modrými a růžovými srdíčky | Realistické panenky a miminka jako živá ze Španělska a dřevěné hračky\nDETOA dětský náhrdelník s modrými a růžovými srdíčky\nDětská bižuterie z dřevěných perlí navlečených na gumičce. Délka náhrdelníku je cca 200 mm. Nevhodné pro děti do 3 let. Obsahuje malé části. Výrobek j... celý popis