Stopem a pěšky napříč Afrikou: dobrodružná cesta k víře - Svět víry\nStopem a pěšky napříč Afrikou: dobrodružná cesta k víře\n4. 4. 2020 autor: Ondřej Havelka\nV letech 2004 a 2005 jsme spolu s přítelkyní Michaelou, dnes manželkou, uskutečnili dlouhou cestu stopem a pěšky napříč celou Afrikou. Když jsme odjížděli, bylo nám dvacet tři let. Oba pocházíme z nevěřícího prostředí, ovšem oba jsme na cestu vyráželi jako duchovní hledači, tedy ti, kdo věří, že Něco nad námi je, ale nejsou schopni to blíže uchopit. Toužili jsme po duchovním poznání a také po dobrodružství.\nPo předchozích cestách stopem po Asii jsme chtěli prožít něco extrémního, něco, co posune naše hranice až na krajní mez. Vypravili jsme se tedy na celé dva roky do Afriky. Bez plánu, bez zajištění, absolutně svobodně. Naši cestu neomezoval nedostatek času ani předem stanovená trasa, která umí dokonale zadusit rodící se radost z volnosti. Náš směr ovlivňovala pouze politická situace a války v zemích ležících před námi, období dešťů nebo naopak sucha, která uzavírala mnohé oblasti na řadu měsíců, a smrtící nemoci, jako byla ebola v západní Africe.\nVozidla, která by v Evropě už nenastartovala\nCestovali jsme velmi levně, neboť jsme celou cestu absolvovali stopem a nocovali jsme ve stanu. Stopovali jsme všechno možné i nemožné a nejčastěji něco mezi tím. Karikatury vozidel, které by v Evropě již ani nenastartovaly, překonávají v Africe nejnáročnější terén za přispění obdivuhodné schopnosti improvizace domorodců a nemenší dávky kouzel místních šamanů. Často ale do cíle nedojedou. Válečné zóny jsme překonávali na střechách humanitárních kamionů nebo kamionů se zbraněmi a municí, někdy tak záhadně promíchaných, že nebylo jasné, co vezou, na čí straně stojí a kam vlastně dojedeme. Jediné, co bylo zřejmé, byli ostřelovači, kteří pálili do všeho, co projelo jejich územím, a proto bylo potřeba splynout se střechou kamionu.\nTam, kde se stopovat nedalo, jsme šli pěšky. Koneckonců, ta nejkrásnější místa jsou většinou velmi odlehlá a jinak než pěšky se tam dostat nelze. Jsou to místa, kde do současnosti prosvítá původní kouzlo Afriky. Jsou to místa prolomených výhledů do minulosti, snad k onomu původnímu, co nás tak fascinuje. Místa, kde lze stále zakusit život mezi domorodými kmeny nezasaženými civilizací. Místa, kam se turista nepodívá, protože mu v tom zabrání lenost a strach. Pro tato místa stojí Afrika za dlouhou cestu, protože mimo ně, na většině území černého kontinentu, najdete odporný hnus, zapáchající špínu, bující nemoci, šokující brutalitu, tupou nefunkční byrokracii a nepochopitelný africký nesmysl. Na druhou stranu i z toho nakonec krystalizuje něco, co smysl má. Vede ale dlouhá cesta k jeho uchopení a ta nám trvala léta.\nStřet s voodoo\nV té době jsme byli fascinováni východními náboženstvími, zejména buddhismem. Když jsme se v roce 2001 poprvé dostali do odlehlého buddhistického kláštera uprostřed Himálaje v Ladakhu, mysleli jsme, že jsme našli tu pravou duchovní cestu. Cítili jsme se jako v ráji, jako bychom našli ztracený domov.\nV Africe jsme se ale nečekaně tvrdě střetli s voodoo. Zejména západní Afrika je jím zcela prostoupená. Byli jsme tak lační po jakémkoli duchovním zážitku a tak všemu otevření, že nás zlo zasáhlo téměř fatálně. V okamžiku jsme pochopili, že buddhistická meditace nepomůže a krásná východní filozofie nemá větší sílu než příjemná literatura. Bylo životně důležité se bránit. Naštěstí jsme brzy na své cestě stopli holandskou misionářku Chrisje, která nám vysvětlila, co voodoo je a že je také možné se proti němu bránit. Poprvé jsme se dozvěděli o Kristu. Seznámila nás s několika dalšími misionáři a byli jsme také svědky vymítání obsedlaného v domorodé vesnici Fulbů. Tak začala naše cesta ke křesťanství. Ačkoli jsme ještě nebyli pokřtění, v Africe jsme poznali sílu modlitby.\n? Více o setkání s africkým voodoo prozradil Ondřej Havelka v rozhovoru pro Život víry.\nNa cestě jsme prožili mnoho velmi nebezpečných událostí, většinou pramenících z kulturních rozdílů. Jeden příklad za všechny, na území Dogonů. Plánovali jsme projít jedno z nejdivočejších míst na světě, útes Bandiagara, během týdenního pochodu. Útes je 150 kilometrů dlouhý a místy až 500 metrů vysoký. Útes plný jeskyní obývají Dogoni, divoký kmen, jehož původ není zcela znám. Tito lidé jsou extrémně uzavření. Mají záhadné rituály založené na sofistikovaném pozorování hvězd. Tyto rituály jsou doprovázeny vystoupením tanečníků v děsivých maskách a zpěvy, které doslova nahánějí hrůzu.\nZajatci na území Dogonů\nNa území Dogonů se nesmí vstoupit bez dogonského průvodce. To jsme sice věděli, ale nevěděli jsme proč. Takže jsme se i tam vydali na vlastní pěst. V první vesnici na horní části útesu na nás Dogoni zlostně pokřikovali. Ve druhé už nás napadli dva muži, ovšem když jsem použil svůj elektrický paralyzér, utekli. Skalní rozsedlinou jsme sestoupili pod útes a nedaleko další vesnice jsme si chtěli odpočinout na větším rovném kameni pod košatým stromem. Bylo kolem 40 stupňů a nutně jsme potřebovali odpočinek ve stínu. Na kámen jsme si rozložili karimatky a lehli jsme si. Neuplynulo ani pět minut a kolem nás se seběhlo asi dvacet mužů. Dříve než jsme stihli jakkoli zareagovat, chytli nás jako zvířata a odnesli do vesnice před náčelníka. Tam nás hodili do písku před jakési totemy, které podepíraly náčelníkovo přístřeší, a obklíčili nás s kameny a klacky v rukou.\nNechápali jsme, co se děje. Náčelník s podivným kloboukem na hlavě, trůnící mezi děsivými maskami, na nás cosi křičel. Pokusili jsme se komunikovat francouzsky, ale neúspěšně. Byli jsme zajati domorodým kmenem v nejdivočejších místech Afriky a vůbec jsme netušili proč. Nevěděl jsem co dál, tak jsem vytáhl paralyzér a zapráskal do vzduchu. Dogoni se přiblížili a jeden z nich mi paralyzér vyrazil klackem z ruky. Poté náčelník vyryl na kus kůže číslici. Pochopili jsme, že chtějí peníze, a nebylo to moc, v přepočtu asi 150 korun. Proč nechtěli vše? Mohli si s námi dělat, co chtěli, byli jsme jejich zajatci a nikdo nevěděl, kde jsme.\nDlouze a nechápavě jsme na sebe hleděli. Potom jsme vytáhli peníze s předtuchou, že se na nás vrhnou, ale nestalo se. Chtěli pouze danou částku. Poté, co jsme zaplatili, vyhnali nás z vesnice pod pořádnou sprchou kamenů. Dostali jsme několik zásahů do rukou, kterými jsme si kryli hlavy.\nTeprve po dalším týdnu jsme v civilizovanější oblasti potkali člověka mluvícího francouzsky, který nám vysvětlil, co se stalo. Kámen, na kterém jsme odpočívali, byl nejposvátnějším obětním místem, na kterém se dodnes pravidelně obětují zvířata. Donedávna to byli lidé a proslýchá se, že lidské oběti stále existují. Každá dogonská vesnice má své obětní místo, které nikdo mimo tuto vesnici nesmí spatřit. Proto se nelze po území pohybovat bez dogonského průvodce, který poutníka bezpečně provede mimo obětní místa.\nPeníze, které od nás Dogoni vzali, byly určeny na koupi krávy, kterou museli okamžitě obětovat, aby své obětní místo od nás očistili. Ještě ten večer byla oběť vykonána. Podle muže, který nám celou situaci vysvětlil, bychom museli být obětováni my, kdybychom odmítli nahradit očištění obětního místa krávou.\nPo tomto a mnoha podobných zážitcích jsme vnitřně stále silněji mířili ke Kristu. Bible se nám poprvé dostala do ruky v Etiopii, na velmi zvláštním místě v Lalibele, kde je jedenáct kostelů vytesaných do skály a zapuštěných do země tak, že nejvyšší bod je v bodě terénu. Původ těchto kostelů není zcela objasněn. Zatímco u nás je zvykem stavět kostely do výše, aby věže symbolizovaly výstup k Bohu, v Lalibele jsou kostely postaveny opačným směrem, tedy do hloubky.\nNa cestě do Damašku\nPrvní český překlad Bible jsme do ruky dostali až v Egyptě, kde jsme se díky své znalosti arabštiny dostali jako instruktoři potápění do archeologické expedice zkoumající pravděpodobné místo přechodu Hebrejů vedených Mojžíšem přes Rákosové moře.\nPo dvou letech v Africe jsme i my překonali Rudé (Rákosové) moře v podobném místě jako Hebrejové, ovšem na lodi a vyšli jsme vstříc Damašku, do kterého jsme původně namířeno neměli. Před branami Damašku jsme si uvědomili, že vyvrcholila cesta našeho duchovního hledání a že hluboce toužíme po křtu a další cestě na poli křesťanské teologie, snad podobně jako židovský učenec Šavel z Tarsu (apoštol Pavel). Také on mířil do Damašku s jiným cílem a prožil své dramatické obrácení před jeho branami.\nPo příjezdu domů jsme okamžitě začali s přípravou na křest a po něm pokračovali studiem teologie, které nás dodnes naplňuje.\nOndřej Havelka je cestovatel, religionista, teolog. Procestoval více než stovku zemí po celém světě. Napsal několik knih, nejnovějšími jsou monografie „Nový zákon pohledem cestovatele: Bible jako cestopis odhalující směr a smysl Cesty do nebeského Jeruzaléma“ a pohádka „Jak se trpaslík Ferina rozplynul štěstím“. Studia religionistiky, teologie a aplikované etiky zakončil rigorózním řízením na KTF UK, kde je v současné době doktorandem.\nFoto k článku: archiv Ondřeje Havelky\nPrůměrné hodnocení: 5 / 5. 23\nLekce rybaření? Druhý díl podcastu Roma 3\nNezaviněná autonehoda, zlomené nohy, rozdrcené obratle. Je to spravedlivé?\nAUDIO: Kvůli sexuálnímu zneužití jsem nedokázala Bohu plně důvěřovat\nRubriky Příběhy Štítky cestování, jak jsem poznal Boha, okultismus\n1 komentář u „Stopem a pěšky napříč Afrikou: dobrodružná cesta k víře“\n4. 4. 2020 v 12:39\nJe to uchvacující svědectví. Až se divím, že se vrátili živí.\nOsobní zpověď: Mám nevěřícího muže


Glosy | Filmové a profánní\nKaždý nový bondovský film, tak jako je tomu u všech dlouhodobých filmových či televizních sérií, je nucen se vyrovnávat (ať už kvalitativně či jinak) s odkazem svých předchůdců – s tím, co již bylo řečeno a vykonáno. Dnes, kdy bondovská série dosáhla již 23. dílu, je tato potřeba možná silnější než kdy dříve; nehledě na to, že agent s kódovým označením 007 se již dávno stal svého druhu vlastnictvím lidových mas. Nejen, že jej zná snad úplně každý, na koho si při dobré vůli vzpomenete, stejně tak ale mají všichni poněkud sobecký dojem, že zcela přesně ví, jaký by měl James Bond být, co by měl říkat, jak by se měl chovat, oblékat, jaké auto by měl řídit, atd.\nAčkoli oba předešlé díly s Danielem Craigem v hlavní roli, které bondovskou sérii začaly takříkajíc od píky, tedy návratem do počátků Bondovy kariéry (a zároveň i blíže k Flemmingově literárnímu předobrazu), přinášely mnohdy nápaditou hru s emblematickými bondovskými znaky („gunbarrel“, Bondův oblíbený nápoj, tradiční repliky, status bondgirl…), a Quantum of Solace (r. Marc Forster, 2008) dokonce i s netradičními stylovými prvky umělecké kinematografie (především mám na mysli pohlcující moc detailu, úspornou náznakovost a spojování hlavní akce s okolním prostředím dle postupů intelektuální montáže – viz silová honička po střechách italské Sienny, kde je z Bonda a pronásledovaného prostříháváno na koňské závody či mistrovská scéna z představení Pucciniho Toscy, v níž se scénické drama přirozeně prolne s dramatem bondovským do jednoho celku, nikoli nepodobně jako je tomu v Hitchcockově Muži, který věděl příliš mnoho z roku 1956), žádný z nich se s bondovskou pamětí, kumulující se již několik desítek let, nevyrovnal nijak hlouběji. Nevyřčená otázka, zda se bondovský koncept přes dílčí inovace přeci jen nevyčerpal, stejně jako otázka, zda má stále co nabídnout v době, kdy musí čelit silné konkurenci v osobách Jasona Bournea či Ethana Hunta, tak podvědomě stále čekala na rozhřešení.\nNe tak u nejnovějšího bondovského dobrodružství s víceznačným názvem Skyfall, které pro bondovskou sérii představuje podobně zásadní moment, jako svého času přestavoval Temný rytíř (r. Christopher Nolan, 2008) pro komiksové adaptace – režisér Sam Mendes se ostatně nijak netají tím, že právě Temný rytíř byl pro celkové pojetí Skyfall (namnoze rafinované tím, že zdánlivě působí nebondovsky, tak jako Nolanův Batman nekomiksově) nejbližším zdrojem inspirace. Bondovka Skyfall, která jistě mnohým přijde dosti tradiční svým „staromilským“ vyzněním, se výše zmíněným otázkám staví čelem, a to tak, že je přímo tematizuje coby (zprvu) spor a (nakonec) smíření starého a nového. Minulost série, ať už v jejím jménu bylo napácháno cokoli, tak není pouze zdrojem odkazování a hry pro pozorné diváky (ačkoli i tak samozřejmě dojde na mnohé vtipné momenty – viz např. skutečnost, že Bondův nepřítel Silva řídí své operace z opuštěného ostrova, oblíbeného to zázemí bondovských arcipadouchů), ale živoucí stopou jedinečné identity. Ba co více: z kladného vztahu ke starejm dobrejm časům, k tomu, co se nelze odestát, co namnoze utváří podobu přítomnosti i věci budoucí (po vzoru přijmutí stínových aspektů osobnosti v jungovské psychologii), je učiněna hlavní myšlenka filmu.\nTa organicky prorůstá nejen výrazný styl, nýbrž také vnitřní, obsahovou rovinu filmu – obé jde ostatně ruku v ruce. Navenek je to slyšitelné zejména v Newmanově hudbě, která sice mnohem více vsází na táhlé atmosférické plochy než na konkrétní hudební témata, která se přesto nikdy nezbaví silného nostalgického nádechu (klasická bondovská témata jsou variována často, pouze se málokdy dočkají plného provedení). Na první pohled zaujme také nápadná rozvláčnost, připomínající rané bondovské filmy s Seanem Connerym (drobné srovnání: zatímco v energickém Quantum of Solace se ustavující scéna zpravidla odbyla v jednom, dvou krátkých záběrech s titulkem, Skyfall činí z ustavující scény cosi na způsob trpělivé taneční kreace; nové prostředí je vždy představováno v dlouhém řetězci sousledných záběrů – a v podobně nespěchavém tempu se koneckonců odvíjejí i dialogové scény), která se porůznu snoubí s výtvarnou oslnivostí a vizuální metaforikou (siluety a stíny), nemající v rámci bondovských filmů obdoby. Pokud jde o vnitřní pohyb filmu, je v této perspektivě klíčový motiv Bondova stárnutí a fyzické opotřebenosti, tomuto motivu analogická snaha politických kruhů omezit působnost MI6 coby přežitku minulých dob, jakož i etická variace téhož, vtělená do nutnosti nést odpovědnost za vlastní rozhodnutí a činy, které za sebou vláčí stíny možných následků. Co přitom funguje jako jednotící prvek, který rovinu formální i obsahovou váže dohromady, a čím je Skyfall v rámci bondovského univerza ve výsledku tak radikálně novátorským dílem, je silný obrazotvorný potenciál vyprávění. Odkud se bere, odkud vyvěrá? Především z bohaté stínové metaforiky.\nJiž dříve jsem napsal, že odhalení povahy hororového monstra může napomoci k odhalení povahy celého filmu, v němž se dané monstrum objevuje – u klasických záporných charakterů tomu dle mého soudu není jinak. Skyfall pokračuje v trendu nastoleném již Casinem Royale (r. Martin Campbell, 2006), totiž v linii padouchů, kteří spíše než cíle globální – ovládnutí či zničení světa – sledují osobní prospěch, osobní pohnutky. Bardemův nevyzpytatelný záporák Silva (v lecčems odrážející Ledgerova Jokera), zhrzený/padlý agent MI6, se vynořuje „ze stínu“ (svědomí) za jediným, ale o to promyšlenějším cílem: aby svým bývalým zaměstnavatelům – a hlavně „matce“ M, která jej svým rozkazem kdysi odsoudila k pomalému mučení – splatil jejich hříchy. („Myslete na své hříchy.“ připomíná nejednou.) Silvova děsivost přitom pramení z jisté zlovolné nehmotnosti, až všudypřítomnosti, s jakou jej zprvu tušíme kdesi v pozadí – téměř do poloviny filmu vystupuje coby tajemný přízrak, který sice nevidíme, ale jehož je, jak se dozvíme z dialogů, třeba se obávat -, a s jakou se později vynořuje na zcela nečekaných místech. Dokonce ani obligátní zjizvení, dávající najevo pokřivenost antagonistova charakteru, není u Silvy patrné navenek, nýbrž Silvou skrývané za masku pěstěného vzhledu, tedy působící zevnitř jako pozřený jed, pomalu rozežírající útroby (což, jak se ukáže, je doslova myšlenou skutečností).\nBoj se stínem je ostatně předjímán již úvodní titulkovou sekvencí, v níž Bond střílí po vlastních stínech – jeden se nakonec protáhne na stěnu, kde nabere Silvovu podobu. Tím je zároveň naznačena spřízněnost, jíž jsou k sobě Bond a Silva – jako rub a líc – poutáni: nejen, že perfektně znají tajnou službu „zevnitř“, což činí krajně obtížným předvídání budoucích Silvových kroků, ale na hlubší rovině je také spojuje rozhodnutí náhradní „matky“ M, jímž byli v zájmu obecného blaha odsouzeni k symbolické smrti-oběti: do stavu stínové existence, bytí-nebytí. Vždyť stínovým charakterem, někým, kdo není ani živý, ani mrtvý, kdo se pohybuje na rozhraní dvou světů – světa klasické špionáže, kde bylo zlo a dobro jasně polarizováno a zdánlivě neprůhledného světa (post)moderního, kde největší nebezpečí již nepředstavují organizace, ale stíny jednotlivců, jakož i plíživá krize maskulinity -, se tentokrát stává sám agent 007, a to od samého úvodu filmu (mnohé napovídá již to, že do prvního záběru filmu stupuje jako rozostřená silueta).\nV závěru úvodní honičky, která začíná v ulicích Istanbulu a vrcholí kdesi v horách na střeše jedoucího vlaku, je Bond nešťastnou náhodou „zastřelen“ a prohlášen za mrtvého. Ozvěna pádu z oblohy do rozbouřených peřejí, odkrývající první významovou fasetu titulního názvu, i trvalá jizva, kterou si po tomto zásahu odnáší, jsou jakýmsi neviditelným ostnem Bondova (fikčního i skutečného) stárnutí a nepatřičnosti ve „statečném novém světě“ (brave new world), kde velké a hrdé, ale namnoze pomalé a nadále neefektivní plachetnice, pozbývají smyslu – jak krásně naznačuje rozhovor mezi Bondem a novým Q před nostalgickou Turnerovou malbou The Fighting „Temeraire“ tugged to her last berth to be broken up (1839), na níž je zachycena válečná loď Temeraire, kterak je tažena do přístavu k poslední neveselé misi, demontáži. (Pozornosti by jistě neměl uniknout půvabný detail v poslední scéně filmu, v níž se po přestálé krizi opětovně ustavuje bondovský svět ve staro/nové podobě. Na stěně kanceláře M, kde se závěrečná scéna odehrává, lze totiž spatřit malbu se vskutku triumfálním výjevem – eskadrou plachetnic, která s rozepjatými plachtami brázdí otevřené moře.) Během filmu se Bond nesčetněkrát ocitá nebezpečně blízko dalšímu pádu, na pomezí života a smrti, s děsivou hlubinou za zády, hrozící jej pohltit. Ukázková je v tomto ohledu jednak nesmírně napínavá a vynalézavá sekvence z Šanghaje, pravděpodobně odkazující k slavnému zrcadlovému finále Wellesovy Dámy ze Šanghaje (1947), v níž Bond stopuje nájemného zabijáka do závratné výše mrakodrapu, aby se s ním nakonec utkal v úchvatné stínohře na pozadí neonového města, jednak boj tělo na tělo pod jezerním ledem z akčního vyvrcholení ze skotského venkova.\nBonda ovšem neohrožuje pouze opětovný pád do hlubin, nýbrž také „padající obloha“, ať už se jedná o přesměrovanou soupravu metra, kterou je téměř zasažen při ponásledování Silvy londýnským podzemím, nebo o pomyslnou lavinu (politických) okolností, hrozící jej odsunout v zapomnění, jíž se však úspěšně vzpírá staronovými triky. Uhrančivé finále filmu, odehrávající se kdesi na skotské Vysočině, jejíž pahorky a tichá údolí objímá neprostupná mlha – snad mlha paměti -, ovšem prozradí, že titulní název Skyfall značí více než jen pád (z) oblohy, výslunní a zájmu, nýbrž rovnou hloubku Bondovy minulosti, její dávnou původnost: místo, kde se Bond narodil a kde vyrůstal, kde měli domov jeho předci. Cesta za akceptováním vlastního stínu – pro Bonda samotného i bondovskou sérii jako takovou – se tak příznačně uzavírá právě zde, na místě, kde se vše počalo, odkud vše vyrůstá. A to formou pro bondovské filmy vskutku ojedinělou: jako špinavý souboj ve stylu Peckinpahových Strašáků (1971), jehož hlavními aktéry jsou černé siluety na pozadí hořícího domu. Stíny minulosti, které jsou, slovy Tennysonovými, možná oslabeny „časem i osudem“, ale vzor tomu nadále „vyzbrojeni vůlí bojovat, hledat, nacházet a nepodvolit se„.\nLyrosofie a její velký objev\nPaul Veyne, autor knihy Věřili Řekové svým mýtům?, se domnívá, že dítě, podobně jako archaický člověk, má schopnost nazírat skutečnost ze dvou úhlů, že dokáže vidět profánní i posvátný (magický) rozměr skutečnosti zároveň, aniž by jej to znepokojovalo, nebo mu to přišlo podivné. Myslím, že v Epsteinově lyrosofii, která se v pascalovské tradici pokouší sblížit rozum a cit, jde o něco podobného. Vidět dvojitě. Vidět plněji.\nDle Epsteinova mínění spatřuje lyrosof skutečnost jakoby dvakrát. Rozumem a citem, jejich součinností. Lyrosofie je pamětlivá bezprostředního citového hnutí i zralého promýšlení v odstupu, nevyvyšuje jedno nad druhé, respektuje přednosti i nedostatky obou (proti)stran. De facto je tedy zdvojeným poznáním, poznáním syntetizujícím, které umožňuje hlubší proniknutí do podstaty věcí, a ve výsledku pokorné nazření (o patro) vyšších pravd, jež se vzpírají nepružnosti extrémů.\nLyrosofie je dnes bohužel připomínána okrajově, v nejnovějším filmu Martina Scorseseho Hugo a jeho velký objev, k němuž si dovolím připojit několik poznatků, se nicméně dočkala zasloužilého oživení.\nOsobně Huga chápu nejen jako barvitou exkurzy do dětského stavu kinematografie, ale rovnou jako výzvu k návratu do dětského stavu prožívání filmu, k bezelstné bezprostřednosti, či chcete-li k prvotnímu snění, v němž nás obrazy oslovovali na té „nejprimitivnější“ (a přesto tak plné) úrovni. Samozřejmě, nevinné oko neexistuje; avšak nevinnosti nazírání se lze přiblížit dočasným zapomenutím omezených nároků dospělosti. V této logice zpřítomňuje Scorsese minulostí odváté časy*, kdy se nám film ještě dokázal doslova zabořit do nepřipraveného oka. Přímo, cíleně, hluboko. Vyzývá nás, abychom film vnímali jako šanci, skrze niž se duše spojuje s přesahující rozlohou kosmu, abychom se na proudy jisker a oblaka pyrotechnického kouře v Mélièsových féeriích dívali jako na počátek úsvitu a vření mlhovin, protože tak se ohlašuje dětská obraznost. Již mistrovsky zinscenovanou úvodní scénou nás vede k tomu, abychom na uplývající dění upírali fascinovaný pohled nadšeného snivce (a jevilo se nám tudíž jako pohyb-zázrak), nikoli krajně jednorozměrný pohled distingovaného skeptika-dospělce, který se zdráhá přiznat, že jej nějaké umělecké dílo – nedej Bože – dojalo k pláči. Fiktivní filmový historik („nevyléčitelně cituplný vědec“) René Tabard se dostává do Mélièsova ateliéru jako okouzlený malý chlapec, nerudný nádražní inspektor musí oživit vytěsněné vzpomínky na nešťastné dětství, a vzkřísit tak odumřelý soucit… s dětstvím jako takovým.\nPravděpodobně nepřekvapí, že hlásnou troubou onoho dětského, naivního pohledu (myšleno bez pejorativních konotací!) byl svého času právě impresionistický filmař-básník Jean Epstein. Jak sám napsal, film vnímal jako „nadpřirozený svou podstatou“, jako mystický. Proto i fotogenie, schopnost filmové kamery obohatit realitu o specificky poetickou kvalitu, nabývá v jeho popisech (na rozdíl od lehce uměřeného kolegy Louise Delluca) bezmála magických vlastností; odhaluje „šepot“ věcí, neviditelná hnutí života, odtajňuje emoce a skrytou duchovnost, po vzoru animistického náboženství nechává promlouvat obyčejné předměty, stejně jako lidské tváře. Pro Epsteina se filmová kamera stává čímsi bezmála organickým, neřku-li temperamentním, strojem s vlastní osobností, vřelostí, subjektivitou, lidskostí. Epsteinova kamera je schopná.\nVztah lidského a strojového, přesněji moment, kdy stroj magicky ožívá lidským vkladem, je jedním z ústředních témat Scorseseho filmu. Ačkoli je stroj (rozum) sám o sobě němý, nehybný, postrádá živočišné teplo, k životu jej přivádí vanutí lidské duše (cit). Vyjádřeno slovníkem filmu: klíč ve tvaru srdce, jímž se odemyká tajemství Mélièsova automatona, humanoidního stroje s tušenou hloubkou. Je svůdné, příliš svůdné vidět v automatonových podivně znepokojujících očích metaforu kinematografu, resp. filmu jako výdobytku lidského rozumu, stroje s nelidskou optikou, kterému dodává expresivitu (a schopnost opětovat pohled) lidská srdečnost. Děj filmu, jenž vrcholí dojemnou Mélièsovou „apoteózou“, tuto vzletnou domněnku pokradmu posiluje.\nJako oddaný filmový nadšenec si Scorsese jistě uvědomuje, jaké nebezpečí filmu hrozí, pokud jeho diváci přijdou o pomyslnou „jiskru v oku“, která ve filmu zažehává přesahující rozměr, pokud se jim uzavře cesta k radostnému opojení toho, kdo vidí zahradu za domem velkou, tajemnou a nebezpečnou… Již Susan Sontagová prozíravě spojovala smrt filmu s úpadkem cinefílie, tedy osobního, do jisté míry reakčního druhu diváctví. Scorsese není tak apokalyptický a představy o skonání filmu do svých „autochromatických“ peripetií nezahrnuje. Ba naopak, zdá se, vkládá bezmeznou důvěru ve víru, že láska (k filmu) může být zavčas znovuoživena, a že má navíc léčivé účinky. Uchýlím-li se opětovně k hugovské rétorice, každý stroj, zvláště stane-li se přespříliš mechanickým, potřebuje čas od času opravit. A to citovým vpádem, jenž představuje tvořivý mechanismus lyrosofie.\nNakolik potřebná je lyrosofická „etika středu“ při setkání s filmem, dokazují dnes a denně odstrašující příklady mnoha „moderních cinefilů“, pro něž se film zredukoval na intelektuální, měřitelné dobrodružství. Kde chybí cit, tam vládne strnulost a neosobní chlad. Copak ale film není médium nesené pohybem? A copak není možno se jej zmocnit rozumově a zároveň ohleduplně, bez umenšení unikavého, kontemplovat posvátné, transcendující, které vyzařuje? Je snad Hugo svým způsobem adresován právě jim?\nObjevily se názory, že idealizace filmové historie, které se Scorsese v Hugovi dopouští, je bezmála zpátečnickým gestem. Něco takového však může napsat jen někdo, kdo zapomněl, co objektivizuje cinefilův vřelý vztah k pohyblivým obrázkům. Pramálo záleží na tom, zda je zděšené uhýbání prvních diváků před nafilmovaným příjezdem vlaku překonaným, vyvráceným mýtem. Stačí se jen pozorně zadívat do Hugových blankytně modrých očí, které ze skrytu obzírají tatiovsky vřelý mikrosvět nádraží-nostalgie, a možná spatříte sami sebe, jak poprvé usedáte před vyčkávavě prázdné plátno, na němž se v příštím okamžiku rozevře bohatost vnitřního světa. Dětství si může omylnost a senzační zkreslení dovolit. Vlastně jej, aby bylo dětstvím, vyžaduje.\nA především – na stavu dětství není nic špatného. Jak by také mohlo, když nevidí jednou, ale rovnou dvakrát, stereoskopicky?\n* Asociativní poznámka pod čarou: Dnes už víme, že vzpomínáme kinematograficky (mimo jiné proto, že vzpomínky uchováváme ve formě filmových záznamů nebo fotografií), že naše sny jsou kinematografické povahy a mnohé z představ a obrazů, jež chováme v (kolektivní) paměti, k nám přišlo, bylo podstrčeno právě z filmu. A Scorsese si je tohoto fenoménu dobře vědom. Když Hugo v jedné scéně vzpomíná na zesnulého otce, je vynořování se obrazů z paměti doprovázeno hlukem filmové promítačky…


Jaké je správné umístění zásuvek nad podlahou v novostavbě? 0 uživatelů a 1 Host prohlíží toto téma. « předchozí další »\nAutor Téma: Jaké je správné umístění zásuvek nad podlahou v novostavbě? (Přečteno 30331 krát)\n« kdy: 27.08.2008, 12:36 »\nChtěl bych slyšet názor revizního technika na umístění zásuvek,\nmírně nad "obvyklé" zóny.\nTuším že 150-450mm nad podlahou.\nChtěl bych umístit 500-600mm.\nRe: Jaké je správné umístění zásuvek nad podlahou v novostavbě?\n« Odpověď #1 kdy: 27.08.2008, 12:45 »\nCitace: L.Prochazka 27.08.2008, 12:36\nchtěl bych slyšet názor revizního technika na umístění zásuvek, mírně nad "obvyklé" zóny. Tuším že 150-450mm nad podlahou. Chtěl bych umístit 500-600mm.\nDále bych rád elektrikářům (i sobě) zjednodušil sekání domu, rád bych udělal domácí rozvaděč rozdělený na dva, jeden rozvaděč centrální pro přízemí, druhý rozvaděč pro pokoje v patře.\nA poslední dotaz, jaký bude mít revizní technik názor na velký rozvaděč (např. 56 modulový), kde většina místa budou záslepky a bude zde osazeno třeba jen 16 jističů? // volné místo bude později použito pro solární řídící systém a další neuvedené vybavení do DIN lišt //\nBez problému. Jenom zachovejte krytí při otevřených dvířkách (nesmí chybět záslepky).\nPoznámka: měl by to řešit projekt ...\n« Odpověď #2 kdy: 27.08.2008, 13:06 »\nKrytí je samozřejmost.\nNejsem z oboru, proto se ještě zeptám - jaký význam mají "obvyklé" zóny umisťování zásuvek, rozvodných krabic v obytných stavbách?\n« Odpověď #3 kdy: 27.08.2008, 13:18 »\nCitace: L.Prochazka 27.08.2008, 13:06\nNejsem z oboru,\nNejste z oboru, ale tuším, že si to hodláte tahat sám. Vřele doporučuju použít osvědčený tandem projektant - elektrikář. Můžete dost narazit při závěrečné revizi. Problémy očekávejte při dimenzování vodičů, umístění zařízení v koupelně, provedení uzemnění a pospojování, rozvržení jednotlivých okruhů a správném použití proudových chráničů.\n"Obvyklé zóny" neznám.\n« Odpověď #4 kdy: 27.08.2008, 13:31 »\n"Obvyklé zóny" - pan L. Procházka určitě myslí zóny uvedené v čl. 4.10 ČSN 33 2130 změna a).\n« Odpověď #5 kdy: 27.08.2008, 13:37 »\nZóna, nezóna, umístění zásuvek by mělo být tak, aby se daly dobře využít. Protože vám zpravidla nikdo neřekne jak přesně bude mít místnost zařízenou, je dobré zásuvky dávat tak, aby nebyly v rohu místnosti, ale posunuté směrem ke dveřím, k oknu, aby byla menší pravděpodobnos t, že budou všechny za nábytkem.\nJednu doporučuji dávat tak, aby při otevřených dveřích byla za dveřmi. Tam zpravidla zůstane místo a dobře přístupná zásuvka se hodí při úklidu, opravách,... (vysavač, vrtačka,...)\n« Odpověď #6 kdy: 27.08.2008, 14:03 »\nJá osobně bych se raději držel "normy", protože majitel novostavby "po vás" by se třeba chtěl přidělat poličku a při vrtání hmoždinky se trefí do kabelu\n« Odpověď #7 kdy: 27.08.2008, 14:37 »\nCitace: Michal Kolesa 27.08.2008, 14:03\nNo a to se při dodržení "normy" stát nemůže?\n« Odpověď #8 kdy: 27.08.2008, 15:09 »\njj obrazky to je vec.Jsou definovane zony v kterych by mely byt umisteny elektroinstala ce ale spolehejte se na to ze to nekdo tak udelal.Jak se to jednou zaomita tak za par mesicu ani majitel nevi kde co je.Takze ja delam zasuvky v zone 300mm a kabely mezi zasuvky bud vodorovne se zasuvkama nebo bliz k podlaze.Svetel ne okruhy spojuji za vypinacema a v zone vedle futer do 300mm kolmo nahoru.Pokud neco u stropu po zdi tak co nejvyse aby na te zdi zbyl pro kutily domaci prostor na ty obrazky a jine serepeticky.Al e samozrejme toto vse resi projekt respektive technicka zprava ktera je soucasti provadeci dokumentace.V te vetsinou definujeme co kde a jak se ma delat.Projekt nemusi byt podle meho nutne nejaky pudorys objektu ale nekde musi byt popsano co jak je udelane cim natazene a pak minimalne jednopolove schema celku.\n« Odpověď #9 kdy: 27.08.2008, 15:33 »\nCitace: Jirka Š. Svejkovský 27.08.2008, 14:37\nPokud by to bylo podle normy tak asi nebudu tak "blbý" a v těch místech vrtat\n« Odpověď #10 kdy: 27.08.2008, 16:35 »\nNo dotaz znel umisteni zasuvek v novostavbe nazor revizaka.\nPodle meho nazoru ja se ridim tim co je v CSN a v Projektu.\nCoz v tomto pripade bude zase problem :-)\n« Odpověď #11 kdy: 27.08.2008, 16:43 »\nPane Kolesa, to si myslíte že ten kdo vrtá poličku zná normy? Zveřejněte si fotku, zajímalo by mě jak vypadá odborník.\n« Odpověď #12 kdy: 27.08.2008, 17:36 »\nCitace: Jiří Schwarz 27.08.2008, 13:37\nZóna, nezóna, umístění zásuvek by mělo být tak, aby se daly dobře využít...\nNaprostý souhlas, "instalační zóny" je jeden z kostlivců, které již dnes nemají žádný význam. Elektroinstala ce jsou dnes složitější než v dobách vzniku 33 2130 Z2, vybavení bytů je dnes více atypické, takže se instalace kabelů norma nenorma musí přizpůsobit. Každý dnes má digitální fotoaparát a už dávno neplatí že bych musel udílet zákazníkům rady „vyfoťte si to“, oni už to vědí a hojně toho využívají. Taková fotodokumentac e je pak v případě oprav lepší, než celý projekt. Hledačka vedení dnes stojí pět prstů. Mnohem důležitější pro bezpečnost a spolehlivost elektroinstala ce je, vyhnout se „zónám“ lumpů podhledářů, topenářů a vodáků.\n/ R I P \_\n| INSTALAČNÍ ZÓNY |\n« Odpověď #13 kdy: 27.08.2008, 17:39 »\nCitace: Zdeněk Pikhart 27.08.2008, 16:43\nNetvrdím, že jsem odborník.\n« Odpověď #14 kdy: 27.08.2008, 18:03 »\nCitace: Lubomír Jindra 27.08.2008, 17:36\nNaprostý souhlas, "instalační zóny" je jeden z kostlivců, které již dnes nemají žádný význam. Elektroinstala ce jsou dnes složitější než v dobách vzniku 33 2130 Z2, vybavení bytů je dnes více atypické, takže se instalace kabelů norma nenorma musí přizpůsobit.\n33 2130 Z2 vyšla pokud vím v roce 1994 takže se uplatňovala od roku 1995. To je zhruba 13 let. Nemyslím si že je silová elektroinstala ce o tolik složitější než tehdy. Počítače a sítě byly už tenkrát jen jsou dnes odolnější vůči rušení, levnější a někdy rychlejší jinak se to moc nezměnilo. Instalace kabelů norma nenorma se nemusí přizpůsobit protože ta norma nenorma je doporučená a k tomu připouští i vedení mimo zóny jen by mohlo dojít při převrtání kabelu k reklamaci . Já osobně dodržuji zóny pokud je to aspoň trochu reálné (a to je ve většině případů), takové ty instalace nejkratší cestou opravdu nemám rád.\n« Odpověď #15 kdy: 27.08.2008, 19:08 »\nCitace: Jan Alin 27.08.2008, 18:03\n33 2130 Z2 vyšla pokud vím v roce 1994 takže se uplatňovala od roku 1995. To je zhruba 13 let. Nemyslím si že je silová elektroinstala ce o tolik složitější než tehdy.....\nNesouhlasím, Od poloviny 90tých let výrazně vzrostla kupní síla obyvatelstva Favoritka > BMW, kolik bylo milionářů tehdy a kolik dnes? Možnosti v oblasti elektroinstala ční techniky, spotřebičů atd... a nároky úplně běžných uživatelů jsou dnes ale někde úplně jinde\nV životě jsem neviděl reklamaci na elektrikáře když si někdo převrtal kabel zato si umím představit výraz zákazníka, když mu budu vyprávět že těch 50m kabelů musí zaplatit navíc, protože jsem dodržel instalační zóny\nLíbí se mi, když tady jednou někdo projeví neznalost ČSN a je za to okamžitě a jindy zase "pohoda, vždyť nejsou závazné"\n« Odpověď #16 kdy: 27.08.2008, 19:38 »\nMožná by bylo dobré také používat trochu selského rozumu a ne se jen ohánět odkazy na články norem.\nSice také zastávám názor, že nějaké předdefinované instalační zóny jsou v dnešní době atypických instalací jen kusem zbytečně popsaného papíru, přesto nevidím důvod, proč by se nemělo ctít tahání kabelů pouze ve směru vodorovném a svislém.\nPak i ten laik jednoduše pozná, kde asi může očekávat vedení.\nNemáte třeba někdy pocit, když někdo natahá kabely cikcak jak ho napadne, jen aby ušetřil na zakázce v řádech statisíců 50 metrů kabelu za 1200 Kč, že je to tak trochu řemeslo braň se?\n« Odpověď #17 kdy: 27.08.2008, 20:38 »\nSouhlasím. Pak nebude nadávat jeden elektrikář na druhého kde ty kabely vlastně jsou.\nTak to nesouhlasím. Za dveřmi není dobré dávat zásuvku. I ta může být za nábytkem. Doporučuji dávat zásuvku vždy u dveří dolů pod vypínač.


Strunatci jsou skupinou živočcichů, do které je řazen i člověk.\nStrunatci a jejich rozdělení\nStrunatci neboli chordata jsou skupinou živočichů, ve srovnání s jinými (např. členovci) poměrně nepočetnou, která se vyznačuje vysoce vyvinutou nervovou soustavou a s tím spojeným komplikovaným a na vnější podněty dokonale reagujícím chováním. Právě mezi strunatci najdeme největší živočichy minulých geologických epoch i současnosti. Strunatci nejvíce ovlivňují náš život, a proto jsou také nejdokonaleji prozkoumáni.\nMáme-li strunatce zařadit do soustavy živých organismů obývajících planetu Zemi, pak musíme konstatovat, že patří do říše živočišné, mezi živočichy mnohobuněčné, do oddělení coelomových, tedy mezi živočichy s druhotnou tělní dutinou (coelomem), pododdělení druhoústých, tedy mezi takové, u nichž se ústní otvor prolamuje druhotně na opačném konci zárodku, než je prvotně vznikající otvor gastruly při rýhování vajíčka.\nToto dělení vám možná připadá nedůležité, ale má svůj význam. Díky tomuto detailu pozorovanému v časném stadiu vývoje zárodku totiž víme, že strunatci jsou v živočišné říši dosti osamoceni, že mají velmi málo příbuzných - jen malou skupinu polostrunatců, ještě menší ploutvenky a trubicovce a také kmen ostnokožců. Tato rodina druhoústých je společnost zdánlivě velice nesourodá, ale ač se na pohled od sebe velice liší, mají přeci jen základní znaky společné. Konečně i ve vlastním kmeni strunatců jsou mezi jednotlivými představiteli značné rozdíly. Mezi strunatce řadíme pláštěnce, které si člověk nedostatečně informovaný v zoologii může splést s nějakými mořskými houbami (sumky) nebo dokonce s láčkovci (salpy), bezlebečné, podobající se spíše nějakému červu či plži a obratlovce, z nichž ti nejmenší měří několik centimetrů a ti největší třicet metrů.\nTyto tři podkmeny se liší nejen vzhledem a velikostí, ale také početností. Bezlebeční (Cephalochordata) mají všho všudy 25 druhů, patřících do tří rodů. Všichni žijí v pobřežním pásmu moří, přes den zahrabáni v písku, v noci plavou nade dnem.\nDruhý podkmen - pláštěnci (Urochordata) - čítá přibližně 2000 druhů vesměs mořských živočichů, rozdělených do tří tříd. Nejpočetnější třídou jsou sumky, kterých známe více než 1900 druhů. Dospělé sumky žijí přisedle na mořském dně a jejich pohyby se omezují na otvírání a zavírání dvou tělních otvorů a smršťování nebo natahování vakovitého těla. Množí se pohlavně i nepohlavně, takže vytvářejí kolonie. Druhá třída, salpy, plavou volně v moři, buďto jako jednotlivé soudečkovité organismy, nebo jako kolonie. Je jich známo jen přibližně 50 druhů. Třetí třída, vršenky, jsou nepatrní, nejvýše 3 cm dlouzí tvorové plovoucí rovněž v moři - je jich známo asi 60 druhů.\nCo mají tito zvláštní živočichové společného s obratlovci - rybami, plazy, ptáky či savci? Jak je možné dávat dohromady tak rozdílné tvory? přes všechny vnější rozdíly mají všichni strunatci společnou vnitřní kostru, jejímž základem je právě orgán, který jim dal jméno - hřbetní struna neboli chorda. Tento pružný útvar probíhá mezi trávicí a nervovou soustavou na hřbetní straně těla. Nervovou soustavu tvoří dlouhá trubice na hřbetní straně. Po celé její délce probíhá středový kanál. Trávicí trubice ústí před koncem těla, takže vzniká pravý ocas a srdce je umístěno na břišní straně pod trávicí trubicí.\nVšechny tyto znaky rozezná u dvou dříve zmíněných podkmenů jen zkušený anatom, ale u obratlovců jsou již dokonale vyvinuty. Chorda ovšem v dospělosti buďto zcela mizí (u ptáků), nebo se uchovává jen jako malé zbytky, její úlohu však přejímá pevná a současně pohyblivá páteř sestavená z kostěných obratlů. Nervová i cévní soustava obratlovců je velmi dokonalá a výkonná, a proto patří obratlovci mezi nejzdatnější obyvatele naší planety. Známe jich celkem asi 47 000 druhů žijících, k nimž přistupuje ještě značné množství druhů, ba celých skupin vymřelých.\nNejdokonaleji zachovanou chordu mají ze všech obratlovců zástupci starobylé nadtřídy bezčelistnatců, vodních živočichů, kteří ještě nemají vytvořené čelisti, a proto se živí sáním buďto drobné potravy rozptýlené ve vodě, nebo tělních tekutin jiných živočichů. Většina bezčelistnatců vymřela již v dávné minulosti (v prvohorách), do dnešní doby se zachovalo jen asi padesát druhů mihulí a sliznatek.\nMnohem dokonalejší čelistnatci se pak dělí na osm tříd, z nichž dvě jsou již zcela vymřelé. Pancířnatí žili především v prvohorách, v devonu, a vypadali jako ryby převlečené za rytíře, měli hlavu a hruď krytou pevným kostěným pancířem. Trnoploutví byli malí, nejvýše 30 cm dlouzí obratlovci vzhledem připomínající ryby. Jejich tělo kryly kostěné šupiny a ploutve, na pohled podobné rybím, neměly kostěnou kostru, ale byly vyztuženy silným trnem na předním okraji. Žili rovněž v prvohorách.\nNejstarobylejší z dosud žijících obratlovců jsou paryby, jejichž předkové se poprvé objevili koncem devonu. Přestože jim v mořích, která jsou téměř výhradně jejich životním prostředím, konkurují ryby a savci, jsou ještě dnes velmi početní a zatím známe více než 600 druhů, od nevelkých máček, rejnoků a chimér až po obrovité žraloky velrybí (18 m).\nNejvětší počet druhů mezi obratlovci má třída ryb - 24 000. Ryby patrně není třeba nikomu představovat. Objevily se již v devonu.\nTřída obojživelníků je méně početná, na celé Zemi žije přibližně 3000 druhů, drtivá většina z nich v tropických a subtropických oblastech. Dělí se na pět podtříd, z nichž dvě jsou zcela vymřelé. Nejstarobylejší obojživelníky známe již také z devonu a vidíme na nich zřetelně vývoj obojživelníků z ryb.\nVelmi významná je třída plazů, která má v současnosti asi 6000 druhů, avšak její rozvoj v minulých geologických epochách nemá v živočišné říši obdoby. Z osmi známých podtříd je již pět vymřelých a také dvě ze tří dosud žijících představují již skupiny vymírající (želvy a krokodýlové). Jen třída Lepidosauria je dosud v plném rozvoji.\nDědici slávy plazů jsou jednak ptáci, široce rozšířená třída o bezmála 9000 druzích. Je to skupina nepoměrně mladší než předchozí, první praptáky známe ze svrchní jury (druhohory). První pravé ptáky známe ze spodní křídy.\nDalšími úspěšnými potomky plazů jsou savci, třída u které známe 4300 druhů. Dělí se na čtyři podtřídy, z nichž dvě jsou již vymřelé. Objevili se již v juře a prošli bouřlivým vývojem od malých, rejskům podobných multituberkulátů až po dnešní či nedávno vymřelé obří chobotnatce, kytovce či kopytnatce.\nAlbíni, bílá zvířata mají ve volné přírodě pouze minimální šanci přežít.\nČaj je potěchou smyslů i těla.\nZemě, planeta mnoha tváří a rozmanitých barev.\nPitná voda z moře může být řešením jejího celosvětového nedostatku.\nSrdce v kultuře i biologii.\nZkameněliny dávných ryb\nŽraloci číhající v úkrytu se podobají spíše rejnokům a žijí ve všech oceánech.\nMořské řasy jsou zdrojem potravin pro budoucnost.\nŽralok Megalodon se specializoval na velké mořské obratlovce.\nMimika zvířecího obličeje a ocasu v komunikaci zvířat.\nPísek pokrývá dna řek, jezer i moří.\nPlaneta Venuše je žhavou výhní.\nGeologické podloží Zambie


Recept na strach ze stárnutí\n"Mám pocit, že jsem starý a neatraktivní", "obávám se, že zestárnu" - takové myšlenky jsou čas od času navštěvovány i těmi nejvíce milujícími z nás. The New York vydání šídla zveřejnil dopis od jednoho ze svých čtenářů na toto téma a zodpovědět vydání - oba tak komplexní a hluboké, že oni jsou stojí za to číst pro každého, kdo je obeznámen strach ze stárnutí.\nJsem mladá žena v předvečer třicátých narozenin. Vyhlídka příštích deseti let na to, jak se bude moje fyzická přitažlivost postupně rozpadat a zmizet, mě bude děsit.\nJsem hezká, můj vzhled splňuje kánony tradiční krásy. Nevěřím, že krása může poskytnout nějaké sociální výhody, ale těším pozornost, kterou dostávám od ostatních. Líbí se mi to, když se na mě lidé podívají. Nemyslím, že bych se na ulici nebo něco takového držel, ale zasněný a radostný výraz, který vidím na tvářích mužů i žen, když se na mě dívají. Zdá se mi, že krása má magickou vlastnost, díky níž se cítím živý. Když se podívám do zrcadla, někdy cítím stejný pocit, že když se podíváme na umělecké dílo - z deště svítí krása. Nic na světě se nemůže srovnávat s krásnou osobou - je to pravda.\nProto žijete v očekávání ztráty krásy - a já vím, že to ztratím, všichni staneme dříve nebo později - je to pro mě nesnesitelné. Snažím se udržet sám sebe co možná nejlépe - jím správně a chráním kůži před sluncem, ale uvědomuji si, že každý den, ve kterém žiji, je starý a jsem bezmocný zastavit tento proces. (Nevěřím, že kosmetiky a chirurgie pomůže udržet svou tvář přesně na to, co je dnes, takže „verzi“ malého uklidňující.) Pocit, jako bych dostal vzácný dar, ale s podmínkou, že bude tahat z mé ruky před jak bude život napůl. Nevím, jak se s tím vyrovnat. Mám strašlivé chvíle, když jsem vedle starých žen - cítím se skoro zvířecím znechucením a lítostí pro ně - jasnou projekci vlastních obav.\nNěkdy je strach ze stárnutí tak silný, že mám v úmyslu spáchat sebevraždu v budoucnu. Chápu, že to zní bláznivě, takže jsem dokonce šel na trénink na dysmorphofobii. Byl jsem ujištěn, že jsem z toho netrpěl, protože v tuto chvíli necítím nenávist k mému vzhledu. Odvolal jsem se na dva psychoterapeuti - oba dospěli k závěru, že v mém případě neviděli problém a že mnozí mají takové obavy. Moje matka řekla, že věci se mi zdají dobře, protože si mohu dovolit věnovat tolik času přemýšlení o mé budoucí tváři.\nMáte pro mě nějakou radu? "\nJe škoda, že jste neposílali svůj obrázek dopisem, abyste mohli obdivovat úchvatné umělecké dílo, které má vaše hlava. Nevím, jak jinak vysvětlit pocity, které mě objímají z čtení vašeho dopisu. Co konkrétně máte strach ztratit, když zestárnete? Dokonce i když si představím, že jsi krásná princezna Giselle z karikatury Disney, nic ve mně neodpovídá. Dlouho obdivující pohledy, zářivost... je těžké si to představit. Jsem unavená, i když o tom přemýšlím.\nŘíkáte, že nic ve světě nemůže odpovídat krásné tváři. Toto prohlášení způsobuje před mým myslím obrovské jídlo chutných, zlatohnědých koláčů, dobré knihy a studeného piva. Vzpomínám si, jaká propast charisma vyzařují usmívající se psy a jaké zábavné malé tváře dělají děti - tříleté. Myslím na zvuky deště - jak klepá na střechu skrze spánku odpoledního zdřímnutí. Pěkné tváře nejsou nic v porovnání s karamelově viskózní čokoládou, roztavenou v ústech maticemi.\nPokud žádný z výše uvedeného odstavce se nedotkl, dovolte mi říci jednoduše: ta léta svého života priorit drasticky změní. Dokonce i když se i nadále žít v kuriózní dusné prostor, kde si po celý den uvažuje o sebe v zrcadle, jako nějaká zlá královna z „Sněhurka a sedm trpaslíků“ (mimochodem, v pohádkách z vědomě poskytuje důležité ponaučení o marnosti a narcismus) v průběhu příštích deseti let, vy vyrůst. A zjistíte, že to všechno nesmysly o hezkou tvář již není tak důležité jako dříve, a to i pro vás.\nMezitím musíte opravdu potřebovat hodně zaměstnání pro svou mysl. Podle tohoto dopisu jste inteligentní člověk, ale zdá se, že jste neuvěřitelně znuděni a smutní. Svět je tisíckrát více vzrušující a neuvěřitelný, než si to představujete. Co vás drží v zajetí dvourozměrného plochého zrcadla reality? Kdo tě chytil a uvěznil? Proč se nepokoušíš osvobodit? Samota? Cítíte, že je tu téměř žádný čas, abyste našli svou lásku? Je tu ještě něco, o čem jste mlčeli, a bez znalosti podrobností je pro mě těžké poskytnout stopu. Rozhodně potřebujete najít dobrého psychoterapeuta, který by s vámi prozkoumal tyto otázky a dostal se na konec pravdy.\nHlavní věc je, že musím říct, že čas nefunguje tak rychle, jak si myslíte. Většina žen, které znám, vypadá 29 a 10 let později. Ano, vzhled se změní, když překročí práh čtyřicet, ale i tehdy, pokud se budete držet ke zdravému životnímu stylu, jen trochu více času na péči o sebe. Dokonce i když vidíte ženu v zrcadle každý den s unavenou tváří, najdete způsob, jak tuto osobu milovat. Odrazivá s věkem, tvář, kterou vidíte teď, je plodem vaší představivosti. Ano, s věkem, stopy času na naší tváři nás mohou zklamat, ale všechno není tak katastrofální, jak si myslíte.\nJá důrazně doporučujeme poslouchat album Alanis Morissette je jeden kde zpívá o vděčnosti Indii, a to je milovat sami sebe, i když si vyzvednout do 5 kg. Alanis vám pomůže zjistit, jak jedovatý je váš komplex nadřazenosti. Nenávidíte starou škaredou ženu, kterou si představujete sami, protože si nejste jisti, že byste mohl jinému světu nabídnout něco jiného než tvář. Měli byste vynaložit veškeré úsilí, abyste se stali člověkem, který vás bude probouzet, ležet na tváři nebo ne. Nikdy jste nesetkal někoho, kdo nebyl atraktivní v běžném smyslu, ale vyzařoval tolik kouzla, že jste ho záviděl? Pokud tomu tak není, musíte se u lidí dostat častěji. Místo toho, aby obdivovali jeho vlastní odraz šílenou krásu, není to lepší hodit zrcadla a věnovat se k něčemu, co dělá vaše duše roste? Věřte mi, že sedíte před zrcadlem je špatný zvyk. A zdá se, že vás zbavuje síly - protože máte velké potěšení z toho, co podle vašeho názoru ztratí.\nBudete muset vzít slovo za to: nejste tak starý a ne tak krásný, jak si myslíte. A i kdybyste byla nejkrásnější krásou žijících, radím vám, abyste na to zapomněli a představte si, že jste velmi mladý a velmi obyčejný. Přejděte do světa a stanete se obyčejnou osobou mezi obyčejnými lidmi, žít s pocity, že celý váš život je před vámi. Budete překvapeni, jak teplá bude tato nálada šťastná.\nVám líto žen starších než ony samy. Ale vy si neuvědomují, že vám ušetří ještě více. Oni vědí, co je to těžké břemeno na vás přetáhnout kolem sebe, a vím, jak se trápit pomyšlení, že ztratí, že opravdu - jen zálohu berle, který zabraňuje vyrostou a vstoupit do skutečného světa.\nRespektuji tě za tvou upřímnost. Nechci se na tebe smát. Jen si myslím, že musíte jít a udělat si neúspěšný účes a jíst velký kus třešňového koláče a připojit se k nám všem, pouhým smrtelníkům. Když to uděláte, konečně uvidíte pravdu: život je jeden a je krásný. Hezká osoba - hromadně. "\nMeditace prodlužuje mládí\nJedná se o užitečnou lekci lze nejen odstranit úzkost a stres, ale také zpomalují proces stárnutí, - k takovému závěru Tým psychologů, endokrinology a biochemiků Centra pro studium mozku na univerzitě v Kalifornii (USA).\nMasáž obličeje, která prodlužuje mládí\nTato masáž obličeje je známá francouzským kosmetologem Joel Siocco, který doporučuje svým klientům, mezi nimi Monica Bellucci a Renata Litvinová. Je dobré dělat každý den. To není těžké, protože postup trvá jen tři minuty.\nProč nemůžeme zestárnout?\nSlavná americká herečka Francis McDormandová o strachu ze stárnutí a o tom, jak touha vypadat mladší, nás zbavuje sebevědomí a úcty ostatních.\nLéčivé vlastnosti pyrenánských zdrojů jsou již dlouho známy. Podle legendy místní majitel půdy zaznamenal, že vesnická zvířata s malým traumatem běží ležet v jedné neusušující louži. Ukázalo se, že tam byl tenký pramen pramene, jehož voda, jak se ukázalo později, pracuje prospěšně na pokožce lidí.\nCo jsou ženy nejvíce obávat stárnutí?\nPodle mnoha studií se ženy po celém světě obávají stárnutí více než muži. A psychiatři a další odborníci se shodují, že důvody strachu ze stárnutí u žen a mužů jsou výrazně odlišné.\n1. Ztráta přitažlivosti.\nŽeny vždycky pečují o jejich vzhled. S věkem se stávají viditelné vrásky, prsa se uvolňují a slábnou, vlasy se zbarví do šedé, žaludek neustále roste a nadváha se zvyšuje, kůže se uschne. Jakékoli změny ve vzhledu způsobené stárnutím dávají ženě výmluvu, aby si myslela, že je ostatně mnohem méně vnímána, což je činí závidět mladým. Z tohoto důvodu se v moderním světě objevuje boom v plastické chirurgii, resurfacingu s laserovou kůží a kosmetiky proti stárnutí.\nJak překonat tento strach. Za prvé, musíte se o sebe postarat. Samozřejmě, nemůžete řídit názory jiných lidí, ale to může udělat hodně, aby se zabránilo vzniku mnoha nemocí, zmírnění problémů plynoucích ze stárnutí a udržují svou vnitřní krásu, která může růst i zahraniční. Musíte dostat dostatek spánku, změnit stravu, dělat fyzické cviky, smát a usmívat se více a sledovat události ve světě.\nSmrt manžela je jednou z hlavních ženských obav, stejně jako ztráta dětí, starí přátelé. Tento strach je silně zvyšuje v důchodovém věku, kdy ženy začínají touhy má jen jednu věc v jeho stáří, aby se blíže ke své rodině a umírá obklopen lidmi nejbližšími. Sociální ztráta je jednou z nejsilnějších úderů pro ženu. Muži, jako pravidlo, samota není příliš děsivé, protože jsou dokonce 70 roků najít žena 30. Souhlas, mnohem víc zvyklí vídat sedmdesát muž se ženou třicet, než opačné situaci.\nCo by měly dělat ženy se svým strachem z osamělosti? Jen se neberte na srdce. Samozřejmě máte méně a méně blízkých lidí s věkem, ale vztah s nimi se stává silnějším a bližším.\n3. Finanční problémy.\nJedním z hlavních obav žen je chudoba. Muži mají tendenci být finančně bezpečnější, vydělat více peněz a s věkem nakonec získají dobrý důchod a sociální zabezpečení. A vdovy často zůstávají u rozbitého koryta.\nModerní mladé ženy mohou také dědit finanční negramotnost od svých matek a babiček. Navzdory skutečnosti, že to bude pravděpodobně dobré pro šťastný rodinný vztah, ale samotné ženy budou mít nejistotu ohledně budoucnosti a pocit, že v jednom okamžiku může zmizet všechno.\nNejlepší způsob, jak tento strach bojovat, bude samozřejmě úspory a důchody. Měli byste vždy ušetřit svůj příjem a budete mít dost peněz na pohodlný stáří.\nSamozřejmě, toto bylo nedávno velmi často zmíněno. Ale nezahrnout tento strach do tohoto seznamu by bylo špatné. Podle výzkumu je jedním z hlavních obav žen v oblasti zdraví rakovina prsu. Je ironií, že rakovina plic je dvakrát tak nebezpečná ve srovnání s rakovinou prsu u žen, ale je pouze na sedmém místě na jejich seznamu obav. Bylo také zjištěno, že respondenti se obávají rakoviny vaječníků více než rakoviny tlustého střeva, ačkoli druhá úmrtnost je mnohem vyšší.\nČím častěji ženy podstupují mamografy a kolonoskopii, tím více se obávají rakoviny.\nNejlepší způsob, jak se vyhnout této nemoci, a proto strach, je udržet zdravý životní styl a neustálou kontrolu nad svým zdravím.\n5. Závislost na ostatních.\nOba muži a ženy se ve stáří velmi bojí, aby se stali zátěží pro své blízké. Ale u žen, které zpravidla často vychovávají své děti, vyhlídka na možnou změnu rolí je mnohem nepříjemnější. Často ženy nechtějí zasahovat do života dospělých dětí.\nNejlepší způsob, jak se zbavit tohoto strachu, je plánování vašeho stáří. Předem rozhodněte, kdo se o vás postará, pokud se ve stáří stanete nekompetentní.\nBoj proti fobii stárnutí\nUvědomení si, že stáří je nevyhnutelné, děsí člověka. Důvodem je pocit bezmocnosti, osamělost, zbytečnost, přítomnost negativních změn souvisejících s věkem. Dokonce i ti nejoptimističtější lidé jsou na takové myšlenky nakloněni. Fobie stárnutí se nazývá geraskofobiya.\nGeraskofobiya - strach ze stárnutí\nChcete-li se naučit, jak se vypořádat se strachem, je nutné pochopit, proč se to zdá.\nStrach ze stáří se často vyskytuje u žen. Muži se začínají setkat, když mají problémy se sexuální funkcí.\nTéměř všechny obavy začínají v dětství. Dítě, které vidělo smrt staré nemocné osoby, to sotva mohlo nést.\nBezmocnost starších lidí se může projevit nejen ve formě fyzické slabosti. Staroba - porušení mozku, ztráta paměti. Takové důsledky ve stáří jsou často překonávány muži.\nZůstaňte ve stáří sám, nebo se stanete zátěží pro příbuzné, strach ze smrti v samoty.\nFobie strachu ze stárnutí se může objevit kvůli strachu ze smrti z vážné nemoci.\nZvažte příznaky fobie není snadné, mnoho lidí to popírá. Šťastie v dospělosti, podle geraskofoby, je nemožné. Z takových myšlenek lidé mohou začít trpět mládeží.\nOsoba, která se zabývá myšlenkami na strach ze stárnutí, usiluje o omlazení: plánuje provést plastickou chirurgii a další omlazující procedury. Pokud gerontophobe promluví se starým člověkem nebo vidí první známky stárnutí v sobě, začne paniku. K panickému stavu patří palpitace srdce, dušnost, zvýšený tlak a pocení.\nLidé s fobií mohou mít silnou agresi vůči starší generaci. Mohou začít hrabat staré lidi, odmítnout pomoc, vyhýbat se jim.\nPo objevení známky stárnutí může pacient paniku\nJe nám jedno, jestli je duše mladá\nK tomu, aby člověk šťastně žil, se musí programovat pro pozitivní emoce. Tento postoj pomůže překonat strach. Nastavení pro šťastný a dlouhý život pomůže prodloužit mládí a dospělost. Osoba zestárne bez strachu.\nLidé nechtějí zestárnout, stádium stárnutí je vnímáno jako něco hrozného. Starší lidé také vědí, jak si užívat života, dělat své oblíbené věci, najít důvody smíchu, cítit se dobře. V průběhu času se tělo vyčerpává, je to přirozený proces: musíte věnovat pozornost vašemu zdraví, podrobit se komplexním vyšetřením a být včas ošetřen, abyste se vyhnuli výskytu chronických onemocnění.\nJe třeba změnit náladu, protože strach z jejich stáří ovlivňuje zdraví a zdraví v přítomnosti.\nŽeny se obzvláště obávají příchodu stáří, obávají se, že ztratí atraktivitu a stanou se pro muže nezajímavými.\nKdo může udržet mládí\nPsychoterapie pomůže klidně učinit přirozenou ofenzívu starších lidí. Pokud máte aktivní životní pozici, nedávejte se do stresu, váš nervový systém nebude ve vašem stáří selhat. Je třeba opustit špatné návyky. Psychologové doporučují dělat to, co se vám líbí, věnovat se rodině, práci nebo hobby. Nekonečný život nepomůže ženám a mužům zestárnout.\nZměny hormonálních věků vedou k přírůstku hmotnosti, je nutné dodržet dietu, aby se zabránilo výskytu onemocnění. Jednou za týden je doporučeno věnovat se očistění těla: proces obnovy buněk se urychlí, tělo bude omlazováno. Produkty, které si uchovávají mládež, zahrnují:\nOdborníci na výživu doporučují upustit od kávy a upřednostňovat bylinné čaje.\nMládež z hlediska fyziologie\nDobrý odpočinek a normální spánek dává pokožce krásu a mládí. Ženy po 35 letech často trpí špatným snem. Lékaři doporučují pít infuzi valerianu nebo mléka s medem. Před vstupem do postele je třeba větrací místnost větrat.\nNezapomeňte také na fyzickou aktivitu. Růstový hormon přestává být produkován po 30 letech. Při sportu se hormon aktivně vyrábí a vede k obnově těla a vynikající pohodě.\nNikdy není příliš pozdě, než se učit. Doporučuje se číst, studovat cizí jazyky. Pomáhá udržovat mladistvost, pozitivní emoce, přátelské vztahy a aktivní osobní život. Ženy, které po 40 letech znovu zažívají lásku, jsou stále mladší.\nJak se nemusíte bát stáří\nJe to smutné, ale stáří děsí každého, zejména ženskou polovinu obyvatelstva. Ženy se bojí ztráty přitažlivosti, vitality, zdraví a jejich fyzických schopností. Jistě, když člověk je v plném rozkvětu, stáří je vnímáno jako něco vzdáleného, něco cizího, co se ho brzy nedotkne. Tato podmínka se projevuje u žen až do třiceti let. Po tomto věkovém prahu je každý rok narozeniny dalším velkým krokem ke stárnutí. Vzhledem k tomu, že stáří, stejně jako výsledek života, se v duhových barvách neobjevuje, se člověk snaží o své myšlenky odcizit. Stává se však, že člověk v určitém okamžiku chápe: stáří mu stále předchází.\nCo přesně se člověk bojí v předvečer stáří?\nJak se naučíte nebýt starosti? Tuto otázku žádají mnozí, kteří se někdy probudili z chladného potu z hororu kvůli spánku spojenému s jeho vlastním zánikem. Ukazuje se, že je to docela možné - stačí jen správně upřednostnit své životní priority. Namísto pochopení významu pozemské existence a určení perspektivy toho, co zůstane po smrti. Tato perspektiva může člověka povzbudit ke spáchání mnoha činů, objevení nových cílů a touhu dosáhnout těchto cílů.\nObvykle se obavy z přiblížení se ke stáří spojují se zhoršováním lidského zdraví, přestože větší část lidstva si ani nenastaví úlohu, jak nějakým způsobem odolat tomuto okamžiku, zejména zapojení se do sportu, sebevzdělávání, zlepšení v některých hobby. Přibližný věk jasného povědomí o tom, že stáří je asi padesát let.\nHlavní obavy z toho jsou:\nvýznamné zhoršení zdraví, progrese chronických onemocnění;\nsnížení úrovně zraku, vzhled potřeby stálých brýlí;\nsnížení zákonné kapacity, nekontrolovaná potřeba péče od příbuzných a cizinců;\nfyzická nemoc se stabilní prací duševních schopností;\nstrach z odmítnutí uvedením do domova;\nneschopnost pomoci svému blízkému;\nmyšlenky na okamžik vyčerpání života;\núplná nebo částečná paralýza s mentální retencí;\nneschopnost zapojit se do oblíbeného koníčka.\nŽeny ve stáří, které se s námi setkávají na cestě, přinášejí smutek a obavy o skutečnost, že někdy nám tato podmínka ovlivní. Jen málo z nich v jejich "padesáti s ocasem" vypadá atraktivně. Daleko ne každý může krásně vykousat. Abychom se vyhnuli změnám souvisejícím s věkem, ale zdůraznili důstojnost vzhledu a vnitřní míru, je nutné pochopit samotné pochopení stáří a určit pro sebe hlavní body, které mohou nalézt pozitivní stránku tohoto nevyhnutelného procesu.\nPsychologové tvrdí, že stáří není konec života, ale pouze nová etapa v životní cestě, stejně jako dětství, mládí, mládí. Musíte pochopit, že se nestanete vadou, prostě se dostanete do jiného státu, stanete se jiným. Je třeba se naučit vnímat tento stav klidně, bez panice, protože zaprvé ještě nepřichází, a za druhé, proč si rozmazlovat nervy, když se můžete dostatečně těšit z mládí?\nAbyste se přestali bát stáří, měli byste správně vnímat některé body:\nStaroba není onemocnění!\nMusíme pochopit, že to je přirozená délka života, která se někdy dotýká každého z nás. Protože v zrcadle viděl vrásek na obličeji, namísto toho, aby spadl do deprese, je třeba přemýšlet o čincích, které se zabývají chování. Koneckonců, stresové stavy významně ohrožují zdraví člověka, a proto se odradí, nebude to dlouho, než počkáme na další vrásnění.\nStaroba není ztráta přitažlivosti!\nSamozřejmě, že mladé dívky přitahují pozornost pánské pleti hladké, svůdné formy, upřímnou naivitou v očích, ale při pohledu na ženu ve věku, ví, že jeho vlastní hodnotu, můžete si vybrat některé z vlastností, díky čemuž zůstává atraktivní i přes své stáří. Přesvědčeni, chůze, svůdné oči, jasně make-up, který klade důraz na výrazné rysy obličeje - to vše dává ženě okouzlující šarm, nutí lidi, aby se otočil za ní. Nepřestávejte se postarat o sebe a nenechte myšlenku, že pečlivý výběr nové šaty, nebude zachránit situaci. Naneste na obličej alespoň lehký make-up, nezapomeňte udělat manikúru a nosit pohodlné, ale krásné boty.\nStaroba není platba za hříchy!\nZvláštní je skutečnost, že některé ženy označují stáří za platbu za bouřlivou mládí. Stejně, bavte se ve svém čase a dost, teď můžete sedět tiše u vchodu s staršími sousedy a diskutovat o mládí. Pokud však rozumíte tomuto přístupu k pochopení stáří, můžete považovat mládež za trest za bezstarostné dětství a za mládež - výplata za bezmračné sny v jeho mládí. Podle psychologů je to naprostý nesmysl. Každá doba života je nádherná svým vlastním způsobem. Ve starém věku budete obklopeni péčí o milující děti a vnoučata, kteří byli vychováni a byli mladí. Nemusíte spěchat pracovat každý den. Konečně můžete udělat své oblíbené hobby, které se dříve věnovalo tak málo času. Získané za ta léta, moudrost vám pomůže využít tuto dobu moudře.\nStaroba není nesmyslná existence!\nVe skutečnosti, možnosti diverzifikace jejich zábavy, odchodu do důchodu, hodně, stačí poslouchat své potřeby a dosáhnout svých cílů.\nStárnutí by mělo být přijato pozitivně. Naučte se žít v přítomnosti a nezapomínejte na plánování perspektiv pro budoucnost. Neztrácejte ženu, sledujte sebe v každém věku. Cvičit vlastní rozvoj, trénovat paměť, číst knihy. Věnujte pozornost zdraví, jděte na sportovní a venkovní aktivity. Pokud se cítíte dobře a vypadáte atraktivně, stáří se bude vnímat jako další etapa života, plná různých pocitů a emocí.\nSPECIÁLNÍ NABÍDKA PRO LADYBE Čtenářů!\nKoupit čokoládový hubnutí Chocolate Slim se slevou 50%! Do konce akce byl 1 den! Naučte CENA »\n"Říjen nosí šaty z barvy plamene a zlata,\nJako žena, která se bojí staroby. "\nKdyž mluvíme o našem strachu ze stárnutí, co přesně máme na mysli? Většina z nás se bojí postižení, slabosti a nemoci. Neříkám, že k tomu nedojde, ale posuzujte sami sebe: každý den ve Spojených státech, zatímco my (starší) máme více než 65 milionů, více než 80% lidí je fyzicky prosperující - jsou plně schopní a nezávislí!\nLidé zůstávají energičtější a zdravější déle než dříve. Například asi 80 let staré jsou fyzicky a mentálně rovné 60-letému muži minulého století.\nRozumím tomu, pokud budu mít příští rok příležitost dozvědět se něco o životě. Cítím se více pozitivní, živější. Autorka Melody Beattie píše: "Teď se učím setkávat se s věkem s otevřenou náručí, protože každá desetiletí života přináší své problémy, radosti, bolest a lekce...".\nMoje 75letá přítelkyně Melinda Martin jednou mi vyprávěla jednu z těch věcí, které nikdo nehovoří o stáří: je to tak dobrý přechod od mládí. To mě přemýšlelo o "příjemných změnách", k nimž došlo v posledních letech. Opravdu se cítím mnohem jistější a moudřejší než před 20 lety. Nedávno jsem začal cvičit, bral se vážnějším postojem k výživě a cítil, že moje síla rostla. Nemám takovou starostí ani o to, co mi život přinese, protože v tuto chvíli jsem hodně fyzicky i emocionálně procházela a - podívej se! - Jsem tu ještě, píšu vám o tom.\nCo se nejvíce bojíte ve stárnutí a co můžete udělat, abyste snížili své obavy?\nKAPITOLA 7 "Jiná" strach: "alfa-mužský syndrom" a strach z toho, že je "nenáviděný hráč"\nKapitola 2 Strach jako užitečný signál. Jak se manipuluje s lidmi strachem?\nKapitola 2 Strach jako užitečný signál. Jak se manipuluje s lidmi strachem? V předchozí kapitole jsme začali hovořit o výhodách strachu nebo spíše o jeho občanské a sociální funkci. Uvažujme nyní ještě blíž svého nepřítele, možná se ani nebude zdát\nKapitola 1 Strach ze smrti jako základ všech našich obav. Strach z kolize s druhým světem\nKapitola 1 Strach ze smrti jako základ všech našich obav. Strach z kolize s druhým světem Dnes ráno jsem se probudil v studeném potu. Snila jsem, že všechno kolem mě náhle začalo poslouchat zákony přírody a rozumu, které nám nebyly známy, ale nějaká neznámá síla, která\nStrach ze stárnutí "Říjen nosí šaty v barvě plamene a zlata, jako žena, která se bojí stáří." * * * Když hovoříme o našem strachu ze stárnutí, co přesně máme na mysli? Většina z nás se bojí postižení, slabosti a nemoci. Neříkám, že to není\n8.4. Vzory stárnutí\n8.4. Vzory stárnutí Různí starší lidé mají různé míry stárnutí: předčasné, normální nebo "retardované". Bez ohledu na toto, stárnutí podléhá obecným zákonům ontogeny, jmenovitě heterochronii, heterotopy, multidirekcionality,\n8.5. Biologické známky stárnutí\n8.5. Biologické známky stárnutí V mnoha orgánech, jako je srdce, ledviny, mozek a plíce, dochází v průběhu času k poklesu výkonu. Částečně je to důsledek ztráty buněk v těchto orgánech a snížení jejich využití v nouzi\n8.6. Psychologické známky stárnutí \n8.6. Psychologické známky stárnutí  Senzorická sféra. S věkem se zrak zhoršuje, což se projevuje v krátkozrakosti nebo dychtivosti. Druhý typ je pro seniory typičtější kvůli oslabení ubytování (se zaměřením na objekty umístěné na\n8.8. Teorie stárnutí\n8.8. Teorie stárnutí Existují různé pohledy na proces stárnutí. AA Bogomolets (1939) považuje stárnutí za postupné oslabení reaktivity buněk v důsledku změny ve fyzikálně-chemické struktuře buněčné substance. Podle názoru IM Ordiho a OA Shade (1972)\n8.10. Stadia stárnutí\n8.10. Etapy stárnutí VV Boltenko (1980) identifikovaly řadu stádií psychického stárnutí, které nezávisí na věku pasu. V první fázi stále existuje spojení s druhem činnosti (povolání), které vedlo k osobě před odchodem do důchodu. Častěji to jsou lidé\nSomatotropin: zpomalení stárnutí\nKapitola 1. Odemknutí předních dveří Strach z změny, strach z neznámého\nKapitola 1. Odemknutí předních dveří Strach z změny, strach z neznámého Nezapomínejte do minulosti se smutkem. To se nevrátí. S myslí zlepšit přítomnost. Je to vaše. Jděte dopředu směrem k mlhavé budoucnosti bez strachu. Henry Wordsworth Longfellow Stál v otevřených dveřích, konečně\nFobie moderní společnosti: strach ze stáří\nTéměř každý člověk se bojí stáří, jediný rozdíl spočívá v tom, že někteří mají slabší pocit tohoto pocitu, zatímco jiní mají silnější pocity. Zdá se, že stárnutí je naprosto přirozený proces a nemělo by být vnímáno negativně. Strach ze stáří však není vždy nepřiměřený.\nProč se lidé bojí stáří?\nVe společnosti se domnívá, že pouze mladý muž může být úspěšný, krásný, energický a stáří přináší pouze osamělost, vrásky, nemoci a chudobu. A skutečně, když se podíváte pozorně kolem sebe, můžete vidět spoustu osamělých, křehkých, otupělých a nešťastných starých lidí. Ukazuje se, že se člověk bojí nejen starého věku, ale toho, co následuje.\nStrach z ztráty přitažlivosti\nS věkem mají všichni vrásky, deformují se a uvolňují se, vytvářejí se pigmentované skvrny atd. To vše není nejlepší způsob, jak ovlivnit vzhled a sebeúctu člověka. Pro ženy je strach z toho, že se stanou ošklivá, výraznější, protože je pro ně velmi důležité cítit jejich přitažlivost. Ženská kůže je navíc mnohem tenčí než muži a na začátku se objevují známky stárnutí. To je důvod, proč ženy spravidla sledují svůj vzhled mnohem lépe.\nStarší lidé často mají celé kytice různých onemocnění. A je přirozené, že se mnozí obávají slabosti, která přichází s věkem a nemocemi. Lidé se obávají, že ztratí svou schopnost pracovat, fyzickou sílu, rozum, stanou se zátěží pro své příbuzné. Muži, mimo jiné, mají strach z impotence. Oni se obávají, že ve chvíli, kdy se objeví mladší a silnější konkurenti. Pro člověka je jen nesnesitelná myšlenka, že jednoho dne nebude schopna získat to, co bylo dříve snadné a jednoduché.\nNení tajemstvím, že je velmi obtížné přežít jeden důchod. Naši starší lidé se někdy nemohou živit a stále potřebují peníze na zaplacení za byt, léčbu, lék. Z tohoto důvodu mnozí začnou šetřit peníze na stáří. S věkem se tento zvyk jen zhoršuje. To je důvod, proč někteří prarodiči shromažďují doma celý sklad starých věcí.\nVětšina lidí se bojí osamělého stáří. Pravděpodobně každý musel sledovat osamělého starce, zapomenutého dětmi a vnoučaty. Nepotřebuje nikoho kromě svého psa nebo kočky. Když vidíte takový obrázek, mnozí začnou zažívat skutečný strach ze stáří. Koneckonců, člověk nemůže a neměl by žít izolovaně. Pro normální existenci potřebuje komunikaci. Proto se starí často stanou rozmarnými, jako děti. To jen chtějí přitáhnout pozornost. Kromě toho osamělost často tlačí starší lidi k sebevraždě.\nKaždý ví, že jednoho dne zemře. To je nevyhnutelné a nikde se z toho nedostane. Kdysi dávno byla smrt "zakotvena" v kultuře. Nejsou považovány za děsivé o tom mluvit, a připravte se na to: lidé, kteří přicházejí do vysokého věku, začala připravovat: v předstihu pořídit závěť, vybrala své pevné žulový pomník, se snaží najít místo pro odpočinek... To je považováno za normální. Teď, v době kultu věčné mládeže, jsou na toto téma kladeny tabu. Takže to není překvapující, že mnoho z nich zažívá paniku a strach ze smrti a raději nemyslet na nadcházející věku.\nTi, jejichž věk je definován jako důchod, často vrhají stáří jako druh výzvy. Například všechny změny věku jsou vzdorovitě ignorovány. Tito lidé se oblékají a chovají se bez ohledu na věk. Nicméně, pestrobarevná babička v mini sukni nebo starý muž s hůlkou, který mrkne na mladé dívky, způsobuje jen výsměch a škoda. Je pravda, že někdy staří lidé naopak úplně přestanou pečovat o sebe a tvrdí, že žije jen málo.\nTi, kteří mají povoleno financování, se snaží získat mladistvé s pomocí plastických operací a různých omlazení.\nJak se přestat bát staroba?\nTéměř všichni lidé, kteří přemýšlejí o svém stáří, zažívají nepříjemné emoce. Není však známo, jak bude každý člověk cítit, když jeho řada dosáhne věku. Koneckonců, v té době se jeho světový názor zcela změní, v životě se objeví jiné cíle a hodnoty.\nStojí za to pochopit, že každý věk má své vlastní kouzlo. Musíme žít a být schopni se radovat z malých věcí. Koneckonců, kolik kolem energetických starších lidí, kteří žijí plný život. Šli do sportu, navštěvovali různé akce a našli své vlastní štěstí.\nSamozřejmě je třeba dnes sbohem rozloučit se špatnými zvyky, starat se o sebe a své zdraví, abyste se nemohli dostat do bolesti pro sebe ve stáří. Navíc, dlouhá doba není stará pomůže muži jeho oblíbenou zábavu.\nChcete-li cítit poptávku i ve starém věku, potřebujete především teplé a důvěryhodné vztahy se svými dětmi, se svými příbuznými. Komunikace se školami nebo vysokoškolskými přáteli také pomáhá člověku cítit mladý a plný energie.\nBohužel člověk nemůže zastavit čas, ale je schopen ovládnout svůj život. A jen on rozhodne, jaký bude jeho stáří.\nStrach ze stáří - gerontofobie\nManifestace a příčiny gerontofobie\nGerontophobia se může projevit ve dvou hlavních formách: strach ze starnutí a strach ze starších. Na druhou stranu, se strachem ze starých akcentů lze umístit různými způsoby. Kdo se bojí bolesti, když nevyhnutelně vznikají ve stáří, nemoci, někdo utlačované vyhlídkou, že ztratí sociální postavení a ztrátě moci nad ostatními, někdo ne snést pomyšlení, že opustil svou milovanou práci a osamělé stagnaci v důchodu, zatímco jiní se obávali nejvíce pro jeho vzhled. A, samozřejmě, děsí přístup smrti. Strach ze starších lidí je u lidí, kteří jsou nadměrně citliví a hypochondriácké nápadité. Zažijí náročný pocit, když se jich dotýká chladná stará ruka. Zdá se jim, že neznámá onemocnění skrze skryté kanály protékají dotekem v jejich těle. A starý sám se jim jeví jako tajemná a smrtelná nemoc, která však není daleko od pravdy. Tito lidé mají tendenci se vyhýbat kontaktu se staršími osobami, a dokonce i obrázky zobrazující starší lidi způsobují nepříjemné pocity. Jako atributy stáří: brýle zastaralé rám, nalepit, hromadu pilulky a sklenici pro pití kapky. Někdy utrpení zhoršuje pocit viny za nedostatečnou pozornost věnovanou starším příbuzným kvůli fobii.\nDodáváme, že gerontophobia (gerachesophobia) je někdy chápána ne v lékařském nebo psychologickém smyslu, ale v sociálním smyslu. V tomto smyslu, to může projevit jako diskriminace na věku, v němž senioři omezený přístup k týmům, když jsou jejich názory zanedbané, s ohledem na jejich as dozadu, nesnesitelné v dialogu, nebo dokonce přežívající z mysli. Často gerontofobie jako společenský fenomén je vyjádřena v odmítnutí připustit specialistu k práci, pokud se jeho věk zdá příliš velký manažer.\nStrach ze stáří v mládí\nJe třeba poznamenat, že gerontofobie se prakticky nevyskytuje v mladém věku. Děti a mladí lidé žijí ve svém vlastním světě, kde byli staří lidé. Z pohledu dítěte nebo dospívajícího je starý člověk samozřejmě také člověk, ale tak daleko a nezajímavý, že člověk o něm nechce přemýšlet a ani se do něj nudit. Samozřejmě, stáří, stejně jako jeho vlastní charakter, také vypadne z dohledu. Starší věk se nepovažuje za mladého muže jako vyhlídku, pro něj je to spíše abstraktní, rozvedený z realistické koncepce. Pokud se gerontophobia vyvíjí v mládí, pak je to špatné znamení. To může znamenat, že myšlenky nejsou typické pro věk, který se nutně projeví v jiných sférách. Vyjádřená gerontofobie v mládí může být také jedním z projevů závažnější duševní nemoci, doprovázené deliriem. Ale před časem se nebojte. Každé zranitelné dítě může najednou vtipkovat o svém budoucím stáří, zejména po návštěvě velmi nemocného starého příbuzného. Ale na rozdíl od deliria, takové vzrušení přichází na nul po několik dní, dává cestu k novému poplachu.\nStrach ze stáří v dospělosti a stáří\nPrvní vážný kontakt se stářím a smrtí nastává během krize v polovině života. Ve skutečnosti je tato krize dána nám, abychom mohli trénovat a připravovat. Každý, od něhož prudce proudil, si dokonale zapamatuje všechny své "rozkoše" - myšlenky na prchavost života, jeho vlastní bezvýznamnost, konečnou bezvýznamnost každého úsilí. Noční probuzení z akutního povědomí o své vlastní úmrtnosti, naslouchání úderům připraveným kdykoli zastavit srdce. A nevyhnutelná deprese. Je to během krize v polovině života, že poprvé cítíme přístup smrti nejen myslí, nýbrž něčím hlubším, osobnějším, na existenciální úrovni.\nPo průchodu krizi středního věku, který obvykle trvá mezi 34 a 42 let, lidé se začínají léčit stáří jako něco víc než skutečné, někdy i mnohem horší, než ve skutečnosti je. Proto je strach ze stáří jsou obvykle rodí v průběhu krize středního věku, a nakonec popraven v případě rušivého jeho průchodu. Podle non-konstruktivní pasáže této krize jen znamenat neúspěch ve snaze vyrovnat se s stáří a blížící se smrti, neschopnost nadále užívat si života a být produktivní v práci, nesoucí povědomí o své vlastní smrtelnosti a případné křehkosti, který doprovází příchod smrti.\nVe středním věku je většinou opravdu ohleduplný postoj vůči starším lidem. Je založen na jedné straně na jemnější porozumění starších lidí na celém světě, a na druhé straně sebelítosti, když ohnuté dědeček o holi nedopatřením vidět sami sebe v této již delší dobu. Současně s touto citlivostí a úctou se často vyvíjí vyvarování starých lidí. Čistě instinktivní lidé se snaží distancovat od stáří, jako by viděl starého a nekomunikuje s nimi můžeme tlačit své vlastní stáří.\nStrach ze stáří u mužů\nGerontophobia u mužů je založena na strachu z nemoci. Za prvé, tělesné slabosti, jako fyzická síla hraje klíčovou roli v životech lidí, a často má přímý dopad na místě v hierarchii jejich vlastního druhu. Ztráta fyzické nadřazenosti způsobuje zpravidla celou lavinu nepříjemných následků. Ten, kdo kdysi obávali, je nyní v nejlepším případě se stává předmětem vtipů, a v nejhorším případě může být vystaven fyzickému násilí, a těmi, kteří do té doby na uzdě. Druhým důvodem, proč muži gerontophobia založen na strachu ze ztráty zaměstnání a postavení, že stáří je často obtížné, ale zároveň vysoce placené. Nejmenší roli hraje síla, kterou je zralý člověk obdařen. Dnes je například generál, slovo, které by mohlo být dost rozhodovat o osudu desítek tisíc lidí, a zítra - druhý den - důchodce, který ani nemohl vyřešit svůj vlastní osud, který je závislý na drobné úředníci, lékaři polyklinikou a zaměstnanci týmu. Některým problémem pro muže je také možnost snížit a zastavit pohlavní funkce ve stáří. Tato úzkost však zdaleka není prvním místem, pokud vůbec existuje.\nStrach ze stáří u žen\nPokud pro muže je redukce sexuální funkce a sexuální přitažlivosti nepříjemná, ale nevyvolává násilné reakce, je to pro ženy nejdůležitější problém ve stáří. Žena po přírodě se soustřeďuje především na rozšíření rodu, takže vše, co je nějakým způsobem spojeno se sexem, má pro ni nejdůležitější význam. Muž je aktivní v životě a sexu. Přinejmenším se předpokládá, že on sám porazí jak ženu, tak prostředky, jak ji udržet s dětmi. Žena má pasivní roli, to znamená, že musí být zvolena. Všechny ženské umění, všechna ženské kouzla jsou zaměřena na to, aby byli vyvoleným mužem. Povinný mužský stav, předložený ženou, je plodným potenciálem, tedy mladistvým. Na druhou stranu, stále stará žena není nucena pouze vzdát se radosti ze sexuálního života, ale také ztrácí všechny bonusy, které měla v mládí od mužů. Po dosažení určitého věku nemůže žena žádat o hmotnou podporu od mužů, pokud samozřejmě nejsou jejími příbuznými. Z výše uvedeného je jasné, proč je strach ze stáří mnohem častější a akutnější u žen.\nJak se naučíte nebýt starosti\nŽivot může být plnoprávný v jakémkoli věku, ne-li jej úmyslně deformovat. Nikdo neříká, že starý muž je lepší než mladý, ale můžete získat část vaší potěšení a zkušeností v jakémkoli věku. Je nutné, aby to nebylo popíralo ani odpovídalo. Pravděpodobně všichni viděli mladé staré ženy oblečené v krátkých sukních a malované jako středoškolské studentky. Zvláštní potěšení mají lidé, kteří mají špatný zrak, nebo zezadu je vezmou za pětadvacet let. Ale proč? Koneckonců, při bližším přezkoumání, všechno padne na místo, a nakonec, místo obdivu, člověk dostane jen soucit smíšený s odporem.\nJe třeba bojovat se stářím nejen jeho negací, ale jeho uspořádáním. Nejprve musíte sledovat své zdraví. Pravidelná implementace zcela nekomplikovaných pravidel a opatření k udržení zdraví řeší alespoň tři čtvrtiny problémů spojených se stářím. Za druhé, stáří by nemělo být osamělé. Mládež, strávená potěšením, se často stává bezdětností nebo špatnými vztahy s dětmi. Stojí za to starat se o rodinu předem. Zatřetí, je žádoucí získat nějaké jmění do stáří a nebudete příliš líní, abyste pochopili alespoň základy investování kapitálu. Nejedná se o hraní na burze cenných papírů a o obohacování, ale o správnou likvidaci kapitálu, aby nedošlo k jeho ztrátě. Velká a přátelská rodina, věk odpovídající normálnímu zdravotnímu a materiálnímu blahu - co ještě potřebujete k adekvátnímu setrvání ve stáří?\nUrčitě každý alespoň jednou zažil depresi. Během tohoto období začíná celý svět vidět v šedých tónech, ale svět sám o sobě nemůže být nazýván špatným nebo dobrým.


Bitpark Coin kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena BPC\nHlavní stránka » Kurzy » Bitpark Coin kurz v USD a CZK, kalkulačka, online graf, cena BPC\nPřepočítejte si kurz Bitpark Coin na USD nebo CZK. Sledujte aktuální i historické ceny BPC v online grafech. Chcete nakoupit Bitpark Coin?\nBitpark Coin online graf BPC/USD\nLitujeme, ale ne všechny kryptoměny mají dostupný graf vúči americkému dolaru, protože se přímo ani s USD neobchodují. Vyzkoušejte dostupnost grafu BPC/BTC. Některé kryptoměny se obchodují pouze s BTC. I přesto můžete použít kalkulačku pro přepočet hodnoty kryptoměny Bitpark Coin na české koruny a americké dolary (kurz je přepočítáván přes BitCoin).\nKde nakoupit Bitpark Coin?\nKryptoměna Bitpark Coin patří mezi méně známé měny a jen na pár kryptoměnových burzách je možné ji zakoupit (možná ji najdete na Bitrex). Cena BPC se může na každé burze lišit,\nProto si vždy dávejte pozor, kde Bitpark Coin kupujete. Hledejte recenze burzy a zkušenosti uživatelů. Nicméně i ty největší burzy jako je Bitrex se mohou občas dostat do problémů (zobrazit článek o problému na Bitrex).


Přístroj pro léčbu hypertenze\nNovinka! Přístroj "ONEGA-3"\nÚplnost každého zařízení „Oněžské“ a „Onega-2“ je očíslován certifikát kvality. Toto certifikát potvrzuje kontrolu kvality produktu. Má jedinečné individuální číslo.\ntaké úplnost každého zařízení „Oněžské“ zahrnuje, jak je znázorněno na fotografii dárkové krabičce se zlatým lemem.\nDejte si pozor na falšování!\nPro Vás vyrábíme přístroje Onega a ONEGA-2!\nzařízení „Oněžské“ a „Oněžské-2“ - stabilizuje krevní tlak v hypotenze a hypertenze. Snížení nebo zvýšení tlaku( s odkazem na hypotonické a hypertonické nemoci) je hlavní indikací pro použití přístroje.„Onega“ - představuje jedinečnou příležitost pro návrat k plnohodnotnému životu, a to i ti, kteří trpí tímto onemocněním po mnoho let, a před terapie nedal trvalé výsledky. Akční jednotka „Oněžské“ a „Oněžské-2“ vede k absolutní vyvážení kladných a záporných iontů v buňkách srdce a krevních cév v mozku. Výsledkem je, že spasmodický blok je odstraněn z nádob a znovu se stává plastovým. Z tohoto důvodu vzrůstá hypotenze a hypertenzní krevní tlak klesá na normální hodnoty.\nZAŘÍZENÍ k léčbě krevního tlaku\nDiaDENS kardio - vysoce specializovanou jednotku s automatickým léčebného programu.\nNa výměnu aplikačních DiaDENS kardio stroj může dosáhnout\nKromě pravidelné užívání zařízení - je\nCena: 5 760 rub.\nDodávka v Kaliningradu je bezplatná.\nzvýšeného krevního tlaku se postupně snižuje,\npřičemž vlastní ošetření\npohodlné pro pacienty s různých stadiích onemocnění.Elektrostimulace zařízení\nDiaDENS Cardio přispívá\nnormalizaci cévního tonu,\nzlepšení hemodynamiky v kožní mikrocirkulačním systému.\nExistují kontraindikace pro použití.Správné přístrojů doupat postupy, jakož i pro určení optimální kombinace s dalšími způsoby léčby potřebné, aby si přečíst návod k použití nebo se poraďte s odborníkem.\nDiaDENS kardio - zařízení pro korekci krevního tlaku a hypertenze léčba léčí zařízení\nDiaDENS Cardio - je nové a jedinečné, jednoduché, bezpečné a účinné zařízení pro léčbu a prevenci hypertenze.\n- možná úplná svoboda vysokým krevním tlakem v postupném odstraňování léků a pod lékařským dohledem.\n- Nedostatek závislosti na účincích zařízení.Na\nkontraindikován DiaDENS kardio:\n- nesnášenlivost elektrického proudu\n- dostupnost implantovaného kardiostimulátoru\n- Přístroj je snadno ovladatelný, lékařské vliv je prováděna na speciálně vyvinutého počítačového programu v zápěstí, zatímco léčebné účinky nepřekračuje 5-7 minut. Technologie\na lékařské informace ošetření:\nDiaDENS Cardio použít k terapeutickým účincích prostřednictvím elektrostimulace biologicky aktivních zón zápěstí, aby ke snížení krevního tlaku a normalizaci obecný stav organismu. Zařízení\nDiaDENS Cardio neuron generuje impuls, který, v kombinaci s konkrétní frekvenci má za následek vystavení k normalizaci krevního tlaku. Efekt se projevuje v reflexní oblasti zápěstí.Tato zóna zahrnuje biologicky aktivní body meridiánů spojených se srdcem a cévami. V důsledku toho pozorujeme přetrvávající pokles krevního tlaku.\nToto zařízení kombinuje frekvenci 9,2 Hz, která se tradičně používá při léčbě hypertenze a speciálně vyvinutý program "7710" je navržen tak, aby získal obecný sedativní a uklidňující účinek.\nPřístroj je navržen tak, aby snížil krevní tlak u jedinců s labilní formou hypertenze a jako další účinek v průběhu léčby hypertenzních onemocnění různých stadií.\nPoužití přístroje je možné současně s užíváním farmakoterapie - léky nejsou staženy nejméně několik cyklů léčby přípravkem DiaDENS-Cardio.\nKardiologie 1 městská nemocnice\nVítejte na kardiologickém oddělení č.1 Kardiologické oddělení č.1 je navrženo pro 45 lůže...\nVítejte na kardiologickém oddělení č.1 Kardiologické odděle...


sesuvy | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / sesuvy\nTropická bouře způsobila na Filipínách sesuvy půdy a záplavy. V jejich důsledku je dosud 167 mrtvých\nManila| 16. 4. |ČTK |Zprávy ze světa\nKvůli tropické bouři Megi se dalších 110 lidí nadále pohřešuje. Bouře zasáhla oblast, ve které žije asi 1,9 milionu lidí.\nPéšávar (Pákistán)| 12. 9. 2021 |ČTK |Zprávy ze světa\nPolicista Muhammad Naváz uvedl, že v troskách domů v okresu Torghar bylo nalezeno 11 těl. Doplnil, že záchranáři po dalších obětech, mezi nimiž jsou ženy a děti, pátrají.\nTokio | 14. 10. 2019 |ČTK |Zprávy ze světa\nHagibis se přes Japonsko přehnal v sobotu se silným větrem a rekordními srážkami. Více než 20 vodních toků se vylilo ze svých břehů, tisíce domů byly poškozeny či zaplaveny.\n4. 10. 2015 | ČTK |Zprávy ze světa\n28. 1. 2015 |Jana Jeckelová |Regiony\nV Hájově na Novojičínsku se dal do pohybu svah, obyvatelé ho sledují s obavami\nV Hájově na Novojičínsku se začal sesouvat svah. Obyvatelé místní části Příbora teď s obavami sledují, jak se půda s několika stromy pohybuje směrem k silnici. Volají po bezpečnostním opatření, které by zabránilo tomu, aby se kopec nesesunul na hlavní komunikaci v obci nebo neujel s domy.\n21. 9. 2014 |Vlasta Gajdošíková |Regiony\nZáchranné práce po sesuvech půdy na Břeclavsku zatím stály tři miliony korun. Při návštěvě premiéra Bohuslava Sobotky a ministra vnitra Milana Chovance v postižených obcích to dnes řekl jejich stranický kolega, jihomoravský hejtman Michal Hašek z ČSSD.\n15. 4. 2014 |Gabriela Hauptvogelová |Regiony\n3. 5. 2013 |Jan Bachorík |Regiony\nV děčínském Horním Žlebu stále trvá po pádu kamení a stromů evakuace obyvatel\nUž víc než měsíc platí evakuace pro obyvatele děčínského Horního Žlebu. Na konci března se tam totiž zřítily stromy a kus pískovcového bloku k domům tamních obyvatel.\n14. 3. 2013 |Lucie Maxová |Regiony\n6. 8. 2012 |Adéla Havránková, Anna Maňourová |Zprávy ze světa\nPodmáčená půda zasypala v Číně více než 200 lidí\nSesuv půdy v jihozápadní Číně zasypal více než 200 lidí. Hlína podmáčená několikadenními bouřkami se spustila na vesnici s necelou tisícovkou obyvatel.\n31. 8. 2010 |Martin Hromádka, Michal Schoffer, Šárka Slezáková |Zprávy z domova\nSeveru Moravy opět hrozí povodně a sesuvy půdy\nNa severu Moravy znovu hrozí záplavy. Meteorologové totiž očekávají, že v Jeseníkách a Beskydech má do rána napršet 20 až 60 litrů vody na metr čtvereční. Vytrvalé deště můžou navíc zrychlit pohyby půdy, které začaly už po květnové povodni.\nDva měsíce po povodních stále hrozí sesuvy půdy\n20. 7. 2010 |Michal Schoffer, Jan Piroch |Regiony\nSesuvy podmáčené půdy vyvolávají i dva měsíce po povodních v Moravskoslezském kraji obavy. Řada postižených obcí zatím čeká na řešení tohoto problému. Jak zabránit v pohybu čtvrtkilometrového svahu nevědí ani v Horních Bludovicích u Havířova.\n4. 6. 2010 |Martin Hromádka, Pavel Polák |Zprávy ze světa\nSlovenské řeky dál stoupají, obyvatele ohrožují i sesuvy\nPovodňová situace na Slovensku se po nočních deštích opět vyhrotila. Stouply hladiny většiny řek, záchranáři evakuovali stovky lidí. Na východě Slovenska už hlásí sesuvy půdy.\n27. 5. 2010 |Jana Zemková, Jan Cigánik |Zprávy z domova\nSesuv půdy způsobený povodněmi uzavřel silnici na Hranicku\nNa dvou místech na Hranicku se po záplavách objevily sesuvy půdy. Vlivem povodní a častých dešťových přeháněk ohrožují část pole trhliny nad Černotínem, další problém se objevil v Mariánském údolí u obce Ústí. Tady museli dokonce částečně omezit průjezd silnicí směrem na Bystřici pod Hostýnem.\n25. 5. 2010 |Martin Knitl |Regiony\nPovodňové sesuvy půdy se Moravskoslezském kraji zastavují\nSesuvy půdy ohrožují v Moravskoslezském kraji 35 budov a šest silničních úseků. Už se ale objevují první lepší zprávy. Pomalu ale přibývá oblastí, ve kterých se situace výrazně zlepšuje. Například v Horních Bludovicích u Havířova.\n20. 5. 2010 |Igor Maňour, Ivan Sekanina, Michal Schoffer, Alžběta Rákosová |Zprávy z domova\nSituaci po povodních komplikují sesuvy půdy. Zatím postihly více než desítku míst a ohrožují několik domů. Jejich majitelé z nich museli odejít. Svahy nejvíc ujíždějí na Karvinsku a Frýdecko-Místecku.\nObnovu po povodních brzdí majetkoprávní vypořádání\n19. 5. 2010 |Tomáš Pavlíček, Lukáš Vincourek |Zprávy z domova\nVelká voda podle tvrzení odborníků na mnoha místech opadá, ale za ní zůstávají kromě škod i otazníky, jak se za poslední léta podařilo se na ni připravit a nebezpečí a škody minimalizovat. Přinejmenším od roku 1997 totiž musí zdejší úřady počítat s tím, že území ČR může zasáhnout povodeň a záplava opravdu velkého rozsahu.\n19. 5. 2010 |Igor Maňour, Ivan Sekanina, Ivana Šuláková, Michal Záboj, Pavel Sedláček, Michal Schoffer |Zprávy z domova\nHladiny řek na východě republiky pomalu klesají. V Moravskoslezském a Zlínském kraji platí stav nebezpečí na více než třech stovkách míst, to je asi polovina všech obcí. Bez elektřiny zůstává dva tisíce domácností, omezena je doprava na některých železničních tratích.\n8. 4. 2010 |Martina Hanáčková |Zprávy ze světa\nPři sesuvech půdy zemřely v Brazílii desítky lidí\nJihovýchod Brazílie hlásí už téměř 150 potvrzených obětí povodně a následných sesuvů půdy. Oblast megapole Ria de Janeira v uplynulých dnech sužovaly nejsilnější lijáky za poslední půlstoletí.\n17. 2. 2010 |Vědunka Lunardi, Marika Táborská, Lenka Rafaelová |Zprávy ze světa\nSilné deště v jižní Itálii způsobily velké sesuvy půdy. San Fratello na Sicílii je zdevastované, Maierato v Kalábrii je v ohrožení. Obyvatele obou obcí musely úřady evakuovat.\n4. 10. 2009 |Vědunka Lunardi |Zprávy ze světa


Jaroslav Kyzlink: Osm Smetanových oper psal zralý autor! | OperaPlus\nOpera plus » Hlavní » Opera » Jaroslav Kyzlink: Osm Smetanových oper psal zralý autor!\nVojtěch Babka, 11.09.2019 15:52\nA necituje ho pokaždé taky ve stejném rytmickém vzorci; mluvíme-li o vzestupné řadě několika mollových tónů, objevuje se při Daliborově vstupu, v rychlejším tempu v durové variantě zní ve Zdeňkově tématu, v Miladině výstupu před soudem…\n… a také v úvodu Jitčiny scény symbolizuje určitou naději a v dřevěných nástrojích vyloženě optimistický moment. A pokud bychom se vrátili do Tempa prima, které není v notách zapsané, posunuli bychom vyznění motivu někam, kam podle mne dramaticky nesměřuje. Samozřejmě, mou snahou není za každou cenu hledat nové postupy a něco, co bylo už dávno objeveno. Ale v běhu dennodenních zkoušek před premiérou mi přišlo zajímavé objevovat deset či patnáct procent citací, které při povrchním poslechu zůstanou skryté a vy si teprve při hlubší analýze uvědomíte jejich zcela nové kontexty. Situační i dramatické. A ještě uvedu jednu věc, na niž bychom možná později narazili a která mi v Daliboru přijde typická: to jsou ony mezihry. Nebo „hudba k přestavbám“ – pokud bychom to chtěli trochu shodit…\nA to byla v době Smetanově věc potřebná a funkční, dnešní divadelní technika pracuje přece jen úplně jinak nežli v časech, kdy měl premiéru Dalibor…\nAno, představme si, že je třeba přinést dlouhé schody a udělat z paláce žalář. To je podle mne jeden z kořenů Smetanovy práce s dlouhými mezihrami. Znovu tu cituje motivy, uvádí ovzduší scén. A to byl ve své době převratný prvek, de facto jakási quasi programní hudební plocha. Ale proč to zmiňuji: na konci každého hudebního čísla si Smetana vlastně sám napíše závěr a hudební retardaci; z osmiček se stanou čtvrtky a následně noty půlové. A plynutím stejného tempa se připravuje atmosféra dalšího obrazu.\nSnad je to tedy i zárodek orchestrálních intermezz, která známe z pozdějších oper veristických autorů jako efektní orchestrální čísla…? Jak pracovali s těmito úseky autoři dřívějších nahrávek, o nichž jste se zmiňoval?\nTo je dobré si uvědomit… Osobně jsem zažil spoustu Daliborů s legendárním Vilémem Přibylem v Brně, nezapomenu na ohranou gramofonovou desku se snímkem Václava Smetáčka, která byla v čase mého dětství v naší domácnosti v permanenci. A my si můžeme povšimnout, že dirigenti nejen zastaví Smetanovo vlastní vypsané ritenuto, ale onu retardaci hudebního motivu často ještě podpoří. Třeba o třicet taktů dříve, nežli je psáno.\nZmiňoval jsem se o intermezzech, jaká známe příkladně od Mascagniho; přivedl jste mne k otázce, zda by se z těchto doher ve Smetanových operách daly sestavit samostatné koncertní výstupy? Byť je Smetana jako uzavřená čísla nezamýšlel…\nOn to byl do značné míry i technický prvek, jakýsi čas na změnu obrazu. Ale vezměme si například známou passacaglii v příchodu krále: začínáme s tympánem a činelem, s pizziccaty ve smyčcích a posléze vše graduje v celém aparátu včetně scénických trubek na jevišti. A následně se zvolna vracíme do minimalistického zvuku. Nebo druhé jednání a dosti rozměrná expozice vězení a tématu žalářníka. Nebo velká scéna sólového violoncella a houslí, onen „Daliborův sen“, uzavřené číslo s kadencemi harfy. Tady už můžeme hovořit o předzvěsti programní hudby.\nDají tyto úseky v partituře Dalibora vyniknout orchestru v symfonickém měřítku?\nPři vší úctě k Mistrovi Smetanovi to tak není. Přiznám se vám, že takové analýzy bych radši přenechal jiným platformám a odborníkům. Ale to, co dokázal Antonín Dvořák napsat pro orchestr i ve svých operách, u Smetany nenajdeme. Přičemž – jak musíme znovu zdůraznit – je to hodně dáno obsazením orchestru, které měl k dispozici. A pak – Dalibor je hrdinská opera, vzniklá v úzkém sepětí se stavbou Národního divadla, obsahuje krásně instrumentovaná čísla, ale i nějakou tu „výplň“, i když to ní škaredě. Takže pokud jste svou otázkou mířil k možné „Symfonické svitě z Dalibora“, to myslím, že ne…\nVrátím se ještě k motivu několika vzestupných tónů, který se objevuje napříč celou operou, v různých situacích a různě variovaný. Svádí vás jako dirigenta k tomu, abyste ho exponoval?\nJak v které souvislosti. Někde se exponuje sám a jinde, kde zazní jako vzpomínka, to zas není potřeba. V takových chvílích není namístě ho prvoplánově akcentovat.\nPřiznal jsem se vám, o čem přemýšlím vždy, když se hraje Dalibor. Vedle wagneriánství a práce s motivy myslím pokaždé také na několikeré prudké zlomy v dramatu, v jednání postav, v jejich názorech a hodnotovém spektru. Je jich tu několik a musí se odehrát za pár chvil před zraky diváků. První třeba u soudu, kdy Milada, sžíraná nenávistí, se poprvé Daliborovi ocitá face-to-face. A vzápětí zpívá „Jaký to zjev? To netušil můj zrak…“ a prosí pro Dalibora o milost… Budu citovat svůj rozhovor pro Operu Plus s jednou z vašich Milad, Kateřinou Hebelkovou: „Myslím, že právě tím zjevem to je. Když to Milada zpívá, tak to tak musí i myslet, ne? Prostě mě dostane Daliborova vizáž. Milada čeká, že to bude nějaký dobitý, ošklivý, nepřitažlivý člověk se šrámy ve tváři. Že bude odpovídat charakterové představě, kterou o něm má. Obejda, lupič, zbojník. A není emočně připravena na člověka, který je upravený, statný, noblesní. K tomu jí začne vyprávět svůj příběh o tom, jak nepřátelé napíchli na kůl jeho nejvěrnějšího druha Zdeňka, a že v tom Miladin bratr sehrál neblahou roli. Milada je šokována, začne na věc hledět z druhé strany a z Dalibora je náhle ,lupič-sympaťák‘.“\nZačněme u libreta. Je pravda – a myslím, že to nikdo nerozporuje –, že Dalibor vykazuje v dramatické stavbě jisté problémy. Navíc Smetana psal operu odvážně na češtinu, ale my ve výstavbě zpěvních frází jasně vidíme, že v jeho hlavě se Dalibor odehrával spíše německy. Fráze mají progres a jsou stavěny na určitý vývoj textu. Neznamená to jen, že nesedí dlouhé a krátké slabiky a akcenty. Kolikrát tu máme na těžkou dobu dlouhou samohlásku, i když je nepřízvučná. A my se s tím potýkáme; chceme zachovat češtinu a zároveň zpěvní fráze nesmí znít převráceně. Německý text byl prostě pod pěvecké party podložen velmi zdařile a je to jakýsi milý rozpor – česká národní opera má s češtinou trochu problém…\nAle zpět k vaší otázce – ano, stavba díla vykazuje určité málo reálné dějové linie. Leč zároveň je to velká romantika – Miladu stihnou výčitky a jde zachránit tenora, do kterého se během okamžiku obžaloby zakoukala. Zjišťuje, že se jí převrátil celý svět a v převleku za chlapce – harfeníka se nechá zaměstnat ve vězení. A zkusí ho vysvobodit, což na rozdíl od Fidelia dopadne špatně, že…


Hydrophil Vatové tyčinky do uší 100 ks » Přírodní kosmetika, ekodrogerie a zero waste | NuSpring\n(1)Přečíst všechna hodnocení Značka: Hydrophil Kód produktu: HYD1226\nz bambusu a certifikované bavlny\nbez chlóru a bez plastu\nHydrophil Vatové tyčinky do uší (100 ks) jsou vyrobeny z bambusu a certifikované bavlny - 100% biologicky rozložitelné - bez plastu - bez chloru - 100 kusů v balení - zabaleno do recyklovaného papíru.\nNaše tyčinky do uší jsou vyrobené z bambusu a organické bavlny - ať už doma nebo na cestách - jsou vaší alternativou ke všem plastovým variantám. Po použití mohou být tyčinky do uší snadno vyhozeny do ekologického odpadu do popelnice na bio odpadu nebo do kompostu, protože jsou zcela biologicky rozložitelné.\nBavlna je certifikovaná bio. Naše tyčinky do uší vám přijdou v krásném recyklovaném kartonu.\nV každém balení najdete 100 kusů.\nPo použití nevhazujte do toalety, ale prosím do organického odpadu nebo na kompost.\nLikvidace je šetrná k životnímu prostředí, vhoďte je do organického odpadu nebo na kompost. Bavlněné tampony jsou biologicky rozložitelné. Obal lze snadno zlikvidovat v popelnici na tříděný odpad a to na papír.\ntyčinka 100% bambus, čisticí vata: 100% organická bavlna\nStejně jako všechny naše produkty jsou naše tyčinky do uší samozřejmě bezpečné vůči vodě, veganské a vyrobeny za férových podmínek.\nPřírodní, ekologické tyčinky do učí. Doporučuju.


Dominika Lodrová, Dlouhopolsko:\nCutie Jewellery Dětské náušnice C2156-10-X-1 světle modrá jsou výborné a kvalitní výrobky. Zatím mám nejlepší zkušenosti s zbožím. Doporučuji všem kamarádům. Budu objednávat pdobné.\nSabina Janetová, Lázně Bohdaneč:\nJá sama nemám s Cutie Jewellery Dětské náušnice C2156-10-X-1 světle modrá své vlastní zkušenosti, objednala jsem ho matince. Volba na něj padla zejména proto, že měl v tisku velice kladné recenze a protože několik kamarádek si ho taky pořídilo. Maminka, přestože byla na začátku dost na rozpacích, si zboží dneska velmi cení. Pokaždé, když k ní dorazím na návštěvu, tak o tom mluví a je velmi nadšená.\nŠárka Honajzrová, Myštěves:\nJsem spokojená, vše bylo okamžité, od objednání do dodání a v nejbližší době si objednám ještě jednu Cutie Jewellery Dětské náušnice C2156-10-X-1 světle modrá, do bytu. Ta první byla na zahradu. Vyhovuje mi její šířka .Ještě jednou děkuji Pěkný den\nViktor Festa, Radotice:\nVzhledem k tomu, že mi Cutie Jewellery Dětské náušnice C2156-10-X-1 světle modrá nefunguje, nezbylo, než objednat si další. Rozdíl mezi kamenným a eshopem byl jak v ceně, tak dostupnosti a mimo to v přístupu prodávajícího. Přestože vyžaduji osobní setkání a možnost si Cutie Jewellery Dětské náušnice C2156-10-X-1 světle modrá prohlédnout, tentokrát jsem volba padla službu online prodejce. Svého rozhodnutí nemám proč litovat a tuto společnost doporučuji.\nNikolas W: 110 % spokojenost