ahojky Krupko jak se vedte jinak mi napiš te ja budu ceta\nPsychika je sfiňa\nTo Vám řekne každý doktor. Pro ženy je dobrá na uklidnění meduňka. Na zvýšení plodnosti neloupaná dýňová semínka (buď chroustat nebo kdo je nedá, tak rozdrtit a pít nálev) a taky podle několika studií je žena plodná ve fázi měsíce, ve které se narodila (dva dny po úplňku, v novu, atd...) Tak se neohlížejte na menstruační cyklus, můžete otěhotnět klidně i v den menstruace. Milujte se pro chuť, vůni .... ne z povinnosti otěhotnět. Přestaňte počítat plodné a neplodné dny, měřit si bazální teplotu, dělat stojky po každém milování .... všechno příjde.\nRe: Psychika je sfiňa\nCo myslíš? Že jsme zvířata?\nvono se to keca\nvylezl jsem VS a co, mel jsem holou prdel. Musel sem zacit makat. Pak jsem si chtel koupit byt a zjistil jsem ze to stoji 1 mega a vic. Takze jsem sklopil hlavu a makal dal a vice. Ted ten byt sice mam, manzelku taky, ale deti ne. Ano jsme ten 6-ty par. Kde je chyba? Chyba je v tom, ze jsme se meli vysrat na nejake byty a auta a sukat bez pilulek. Jenze nase rodice nas vychovali jinak. Oni nam rekli napred vystudujes, pak se zarid a pak chtej rodinu. Oni to brali podle sebe, protoze nas meli ve 20-ceti a tak mysli, ze si malo uzili. Zato my jsme si to sice uzili, ale uz nic nesplodime. A ti co tu pisi o fetacich, tak bych take rad rekl, ze jsem nikdy nekouril, nefetoval a do hospody jdu tak 2x rocne.\nRe: vono se to keca\nByt za 1 meloun, tak to jsi asi z venkova, ne? Chyba je v tom, že vás rodiče rozmazlili, dřív měli hned samostatné byty jenom ti nejbohatší z bohatých. U většiny populace žily přirozeně dohromady všechny generace i v malých bytech nebo domcích. Nemysely být domovy důchodců ani školky.\nRe: Re: vono se to keca\nTak to jsem ráda,že jsem si neplánované dítě v 19-letech nechala a nešla dále studovat,případně užívat si života.To si pište,nebylo to lehké rozhodování,měla jsem v úmyslu jiné plány,ale dodnes toho nelituji a máme s manželem ještě další dvě děti a jsme za ně šťastní.A k tomu porodu,jak se níže zmiňuje jeden pán.První porod hrůza,po kterém jsem se zařekla,že už další nebude.Zato porod ve 30 balada.Takže je to individuální.\njen bych to upresnil, samozrejme je porod individualni, ale moji vypoved je treba chapat statisticky a v tom si myslim, ze mam i nadale pravdu, ze porod (a jak pise nekdo spravne dole) to zotaveni po nem zvladne mladsi lepe.\nRe: Re: Re: vono se to keca\nMožná zotavení mladá dívka zvládne lépe,ale samotný porod nevím nevím.Víte pane,přece jen mohu srovnávat.Ale jsou ženy,které to samozřejmě měly jiné než já.Ale ze všeho nejvíce se jedná o výchovu dítěte a tady si myslím,že dívka ve 20-letech je ještě prakticky dítě.Je mi 31 a až teď cítím,že je to to pravé ořechové.\nRe: Re: Re: Re: vono se to keca\nNaprosto souhlasim, že 20-letá holka je většinou "tele" ale zase druhá věc, že 50-letý maji vlastně teenagery a pak se divěji absolutně rozdílnýmu pohledu na svět, než maji jejich děti. Ale myslím si, že tenhle článek je vlastně e něčem jiném.\nRe: Re: Re: Re: Re: vono se to keca\nZa mého mládí se spolužáci za staré rodiče (nad 30 let) styděli. A rovněž se mi nezdá, že by si s nimi příliš rozuměli. Staří mají už mnohem silněji fixovány různé stereotypy a daleko hůře se přizpůsobují nové situaci s dítětem v rodině než mladí...\nOn taky třetí porod bývá lehčí než první. Bez ohledu na věk.\n....Jenze nase rodice nas vychovali jinak. ... zde se neco myslim zamenuje ... vzpominam si, ze mi rodice take rikali, ze nejdriv mame dostudovat, zaridit se a bla bla bla, ale k tomu nas vychovali tak, ze i kdyz rikaji co rikaji, ze zivot si budeme zit sami a ze zodpovednost mame take. Myslim, ze je to trochu zlobilo, kdyz jsem jim pri tech dobre minenych radch odpovidal, ze jsem rad za ty rady, ale ze jiste pochopi, ze my mladi si to rozhodneme jak my chceme, protoze tu odpovednost nam odebrat nemohou...\nNepredpokladam, ze jsi ve 20 vedel, ze ve 30 uz muzes mit problemy s plozenim, takze jsi proto zalozil rodinu drive. To je naprosta blbost. To, ze mas nejake problemy s plozenim se dozvis az ty problemy skutecne mas. Takze myslim, ze tva odpoved je trochu mimo.\nJá jsem teda rozhodně už ve dvaceti věděla, že někteří lidé mají problémy s plozením. Stačí se podívat kolem sebe. Proto bych se bála odkládat vědomě první dítě až po třicítce. Mluvím samozřejmě o lidech, kteří mají vhodného partnera pro založení rodiny.\nBudte radi ze jste si to mladi aspon uzili. Jsou lide kteri neznali nic jineho nez praci, studie, karieru.....neustale tlak, zkouzky, z prace do postele a z postele do skoly...a po skole ? pohovory (prvni, druhy, treti kolo!) pumpovani vypadat skvele, vesele a positivne, vsechno zvladnu, jsem globalni, 2 roky v Cine, 1 rok v Tasmanii...GAY a s partnerem jsme adoptovali dite...O necem takovem se rodicum nemohlo ani ve snu zdat - mysleli ze to budete mit lehci\nco by jsi chtěl mít po VŠ-máš zajištěný vzdělání a z toho peníze,bez VŠ by jsi dnes neměl ani na tu holou prdel.Kde je chyba že jste neplodný? Vaše manželky žerou pilulky od 14ti let, aby jste si mohli užívat.Dřív pilulky nebyly a lidi měli dětí jak čmelíků.Jste samá chemie-není divu!!!!Jsi dobrej, že posloucháš rodiče-ZKUS se sám postavit na vlastní nohy a něco DOKAŽ-ať nemusíš svalovat vinu na to JAK VÁS RODIČE VYCHOVALI.Pokud jste si vlastní vinou zavinili neplodnost-zkuste se nad tím zamyslet a v případě že toužíte po dítěti - těch jsou plné dětské domovy!!!!!! Za neplodnost rodiče nemůžou - je to odplata moderní dnešní doby.CHEMIE,chemie,PC,vše je umělé - z toho nebude plodný NIKDO!!!!!!!!! NEKECEJ, A zkus lidi přesvědčit, že ty jsi jiný,samostatný a že dokážeš něco i bez toho aby jsi svaloval vinu na rodiče !!!!!!!!\nale kdo tem holkam ty pilulky ve 14nacti dava - rodice!!!!!!!...spolecnost, dospeli. A kdo rozdava kondomy - opet rodice, spolecnost....\nJasně nepoužívejte antikoncepci ať je vás jako smetí....to je teda inteligentní...!Fakt\nsex ve ctrnacti se praktikoval ve stredoveku kdy se od dvanacti pracovalo...kdyz nepracujes tak nemas prachy na antikoncepce ani na zaopatreni deti, kdo te vydrzuje?\nJasně, takže nejlepší řešení rodit od 14/15 fakany\nty jsi mel fakany ve 14nacti?\nTo je pekna blbost, ja jsem pilulky nikdy nejedla a mame problemy taky, a to jime organicky potraviny, pijeme bylinkovy caje, sportujeme a jime organicky vitaminy, takze o tom to taky neni.\nA proč pijete bylinkový čaje? Ona každá bylinka obsahuje spoustu chemických látek, které se třeba, v určitém množství, užívají jako léky, všechny ty látky mají na lidský organismus nějaké účinky, které se navzájem různě ovlivňují... Takže nevím nevím, nakolik je rozumné to pít "jen tak", na chuť, místo běžných nápojů...\nnaprosto tě chápu, chtěl jsi být zodpovědný, abys nemusel stát s nataženou rukou na sociálce až budete mít děti, vykašlete se na nějaký články a statistiky, jedte na dovolenou, vypněte, zkuste umělý oplodněný, a ono to přijde,rozhodně se z ničeho neobvinujte. Děti sice máme, ale to poslední jako mimino umřelo. Není potřeba se z něčeho obvinovat, chce to klid, třeba i psychologa. Ale přiznávám-je to fakt těžký.\nJa myslim, ze chyba bude v tom, ze se k myslence mit deti strasne upinate... Boze, kdyz to nepujde "klasickou cestou", tak existuje jeste "mimotelni oplodneni", a kdyz to nepujde ani touhle cestou, tak je tady jeste moznost adopce - v DD je spousta opustenych deti... znam osobne hodne dvojic, co jim pomohli lekari a tam, kde se to nepovedlo, tak to resili adopci...\nHlavne neveste hlavu, neobvinujte rodice ani sebe a neco pro to konecne zacnete delat a do tri let muzete mit doma miminko a uz je uplne jedno, zda je to "vlastni" nebo "osvojene"...\nVy nemáte zkušenosti s adopcí, že ne? Jinak byste věděla, že DD jsou sice plné dětí, ale ty jsou většinou buď nějak postižené, nebo nejsou právně volné. Na adopci mimnka se rozhodně čeká o hodně dýl než tři roky.\ntahle dáma neví nic\nneboť bydlí u protinožců a s Čechy se nestýká, ale s oblibou rozdává moudré rady na českých diskusích\nTed jste trefila dost vedle - zkusenosti mam... a dokonce v rodine... pribuzni osvojili holcicku, dneska ji je 12 let - svetly, drobny typ s modryma ocima. Ve skole ji to jde, ale rodice se ji hodne venuji. Pak znam jiny pripad, kdy kamaradi osvojili taky holcicku, te je dneska 9 let, svetle dlouhe vlasy, na svuj vek hodne vysoka a zda se, ze trpi dyslexii, ale i te se rodice hodne venuji a znamky ve skole jsou slusne. Pak ale znam pripad, kdy to nedopadlo uplne idealne - znami (ona lekarka, on pravnik) adoptovali chlapce (romskeho puvodu) a od zacatku maji s chlapcem problemy - puberte dokonce takove, ze jim utekl z domova... pripadu znam daleko vice, ale to by bylo spis na posezeni a popovidani...\nJa jsem v minulosti do detskych domovu a do kojeneckych domovu dochazela diky me profesi... takze o tom opravdu "trochu neco" i z teto stranky vim... Hezky den\nTaky znám lidi, kteří adoptovali děti. Jeden případ dopadl velice špatně - bílý chlapec, adoptovaný skoro v šesti letech, ostatní dobře včetně jednoho chlapce romského původu, který byl adoptovaný jako malé miminko. Dneska jsou to dospělí lidé, takže už se dá hodnotit, jak to dopadlo. Ale na tom, že zdravých právně volných dětí je k adopci dost málo, na tom trvám. Rozhodně se nedá počítat s tím, že když vám nepůjde vlastní, tak do tří let dostanete k adopci zdravé miminko. To byste museli mít sakra štěstí.\nPribuzni cekali na osvojeni ctyri roky a kamaradi tri roky... hodne zalezi na tom, kde v CR zijete - situace se muze lisit podle kraju - mnozstvi deti "volnych"k osvojeni" k poctu zadatelu o osvojeni...\nSyn vcera prisel ze skoly (7. trida) a hlasil, ze jeho spoluzacka bude mit od Vanoc dalsi dva sourozence... prislo mi to divne, protoze tu maminku znam a tehotna nevypadala... Pak mi to ale bylo synem vysvetleno - cela rodina leti do Brazilie (matka Brazilka, otec Skot) a tam adoptuji dve deti uz ke dvema svym vlastnim... takze jsem zvedava, jak to vlastne je - zda adoptuji jiz dve starsi deti nebo miminka... at je to tak ci tak, maji muj obdiv...\npro XxX, neco ti napisu. Znam fetacku, co do sebe behem tehotenstvi, porodu i behem kojeni pichala pervitin.Jeji dite je zdrave. A to,ze by jste se vykaslali na bydleni by podle meho nazoru nebyla dobra volba. Kde by jste bydleli?V jednom pokoji u rodicu??\nvšichni se strašně diví\nDřív (a nemá to nic společný s komunistama) bylo běžný, že se lidi brali v 18-20ti lety. A hned měli děti. Byli mladší, byli zdravější, byla daleko větší pravděpodobnost otěhotnění. Dneska holky od 15 berou antikoncepci a za nějakejch 15-20 let se spousta z nich strašně diví, že nemůže otěhotnět! Je vlastně vůbec zázrak, že se nějaký děti ještě rodí!\nRe: všichni se strašně diví\nNaprostý nesmysl. Dřív se děcka rodili, protože antikoncepce bylo něco zavrženíhodného a hlavně nedostupného.Vzpomeňte si např. jak těžké bylo sehnat vložky a co ženské dělali, když je nesehnaly. A dále: doporučuji se podívat na normalizační film můj brácha má prima bráchu - děs: rodiče a děti ve 2+1, doktor vysvětluje jak nelze jít na interupci (stejně kdyby byla tak kvůli tomu zasedá komise v nemocnici!!!). Zdravě se rozhodně nežilo, jen ten bordel co se dával do polí atd., atd....Nepište takové bludy prosím!\nRe: Re: všichni se strašně diví\nTo není nesmysl. Lepší jsou lidé namačkaní v nevyhovujících bytech, než bezdětné obyvatelstvo v přepychových vilách. Pokud západní civilizace tyto priority znovu nepochopí, je odsouzena k vyhynutí...\nRe: Re: Re: všichni se strašně diví\nO.K.Tak se mačkej.Každý má jiné priority.Asi nežijeme ve stejné době a nebo nejsem tak intelektuálně vyspělý jako ty\nPS:Nejlépe by se Ti asi žilo v nějaké rozvojové zemi co? Dětí plná zadnice a v peněžence nic. Vlastně nemít ani tu peněženku.Ale pocit, že nevyhneš je k nezaplacení, že?\nRe: Re: Re: Re: všichni se strašně diví\nJenže ty tvé priority vedou k zániku této civilizace, kterou nahradí právě ti z těch rozvojových zemí, kteří ještě nezapomněli na to nejdůležitější a mají dětí plnou zadnici. Ve Francii, Německu a jinde už to začíná...\nRe: Re: Re: Re: Re: všichni se strašně diví\nTo je blbost. To je akorat zpusobeny hloupou socialni politikou v Evrope. Kazdy absolvent zakladni skoly si zpocita, ze se mu vyplati nepracovat a zit z deti, kdyz mu je za to stat ochoten platit. To neni tim, ze by socky (a tim myslim, vsech tvaru a barev) by vyznavali nejak lepsi hodnoty nez ti ostatni. Jde jim zase jenom v prvni rade o penize.\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: všichni se strašně diví\nPřesně tak. Kamarád Milchama to vidí ovšem z intelektuálního pohledu . Ekonomické zákony prostě platí a nemůže je nikdo popřít. Až na něco mám, tak to je a pokud ne, tak holt můžu jít do určitého rizika. Ale vyznávat komouše a podobnou pakáž to je cesta do pekel...\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Re: všichni se strašně diví\nSouhlas Moje oblibene reseni teto zapeklite situace je jednoduche. Proste misto pridavku na deti zavest danove ulevy. Co robe, to 3% dolu. U takovych reditelu firem a bohatsich podnikatelu a stredni tridy, to muze mit docela ucinek. A presne deti takovych lidi nase spolecnost potrebuje a ne socky. Nikomu nechci pravo na dite upirat, takze by to platilo plosne a zalezelo by jenom na jednotlivych rodinach, jak by si to spocitali a jak by se jim to vyplatilo ty deti mit nebo ne. Nemuselo by se ani nic menit na soucasnem systemu pridavku, akorat by nebylo potreba tolik uredniku, protoze lidem by z vyplaty zbylo tolik, ze by ani ty pridavky nedostali.\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Re: Re: všichni se strašně diví\nNaprosto souhlasím,co nám pomohou 3000Kč na dávkách,když musíme za kvartál odvést státu daně desetinásobně větší.\nOvšem už tehdy existovala antikoncepce a byla jen blbost hlavních hrdinů, že ji nepoužili. Přinejmenším kondomy jsou u nás dostupné nejmíň od první republiky, hormonální antikoncepce od sedmdesátých let.\nhormonální antikoncepce v sedmdesátých letech\nbyla věc strašlivá, ze které holky otékaly a padaly jim vlasy, kromě toho se musela vždycky jednou za čas vysadit. ne každá ji snášela a ne pro každou byla dostupná (třeba pro holky pod 18).\nRe: hormonální antikoncepce v sedmdesátých letech\nNevím, já znám pár žen včetně mé maminky, které hormonální antikoncepci léta braly bez problémů. Ale je pravda, že se to opravdu jednou za čas mělo vysadit.\nTéma na vědecký výzkum vycházející z jisté praxe\nMůže něco vzniknout z toho, když se někdo pokouší spermií oplodnit lejno (jedno zdali samčí nebo samičí)?\nRe: Téma na vědecký výzkum vycházející z jisté praxe\nMůže. Paroubek, Kabrhelová, Švorcová, Topolánek, Pithart, Kalousek ... příkladů je fakt spousta.\nRe: Re: Téma na vědecký výzkum vycházející z jisté praxe\n-tak to jsem se opravdu s chutí zasmála\nHlavně lidi nepanikařte, když bude nejhůř tak se pro lidstvo obětuju a pořádně se do toho dám, ale musí mi to povolit manželka. :-) A nebojte černý to nebude.


Co si zasadit do truhlíků? Poradíme - Dumazahrada.cz\nMIROSLAV | 15. KVĚTNA 2012\nCo se děje v květinové zahradě v květnu? Jdeme se podívat, abychom na něco nezapomněli. Květen je především hlavní sezonou pro výsadbu balkónových letniček, budeme tedy především sázet.\nV květnu nastává hlavní sezona pro výsadbu balkónových letniček do truhlíků, korýtek a květináčů. V případě poklesu teploty k nule je lepší rostliny přenést do místnosti nebo je alespoň přikrýt netkanou textilií. Choulostivé rostliny je lepší vysazovat až po 15. květnu, například balzamíny - Impatiens nebo ledovky - Begonia semperflorens. Pro vysazení rostlin používáme speciální substráty, kterých je na trhu dostatek. Některé rostliny totiž vyžadují určitou hodnotu půdní kyselosti, popřípadě jsou citlivé na výskyt některých prvků v půdě, jako je např. železo, bez kterého rostliny žloutnou a trpí chlorózou.\nPo nasázení zaléváme opatrně, rostliny ještě nejsou pořádně zakořeněné a nejsou schopny odčerpat větší zásobu vody. Platí to obzvláště u samozavlažovacích truhlíků, které mají zásobní nádrž na vodu. Výživa ze substrátu vydrží rostlinám asi tři týdny, po této době začneme pravidelně přihnojovat. Ze začátku používáme hnojiva s převahou dusíku, aby nám rostliny narostly mohutné a bohaté, teprve později použijeme hnojivo pro podporu tvorby květů.\nPadlí - teplé počasí zvyšuje riziko výskytu této houbovité choroby, která se vyskytuje na celé řadě okrasných a užitkových rostlin, napadá jejich listy, mladé výhony a květy. Poznáme ji na první pohled: na zasažených částech rostlin je bělavý, moučnatý povlak. Napadené části omezují růst, dochází k deformacím a zasychání. Pokud je touto houbou rostlina jednou napadená, dá se očekávat výskyt padlí i v příštím roce. Preventivní postřik provádíme již od května. Jeden přípravek na ochranu rostlin nestačí, měli bychom mít alespoň dva a střídat je. Zamezíme tím vzniku rezistence. Vhodné přípravky jsou např. Discus, Baycor 25WP, Ortiva.\nZlatice - Forsyhtia, šeřík - Syringa, čilimník - Cytisus, některé druhy tavolníku - Spirea a jiné raně kvetoucí dřeviny seřezáváme či tvarujeme až po odkvětu, což je zhruba v květnu. Je to z důvodu, abychom se nepřipravili řezem o jedno kvetení. Solitérní rostliny prosvětlíme, starší větve odstraníme až u země a u tvarovaných živých plotů obrost zakrátíme.\nLetničky, které jsme v dubnu vyseli volně na záhon, vyjednotíme nebo rozsadíme.\nPokud máme v trávníku nasázené drobné jarní cibuloviny, vyčkáme s jeho posekáním co možná nejdéle tak, abychom jim dopřáli čas na zatažení listů. Pokud jsme přeci jen nuceni trávu posekat, sečeme v místě výskytu těchto cibulovin na vysoké strniště.\nV této jarní době rostliny raší a pučí i tam, kde se nám to nejméně hodí, např. na podnoži. Obrůstání podnože je nežádoucí, neboť odebírá živné látky a vodu naštěpované kulturní rostlině. Proto plané výhony včas vylomíme nebo odstřihneme dřív, než zmohutní. Čím větší vznikne rána po odstranění větve, tím vznikne více nových pupenů kolem rány, které mohou znovu vyrašit.\nVysokým trvalkám a pivoňkám zajistíme včasnou oporu dřív, než se nám pod tíhou květů začnou rozvalovat.\n| cibuloviny | letnicky | Zahrada | květiny


ŽIVĚ: Česko navštívil francouzský prezident Macron. Sledujte společný brífink s Babišem | info.cz\nŽIVĚ: Česko navštívil francouzský prezident Macron. Sledujte společný brífink s Babišem\nAutor:ČTK - 26. října 2018 • 19:45\nČesko při příležitosti 100. výročí vzniku Československa navštívila německá kancléřka Angela Merkelová i francouzský prezident Emmanuel Macron. Merkelová odpoledne jednala s premiérem Andrejem Babišem o Evropské unii, schengenu a integraci. Obdobná témata jsou na stole i pro večerní setkání šéfa vlády s hlavou Francie. Podívejte se níže na jejich brífink.\nEU se nesmí dělit, pokroku dosáhneme jen jednotní, apeloval Macron v…\nZrušení karenční doby ukázalo, že vládní koalice funguje, říká…\nEmmanuel Macron|Andrej Babiš|přímý přenos


03.09.2017 - Silniční okruhy JIPAM CNC s.r.o.\nPočet přístupů : 32 - Zadal : Hauf Jan - Dne : 04.09.2017 v 21:24\nS blížícím se koncem cyklistické sezóny se završilo i poslední dějství Dobrušského poháru. Bylo okořeněno bonusem 5 bodů pro každého závodníka, který tento závod absolvuje. Ve všech kategoriích bylo rozhodně o co jet. Celkové pořadí se tímto závodem ještě promíchalo, a to i na předních pozicích.\nZávod se konal na tradičním okruhu Kounov – Bačetín – Sedloňov – Plasnice – Kounov a podle pravidel Dobrušského poháru byl start rozdělen do třech vln. V první vlně startovali junioři, muži a masters, ve druhé vlně s odstupem 2 minut ostatní kategorie mimo žákovských. Ty pak odstartovaly jako poslední s odstupem dalších 2 minut.\nNaše kategorie, tedy 2. vlna vyjela na trať v poklidu a hned v úvodním kopci zaznívaly z balíku pochvalné hlasy o dobře zvoleném tempu. To se však asi přestalo líbit Romanu Palgutovi s výmluvou, že se bojí z kopce, takže jede napřed. Romana neznalí závodníci však jeho nástup neakceptovali a bylo po pohodovém tempu. Již v Bystrém byla 2. vlna roztrhána a čelo uhánělo zběsilým tempem. Musím sportovně přiznat, že mi závod přestal chutnat na cirka 5. kilometru a sám jsem byl zvědav, jak dlouho to vydržím. Když jsme v polovině závodu dojižděli 1. vlnu, říkal jsem si, že konečně bude klid a zpomalíme. Opak byl pravdou, bylo to, jako když se píchne do vosího hnízda. Tempa se chopili junioři a spojenou velkou skupinu roztrhali do několika malých skupinek. V tu chvíli to vypadalo, že v cíli budeme mít asi poprvé v sezóně vyšší rychlostní průměr než mladí závodníci. Nakonec nám ale ti nejlepší znovu o 2 minuty ujeli. My jsme zůstali na čele 4 a bylo jasné i přes pokus Ondry Ptáčka o atak ve stoupání na Plasnici, že to nejdůležitější přijde v cílovém kopci v Kounově. Zde jsem v sobě naštěstí vydoloval poslední zbytek sil a mohl oslavit 1. vítězství v letošním ročníku Dobrušského poháru.\nCelkové výsledky seriálu Dobrušský pohár jsou dostupné na adrese: http://triclub.dobruska.cz/upload/dobrusky_pohar/dp17/ppdp1710.pdf\n1. Hauf Honzík 1:42:27\n1. Hauf Jan 1:42:44\n6. Palguta Roman 1:47:57\n1. Bolehovský Vladimír 1:55:01\n3. Klícha Martin 2:19:07\n5. Klapal Martin 2:24:19


Kudlanka - JAKPAK JE DNES U NÁS DOMA? 13. - 19. 2.\nVíte, jak bylo dnes u nás? U nás byly čtyři pod nulou a u vás bylo minus třicet. Je to celé přeházené... Kamarád teď byl v Antartktidě, kde je česká výzkumná stanice přímo ve vnitrozemí a mejloval mi odtamtud - že prý prší!!!! To prý tam nikdo nezažil. Tak nevím, co se to s tím světem děje... Ale musím vám napsat, že tady právě máme Yukon Quest.\nYukon Quest - 1000 mílí mezi Fairbanksem na Aljašce a Whitehorsem na Yukonu. Nejtvrdší závod světa. Ale nikdy ho ještě nejel Čech, až letos. Poprvé v celé době trvání tohoto závodum, a jede za Českou republiku žena, moje dávná kamarádka, Misha Pedersen. Je původně z Prahy a teď pracuje jako pomocník u psů Verna Haltera ve Willow na Aljašce.\nZe začátku to všechno vypadalo velice slibně, jela v první desítce... ale pak se jí vyvlékl z harnesu jeden pes a utekl neznámo kam. Bylo to hned nato, co sjela 1020 metrů vysoký Rosebud. Bez psa nemohla pokračovat, mohla jen sedět, čekat a zoufat. Myslím, že to i oplakala. Její velký sen! Míjeli ji závodníci, kteří byli původně daleko za ní. Už si myslela, že je všechno ztracené. Jaká to byla úleva, když po deseti hodinách marného čekání psa přivezl masher, který jel jiný, kratší závod -Yukon Quest 300. Našel ho nahoře na Rosebudu a zapřáhl do vlastního týmu.\nPes už ale byl pro ní už nepoužitelný, byl velice unavený.. Z příští kontrolní stanice, kde se mohli ponechávat psi, už jela bez něj. Do Dawsonu přijela na 16. místě. Bylo právě těsně po setmění, když ji vítal hlouček dawsonskych nadšenců. Mezi mimi pochopitelně Kennedy a já. Obrátila jsem se zrovna na Kennedyho a na něco se ho česky ptala. Místo manžela mi ale odpověděl cizí ženský hlas: "Vy jste Mývala?" Byla to Mishina maminka z Prahy, která ji celou cestu provázela.\nVe svých 67 letech se vydala na Aljašku, pomoci své dceři při závodě. Netušila ovšem, že bude spát v náklaďáku, krmit psy, že se prostě na Questu z ní stane handler ... pomocník u psů. Jeli jsme ještě s Mishou do kempu, kde měli všichni závodníci ponechané psy, ale na nějaké povídání opravdu nebyl čas. Jen mi vysvětlila, co se stalo s tou nezbednou čubičkou a my jsme se ji tam dál nepletli. Stejně byla příliš unavená a jediné, co potřebovala, byla tepla voda ve vaně a postel.\nDruhý den odpoledne jsme se s ní jeli rozloučit a popřát jí šťastnou cestu. Na kempu číslo 5 už visela česká vlajka. Psi se spokojeně váleli v nachystané slámě a Misha měla postavený stan vedle nich, i když v hotelu měla svůj pokoj. Zrovna se probudila a začala hned běhat kolem psů a jejich krmení. Při tom jsme povídaly.\nPtala jsem se jí hlavně, kdo je její sponsor při tomhle závodě. "Vlastně skoro nikdo - matčina sestra v Austrálii nechala udělat trička s mým jménem a prodávala je tam mezi krajany." Z České republiky nedostala nic. Divné, že? Na to, že ji representovala... Ano, žije a pracuje teď na Aljašce. Ale kolik hokejistů žije někde jinde a ani nesportují pod barvama České republiky?\nOdjížděla druhý den v půl osmé ráno. "To je na mne moc brzo", zanaříkala jsem. "Na mne taky", odpověděla stejně nešťastně. Udělaly jsme pár fotek pod vlajkou a rozloučily se. A teď už zase sedím nad kompem a hledám její jméno. Vyjela v sobotu brzo ráno. Před sebou má největší kopec - Salomon dome. Držte jí, prosím, se mnou palečky! A pokud byste chtěli vědět, kde právě je, klikněte si...\nYukonská Alena -\nkteré je na rozdíl od vás venku teplo :-)))\nTo víš že budme držet palce, : wendy\na to tak, že všechny 4. Je to náročný pro chlapy, natož pro ženskou.\núnor 12, 2012 20:31\nNo tak koukám, : Krakonoš\nže krpál už má za sebou, teď posviští s kopečka . Tak jí taky budu držet všechny palce, co mám. Můj malamut už svůj životní quest doběhl do cíle, po Novým roce vodešel prohánět kočky a srnky do psího nebe, má pěkný místo na kopci v zahradě pod bukem, ještě mu tam chci dát na jaře náhrobní šutrák.\nJinak my tu máme pěknou kosu, dnes ráno jsem zjistil, že vodovodní přípojka v kritickým místě, kde by při extrémním mraze mohl bejt problém, skutečně zamrzla. Tak jsem naložil havěť do auta, že zajedem ke kamarádům na nedělní koupel a nabrat do barelů vodu, zmačkl čudl - a zjistil jsem, že i nafta zamrzla. Naštěstí ne úplně fatálně a baterka na tom byla dobře, takže na třetí pokus motor naskočil, za hustýho kouřovýho signálu z vejfuku po spálenejch parafinovejch vločkách. Takže jsme čistý, vodu máme dovezenou, pro strejčka příhodu, páč se mi i tu vodu nakonec podařilo rozmrazit a rozchodit. Ale kdoví, další mrazivá noc začíná. Dnes to zkusím vošéfovat tím, že nechám mírně protejkat jednu baterii, aby čerpadlo muselo čas vod času sepnout a vodu rozproudit. Jojo, a pak se řekne teplý jižní Plzeňsko, prdlajs! A dochází mi uhlí.\núnor 12, 2012 21:10\ntvůj malamut na tebe čeká na Duhovém mostě...\núnor 12, 2012 21:41\nKrakonoši, ať spí malamut v pokoji... : Myška\nTaky máme psy pohřbené na zahradě a každý má náhrobní kámen jiné barvy a jinou dřevinu.\núnor 12, 2012 22:32\nMývalo, je bezva, že Yukon Quest jede Češka. Držím palce, aby dojela... : Myška\nNediv se, že nedostala nic z ČR, je to proto, že\n- tam nejela oficiálně reprezentovat ČR (za nějaký klub, ČMKU, či jiný subjekt),\n- v ČR není povědomí o tom, že se nějaká Češka účastní (aspoň já to čtu prvně, a to se o psy zajímám),\n- neoslovila potenciální sponzory v ČR (odhaduju),\n- jízda se psím spřežením už zdaleka není tak populární, jak po sametu\nMožná kdyby to jela přímo z ČR, dala tomu patřičnou publicitu... Kdo ví...\núnor 12, 2012 22:42\nVono se to s profesionalnim hokejem neda vubec srovnavat. Tam nase hokejisty nikdo sponzorovat nemusi, ti maji milionove kontrakty.\nJa jezdil na Yukonu roky zavody na stredni vzdalenosti (nejdelsi byl 210 milovy Percy deWolfe) a vyhral jsem akorat parkrat pytel granuli a penezni cenu, ktera ani nepokryla naklady na start. Dogmushing je jeden z tech sportu, ktere dela clovek z lasky. Ale jak pise Myska - sponzori se sehnat daji, jen vedet jak na to.\núnor 13, 2012 03:08\n... : robert\nroky? Mikine, jel jsi jeden zavod a skoncil posledni, pak jsi uz nikdy nejel, tak nevim o cem mluvis. Ty toho nakecas vid? A vsichni ti to jeste porad zerou? Rekni...letos zase trapujes?\núnor 13, 2012 07:42\nroberte : mia I\nvelmi trapné, ubohé od Tebe. Nevím jak kdo, mně osobně je jedno, kolikátý kdo byl v jaké závodě. Považuju Mikina za člověka, který se i v emigraci snaží zapojit do společnosti, pracuje, zvelebuje si své obydlí. Dal sem i nějaké fotky svého srubu, pěkné čisté,.. Byly tu i jiné fotky od jiných emigrantů a člověk chtěnechtě srovnánává a vytváří si názor. Vytváří si názor, kdo je a kdo není skutečný mluvka a lhář.\núnor 13, 2012 07:53\nTo by me zajimalo, kdo to je "robert"\nAle pro poradek - muj prvni zavod byl 120 milovy Midnight Madness z Carmacks do Whitehorse a dojel jsem 15-ty z 25 zavodniku. Pak 210 milovy Percy deWolfe, Southern Lakes Classic (75 mil a 50 mil dva dny za sebou) a Silver Trail (75 mil 75 mil dva dny za sebou).\nTy posledni tri zavody jsem jel behem ruznych let dvakrat a ani jeden jsem nevyhral, ale ani v jednom jsem nebyl posledni. Jen jednou jsem vzdal pro teple pocasi a s tim spojenou dehydrataci psu. Zaroven se mnou ale vzdal i tehdejsi nejlepsi yukonsky musher a muj kamarad Cor Guimond.\nJel jsem take 7x kratky zavod (sprint) Sunnydale Classic.\nCelkove jsem mel psi sprezeni 10 let a prumerne najezdil kazdou zimu kolem 1000 mil.\nPoznal jsem v te dobe velky kus Yukonu vcetne mist, kam bych se asi sam nikdy nepodival a take spousty musheru, z nichz nekteri jsou dodnes mymi dobrymi kamarady. I kdyz ted delam neco jineho, rad na tech 10 let vzpominam a chtel bych o tom nekdy napsat na Kudlanku.\nZahadnemu "robertkovi" odpovidam, ze letos s Joanne netrapujeme (nechytame zvirata do pasti), pro Joanninu vaznou nemoc. Vynahradime si to pristi rok.\núnor 13, 2012 09:02\nNo, tak jsem se podívala - : d@niela\nTen záhadný Robert je někdo od vás, bohužel.\nThe IP address 199.247.128.0 was found near Whitehorse, Yukon Territory located in Canada.\nThis route object is for "North West Tel"\nUpdated 12 Feb 2012 06:31 PST © 2012 Hurricane Ele\nTakže znovu prosím - žabomyší napadání si nech, "roberte", na osobní půtky. Na Kudlanku to netahej, ano?\núnor 13, 2012 09:34\nMyslím, že všichni tušíme, kdo se skrývá pod nickem robert... : Myška\nPodle stylu příspěvku...\núnor 13, 2012 09:37\na pouzivanim vyrazu "vid ?" na konci vet......\nNikdo jinej z Yukonu to byt ostatne nemuze.\núnor 13, 2012 09:56\nŠaksej-baksej ! : MM\nZase mně to "dění" tady kolem notně popuzuje, abych taky "něco" napsal, ale ono by to tady vydrželo stejně jenom chvíli a Daniela by to hned smazala. Je až nepochopitelné, jak jsou někteří, rádoby "spisovatelé", ale spíš jenom "pisálci", hákliví na nějaké téma, které oni považují za vyloženě jejich hrací "parketu", a když se objeví někdo, kdo o tom "jejich" tématu ví taky dost, neli víc, tak jsou ješitní, řevniví a popudliví víc, jak matka představená. když najde na záchodě zvednuté prkénko. Jenom by mě zajímalo, jak by asi reagoval takový "rádobypisatel" na nějaké příhodu, které by "podle pravdy", popsal někdo, kdo měl docela blízký a delší kontakt, právě s tímto "rádobypisatelem". To by byla pak zase jenom\núnor 13, 2012 10:34\nMilý MM, klidně piš, neboj se... vymažu jen opravdu vulgární text - : d@niela\nA jestli máš nějakou zajímavou příhodu, sem s ní!\nAle pochopitelně, pokud jen chceš psát\no někom, kdo taky píše na Kudlanku, a pokud chceš psát nějaké soukromé věci, tak ti doporučím si to s tím - tou dotyčným/dotyčnou vyřídit osobně, e-mailem - jakkoliv, ale nemusíte to zatahovat sem.\nI když někdy ty hádanice jsou docela zajímavé, veselé, zábavné - tak proč se nepobavit...\núnor 13, 2012 11:12\nJak je u nás doma? V Brně sněží a teploměr ukazuje mínus 12. : Myška\nŘeka Svitava je zamrzlá v délce, kterou si za svůj život nepamatuji, led je hladký. Já sama nebruslím, ale sestra s dcerou a mužem ano, tak jsem s nimi byla oba dva dny spolu s psiskem jako doprovod. Krásně svítilo sluníčko.\nKaždé ráno očekávám s napětím, jestli nastartuji, a zatím vždycky, baterka drží.\nAle řeknu vám - těším se na jaro.\núnor 13, 2012 11:17\nu nás bylo -10 : wendy\nale v Pardubicích měli o 7 větší zimu ! a je t krásně bílo, no holt jsme už za městem...\núnor 13, 2012 12:08\nMy tedy bílo nemáme. A už dosněžilo. : Myška\nTady je jen ten led.\núnor 13, 2012 12:16\nA jak je u nas v NL? : Bara\nObratil se vitr a prisla obleva. Momentalne prsi a vsechno co pripomina zimu se smyva,\nje 5 nad nulou. Holandsko smutni, protoze pri tech velkych mrazech byla nadeje, ze by se jel zavod Elfstedentocht - zavod na bruslich po kanalech a rickach spojujici jedenact mest, priblizne 250km. Vyrazi se velmi brzy rano a vecer se dojizdi do posledniho mesta.\nJe to takova narodni hrdost. Je to dost narocny! Naposledy se jel pred 15 lety. Ty posledni roky led nedosahl minimalnich 15cm, skoda ani letos.....\núnor 13, 2012 15:11\nA zase ten Jukón, mají to k sobě coby kamenem dohodil a místo aby si to řekli z oka do oka a nebo navždy mlčeli, schovají se pod plachetku a vyrazí hodit špínu na český web..to tak dělají všici, nebo jen Češi? :-) Nemohl by Robert prostě psát hezké příběhy ze svého života tam pro nás tady, a nepomlouvat tady své sousedy tam? Děkujeme za pochopení.\nZde bylo dle záznamů nejchladněji v noci na dnešek, -17. Teď je tu -6. Sníh leží asi týden. Na středu hlásí celodenní celorepublikové sněžení, tak uvidíme. Jsme do středy doma, vyrážíme ve čtvrtek.\nVoda teče, zatím, topidla topí, světlo svítí, stěrače stírají\núnor 13, 2012 15:20\nšmarjá, Baro, obleva? : bb2\na já vyndala a odmrazila velký mrazák. Už vytekl a umyla jsem ho, ale do zítra chci nechat vyvětrat a vyschnout. Tak doufám, že do rána obleva nepřijde. Maso a zelenina jsou venku:-)\núnor 13, 2012 15:22\na můžeš, Danielo, : jíra odjinud\nnapsat, pls, aspo'n jedno vulgární slovíčko?? které jsem nejsíš asi musel přehlídnout..\núnor 13, 2012 15:35\nmůžeš : jíra odjinud\nho i vytečkovat..- abych věděl pro příště..\núnor 13, 2012 15:38\nPokud totiž : jíra odjinud\nněkomu dovolíš napsat všechno včetně výmyslů a polopravd a jinému, který má názor neodpovídající "poklidnému tlachání na kuldance" něco smažeš, nebo přímo zamezíš přístup, tak škodíš samotné diskusi, tudíž i sama sobě. A nejvíc ovšem těm, kteří by si mohli přečíst názor z opačné strany,nahlídnout na problém z pohledu toho druhého, resp těch druhých. Přece když má někdo jiný názor,a s tebou,resp s kudlankou jinou zkušenost, nemusí to hned znamenat, že je vulgární nebo že by neměl právo se aspoň ozvat.\núnor 13, 2012 16:03\nMilý "Jíro odjinud", : d@niela\nrespektive z Jihomoravského kraje - nevím, k čemu konkrétně dnes píšeš K Yukonu ani k počasí se nevyjadřuješ, a o střídavou péči tu nejde. Takže budeš-li mít něco zajímavého, klidně napiš. Adresu na mne máš.\núnor 13, 2012 16:11\nTreba "robert" zadne hezke pribehy na sanich tazenych hafany sam nezazil.\nJa zazil, takze neco sepisu. Uz par let me to strasi v hlave, ale ne a ne se k tomu odhodlat. Tohle bylo postouchnuti, ktere jsem potreboval. Vzhuru do prace.....\núnor 13, 2012 16:35\nVlastně máme jednu českou muscherku, Janu Henychovou-Lovett z Horního Maxova, která dokončila nejseverněší závod psích spřežení planety a třetí nejdelší závod na světe norský Finnmarkslopet 1000km.To bylo v roce 2009. A tehdy řekla, že by ráda zkusila ještě těžší závod, například na Aljašce na 1600 kilometrů. "Taková výprava hodně záleží na penězích a přijde odhadem na jeden a půl milionu korun," předeslala musherka Jana Henychová a zřejmě peníze nesehnala.\nNa ČT24 s ní byl kdysi tento pořad\núnor 13, 2012 18:02\noprava:muscherka, nějak se mně tam vloudila němčina.\núnor 13, 2012 18:08\nDeeres : Mikin\njo, tenhle sport muze lezt pekne do penez. Ja z toho duvodu nemel nikdy vic nez 10 psu. Profesionalove jich pritom maji cesto i pres 100.... Ale stat se skutecnym profikem,tady zivit se tim, to musi clovek vyhrat, nebo se aspon dobre umistit v nekolika velkych zavodech. Pak se i ti sponsori shaneji snadneji a stenata prodavaji za vic penez.\nJa si pamatuji na vudciho psa jmenem Granit slavne aljasske musherky Susan Butcher. Ten sve majitelce pomohl vyhrat nekolik nejdelsich zavodu na svete - Iditarod - za sebou.\nSuzan pak tacilo pak rict, ze otcem stenete z jejiho psince je prave on a stene melo hned dvojnasobnou cenu.\nA tak mel Granit velice hezke stari....\núnor 14, 2012 01:07\njestli se mluvi o mne tak ja nejsem zadny Robert : Polarka\na v posledni dobe mam opravdu trochu jine starosti. Proto se taky neozyvam. Teprve ted jsem na tohle narazila a dik moc....jen mimochodem...kdyz jsem mela problem s tim ze na mne nekdo osklive narazel kvuli psum, byl to taky pry nekdo z Whitehorsu, ale myslet si muzete co chcete. Ja ted momentalne nemam cas vubec na nic, protoze mam za 14 dni deadlajnu moji knizky a tak nic jineho nedelama jsem z toho uz na odpis.\núnor 15, 2012 08:30\nNo, nas Cechu zije na Yukonu pet a pul a ja s nikym jinym nikdy problemy nemel. Navic je ten "robertuv" styl naprosto nezamenitelny. "Trapovani", "dedlajna", "vid?"\núnor 17, 2012 03:44\nJá myslím, že všichni pochopili... : Myška\nTo měnění nicků mi připadá dětinské (a nejen v tomto případě).\núnor 17, 2012 08:44


Rozhovory: Pavel Liška — Šílení — Česká televize\nPavel Liška, představitel Jeana Berlota\n* 29. 1. 1972\nVe filmu hrajete postavu Berlota, chráněnce Markýze. Můžete postavu představit?\nKdo je Berlot? Snad obyčejný mladý citlivý muž, čerstvý sirotek, žijící začátkem 19.století v chudičkém domě v Lormes. Chtěl by studovat medicínu, ale nemá na studium prostředky. Dokonce si myslím, že je ještě panic. Ta role mi v něčem připomíná roli Františka z Návratu idiota, nejde o charakter nebo o postavu jako takovou, v tom jsou jiní. Jde o to, jak a proč se v tom filmu ta postava objevuje. A podle mě je tam jen proto, aby se teprve to hlavní, o čem ten film je, mohlo odehrát. Aby se ten příběh mohl ocitnout v těch podivných místech, aby se tam mohli zjevit ty prapodivný postavy v čele s Markýzem a především aby se mohli vyslovit ty provokativní myšlenky a otázky. A aby ty myšlenky měli toho klasického konzervativního oponenta, aby se divák měl případně kam přidat. A v obou případech, ač se vlastně může zdát Berlot postavou hlavní, ani tak o něj nejde. Jde o to co se všechno spustí kolem. A jde o to, to spustit. Berlot pak už jen celý film zírá, spolu s divákem, cože se to děje. V něčem mi to připomnělo jak a proč si Saša Gedeon vypůjčil od Dostojevskýho postavu Idiota, potřeboval mít čistý oči, kterýma se dívá.\nNejtěžší bylo asi si zvyknout na to, že skoro celej ten film, je vaším jediným hereckým partnerem kamera. Když jsem točil první velkej, třístránkový, dialog s Markýzem a nasedal jsem do kočáru, ptal jsem se pana Švankmajera, kde je ten Tříska a on mi jen řekl, že on ho točí zítra. Ale vlastně myslim, že ani to nebyl brzy žádnej velkej problém. To natáčení byla pro mě obrovská radost, velká zkušenost a hlavně jsem rád, že jsem se potkal s panem Švankmajerem.


Kam na ryby? Rakovnický potok 1 » Rybářský rozcestník\nRybářský rozcestník > Rozcestník > Kam na ryby? Rakovnický potok 1\nText: David Štrunc, foto: autor, mapy: google\nBližší podmínky pro tento revír najdete zde.\nUž název revírů napovídá, že se nejedná …\nHistoricky první ročník mezinárodního finále Zlaté udice a Zlatého blyskáče je za námi. Nejlepší družstva z České a Slovenské republiky se o víkendu utkala ve třech klasických disciplínách – znalostech, rybolovné technice a lovu ryb udicí. V první řadě je …


Čas Kávičky: Mrkvový dort (Mrkváček)\nTak ženy máme tu páteční večer. Pro někoho signál hodit nohy nahoru a otevřít si lahvinku, pro jiné vybrat nejlepší outfit a vyrazit do víru velkoměsta. Pro mě to dnes není ani jedno ani druhé, jelikož čekám delegaci z Moravy. A jedná se o návštěvu ne zcela obyčejnou. Můj bratranec se v červnu žení a veze naší rodině představit svou milou nastávající. Proto jsem byla oslovena s prosbou, jestli bych mohla uklohnit u nás doma oblíbený Mrkváček. No a tak z moci mi svěřené vám nyní přináším recept na mrkvový dort, jenž možná názvem příliš nelahodí nicméně chutná fantasticky :-)\n1 balíček lískových ořechů (mohou být i mandle)\n1 lžíce medu/javorového sirupu\n1/2 plnotučného tvarohu\nJak se to splácá:\nPrvně si nastrouháme mrkev a pomeleme ořechy: Oboje se sice dává až nakonec, nicméně pro mě je to vždycky největší pruda. Tak si to připravím hned na začátku, protože to chci mít co nejrychleji za sebou :-).\nPak vyšleháme vajíčka s cukrem a přidáme med, který si rozehřejeme v mirkovlnné troubě (nebo javorový sirup, ale ten se ohřívat nemusí). Poté přidáme suché přísady a vše promícháme. Následuje olej a hned za ním nastrouhaná mrkev s ořechy. Část z nich si můžete nechat na posyp dortu. Celou směs ještě jednou promísíme tak, aby se všechny přísady spojily. Těsto nalijeme do předem vymazané a vysypané formy (Hera + polohrubá mouka), no a jde se péct. U mě stačila 1 hodina při 175 °C, ale kontrolou nejlepší jest suchá špejle.\nMezitím co nám korpus chladne, si uvaříme pěkně kávičku (abychom si zkrátili čekání) a pustíme se do krému. Do mísy vyklopíme mascarpone, tvaroh a promícháme. Následně přidáme opět ohřátý med (nebo javorový sirup), citrón a dosladíme cukrem. Je dobré to pak chvilku šlehat ručním mixérem, aby se chutě dobře spojily.\nVychladlý korpus rozkrojíme a zevnitř naplníme polovinou krému. Druhou polovinu dáme navrch. Posypeme zbytkem ořechů, co nám zůstalo z korpusu na posyp a máme hotovo. Komu by se pak ještě chtělo, může na pánvi osmahnout pár plátků mrkve ve lžičce medu (na ozdobu).\nNa tomto dortu miluju jeho všestrannost. Nejedná se sice o příliš zdravou variantu lichotící vaší štíhlé linii nicméně jako anestetikum pro podrážděné nervy vám ho můžu s radostí předepsat. A kromě léku ho můžete také využít jako urychlovač času během popíjení kávičky. :-)\nŠtítky: blondýna, pečení, sladké\nNebojte se ženy, žiju :-). Dlouho jsem nic nenapsala a nebudu vám lhát času u mě poslední dobu jaksi není nazbyt. Léto uteklo jako voda a n...\nTak se zdá ženy, že mi došla trpělivost... S tou mou rádoby bezvýchodnou životní situací. Po několika měsících systematického nadávání a h...\nBylo nebylo, za devíti kopci od Liberce se v údolí rozprostírá malá vesnička s názvem Všelibice. Kdysi dávno pár moudrých hlav rozhodlo o t...\nJe pátek ráno a já mám v bříšku jako v pokojíčku :-) Včera jsem totiž byla na svém prvním Foodie Meetupu, což je návštěva vybrané restaurac...


Pekařství Paul u nás načíná desátý rok - Deník.cz\nFrancouzské pekařství Paul je u nás devět let. Na český trh vstoupilo na podzim roku 2008, kdy otevřelo svou první pobočku na pražské Flóře. O pekařství, které má pobočky po celém světě a které si za léta získalo oblibu i českých zákazníků hovoří Business Unit Director Roman Plíva.\npekařství Paul | Foto: pekařství Paul\nIkonickým produktem Pekařství Paul, a to nejen v České republice, jsou bezpochyby makronky. Jejich obliba meziročně stále stoupá, v našich prodejnách jsme za letošních deset měsíců prodali přes 670 tisíc makronek!\nRád zkouším naše novinky. Poslední dobou si nejčastěji dávám plněný croissant a naše polévky. Na večeři nejraději beru domů chléb Charlemagne, který chválí i manželka, protože se hodí v podstatě ke všemu.\nTento způsob nákupů má stejný trend i u nás. Naše kamenné prodejny nicméně mají skoro všude možnost sezení, a proto více doplňujeme náš sortiment o teplé pokrmy. Již jsme zařadili teplé francouzské toasty Croque, stejně jako polévky, které máme v nabídce již několik let. Zcela nově připravujeme nabídku omelet.\nSuroviny nevybíráme podle nejnižší ceny, ale podle kvality, chuti a vhodnosti využití. Každý nový produkt musí před zařazením projít senzorickým testem, který provádí manažer kvality a dalšími náročnými požadavky z oblasti bezpečnosti potravin, které nám nařizuje mateřská společnost Lagardere Travel Retail.\nMnoho velkých firem klade velký důraz na aktivity v oblasti sociální odpovědnosti. Pekařství Paul dlouhodobě spolupracuje s Nadací Archa Chantal – bude tato spolupráce i nadále pokračovat?\nS Nadací Archa Chantal jako každoročně i letošní rok spolupracujeme, takže se zákazníci opět mohou těšit na zajímavý kalendář, který bude k dostání v našich pobočkách. Dále jsme se rozhodli pro letošní prosinec a leden 2018 navázat spolupráci s Armádou spásy. Lidem v nouzi budeme připravovat v zimních měsících polévky na zahřátí. Velmi brzy také spouštíme spolupráci s pražskou ZOO, kterou budeme zásobovat našim neprodaným pečivem. Pečivo bude využité jako strava pro zvířata.\nFrancouzské pekařství Paul v číslech\n18 poboček v ČR\n1694 pekařství ve 42 zemích světa\n128 let od založení


Lady Nectarine: + Masakr dní +\n+ Masakr dní +\nSe svým (ne)předsevzetím z minulého článku jsem hned zklamala... a vážně to bylo pod vlivem hormonů, jak se později ukázalo, hold špatné načasování, stává se :))\n... ale nevzdávám se! Jdu na to malinko jinak, ale jdu ;)\nJinak je pravda, že by se na blog nemělo pořád spamovat o tom, že není čas a tak, protože už mě to taky začíná u sebe štvát, ale na druhou stranu je nefér, aby prodleva článků byla týden bez odezvy... no, jsem šáhlá, já vííííím :D\nKočičí problémy se u nás řeší jako number 1... Růženka, ehm, hárá či co, takže je extrémně mazlivá, což je strašně milé a "ňuňaté", ale chvilkami to docela vyčerpává, hlavně v noci :D\nTento konec pololetí je nejmasakrovější, jaké jsem na střední zažila. Přísahám, že už NIKDY! nebudu všechno dělat na poslední chvíli a (snad) nebudu lemra líná a nevrátím se do strašného kolotoče nestíhání i o příští pololetí, kdy už půjde jaksi o více.\nI když je můj maturitní ples ještě v nedohlednu, díky poslední účast na jednom úža maturáku, začínám malinko bláznit a vybírat písničku na šerpování :D , jako kdyby to bylo důležité, ale já tak nějak chci, aby jinak pro většinu lidí nepodstatná věc maturitního plesu, aby mě speciálně nějak vystihovala nebo mi byla něčím blízká, byla svižná a tak... jsem vážně malinko pošahaná :D\n... vyřizuji pozdrav od sira Leonarda IV. :**\nVaše šáhlá blogerka\nDiamond-Damian 18. ledna 2014 11:05\nhaha tak ten polrok je naozaj riadna fuška.. ešte dobre, že som ochorela a nemusím písať všetky tie písomky a odpovedať :D ... známky mám aj bez toho celkom fajn.. horšie to bude po návrate do školy.. :/\nDržím palce... :)\nEvča Dubová 20. ledna 2014 17:07\nI já tobě, zlato! ;)\n... no, s těmi písemkami je to vážně kritické, akorát, že mám teď praktické vyučování, takže poslední šance na vylepšení je v pondělí :/ Snad to dám! :D\nlilienviv 20. ledna 2014 19:15\nJá jsem si jistá že to zvládneš, stejně ale držím pěsti!\nJá ve čtvrtletí propadala ze čtyř předmětů :DDDD Teď už jenom z jednoho, takže je to rozhodně posun k lepšímu. I když se přiznám, že mi tvoje články chybí, rozhodně se víc věnuj škole, my to tu bez tebe chvíli vydržíme ;))\nDokážu si Růženku představit, musí to být fakt roztomilé :33\nJá k vánocům konečně dostala lepší foťák, který samozřejmě není tak velký a úžasný jako Leo (vládce náš, slunce naše jasné :D), každopádně ho ten můj "komorník jeho veličenstva" také pozdravuje :33\nEvča Dubová 21. ledna 2014 14:04\nI love you, Lili! ♥♥♥ :)))))))\nNádherný komentář!! Strašně moc a moc mě potěšil! :****\nDěkuji moc, budu se snažit to opravdu dát, ale maličko na vážkách jsem :D\nJe vidět, kdo na tu školu prdí (jako já) a kdo pořádně maká známky poctivě vylepšit :D\nDěkuji, děkuji, děkuji! :** Snažím se aktuálně skloubit všechny možné činnosti, aby mi pořád věci okolo mne, dělali radost, tedy i blog, takže články budou snad přibývat mnohem pravidelněji ;)\nRůůůůůůže ti posílá vzdušnou pusinku ve formě olíznutí! :D\nGratulace velká! :) Já myslím, že i s méně kvalitním foťáčkem, než je Leo, se dá určitě vyjít a ten tvůj je už jenom speciální tím, že je tvůj! :D (*Leonardo se červená až na čočce a děkuje! :D)


Povídka Cryptid | Paleo-DNA\n14. září 2011 v 19:29\t| Alfaraptor\t| Kryptozoologie\nDovoluji si Vám představit svoji povídku s názvem Cryptid, kterou jsem napsal krátce po pozorování tzv. Wallantropa, záhadného tvora obývajícího území Valašska. Zcela fiktivní příběh se odehrává v létě 2010 v obci jménem Bystřín, malé vesničce, která si poklidně žila vlastním životem. Jenže to se má zakrátko změnit. Z Bystřína se najednou začnou ztrácet psi, ale nikdo nezná skutečnou příčinu jejich zmizení. Jediný člověk, který zná celou skutečnost je vysokoškolský student Libor Vrána a jeho fenka Labradorského Retrívra jménem Andy. Veškeré lokace osoby i zvířata mají reálný základ, avšak některé údaje byly na požádání záměrně upraveny.\nWallantrop - detail hlavy, Kredit: Isla-Nublar-Crew\nObec Bystřín, 6. června 2010, pozdní večer\n"Vážení diváci, vítáme vás u našeho zábavného pořadu!" Obtloustlý televizní moderátor s přihlouplým úsměvem a postupující pleší představoval hosty své show. Pan Hlavica místo toho raději přepnul na fotbal a hlasitým cvaknutím si otevřel další pivo. "Proč jsi to přepnul? Já se na to dívám!," zamručela jeho manželka sedící ve vedlejším křesle. "Vždyť stejně spíš," odpověděl jí. Zvenku se ozval zuřivý psí štěkot. Pan Hlavica se s povzdechem zvedl z křesla a šel se podívat, proč jejich jezevčík tolik vyvádí. Došel k oknu a podíval se na ulici. Štěkání rázem ustalo.Venku bylo úplné ticho. Asi jen někdo procházel kolem. Pes musel být zalezlý v boudě, protože ho nikde neviděl. Znovu se rozvalil do křesla a sledoval zápas.\n7. června 2010, ráno\nSlunce stoupalo nad vrcholky statných borovic, zatímco Libor nasedal do svého Wolksvagenu Golf. Cestou do obchodu na něj štěkalo nejméně šest psů. Každý den touhle dobou jezdil dolů do vesnice na nákup. Pečivo, nějaký salám, zelenina, ovoce a něco dobrého na večer k televizi. Když odcházel s plnými taškami k autu, uviděl před vchodem paní Janišovou a paní Poláškovou, které pravděpodobně spolu probíraly nejnovější klepy. "Dobrý den, pane Vrána," pozdravila ho jedna z důchodkyň. "Slyšel jste to? Tady Miluška říkala, že prý včera Hlavicům zmizel jejich Ťapka. Večer ho ještě slyšeli štěkat, ale ráno byl pryč. Jestli za to náhodou nemůže ten Šebek, co má na volno puštěného vlčáka - pamatujete si, co přece udělal s mým Beníkem, ne? Raději byste si měl hlídat svoji Andynku," upozornila ho. "Jasně, nebojte paní Polášková," odpověděl jí Libor. Odemkl kufr svého auta, kam naskládal nákup a vyrazil zpátky do místí části zvané "Hájek", kde vyrostla řada hezkých nových domků, mezi nimž byl i ten jeho.\n7. června 2010, odpoledne\n"Pojď Andy, půjdeme na procházku," řekl Libor a vzápětí se jako blesk přihnala jeho fenka Labradorského retrívra. Libor jí připnul vodítko k obojku, oblékl si lehkou sportovní bundu, nasadil sluneční brýle a za nadšeného štěkotu vyšel se psem na ulici. Vzali to kolem potoka, ve kterém ji Libor nechal chvíli dovádět. Potom se prošli kolem dětského hřiště a před hospodou "U tří soudků" udělali "čelem vzad" a vrátili se stejnou cestou domů. Před domem potkali pana Nepalu, který se chystal Liborovi hodit něco do schránky. "Ahoj Libore. Čau psisko," usmál se a podrbal Andy za ušima. "Dobrý večer, pane Nepala", pozdravil Libor. "Copak nám nesete?" "Ále, děláme ve čtvrtek grilovačku, tak jsem ti přinesl pozvánku," řekl pan Nepala. Pozvali jsme všechny známé z okolí. Ty i Andy jste srdečně zváni. Naše Betynka už se těší, až si spolu budou hrát. Doufáme, že oba přijdete." Na takovou nabídku se nedalo říct ne. "Určitě. Mockrát děkujeme," řekl Libor a vzal si pozvánku. "Nezapomeňte si vzít s sebou dobrou náladu!," řekl pan Nepala a odkráčel rozdat další pozvánky.\n8. června 2010, ráno\nOd rána hustě pršelo, ale pro paní Janišovou a paní Poláškovou to nic neznamenalo. Ty dvě spolu před obchodem mohly klevetit i kdyby trakaře padaly. Obchodem letěl drb, že i starému Šebkovi zmizel jeho vlčák Desan. Prý ho to dost vzalo a dokonce (Říkala to paní Janišová!) se psychicky zhroutil. "Ale patří mu to, hajzlovi," dodávala jedním dechem. "Kolik kur (slepic) mě zadávil a s Beníkem jsme museli na operaci. Dobře mu tak!" Libor, který to náhodou zaslechl, se jen pousmál a přemýšlel, jestli tyhle dámy mají na starosti i něco jiného. Vedle jeho Golfu právě zaparkoval stařičký Renault 5 pana Krčmáře. "Dobrej, Libore!," pozdravil ho veselý padesátník. "To máme dneska počasí, co? Snad nepoprší celý týden. Slyšel jsem od pana Nepaly, že jsi taky pozvaný na tu grilovačku." Libor přikývl. "No snad se nám udělá zítra pěkněji," pokračoval pan Krčmář. "Chtěl bych si totiž zítra vyjít do lesa na houby. Nechceš jít se mnou?" "Je mi líto, ale zítra nemůžu," odpověděl Libor, "musím si něco zařídit ve městě." Na vždy veselé tváři pana Krčmáře se objevil náznak zklamání. "No, nevadí. Tak snad se uvidíme na té grilovačce. Zatím se měj." "Nashledanou," řekl Libor a nasedl do auta.\n9.června 2010, odpoledne\nLibor ráno vyrazil do města, aby si tam něco zařídil (sám nevím co a to jsem autorem této povídky). Domů se vrátil kolem třetí hodiny odpoledne. V poštovní schránce na něj čekal vzkaz od pana Nepaly. Žádal Libora, aby zajel ke Třem soudkům a vyzvedl tam bečku piva na zítřejší párty. Hospodský už prý bude vědět co a jak. Ještě tam byl připsán dodatek, že si nemá dělat starosti s penězi, protože už je to zaplacené. Libor si vzkaz schoval do kapsy a vešel na zahradu. Najednou se odněkud vyřítila velká béžová chlupatá koule a málem Libora i s taškami povalila na zem, takovou radost měla jeho labradorka Andy, že se její pán konečně vrátil. "Ahoj hafo," pozdravil ji Libor, "určitě se ti stýskalo, co?" Andy kolem něj radostně poskakovala a nadšeně vrtěla ocasem. Libor uklidil nákup, nachystal jídlo pro sebe i pro psa a společně pak sledovali televizi.\n9. června 2010, podvečer\nAsi v pět hodin se Libor sebral, nasedl do auta a zamířil k hospodě. Normálně bylo možné vidět téměř na každé zahradě minimálně jednoho psa, který zuřivě štěkal na vše, co se pohnulo za plotem. Ale dnes viděl sotva tři psy. Zjevně se tu dělo něco zvláštního.\nZaparkoval před hospodou. Slunce pomalu zapadalo, začaly se rozsvěcovat pouliční lampy. Na některých byly vylepeny plakáty s fotkami hledaných psů a telefonními čísly jejich majitelů. Libor stiskl kliku dveří od hospody. Hned ucítil pach cigaretového kouře a vůni piva. Lokál byl jako vždy úplně plný, v nahlas puštěné televizi umístěné v rohu zrovna běžel fotbal. Jo, takhle to tady vypadalo pořád. "Co to bude?," zeptal se hospodský Libora. "Dneska nic, jsem tu autem," odpověděl mu. " Pan Nepala mě k vám poslal pro bečku piva."\n"Á, tak to jste vy. Ano, vím o tom," usmál se hospodský. "Před chvílí mi volal, že se stavíte. Tak pojďte za mnou dozadu, pomůžu vám s tím do kufru," řekl, zatímco hledal klíče od skladu.\nLibor zaklapl víko od kufru a poděkoval hospodskému, který se vydal zpátky obsluhovat své zákazníky. Už se chystal usednout za volant, když vtom si všiml, že k němu z hospody přibíhá pan Krčmář. Vypadl, jako kdyby ho něco trápilo. "Mám štěstí, že jsem tě tu zastihl," řekl celý zadýchaný. "Co se stalo?," chtěl vědět Libor. Viděl jsem něco strašného, řekl roztřeseným hlasem pan Krčmář. "Byl jsem dnes ráno na houbách. Moc jsem toho nenašel, tak jsem šel až k Čertovým kamenům. Bylo už skoro poledne, tak jsem se rozhodl udělat si přestávku a dát si svačinu. Došel jsem k nebližšímu z kamenů, sedl jsem a vytáhl chleba, ale pak jsem si všiml něčeho lesklého v jedné puklině. Když jsem to vytáhl, zjistil jsem, že je to psí známka. Napadlo mě, jestli tu ten pes někde není. Díval jsem se všude, až jsem nakonec ucítil odporný zápach vycházející z jedné dutiny mezi kameny. Kolem poletovalo ohromné množství much. Uvnitř byla hromada kostí a dva napůl sežraní psi. Poznal jsem mezi nimi Šebkova ztraceného Desana. Ty kosti určitě musely patřit ostatním zmizelým psům." Libor, ohromený tou zprávou jen nechápavě kroutil hlavou. "A co bylo dál?," zeptal se. "Utíkal jsem z toho strašného místa přímo k tobě, ale ty jsi nebyl doma," řekl pan Krčmář. "Jenže proč zrovna ke mně?," ptal se Libor. "Protože ti můžu věřit. Jsi jediný, komu jsem to zatím řekl. A taky dobře znáš se starostkou."\nNo jo, ale bez důkazů za ní nemůžu," vysvětloval Libor. "Zkusím se nejdřív poradit s přítelem, který studuje rysy a medvědy. Ten by mi mohl říct, jaká zvířata se takhle chovají a potom bychom mohli zajít za starostkou."\n"Tak dobře", řekl nakonec pan Krčmář, který se tvářil dost rozpačitě. "Ale buďte opatrní," dodal vzápětí, "jestli to zvíře žere psy, tak je docela možné, že zaútočí i na člověka."\n"To se uvidí," usmál se Libor. "Nashledanou," rozloučil se a odjel domů.\n9. června 2010, večer\nHned, jak přišel domů, zavolal Libor svému příteli Michalovi, který jako terénní biolog studoval život šelem na území České a Slovenské republiky. "Berger," ozval se šeptem tichý hlas. "Ahoj, Michale, tady Libor Vrána. Co se děje? Strašně špatně tě slyším."\n"Pšt, mluv víc potichu, ať je nevyplašíš. Mám tady několik lišek, které právě obírají mršinu," šeptal Michal. "Něco takového jsem ještě neviděl," sděloval s nadšením. "Aha", řekl Libor, "Potřeboval bych od tebe pomoc. Něco nám ve vesnici zabíjí psy a jejich kosti schovává do prohlubní v kamenech. Nevíš, které zvíře se takhle chová?"\n"No…," zamyslel se Michal, "teď z hlavy ti to asi neřeknu, ale docela dost by mi pomohlo, kdybys mi to místo ukázal. Naštěstí jsem teď jen pár kilometrů od Bystřína, takže bych zítra za tebou mohl přijet. Co třeba v 10:00 u studánky?"\n"Bezva, to by šlo," přikývl Libor. "Budu se těšit. Tak dobrou noc a dej bacha, ať tě tam nesežere nějaký medvěd!"\n"Jasně, neboj," řekl Michal. "A dobrou noc i tobě," popřál Liborovi a ukončil hovor.\n10. června 2010, dopoledne\nMichalovo zablácené terénní auto Libor viděl už z pěkné dálky, také bylo jediné, které v tuto dobu na parkovišti před studánkou stálo. "Tak vidím, že tě ještě nic nesežralo," usmál se Libor na svého kamaráda. "Jak vidíš, tak ne," odpověděl Michal. "Jak se má Andy?"\n"Naštěstí dobře, ale radši ji teď zamykám doma, když jdu pryč," řekl Libor. "Nechci o ni přijít."\n"Chápu," přikývl Libor. "Tak mi teda ukaž, kde se to stalo."\nDošli k trojici obřích balvanů, které tady zůstaly v důsledku činnosti ledovců v poslední doby ledové. Najít prohlubeň plnou psích kostí jim ani nedalo moc práce. Hnilobný zápach a hukot hejna much byl patrný už na delší vzdálenost. Štěstí, že tu moc lidí nechodí. "Tak se podíváme, kdopak nám to tady svačil," řekl Michal a natáhl si na ruce pár chirurgických rukavic a sáhl mezi kosti. "Po chvíli jednu z nich, částečně obalenou mouchami a jejich larvami vytáhl na světlo, aby si ji mohl lépe prohlédnout. "Kost vypadá, jako kdyby ji někdo rozštípl ostrým předmětem, aby se dostal k morku," oznámil Michal. "No a?," zeptal se Libor. "Hodně dravců rozbíjí kosti, aby se dostalo k morku."\n"Jenže ne takovýmto způsobem," řekl Michal. Neznám zvíře, které by se takto chovalo, nebo si schovávalo zbytky kořisti na podobná místa. Jo, kdyby to žralo kočky, tak bych řekl, že je to Alf (mimozemský hrdina amerického seriálu z konce 80 let - pozn. autora)." Při této poznámce se oba rozesmáli. "Mám ale i několik vážných hypotéz, co mohlo ty psy zabít. Buď tu máte pytláka, nebo šíleného souseda anebo, ale to je málo pravděpodobné, je to nějaký dosud neznámý tvor. "Na co by pytlákovi byli mrtví psi?," podivil se Libor. "Mohl je tu nechat například jako návnadu pro lišky," vysvětloval Michal. "Kolik lidí o tomhle ví?," zeptal se. Jen já a pan Krčmář, který to objevil," řekl Libor. "A už jste to oznámili starostce?," ptal se dál Michal. "Ještě ne, čekal jsem, že mi řekneš, co to může být," odpověděl Libor. "No, s největší pravděpodobností to bude ten pytlák, takže bychom za ní měli zajít co nejdřív. Nechceš přece, aby i další psy ve vesnici potkal podobný osud," prohlásil Michal a vykročil směr parkoviště.\nZastavili před obecním úřadem a vešli prosklenými dveřmi do moderně vypadající budovy. Na informační tabuli u recepce si našli starostčinu kancelář nacházející se ve druhém patře.\n"Je mi líto, ale paní starostka včera odjela na služební cestu do zahraničí," řekla jim sekretářka, "a vrátí se až příští týden. Mohu pro vás ještě něco udělat?"\n"Ne, děkujeme," řekl Libor. "Zajdu za ní až se vrátí. Nashledanou."\n"Přejí pěkný den," usmála se na ně sekretářka a vrátila se ke svým papírům. "To máme smůlu," řekl Michal, jakmile vyšli ven, "ale co můžeme dělat?"\n"Nezbývá než čekat," odpověděl smutně Libor. "Dnes večer pořádá můj soused pan Nepala grilovací párty. Nechceš přijít?," navrhl svému příteli. "Určitě se nebude zlobit, když přivedu jednoho hosta navíc."\n"Promiň, ale dneska vážně nemůžu," omlouval se Michal. "Mám už něco domluveného. Možná jindy." Podíval se na hodinky. "A taky už budu muset vyrazit. Nechceš ještě hodit domů?"\n"Ne, to je dobré. To dojdu pěšky," zavrtěl hlavou Libor. "Fajn," řekl Michal. "Tak se tu měj a pozdravuj Andy." "Jo, jo, zatím," loučil se Libor. "A bacha na medvědy!"\n"Hele, nezačínej s tím zase!," byla Michalova poslední věta než nastoupil do auta, ale vzal to s úsměvem. Dvakrát zatroubil na rozloučenou a byl ten tam.\n10. června 2010, podvečer\nSlunce zapadlo a les zahalila temnota. Ptáci ve větvích utichli. Přišel Jeho čas. Čas, kdy měl celé okolí jen pro sebe. Čas lovu. Pomalu kráčel porostem, ani se nesnažil maskovat. Znal to tady moc dobře a věděl, že mu nehrozí žádné nebezpečí. Ve spadaném jehličí objevil malou hromádku zvířecích výkalů. Sehnul se k ní a několikrát nabral vzduch do nozder. Pomocí velmi citlivého čichu poznal, že se jedná o psí trus. Odhadl jeho stáří nanejvýš na několik hodin, což znamenalo, že pachová stopa toho zvířete stále čerstvá. Při představě další lehce získané kořisti slastně zamručel a rozběhl se po psí stopě.\nNa zahradě u Nepalů bylo velice rušno. Hosté si mohli vybírat z mnoha druhů grilovaného masa upraveného na ještě větší počet způsobů. Kromě toho se tu na rožni peklo sele a několik lidí opékalo buřty na dlouhých vidlicích. Nechybělo ani dobré pití a spousta všelijakých pochutin. Mezi tím vším povykem bylo vidět malou Nikolu a hned v závěsu za ní Nepalovic yorkshírku Betynku. Ty dvě byly nerozlučná dvojka, Nikola si ji často půjčovala a spolu s maminkou ji chodívaly venčit. Ze všeho nejraději si Nikola s Betynkou hrály na honěnou. A ne jinak tomu bylo i dnes. Hosté z nich viděli jen dvojici rozmazaných šmouh proplétající se jim mezi nohama. Nikola se za běhu podívala na svoji kamarádku a z nepozornosti vrazila do své maminky bavící se s několika sousedkami o nových telenovelách nebo o něčem podobném. "Niki, kolikrát jsem ti už říkala, že tu nesmíš takhle běhat! Běžte s Bety tamhle dozadu a hrajte si třeba s míčkem," řekla paní Nohavicová dceři. "Dobře, mami. Pojď, Betynko, půjdeme jinam," řekla Nikola malému ňafajícímu chomáčku chlupů a obě zmizely v zadní části zahrady.\nByl už blízko, cítil to. Stopa ho dovedla až na kraj lesa. Skrz keře pronikalo množství světla hluku, což bylo na tuto dobu dost neobvyklé. Přes plot se mu naskytl na velké shromáždění "Vyděděnců". Někteří z nich byli otočeni obličeji k sobě a vydávali různorodou škálu zvuků, jimž sice nerozuměl, ale pochopil, že mezi sebou komunikují. Jiní pomocí jakýchsi lesklých drápů porcovali maso a ostatní je napichovali na dlouhé dvouprsté pařáty, které pak ve svých prackách drželi nad ohněm. Všichni byli zaneprázdněni jídlem, žádný z nich si ho nevšiml. Psa neviděl, neznamenalo to však, že tady není. A pak najednou ze vzdálenějšího tmavšího koutu zahrady uslyšel zvuk znějící mu jako rajská hudba. Psí štěkot. Přestal sledovat Vyděděnce vydal se po sluchu houštím za svou kořistí. Když odhrnul husté větve plné listí, spatřil svůj cíl, jak se zjevným zaujetím hryže kus větve a vůbec si nevšímá okolí. Ideální podmínky pro útok. Už, už se chystal zaútočit, když tu se náhle ozvalo: "Bety, přines klacíček, honem!" Nepočítal s tím, že tady bude nějaký Vyděděnec, natož malá holka. Neměl důvod jí ubližovat nebo dokonce zabíjet, šlo mu pouze o toho psa. Normálně by se takové situaci vyhnul a šel by zkusit štěstí jinam, ale psů bylo v oblasti už jen velmi málo a on několik dní nejedl. Nikoho naštěstí kromě těch dvou poblíž neviděl, takže se nakonec rozhodl podstoupit riziko. Vše proběhlo nepředstavitelně rychle. V mžiku přelezl plot, popadl nic netušícího psa, přeskočil plot zpátky a zmizel v lese. Při tom, jak kličkoval mezi stromy, uslyšel pištění té malé Vyděděnky, která až doposud stála na zahradě jako solný sloup a vytřeštěnýma očima celou tu hrůzu sledovala.\nPláč okamžitě vyburcoval několik hostů a samozřejmě paní Nohavicovou, která byla u Nikoly jako první a hned ji konejšila. "Copak se stalo, zlatíčko?," ptala se jí. "Be…, Betynka, Betynka," vzlykala Nikola. "Co? Co se stalo s Betynkou? Kde ji máš?," nechápala paní Nohavicová. "Byl tam takový…," hledala správný výraz, "bubák a byl ošklivý a odnesl Betynku do lesa," špitala mezi vzlyky její dcera. "A měl obrovské oči," dodala. Mezi hosty to neklidně zašumělo. Pár lidí se dokonce pustilo do prohledávání zahrady, volajíce Betyno jméno. "Určitě se nám zase nějak protáhla pod plotem a utekla," řekla paní Nepalová a zpražila manžela všeříkajícím pohledem. "Ne!," vykřikla Nikola, "Viděla jsem, jak ji odnesl bubák!"\n"Jistě zlatíčko, to se ti jenom něco zdálo. Pojď, půjdeme domů," řekla její maminka a vzala dítě za ruku. V brance se potkali s Liborem a Andy, kteří zrovna dorazili. "Copak se stalo, Niki?," ptal se Libor plačící holčičky. "Před chvílí se ztratila Betynka a Nikola je z toho velmi smutná," vysvětlovala paní Nohavicová. Na zahradě, mezi několika vzrostlými okrasnými keři našel Libor svého souseda, jak u jednoho klečí a probírá se jeho větvemi. "Dobrý večer," pozdravil Libor a pan Nepala s sebou polekaně trhl. "Ježišmarjá, Libore, tohle už mi víckrát nedělej, takhle se ke mně přikrást!"\n"Omlouvám se," řekl Libor. "Slyšel jsem, co se stalo s Betynkou," dodal. "Ano, je to mrzuté," přikývl pan Nepala. "Měl jsem ten plot spravit už dávno, jak říkala manželka. Jinak by se to nestalo."\n"Nesmíte si to dávat za vinu," utěšoval ho Libor, "ona se určitě vrátí, jakmile dostane hlad."\n"Asi máš pravdu," uznal nakonec soused. "Představ si, že nám Nikola tvrdila, že prý Betynku odnesl nějaký bubák s velkýma očma. Pche! Takový nesmysl!," zasmál se. "Mohla to být sova, ale ty tu prý neviděli od konce druhé světové války," přemýšlel nahlas Libor. Nechtěl mluvit o tom hrůzném nálezu, který nakonec způsobil jen paniku. "Však ono se uvidí," ukončil debatu soused. "Tak co, Libore, dáš si buřta nebo radši kousek vepřového?," zeptal se a podal mu na uvítanou láhev vychlazeného piva.\nNa zpeřených listech nízkých kapradin ulpívaly kapky krve, jak běžel ke svému skalnímu doupěti, kde si chtěl svoji kořist náležitě vychutnat způsobem pro něj tak typickým. Ale několikadenní hlad byl mnohem silnější, než nějaký pud sebezáchovy. Zastavil se u nejbližšího stromu, sedl si a začal hodovat. Pomocí svých hrozivých drápů štípal kosti jako párátka, dychtivě vysával jejich morek. Avšak pocit hladu v něm stále přetrvával. Ze směru, odkud sem doběhl, sem dolehlo psí štěkání. Další pes? Tady? Okamžitě vyběhl tím směrem. Štěkot se ozýval z té samé zahrady, tentokrát patřil mnohem většímu psu. Bohužel ho viděl v neustálé blízkosti Vyděděnců, takže jakýkoliv útok by skončil nezdarem. Rozhodl se tedy ukrýt v křoví a počkat, až se on i jeho vyděděnecký páníček půjdou domů. Jiná cesta, než lesem tudy totiž nevedla.\nVečírek pomalu končil a většina hostů odešla. Libor ještě naposledy s panem Nepalou prohledal zahradu. Když nic nenašli, rozloučil se a poděkoval za pozvání. Zavolal si Andy, připnul jí k obojku vodítko a chystali se odejít. "Kdybyste náhodou Betynku našli, tak mi dejte vědět," ozval se za nimi pan Nepala. "Nebojte, určitě se ozvu, jestli na ni narazíme," houkl přes rameno Libor. Přes skřípot kovových pantů branky nepostřehl jemné zamručení z blízkého keře.\nVětve smrků a borovic propouštěly jen velice malé množství měsíčního svitu na kamenitou lesní cestu, po níž Libor s Andy kráčeli k domovu. Byla už téměř půlnoc a oba se těšili po tak náročném dni na zasloužený odpočinek. Andy, jdoucí poklidně vedle svého pána dlouze zívla. "Vidím to stejně," usmál se na ni Libor. "Taky se mi chce spát." Labradorka náhle ožila. Ze všech sil táhla Libora mimo cestu, někam mezi stromy, div, že se neuškrtila obojkem. Libor se divil, kde se v ní najednou vzala taková síla. A pak se mu najednou z ničeho nic vodítko vysmeklo z ruky a pes tryskem zmizel v houští. "Andy, vrať se! K noze!," křičel rozčíleně Libor, když běžel za ní.\nCelé to sledoval z rozložité koruny statné borovice. Tohle přesně potřeboval. Štěstí, že svoji předešlou kořist sežral tady. Když si vše správně načasuje, stačí popadnout psa a zmizet dřív, než si toho ten Vyděděnec všimne.\nAndy se zastavila pod mohutnou borovicí, kde hrabala tak dlouho, dokud nenarazila na hromádku kostí a chomáčů chlupů, které jí voněly velice povědomě. Ničím nerušena se pustila do dalšího hrabání.\nPřesunul se přímo nad kořist, přichystaný ke skoku. Schválně přemístil své těžiště až ke konci větve, kvůli lepšímu odrazu. Chytil se nejbližšího rozvětveného konce a vyskočil. Prásk! Pružná větev se vrátila a praštila ho, čímž skok změnila v nekontrolovatelný pád.\nLibor, celý udýchaný, doběhl k Andy. Přesně v ten samý okamžik cosi s nepříjemným chrčením dopadlo do křoví pod stromem. Andy přestala hrabat a podrážděně tím směrem zavrčela. Libor prošel kolem psa a překročil něco, co jak s hrůzou zjistil, byla Betynka. Nebo alespoň, to co z ní zbylo. "Haló? Je tam někdo?," zavolal k houští. Žádná odpověď. Už se chystal s Andy odejít, když vtom se z keřů ozvalo nevrlé zaskřehotání. Otočil hlavu a v ten okamžik by se v něm krve nedořezal. Hleděl do očí bytosti, kterou by si nedokázal představit ani v těch nejdivočejších snech. Pomalu se blížila porostem, pohledem holé, lebce podobné hlavy s děsivě vypoulenýma očima bez zorniček střídavě těkala z Libora na Andy. Stála na dvou vyzáblých končetinách, další dvě vypadaly skoro jako lidské ruce, nebýt dlouhých zahnutých drápů. Z drobné pootevřené tlamy plné ostrých jehličkovitých zubů kapaly provazce zpěněných slin. Teď už bylo Liborovi jasné, kdo zabil všechny ty psy. Z tvorova chrčivého teplého dechu se mu zvedal žaludek. Kňučící Andy zalezla za Libora. Zdálo se, že ta potvora neměla o Libora vůbec zájem. Šla po jeho psovi. Libor s Andy pomalu couvali k lesní cestě s nadějí, že je ta potvora nechá odejít. Ta se místo toho proti nim rozběhla a ve výskoku srazila pařátem Libora na zem. Andy na nic nečekala a utíkala pryč, co jí nohy stačily. Pronásledovatel jí byl v patách. V jeho pohybu však bylo něco těžkopádného, jako by mu způsoboval bolest. I přes tyto okolnosti se pohyboval překvapivě rychle. Otřesený Libor ze sebe otřepal zbytky jehličí a větviček. Okamžitě vyběhl za zvuky začínajícího zápasu.\nVydšená labradorka musela zastavit. Dostala se do slepé uličky. Z jedné strany strmá skalní stěna, z druhé potok rozvodněný nedávným deštěm. Neměla kam jít a chrčivý sípot byl slyšet čím dál blíž. Ozval se podivný blekotavý zvuk zdánlivě připomínající smích a na mýtinu dorazila ta nepřirozeně světlá humanoidní bytost. Pomalu k ní napřahovala hrozivé drápy. Andy prudce vyrazila zakousla se humanoidovi do levého předloktí. Les proťal hrozivý řev plný bolesti. Predátor psa setřásl, jeho tělo letělo vzduchem, až narazilo na skálu, pod kterou zůstalo nehybně ležet.\nBolest v předloktí byla nesnesitelná, celá ruka mu pulzovala. Svoji kořist už měl jistou, to věděl. Zranění mu ale znemožňovalo psa odtáhnout do úkrytu dřív, se zase objeví ten hloupý Vydědenec, kvůli kterému teď riskuje své odhalení. Viděla ho sice i ta malá holka, té však sotva kdo uvěří. Za to dospělý vyděděnec znamenal skutečnou hrozbu. Musí se ho nějak zbavit, nemá na vybranou. Prostě musí.\nBolestný řev dovedl Libora až k místu souboje. Tam na něj čekal šok. U skalní stěny ležela Andy bez jakýchkoliv známek života a nad ní se skláněla sténající bělavá postava. "Ne! Andy!," zařval Libor a humanoid se upřeně zahleděl na něj. Jeho tvář měla výraz, který jako by říkal: "Teď jsi na řadě ty. Odsud už neodejdeš." Blížil se odhodlaně k Liborovi, rozhodnutý ho zabít. Libor před ním pomaličku ustupoval, dokud nezakopl o pařez a nepřepadl na záda. Predátor byl v mžiku u něj a chystal se mu zasadit poslední ránu. Vyděšený Libor popadl první klacek, na který dosáhl a vší silou útočníka praštil. Tvor se zavytím ustoupil, překvapený protivníkovou reakcí. Tím Libor získal dostatek času na to, aby vstát ze země a efektivněji se bránit.\nAž příliš pozdě si uvědomil, jakou udělal chybu. Teď byl mezi skálou a potokem uvězněný stejně jako jeho bývalá kořist. Útěkem by nic nezískal. Přišlo by mnohem víc vyděděnců se svými hromnicemi a určitě by ho zabili. Ne, musí se postavit tomu JEDINÉMU Vyděděnci, nebo zemře.\nLibor stál konečně znovu pevně na nohou, klacek posetý mnoha ostrými výčnělky po ulomených větvích držel jako baseballovou pálku. Tvor po něm za občasného syčení chňapal nezraněnou rukou a zdálo sem že má trochu strach. Několikrát ho praštil, přičemž byl dravec neustále nucen ustupovat směrem k svažujícímu se břehu potoka. Pochopil, co Liborovi jde a podnikl poslední pokus o útok. Libor v poslední chvíli humanoidovi podrazil nohy klackem. Ten v zoufalé snaze zachránit se popadl Libora za kotník a v tu ránu oba klouzali po bahnitém břehu do rozbouřených vod bystřínského potka.\nNebýt toho, že se Libor zachytil vyčnívajícího kořene stromu, byl by teď dozajista polykal andělíčky ve studené vodě. Přesto jej něco těžkého táhlo níž a níž. Podíval se dolů a spatřil dravce, jak křečovitě visí jedním pařátem za jeho botu. Ve tváři se mu zračilo nevýslovné zděšení. Zchromlá ruka mu jen zplihle visela u těla. Libor začínal cítit, jak se mu ta bota začíná zouvat. Snažil se jí setřást, aby se tak zavil nadbytečné váhy humanoida, který sebou nebezpečně házel, snažíc se udržet na botě. Hrozilo, že stáhne Libora pod vodu. Po chvíli snažení se tvor smířil s jeho marností. Bota se posunula Liborovi téměř až na špičku nohy. Přestal bojovat. Byl smířený se svým osudem. Odevzdaně, s naprostým klidem vytáhl drápy z potrhané látky a pustil se. Rozběsněný živel uchvátil jeho tělo a unášel ho dál vymletým korytem potoka. Vyčerpaný Libor s vypětím všech sil vyšplhal zpátky nahoru, kde se následkem totálního vyčerpání zhroutil vedle Andy a tvrdě usnul.\nBrzy ráno ho probudil pocit, jako kdyby mu obličej někdo přetřel páchnoucím vlhkým hadrem. Otevřel oči. Ležel na jehličí. Uvědomil si, že je stále v lese. Do je ho zorného pole se dostala jakási béžová šmouha. Jak se přibližovala, získávala stále konkrétnější tvar. "Andy! No pojď sem! Ty žiješ!," volal radostně na svoji fenku, zatímco se vítali. Štěstím div neplakal. "To jsem včera měli ale rušnou noc, že?," řekl a hladil ji po hlavě. Vstal a šel se podívat k potoku. Velká voda byla pryč a potok se zase uklidnil. Přemýšlel, zda by měl o včerejšku někomu říct, ale rozhodl se o tom raději pomlčet. Znělo to až příliš fantasticky, než aby to někdo pokládal za pravdu. Možná se mu to zdálo nebo to na té párty trochu přehnal s pitím a vše byl jen výplodem jeho mysli. Vrátil se zpátky za svojí labradrokou. Pojď, Andy," řekl. "Půjdeme domů."\n15. prosince 2010, večer\nDnes přijel za Liborem jeho kamarád Michal Berger. Měl teď několikadenní volno a tak velice rád přijal pozvání od Libora na víkend. Michal se právě vracel z pokoje pro hosty, kde dokončil vybalování a sedl si vedle svého přítele sledujícího večerní zprávy. "Na závěr tady máme velice kuriózní zprávu," odříkávala moderátorka. Jednomu lovci jelenů z americké Louisiany se podařilo vyfotografovat neznámého tvora. Na obrazovce se objevila fotografie humanoida s velkýma očima. Libora z toho očividně zamrazilo v zádech. Takže přece jen to nebyl žádný sen. Bylo to skutečné, ten tvor existuje. Michal, který ho chvíli pozoroval, do něj šťouchl. "Co se děje, kámo? Vypadáš, jako kdybys viděl ducha."\n1 Betaraptor | Web | 14. září 2011 v 21:46 | Reagovat\nHezký, ale trochu dlouhý.\n2 kryptozoologicky | 14. září 2011 v 21:56 | Reagovat\nPáni moc hezká práce opravdu klobouk dolů ;-) za to čtení to stojí :-)\n3 Prehistoricworld | 15. září 2011 v 21:42 | Reagovat\n4 spider-špek | 19. května 2012 v 9:35 | Reagovat\nfakt peknyy stoji to za to si to prrecist\n5 robbca | 8. července 2012 v 21:59 | Reagovat


Fénixcon 2004 nevážně, útržkovitě a sarkasticky..\nFénixcon 2004 nevážně, zaujatě, útržkovitě a sarkasticky... I.\nZdravím vás, vážení čtenářové těchto vět. Neodolala jsem a posílám sítí několik svých postřehů a perliček z letošního Fénixconu. Neberte je prosím vážně, a neurážejtež se ti, kterých se týkají. Některé hlášky jsou značně nadnesené a tudíž netřeba hledat stoprocentní pravdu v každém slově. Nicméně i tak budu ráda, když připojíte své vlastní postřehy, pocity a ohlasy.\nSlavnostní začátek celé akce byl psán na tři čtvrti na sedm, dorazila jsem tedy do hotelu Avanti neomylně a po krátkém bloudění úderem sedmé večerní – jak se ukázalo, pět minut před zahájením. Zde nutno podotknout, že prostory hotelu byly pro takovouhle událost více než vhodné – ideální, snad až na workshopáckou místností, tísnící se ve třetím patře a místy dost nacpanou. Úžasného a skvělého ptáka Fénixe, létajícího v přízemí, jsem kvůli vybitým bateriím nevyfotila, takže pokud někdo snad máte jeho obrázek a pošlete, budu vděčná a hodím ho sem.\nPrvní přednáška – Bůh jako mentální virus – byla sice zajímavá a její základní teorie i podnětná, jen mi tak trochu připadalo, že autor nečerpá informace o křesťanství z běžných pramenů, ale z agitačních příruček minulého režimu. Za pozornost stojí i to, že ač mnohé vyprovokoval k vášnivé diskusi, tato diskuse se neodehrávala nahlas s ním a v přednáškovém sále, ale v malých skupinkách pološeptem všude kolem.\nNásledovala Akta X, k nimž vcelku není co dodat – srozumitelné, teoretizující, deduktivní a zajímavé závěry činící pojednání. V přestávce poté jsem učinila zajímavý závěr, platící patrně nejen ve fantasy: zatímco lidé úspěšní, známí, případně i slavní se s vámi baví normálně, to jest jako lidé s lidmi, o některých sotva vycházejících hvězdičkách, publikujících tak dva články ročně, se to říct rozhodně nedá.\nKolem deváté jsem si vzpomněla co tvrdí moje lékařka o pitném režimu a strašných důsledcích nedodržení pravidelného přísunu tekutin, a vydala se pro pivo. Neznalá zdejších zvyků jsem se zeptala vedle stojícího zajímavého individua v slušivém černém oblečku, zda je možné vzít si pivo s sebou do sálu. Individuum sdělilo, že patrně ano, uchopilo svůj půllitr a vyrazilo ke dveřím. K mému překvapení onen muž prošel sálem, pivo si položil na stůl vpředu a začal přednášet. Nutno mu přiznat, že i přesto, že během jeho přednášky o třetí říši mu půllitr dvakrát měnili za plný, mluvil velmi dobře, zajímavě a tak, že i já – neznalec jakýchkoli historických dat a ignorant čehokoli, co se války týče – jsem vytrvala a se zájmem se o mnohém poučila. Je jen škoda, že prostředí malého sálu se nedalo k této přednášce víc modifikovat a příslušnými okultními artefakty vyzdobit, nicméně alespoň autor sám démonicky působil v míře dostatečné a tak tento smutný fakt poněkud vyvažoval.\nTemná pleš Luboše Brandy zářila tajemně potemnělým sálem /ehm, to byla nadsázka – čestně prohlašuju, že autor této přednášky má ještě na hlavě vlasy/ a vnesla smích do předem připravených řad. /Poznámka případným kritikům: toto je příklad špatně vystavěné věty. Ano, já vím, takhle se psát nemá./ Nicméně zařazení tohoto tématu zřejmě způsobilo, že mnozí fantazáci a scifisté si teď budou sahat na temeno hlavy bez pocitu děsu a méněcennosti.\nV závěru byla bohužel jinak zajímavá přednáška stále hlasitěji a častěji přehlušována pokusy o zpěv, linoucími se z předsálí spolu s výmluvným odérem domácího i kupovaného alkoholu, zřejmě efektně vylepšeného tajnou směsí bylinek.\nPo zahájení pěvecké soutěže se k mému údivu ukázalo, že nešlo o opilecké výlevy náhodných kolemjdoucích, ale předsoutěžní přípravu některých účinkujících.\nTito, poté co zjistili, že nebudou v soutěži jediní, se pokusili eliminovat schopnější konkurenci podtržením stolu, který měl soužit za pódium. Ona tedy konkurence ani předtím nestála dvakrát jistě, takže po této akci /kterou někteří zřejmě považovali za dobrý vtip/ se už zpívalo raději na zemi.\nPo celkem pěkné úvodní písni suverénně nastoupilo trio /a to ačkoli jich bylo pět/ chlapců, kteří už předtím týrali uši i nás méně hudebně nadaných. Zcela ignorovali znechucené výkřiky těch, kterým po nedobrovolném vyslechnutí jejich produkce z předsálí ještě nějaký hudební sluch zůstal, stejně jako si nevšímali pokynů poroty, která se jim zřejmě snažila naznačit, že strategie „budeme zpívat tak dlouho, dokud nevyhrajeme“ není úplně nejvhodnější.\nDalšímu číslu trochu chyběl text, který interpreti /skupina přerostlých trpaslíků/ promptně nahradili jedním slovem, opakujícím se po celou dobu písně na melodii, kterou se mi nepodařilo dešifrovat.\nZa této situace mě ani moc neudivilo, když nakonec soutěž vyhrála pohádka, recitovaná tak tichým hlasem, že stejně nebyla slyšet.\nA tak kromě účinkujících trošičku prohrála i porota, která ačkoli se skládala jen z mužů, a to povětšinou mužů solidní fyzické konstituce, nebyla schopna zajistit, aby soutěžící mohli vystupovat beze strachu, že si je za cíl vybere neposedný kelímek či půllitr, a aby ty méně podroušené bylo v řevu těch druhých alespoň trochu slyšet.\nPo ukončení soutěže jsem poměrně brzy usoudila, že k dalšímu setrvání v této společnosti by se docela hodilo mít vlastní ochranku, kterou bohužel nedisponuju, a tak jsem se vydala domů.\nKonec části první\nVloženo: 14:59:51 06. 12. 2004


Řidiči z Podivína se poznají rychle. Díky speciální samolepce - Deník.cz\nŘidiči z Podivína se poznají rychle. Díky speciální samolepce\nPodivín – Netradiční poznávací značky nově zdobí auta\ni motorky řidičů z Podivína. Za vtipný nápad je mají nejen patrioti, ale také lidé z okolí.\nNetradiční poznávací značky nově zdobí auta i motorky řidičů z Podivína. Toto město si totiž jako první na Břeclavsku nechal vyrobit obecní poznávací značku pro tamní patrioty. Na oválné samolepce má Podivín zkratku PN. Součástí je i logo a erb města. Foto: Repro DENÍK\nMladý turista stopuje z italských Benátek s cedulí s nápisem Brno a zastavuje mu auto s českou „espézetkou". Stopař z Rakvic se raduje, značka začíná velkým B. Když přijde ještě blíž, nestačí se divit, podle samolepky auto řídí někdo z Podivína. Dostane se tak až domů a ještě nebude při několikahodinové cestě nouze o témata.\nTaková situace už nemusí být pouze smyšlená. Podivín si totiž jako první na Břeclavsku nechal vyrobit obecní poznávací značku pro tamní patrioty.\n„Osobně mě vždy potěšilo, když jsem na cestách potkal auto s břeclavskou značkou. Obzvlášť v zahraničí znamenalo setkání s krajanem to, že nejsme sami a můžeme si vzájemně pomoct. Současné krajské označení velkým písmenem B ale nic moc neřekne. Když nám loni firma nabídla výrobu obecních samolepek, zastupitelstvo souhlasilo," vysvětlil starosta Podivína Stanislav Machovský.\nNa zkoušku nechalo město vyrobit sto samolepek, které mohou zdobit automobil či motocykl. Zájemce za jedno označení zaplatí symbolických třicet korun. Pořídit jej může na tamním městském úřadě.\n„První jsem si na auto podivínskou značku nalepil já. Na to, že je ke koupi celkem krátce, je o ni zájem. Jezdí s ní několik dalších patriotů, půlka nákladu už je pryč. Nějaké jsem ale podivínským řidičům rozdal taky jako dárek," přiznal starosta.\nNa oválné samolepce má Podivín zkratku PN. Součástí je i logo a erb města. Netradiční označení není v rozporu se zákonem, takže za něj policisté řidiče pokutovat nemohou.\n„Přestože mám na městském úřadě kamaráda, slyším o tom poprvé. Ani na žádném autě jsem si samolepky zatím nevšiml. Zdá se mi to ale jako skvělý nápad a po značce se poohlédnu. Cítím se totiž jako podivínský patriot," reagoval s úsměvem Radim Pacal z Podivína.\nPřihlásit se ke svému městu či vesnici je podle něj přirozené. „Lidi, kteří se stydí za své rodiště, příliš nechápu. Vždy se přece najde někdo nebo něco, proč na své kořeny nezanevřít," zamýšlel se třiatřicetiletý hudebník.\nJako vtipný nápad vnímá jednu z prvních obecních „autonálepek" v Jihomoravském kraji a možná i celé České republice také dvaašedesátiletý Oldřich Valenta ze sousedních Rakvic. Byť se cítí jako patriot, případnou rakvickou samolepku by si přesto na svůj automobil zřejmě nenalepil. Pokud by však krajana na cestách v zahraničí podle takového označení poznal, určitě by jej to potěšilo.\n„Schválně to proberu s kamarády z Podivína, za kterými se právě chystám. Ještě jsem o tom totiž neslyšel a samolepku jsem na žádném autě z vedlejší obce taky neviděl," vzkázal Valenta.


Topolánek: Prezident vládu jmenuje začátkem týdne - iDNES.cz\nTopolánek: Prezident vládu jmenuje začátkem týdne\n7. ledna 2007 13:46, aktualizováno 18:26\nPremiér Mirek Topolánek předpokládá, že prezident jmenuje jeho druhou vládu začátkem příštího týdne, možná už v úterý dopoledne. Topolánek to řekl v diskusním pořadu TV Prima. V pondělí by hlavě státu měli všichni ministři dodat listiny, jejichž absence podle Hradu jmenování brzdí.\nV pondělí ministři dodají zbývající listiny, pak vládu prezident určitě jmenuje, řekl Topolánek. | foto: Jan Zátorský, MF DNES\nKlausův tajemník Ladislav Jakl v Nedělní partii zopakoval, že prezident vládu jmenuje, jakmile bude mít všechny potřebné dokumenty. - více zde\nListiny prý zatím nedodal například kandidát na ministra zahraničí Karel Schwarzenberg nebo nominovaný ministr životního prostředí Martin Bursík.\n"Není pravdou, že by prezident odmítal jmenovat tuto vládu, že by ji oddaloval. Neoddálil ještě ani o hodinu," řekl Jakl. Na otázku, jestli to stihne do středy, odpověděl: "To se neptejte mě, ale ptejte se těch, kteří dluží nutné údaje."\nMirek Topolánek nad slovy Klausova tajemníka kroutil hlavou. "Dosavadní zvyklostí bylo, že se listiny shromažďovaly postupně po oznámení termínu jmenování vlády. Striktní postoj Hradu je v tomto smyslu nový," podivil se Topolánek. Jeho ministři a ministryně nicméně dokumenty dodají v pondělí, řekl.\nZa nekorektní označil postoj Jakla předseda zelených Martin Bursík. "Odevzdal jsem všechny doklady, pan Jakl zneužívá situace," řekl ČTK.\nZelení podle něj podepsali všechny dokumenty před koncem roku, tedy v době, kdy ještě neplatil nový zákon o střetu zájmů. Čestné prohlášení o střetu zájmů tak po Novém roce není platné a Bursík i další ministři za jeho stranu už podepsali nové.\nChybu podle něj Hrad využil k tomu, aby dal čas Topolánkovým vnitrostranickým kritikům postavit se koaličnímu projektu.\n"Půlka lidí vidí jen k nejbližšímu supermarketu."\nTopolánek zopakoval, že v trojkoaliční smlouvě jsou mechanismy, které zaručují, že vláda buď bude schopná prosazovat reformní kroky, nebo otevřou cestu k předčasným volbám.\n"Je zde polovina lidí, kteří vidí jen k nejbližšímu supermarketu," začal své srovnání Topolánek. Tuto skupinu podle něj zastupuje ČSSD a Jiří Paroubek. "Ale druhá polovina alespoň tuší, že máme na světovém trhu silné soupeře, jsou to především Indové a Číňané, pokud si neuděláme pořádek, nebude naše společnosti konkurenceschopná. Tato polovina tuší, že musí dojít k reformám," doplnil.\nParoubek: Není o čem jednat\nMirek Topolánek také slíbil, že si nenechá celou třicetidenní lhůtu, ale o důvěru jeho vláda požádá dříve."Není žádný důvod to protahovat, dostali jsme programovou část tak daleko, že je to prakticky programové prohlášení vlády."\nČas prý potřebují jen na jednání s ČSSD, Jiřím Paroubkem, případně konkrétními lidmi, kteří by projekt mohli podpořit.\nJiří Paroubek ale vzápětí v pořadu důrazně zopakoval, že "není o čem jednat".\n"Vadí nám program, vadí nám personální složení vlády, a to je primární," prohlásil. "Můžu se s panem Topolánkem sejít, je to příjemný člověk, ale neřeknu mu nic jiného, než jsem říkal v létě i na podzim."\nJeho předchůdce ve funkci šéfa ČSSD Miloše Zeman v České televizi řekl, že by podle něj sociální demokraté o toleranci měli za určitých okolností jednat. Musela by to být ale tolerance s tvrdými podmínkami. - více zde\nTopolánek na Primě také řekl, že pokud v hlasování o důvěře neuspěje, chtěl by, aby mimořádný kongres ODS rozhodl o jeho dalším setrvání v čele strany a také změnil vyjednávací mantinely.\nTémata: ministr zahraničí, ODS, Prezident Václav Klaus, životní prostředí, Česká televize, ČSSD, Jiří Paroubek, Kandidátky, Karel Schwarzenberg, Ladislav Jakl, Martin Bursík, Miloš Zeman, Mirek Topolánek, ODS, premiér, prezident, Program ČT 1, TV Prima\nBývalý premiér a někdejší šéf ČSSD Miloš Zeman komentoval v České televizi poslední politický vývoj. Své straně, jejímž...\nJmenování vlády Mirka Topolánka oddaluje už jen pomalá vládní administrativa. Prezident totiž stále nedostal životopisy...\nŠéf ČSSD Paroubek se sešel s prezidentem Klausem. Představil mu návrh na možnou vládu ČSSD, ODS a lidovců. Po setkání...


Ucon: e-shop | Obuv | Oblečení | Doplňky | Topsty\nKolekce skrývající letní a zimní obuv Ucon, pánské nebo dámské Ucon oblečení a stylové i praktické doplňky v nabídce Ucon e-shopu. Jaké prvky jsou základem online obchodu? Jednoznačně katalog s novinkami a občasný výprodej, který umožní nakoupit levně.\nInspirovat se online a zároveň oblečení i zakoupit, je v současné době běžná praxe, a to díky zákaznickému přístupu prodejců. Výhoda e-shopu je v široké a filtrovatelné nabídce módních značek kam patří i Ucon. Plno eshopů umožňuje zboží vrátit a některé mají také pobočky, kam si vybrané velikosti oblečení nebo bot necháte zaslat a zaplatíte jen ty padnoucí.\nKteré další věci Ucon e-shop nabídne? Může jít o nové kolekce, slevové akce, sezónní výprodeje nebo outlet produkty. Jde o levné oděvy z předchozích kolekcí, které se neprodaly.\nV e-shopu lze najít dámskou a pánskou obuv Ucon, v některých případech narazíte i na dětské boty. Internetové obchody nabízejí zboží především na základě aktuální sezóny, tedy ročního období. Jarní a letní kolekce dámské obuvi obsahuje mokasíny a sandály, u mužů pantofle nebo kotníkové tenisky. V podzimní a zimní kolekci jsou to typicky holínky a kozačky. Nelze samozřejmě zaručit, že e-shopy s obuví Ucon zmíněné zboží zařazují.\n1 Ucon e-shop\n2 Obuv Ucon\n3 Oblečení Ucon\n4 Doplňky Ucon\nKategorie kotníkových bot nabízí rozmanitý výběr společenské i volnočasové obuvi, která se vyskytuje v kolekcích jak pro ženy, tak muže. Jaké mohou mít kotníkové boty Ucon varianty? Na léto může jít o kotníkové tenisky, které jsou komfortní verzí pro letní měsíce. V době podzimu to jsou třeba boty na klínku a v zimě kotníkové kozačky s kožíškem.\nPoskakování v kalužích, takové jsou asi nejčastější vzpomínky na holínky. V současné době jsou holínky Ucon vnímány jako stylová součást outfitu, klidně i do města. Obuv nejen na podzim a do deštivých dnů je obvykle jednobarevná a vyskytuje se rovněž ve variantách se vzory. Holínky mohou být pod kolena nebo kotníkové a jsou součástí hlavně dámských kolekcí.\nNa rozdíl od polobotek jsou mokasíny Ucon spíše pro volnočasové využití. Obuv na léto jak pro ženy, tak muže může být v provedení s nebo bez podpatku a mezi oblíbené patří rovněž kožené provedení. Pro mokasíny je typická nějaká forma zdobení. Může jít o mašli, přezku nebo tkaničky a nezbytná je i široká škála barevných provedení.\nV e-shopu najdete dámské a pánské oblečení Ucon, v některých případech narazíte i na dětské kolekce Internetové obchody nabízejí zboží především na základě aktuální sezóny, tedy ročního období. Jarní a letní kolekce dámského oblečení obsahuje především halenky a overaly, u mužů tílka nebo kraťasy. V podzimní a zimní kolekci jsou to typicky teplé oděvy. Najdete v ní cardigany nebo také bundy, kabáty a parky. Nejde ale zaručit, že e-shopy s oblečením Ucon takové produkty zařazují.\nHalenka je spíše formálním typem dámského oblečení, a proto je ideální volbou do práce. Variant, ve kterých halenku najdete, je hned několik, například s průstřihy nebo s odhalenými rameny. Tílko Ucon se vyskytuje jak v dámských, tak pánských kolekcích a kromě sportovního využití může posloužit i jako volnočasový top. Běžná barva je sice bílá, přesto se najdou i jiné barvy jako černá nebo varianty se vzorem nebo potiskem.\nTypicky dámský je overal Ucon, který se vrací zpět do módy. Jde o komplet, který spojuje vrchní a spodní část oblečení. Overal najdete v různých variantách, kde mezi oblíbené patří letní overal, který se skládá z trička a šortek nebo společenský overal s dlouhými nohavicemi a topem. Kromě denního a společenského využití, se objevuje také overal na spaní, který představuje alternativu k noční košilce nebo jako noční oděv pro miminka.\nKolekce zahrnující džíny Ucon mohou mít pestrou škálu módního oblečení. Džíny se řadí do několika podkategorií, spadající do různých módních trendů, což je dělá tak univerzálními. Můžete je najít ve variantě strečových, skinny nebo třeba boyfriend džínů. Ani v létě si je nemusíte odepřít a to díky džínovým šortkám. Kraťasy vzhledem k jejich použití hlavně v letních měsících, najdeme v prodyšném textilu, díky kterému se tak nezapotíte.\nDruhy džínsů Ucon:\nKardigan se vyrábí v dámském i pánském provedení a jde o druh svetru s hlubším výstřihem. Jaké formy zpracování může mít cardigan Ucon? Většinou jde o dlouhý s knoflíky nebo na zip. Další typický rys cardiganu je dlouhý rukáv a kapuce. Výhodou cardiganu je jeho celoroční použitelnost, kdy poslouží jak v zimě, tak v létě (bavlněná varianta). Do určité míry je rovněž elegantní náhražkou mikiny nebo svetru.\nSako Ucon se řadí mezi svršky, které využijete po více ročních období. Kromě klasického formálního saka, narazíte rovněž na sako volnočasové nebo sportovní. Pokud hledáte bundu, která bude vhodná pro jarní, podzimní i zimní počasí, pak je parka Ucon ideální volbou. Kombinuje eleganci kabátu i praktičnost bundy a je tedy vhodná jak do města, tak na venkov. Zimní parka s kožíškem zahřeje, a pokud jde o variantu s kapucí, tak funguje i jako dobrá ochrana proti studenému větru.\nTypickým spodním prádlem jsou ponožky Ucon. Tvoří základ jak dámského, tak pánského šatníku a v poslední době je jim věnována zvláštní módní péče. Klasickou černou barvu nahrazují barevné kombinace, které osvěžují celkový styl. Elegance samozřejmě není vše, a proto by měly být pohodlné a prodyšné. Dalším spodním prádlem, tentokrát pro ženy, je podprsenka Ucon. Také toto prádlo prochází vývojem a je tak možné narazit třeba na bez ramínkovou podprsenku, která je vhodnou volbou například k večerním šatům.\nV e-shopu najdete dámské a pánské doplňky Ucon, v některých případech narazíte i na dětské doplňky a batohy. Nabídka internetových obchodů se výrazněji mění před létem a zimou. Jarní a letní kolekce dámských doplňků obsahuje šátky, klobouky a sluneční brýle, u mužů kšiltovky, batohy nebo sportovní tašky. V podzimní a zimní kolekci jsou to typicky kulichy a šály. Nejde ale zaručit, že e-shopy s doplňky Ucon takové produkty zařazují.\nPokrývka hlavy, tedy čepice Ucon, má různá provedení pro jednotlivá roční období. Na jaře a v létě to může být elegantní klobouk, kterým dámy doplní svůj outfit, nebo kšiltovka, ideální na výlety a sportovní aktivity. V podzimní a zimní kolekci se zase objevuje stylový kulich jako ochrana proti studenému větru.\nPředstavují nezbytnou ochranu proti slunečním paprskům a současně stylový doplněk. Sluneční brýle Ucon mohou mít různé provedení čoček (polarizační, zrcadlové) a rovněž styl zpracování. Obvykle jsou odlišné sluneční brýle na sport a lifestylové brýle, jako třeba pilotky.\nSkloubení praktičnosti a elegance, to je pásek Ucon. Stejně jako šle má úlohu držet kalhoty, nicméně role pásku je v současnosti spíše estetická. Volba se zužuje primárně na textilní a kožený pásek, přičemž barva pásku by měla ladit s obuví. Pro volnočasové oblečení tohle pravidlo bude sice méně zavazující než u společenského oblečení, přes to je dobré na tento malý detail myslet.


Den, kdy poprvé vyšly Rychlé šípy – Každodennosti.cz\nAutor: Zuzana 17.12.2018\nChlapeckých part o pěti členech, které povětšinou doprovází psík, je v české literatuře vícero. Co třeba parta pana Poláčka v čele s Petrem Bajzou? Legendárnější už je snad jen Mirek Dušín s Červenáčkem, Rychlonožkou, Jarkou Metelkou a Jindrou Hojerem. Jsou známí jako předpisoví hoši a parta či klub s názvem Rychlé šípy. Poprvé se s nimi mohli čtenáři z řad dětí seznámit na stránkách Mladého hlasatele právě dnes roku 1938, kdy na zadní straně časopisu vyšel komiks s názvem Černí jezdci řádí. Autorem příběhů přitom nebyl nikdo jiný než známý Jaroslav Foglar, jehož vzorné Rychlé šípy bojovali proti Bratrstvu kočičí pracky. Nicméně skutečným úhlavním nepřítelem byly oba totalitní režimy. Proti nevoli komunistů se však na našem území stále četli. A není divu. Proti této české klasice se komiksy od Marvelu či mangy, s našim prominutím, mohou jít klouzat.\nKniha je kompletním souborem všech dobrodružných komiksových příběhů Rychlých šípů a to i těch, které nebyly vydány.\nVydejte se do minulosti a zavzpomínejte na staré časy. A pokud jste Rychlé šípy nečetli či nemohli, podívejte se, o co jste přišli!\nKlub zvídavých dětí – Jaroslav Foglar a Protektorát: Čtenářské kluby, zakázaný skauting a Kuratorium pro výchovu mládeže – Zdeněk Bauer\nKniha Zdeňka Bauera nabízí čtenáři pohled do zájmových klubů dětí a mládeže, života Jaroslava Foglara a jeho rozhlasovou a nikdy nevydanou hru Klub zvídavých dětí. Vše je zasazeno do dobového kontextu.


VIDEO: Báječný volej Cristiana Ronalda načala Spurs! Pak krásně nahrál Cavanimu – Fotbalová videa\nVIDEO: Báječný volej Cristiana Ronalda načala Spurs! Pak krásně nahrál Cavanimu\nSobotní šlágr anglické Premier League proti sobě postavil Manchester United a Tottenham. Zejména pro trenéra hostů Oleho Gunnara Solskjaera to byl zápas o bytí a nebytí. V případě prohry by bylo jeho setrvání v klubu více než ohrožené.\n➡Krutá slova na adresu Ronalda! Měl odejít dřív, zní z kabiny Juventusu\nKdo čekal vyrovnanou partii, musel být zklamán. Rudí ďáblové si poradili s londýnským celkem bez větších obtíží. Hlavní aktérem nebyl nikdo jiný než největší hvězda klubu Cristiano Ronaldo.\nPortugalský snajpr nejprve potěšil oko fotbalového fanouška prvotřídním volejem, pak se ukázal jako přesný asistent, když si efektivně zasekl míč a naservíroval ho Cavanimu přesně tam, kam měl. O gólovou tečku na 3:0 se postaral Rashford, který přišel na hřiště právě za Ronalda (videa níže).\n➡Pjanič to dal Koemanovi sežrat! Takto nevybíravě reagoval na jeho vyhazov z Barcelony\nÚvodní branka zápasu. Fernandes našel přesně rozběhnutého Ronalda. Ten v těžké pozici ukázal svou výjimečnost a z voleje prostřelil Llorise.\nPo změně stran zvýšil na 2:0 Cavani. A opět u toho byla portugalská dvojice Fernandes-Ronaldo. Prvně jmenovaný vypíchl míč soupeři, druhý se krásně zbavil obránce a milimetrovou přihrávkou našel Cavaniho.\nNa konečných 3:0 upravil Rashford


TONER Jídelní příbor PROGRES 24 dílná souprava 6016 - domacipotreby.cz\nTONER Jídelní příbor PROGRES 24 dílná souprava 6016\nJeden z nejpopulárnějších příborů značky Toner. Hladké nekomplikované tvary, přímé linie, perfektní kvalita opracování, povrch mechanicky leštěn do vysokého lesku, vyvážená ergonomie, nůž s uznávanými váhovými parametry. Je zkrátka dokonalý a přitom zůstal vysoce univerzální. Výborně se hodí k bílému porcelánu všech tvarů. Založený na prostřeném stole, mimořádný nerezový lesk vyniká v kontrastu s bílým porcelánem. Celá prostřená tabule v bílém dokáže dodat přímo sváteční atmosféru nejen v domácnostech, ale i ve špičkových profesionálních gastrozařízeních.\nSouprava příborů pro 6 osob vzor 6016, vyrobeno z prvotřídní nerez oceli 18/10, souprava obsahuje: 6x nůž jídelní, 6x vidlička jídelní, 6x lžíce jídelní, 6x lžíčka kávová, baleno v dárkové kazetě, vysoce leštěno, vhodné do myčky na nádobí.