Loučení s chlapeckou legendou / Jiří Stegbauer. -- In: Týden. -- Roč. 6, č. 6 (1999), s. 50-57. -- Obsah: Tajemství Jestřábova díla Maminka Jaroslava Foglara se dožila více než sto dvou let a sám Foglar se netajil tím, že by se chtěl dožít stejného věku. Nemyslel to jistě jako nějakou vzpouru proti konečnosti života - kdo ho poznal zblízka, ten ví, že z něj jen promlouval věčný chlapec, který ani v pozdním stáří neztratil svou dětskou duši. Vytrpěl si pro ni své - pedagogičtí dohlédači mu valnou část jeho života vytýkali, že svádí mládež na romantická scestí, literární suchaři jej z výšin svých zideologizovaných teorií zase mistrovali za naivitu jeho próz. Položme si otázku, jaké musí mít člověk vlastnosti, aby přestál nejen jako občan, ale zejména jako tvůrce takovou nepřízeň osudu, jaká se navalila právě na Foglara? Vzpomínám si živě na svůj první dojem ze setkání s ním na jakési čtenářské besedě, tuším, že v paláci Rapid na pražské ulici 28. října, někdy v polovině 800. let. Nevěděl jsem, že v časopise Zlatý máj proběhla v roce 1964 obsáhlá diskuse, v níž po více než patnácti letech vynuceného mlčení mohl konečně promluvit i Foglar - jen jsem chtěl spatřit autora, jehož knihy a kreslené seriály jsem od svých dvanácti nebo třinácti let doslova hltal a který byl v prostředí Tábornického oddílu ČSAV, do něhož jsem tehdy chodil, považován za přímo mytickou postavu. Spatřil jsem tehdy asi osmapadesátiletého živého černovlasého muže, který o svých knihách promlouval stejnou dikcí, jakou byly ty knihy napsány, a prošpikovával svou řeč stejnými vtípky, jaké v nich občas pronášejí jejich prostořecí hrdinové. A spatřil jsem úctyhodné pány, kteří Jestřábovi, jak Foglara většinou oslovovali, naslouchali s bezmála stejnou úctou jako já. Těm pánům mohlo být tak kolem padesáti a byli to namnoze odchovanci legendární Dvojky, skautského oddílu, jehož vůdcem se stal Foglar už v roce 1925 a kterým pak pod jeho vedením prošlo v průběhu let na osm set chlapců. Možná že právě tohle stále se rozrůstající mužské společenství - rozmnožené ovšem i o četné ženské milovnice Foglarových knih - stalo se proskribovanému autorovi tím, co jej po celá léta drželo nad vodou, co dávalo smysl jeho psaní. Ještě před pár lety mi na otázku, co píše, odpověděl, že na psaní nových knih nemá mnoho času, protože stále musí ročně vyřizovat osm až deset tisíc dopisů. Dělal to tak, že svým čtenářům a příznivcům rozesílal pravidelné zprávy o tom, co dělá a na čem pracuje, a tím si vlastně trvale zajišťoval zpětnou vazbu, vytvářel si svou vlastní obec lidí spřízněných nejen společnými zážitky z letních táborů, klubovních schůzek či městských her, ale především volbou společných etických ideálů, norem jednání i společenských obzorů. Paralelní svět Psychoanalytik by možná dovedl vysvětlit utváření takového paralelního světa z Foglarovy ztráty otce v pouhých čtyřech letech věku, ze života bez vlastní rodiny a třeba i z vypjatého kultu chlapecké fyzické krásy, patrného z bližší analýzy textů řady Foglarových románů. Tyto individuální dispozice podřídil však Foglar od začátku skautským ideálům osobní připravenosti a služby, a těm naopak zase díky své až pedantické pečlivosti, systematičnosti a ryze české kutilské nápaditosti dokázal vtisknout lidský rozměr hry, odlišující české skautování od přímočarého drilu. Ani jako skautský činovník, ani jako spisovatel pro mládež nebyl totiž Foglar od počátku žádným dogmatikem a jehopůsobení se ani zdaleka principy skautingu nevyčerpávalo. 0 tom svědčí nejlépe hnutí čtenářských klubů časopisu Mladý hlasatel, které Foglar inicioval od roku 1937: do zastavení časopisu v roce 1941 jich vzniklo skoro dvacet pět tisíc, po válce v časopise Vpřed dosáhly téměř polovičního počtu a později, od konce 50. let, ožila jejich tradice díky Foglarovým odchovancům ještě i v časopise ABC. Vlastní Foglarova éra čtenářských klubů byla přitom účinně propojena se vznikem a působením kresleného seriálu o Rychlých šípech, "klubu statečných a čestných hochů". "Buďte takovými, jako jsou oni! Stanete se vzornými mladými občany, " vyzývala například klubová nálepka svědčící explicitně o tom, že v pozadí Foglarových navenek jen zábavných výchovných metod a spisovatelských aspirací stál ideál občanské společnosti a činorodé demokracie zosobňované zejména praktickým středním stavem. Tento ideál byl pro Foglara zjevně také důležitější než organizační rámec, v jakém jej bude prosazovat, proto po zákazu skautingu za okupace přechází plynule s Dvojkou pod Klub českých turistů, po jeho druhém zákazu v roce 1949 do Tělovýchovné jednoty Radlice, a po jeho třetím zákazu ná začátku normalizace dočasně dokonce do tehdejší pionýrské organizace. Všude si však stále vede jen tu svou, a proto vadí, je špehován, podezříván, a od roku 1948 dokonce opakovaně denuncován i vlastními spisovatelskými kolegy. Z jejich režimně loajálního hlediska vlastně právem: oni přece nemohli pochopit, že ten Rikitan z Hochů od Bobří řeky (časopisecky 1933, knižně 1937) se ani v reálném životě nemůže teď' vzdát svého přesvědčení, protože jako vychovatel by tím na sobě spáchal smrtící harakiri. Právě celoživotní spojení vychovatelské praxe s literární tvorbou se stalo pružinou Foglarova díla: jeho romány a seriály se mu proměňovaly v účinný výchovný nástroj (a dodnes tak bezpečně fungují), zatímco práce s chlapeckým oddílem, vychovatelské a redaktorské působení mu skýtaly obrovskou literární inspiraci, nevymykající se reálným myšlenkovým a emocionálním horizontům dětí, pro které psal. Byl praktikem až notorickým: jeho hříčky, "vztekandy", celotáborové hry s exotickými legendami, stejně jako praktické návody k utužení těla i mysli, jaké například obsahují jeho Zápisníky 13 bobříků (1941, 1947), se staly součástí nenásilně, ale cílevědomě budovaného mýtu skládajícího postupně svůj vlastní svět, v němž i ten nejobyčejnější kluk z ulice mohl prožít tanejneobyčejnější dobrodružství. Úkaz dnešní doby Přes jistou pečeť archaičnosti nebyl to a není svět nereálný, pokud ovšem nezaměňujeme vnější rekvizity foglarovské poetiky s vnitřní podstatou jeho próz. Stačí si vzít k ruce "stínadelskou" trilogii Záhada hlavolamu (1941), Stínadla se bouří (1947) a Tajemství velkého vonta (doma poprvé 1990, v souboru Dobrodružství v temných uličkách) a na půlstoleté rozloze tu najdeme vizi reality napohled až mysteriózně tajemné, řídící se však zjevně principy demokratické společnosti. Chlapecká společenství tu uznávají zásady soupeření fair play, vývoj událostí významně komentuje jejich "tisk", ve vontské obci probíhají "volby" - mikrosvět Stínadel a Druhé strany je tedy v mnohém předobrazem světa dospělých a pravidel soužití ve velkých společenských celcích. Je nabíledni, že v časech diktatur uvrhoval právě tento podtext Foglarovy prózy do klatby. Otázka však zní, jak jejich poselství obstojí v naší době, která jako by občas chtěla všem čestným a spravedlivým dokázat, že právě s takovou výbavou jsou v ní bez šance. Když k Foglarovi v roce 1992 vtrhli do bytu dva patnáctiletí učňové, a s výkřiky "Dej sem ty prachy!" začali pětaosmdesátiletého muže surově tlouci, zakusil na vlastní kůži střet svých ideálů s tvrdou realitou svobodné, ale mentálně zjevně invalidní společnosti. Ještě rok nato, když se do kin uváděl film Petra Kotka Záhada hlavolamu, mísila se v něm radost celoživotního milovníka filmu nad tím, že vidí svou knihu na plátně, s úžasem nad zvlčilostí, jíž se stal málem obětí. Nakonec tehdy se skeptickým konstatováním, že to je "úkaz dnešní doby" nad případem mávl rukou: o víru v dětskou duši ho nepřipravil, a ani on sám se o tu svou připravit nenechal. Myslím, že poslední léta se mu naopak stala opravdovou satisfakcí za všechny prožité ústrky a překvapila možná i jeho samého obnoveným, a dokonce stále se ještě stupňujícím zájmem o jeho dílo. Nad jeho odchodem se tedy člověka nezmocňuje vztek bezmoci: odešel starý muž, který se dožil úctyhodného věku, dočkal se uznání a ještě za svého života vstoupil i do povědomí těch, kteří možná od něho nečetli ani řádku, zato vědí, co je ježek v kleci a krabička poslední záchrany, slyšeli někdy o žlutém kvítku či modrém životě a znají jména Rikitan a Mirek Dušín. VE ZNAMENÍ ŽLUTÉHO KVÍTKU Na konci výstavy Po stopách Rychlých šípů, kterou k devadesátinám Jaroslava Foglara -Jestřába a nedožité devadesátce malíře Jana Fischera uspořádalo v roce 1997 Muzeum hlavního města Prahy, došlo k šokující krádeži. Ze zaskllených vitrín byl ukraden Foglarův kovový hlavolam "ježek v kleci" a především jeho první klukovský deník z let 1916-1917 Právě spontánní deník desetiletého chlapce obsahuje mnoho konkrétních prvků k prověření některých zdrojů příští spisovatelovy povahy. Foglar ve svých čtyřech letech přišel o otce, ovdovělá maminka se už nikdy neprovdala a starala se o Jaroslava i staršího syna Zděnka sama. Z deníku, psaného za bídy a krize první světové války, jednoznačně vyplývají prameny Jestřábovy pověstné šetrnosti a spořivosti, zatímco zápisky o velmi kvalitním domácím stravování svědčí nejspíš o schopnosti fabulacea úzkostné ohleduplnosti vůči matce-živitelce. Legendární bobřík Jestřáb byl především prostým, avšak neobyčejně pracovitým a houževnatým člověkem. Se vším, co k tomu v lidském rozměru patří. On sám v podstatě nebyl legendárním Rikitanem z Hochů od Bobří řeky, on jím daleko víc chtěl být. On sám lovil celý život svého bobříka ušlechtilosti, aniž si to zřejmě uvědomoval. Neboť věčný svár dobra a zla" prožíval podobně " jako ostatní smrtelníci. Podstoupil mnoho konfliktů, mnoho osobních střetů, ať už ve svém oddílu, který potřeboval přinejmenším stejně jako oddíl jeho (ostatně jím prošlo za jeho šedesátiletého vedení přes osm set chlapců), v dětských a mládežnických organizacích, v redakcích, úřadech, pod nacistickým i komunistickým režimem, s obyčejnými kořistníky, závistivci, nízkými lidmi. Jednou z jeho vlastností byla schopnost odpouštět. Zároveň však podmíněná trvalou pamětí. . . Byl v tom až klukovský princip "historické paměti", kdy jedna parta nemůže ani po uzavření smíru zapomenout té druhé, co jí provedla. I v tomhle zůstal Jestřáb celý život klukem. On si jím totiž programově přál zůstat, chtěl v sobě udržet schopnost dětského vidění světa. Zřejmě i v tom je skryta úspěšnost jeho díla. Členům oddílu i čtenářům knih zdůrazňoval: "Až kteréhosi slunečného nedělního rána už nepocítíte nezadržitelnou touhu jít s námi na některé z našich míst, pak už NEBUDETE HOCHY! Budete u konce nejšťastnějšího údobí svého života!" Modla i svár Jaroslav Foglar si jistě nejednou uvědomoval, že v tom či onom pochybil. Jako jiní - někdy více, jindy méně dokázal svou chybu uznat a odčinit. Josef Bláha-Rešetlák , jeden z odchovanců jeho oddílu, před několika lety výstižně napsal: "Jistě, setkal jsem se i s černými stíny, s omyly a chybami, které mně však Jestřába přiblížily jako člověka, ne jako spisovatelskou nekriticky uctívanou modlu. Od té doby ho mám upřímně rád, okouzluje mne jeho stále mladá duše. Jestřábovo vnitřní chvění při prvním poryvu jarního větru, ten ztracený a opět nalézaný pocit dobrodružství a dálek, jeho vnímání světa chlapeckýma očima ve mně zanechaly hlubokou stopu. . . " Proč to uvádím? Především proto, abych mohl blíže osvětlit něco z pozadí sporů, ke kterým došlo v posledních letech spisovatelova života a za nimiž stála možnost využívat jeho dílo zejména k veřejně prospěšným zájmům. Podobné snahy nebyly zdaleka první, ale tentokrát nepříznivě zapracovalo autorovo stáří a dlouhodobá vážná nemoc. Filtr osobnosti se snižoval, a tak přímý Foglarův vliv se pohyboval mezi snahou "vyhovět všem" a "nikomu neublížit". Ano, byl v tom i kus jeho letitého vnitřního sváru mezi odvahou a bázlivostí, průbojností a opatrností. Kauza Foglar Spor o dílčí využití autorských práv se vyostřil, když roku 1997 brněnské Sdružení přátel J. Foglara (SPJF) obvinilo pražskou Nadaci J. Foglara z účelového ovlivňování autora. Jenže nadaci spisovatel sice papírově založil, ale právně ji nikdy neaktivoval - měla se prý stát pojistkou pro případ "nejvyšší potřeby". Právě neaktivování nadace nasvědčovalo pravdivosti takového záměru. Kritika se proto zástupně snesla na hlavy "lidí kolem Foglara", což byli titíž, které uváděl statut nadace. Spisovatele samého se v tomto kole kritizovat jaksi nehodilo. Koncentrátem různých osočení vůči sdružení i nadaci se pak stal článek vysokoškolského studenta Jana Potůčka Boj o Foglara (Reflex 4711997), v němž šlo o evidentně neprověřenou snůšku polopravd, spekulací a emotivních účelových tvrzení, na niž musel reagovat sám spisovatel. Na obou stranách se zvyšovalo napětí takřka úměrně s neochotou ke kompromisům. A oslabený Jestřáb vydával rozpačitá, či dokonce protichůdná stanoviska. Uznával, že Brněnští v uplynulých letech uskutečnili spoustu užitečných akcí. S předním nezávislým foglarovcem Jaroslavem Čvančarou jsme proto zástupce obou stran vyzvali k jednání o smíru a spolupráci. Ochotně souhlasili, napětí už bylo dost. Do příprav schůzky však vstoupil starší vnitřní konflikt v SPJF (soudní spor bývalého předsedy sdružení proti jeho současnému vedení) tak závažně, že jsme svou iniciativu odvolali do vyřešení brněnské kauzy Ovšem v té době již byla podána i soudní žaloba J. Foglara proti SPJF, v níž spisovatel žádal odstranění svého jména z názvu brněnského sdružení. Je to už jen smutná dohra, která bohužel pokračuje dodnes. Doufejme, že k vyřešení těchto sporů přispěje otevření závěti, již autor loni sepsal. Tradice české malosti Nejsmutnější dohra je však spisovatelův definitivní odchod. Dalšího Foglara nemáme. Nejznámější a nejčtenější český spisovatel pro děti a mládež, v nejlepším smyslu slova spoluvychovatel několika českých generací, který byl nedemokratickými režimy násilně umlčován na čtyřicet let (!) svého života, odešel bez státní pocty, která by mu příslušela. Moudří lidé okolo Hradu v tomto případě nenalezli dostatek velkorysosti. Ani Foglarova tvrdě vynucená setkání se Státní bezpečností v 50. letech, o nichž napsal ve svých pamětech, přece nic nemění na hodnotě vlivu jeho díla. Jenže v naší zemi pokračuje dějinná tradice malosti: velká osobnost může být uznána až po své smrti. K tomu patří i nové rčení: Každý dobrý čin bude po zásluze - potrestán. Chybí odvaha. Tentokrát vzhledem k muži, který několika pokolením poskytl šanci prožít krásnější dětství jako lepší základ pro generační štafetu. K muži, jehož tvorba se v druhé polovině 20. století stala i součástí českého národního myšlení. A tak nám zbývá jako memento alespoň poselství Foglarova žlutého kvítku, poselství, které bychom měli velmi rychle a velkoryse vzkřísit, udržovat a předávat: "Ten, kdo mě nosí, odmítá jakékoli násilí, bezpráví, hrubost a nečestnost. Je naplněn dobrou vůlí pomoci každému, kdo pomoc potřebuje, a touhou po míru mezi jednotlivci i mezi celky" Zpráva o osobním fondu Jaroslava Foglara Literární archiv Památníku národního písemnictví (LA PNP) v Praze vedl delší dobu jednání s panem Jaroslavem Foglarem o uložení jeho osobního fondu v LA PNP. Při natáčení vyprávění Jaroslava Foglara o životě, vedení oddílu a počátcích tvorby 1. června 1989 v klubovně u autorova bytu měl pan Foglar : za to, že svůj osobní fond ještě projde a utřídí. Z nejrůznějších osobních a zdravotních důvodů tak již bohužel neučinil. V listopadu 1997 jsem jménem akvizice LA PNP napsal panu Foglarovi, že náš zájem o správu jeho osobního fondu v našem archivu trvá. V červnu 1998 obdržela ředitelka PNP PhDr. Eva Wolfová od pana Foglara dlouhodobě pobývajícího v Thomayerově nemocnici dopis, v němž souhlasil s vypracováním dohody, na základě které by svůj osobní fond uložil v LA PNP: "Bude mi milé, když můj osobní literární fond a odkaz bude v trvalé péči státní instituce, věnující národnímu písemnictví náležitou a zejména vysoce profesionální pozornost. " Po jednáních s pracovníky akvizice LA PNP Jaraslav Foglar 14. července 1998 podepsal darovací listinu, ve které celý svůj osobní literární fond daroval Památníku národního písemnictví. Byl prosluněný den, úterý, při mém příchodu do nemocničního pokoje, kde pan Foglar bydlel, si zrovna prohlížel obrázkové Rychlé šípy, díl, kde Rychlonožka marně vybírá pád při bruslení na ledě. "Vždy, když je mi smutno, nalistuji si Rychlonožku před pádem a je mi lépe, " řekl pan Foglar. Požádal mě, abych mu přečetl došlé pohlednice. Vyprávěl, jak se dožije stovky jako maminka a že má v hlavě ještě jednu knihu, Stínadla se budou bourat. Převzetí fondu pracovníky akvizice probíhalo na přání pana Foglara po částech. Okamžitě po podpisu darovací smlouvy jsme převzali všechny dochované ilustrované díly Rychlých šípů, na jejichž výtvarné podobě se postupně vystřídali Jan Fischer, Václav Junek, Bohumír Čermák a Marko Čermák. Den poté, 15. července, jsme ze sklepů vedle bývalé klubovny a pracovny pana Foglara v Uruguayské ulici vynosili část jeho osobního fondu a oddílových materiálů, které tam byly od počátku 90. let provizorně uskladněny v jedné sklepní místnosti. Nalezli jsme zde i postrádané rukopisy Devadesátka pokračuje, Historie Svorné sedmy, Chaty v . Jezerní roklině, Poklad Černého delfína, Rychlé šípy, Hoši od Bobří řeky, Když duben přichází, Náš oddíl, Stínadla se bouří, Tábor smůly, Stráž Řásnovky, Záhada hlavolamu a Země nikoho, které se marně hledaly při přípravě výstavy u příležitosti devadesátin Jaroslava Foglara v Muzeu hl. města Prahy v roce 1997. Dne 21. ledna 1999 jsme převzali poslední část materiálů uložených v jeho bytě a klubovně vedle bytu. Jednotlivé přírůstky jsou evidovány v LA PNP pod přírůstkovými čísly 106/98, 43/99, 46/99. Celoživotní korespondence, deníky, kroniky, rukopisy, originály ilustraci Rychlých šípů, fotografie a řada dalších materiálů (celkem cca 220 archivních kartonů) budou na přání pana Foglara po zpracování fondu zpřístupněny členům 2. pražského skautského oddílu (Dvojce) a odborné badatelské veřejnosti. Na Starých Hradech u Libáně, pobočném pracovišti LA PNP, vznikne malá expozice o životě a díle Jaroslava Foglara, kde bude vystaveno i vybavení, které s sebou "Jestřáb" vozil na skautské tábory. Děkuji všem přátelům Jaroslava Foglara, vedení, doktorům a sestrám Thomayerovy nemocnice, kteří se o něho v posledních letech starali. Několik let se zabývám akvizicí osobních fondů spisovatelů a básníků do LA PNP. Bezprostřednost a otevřenost rozhovoru s legendou mých nejen chlapeckých let mě hluboko zasáhla. Zjištění, jak skromně pan Foglar žil, že si sám platil trvalý pobyt v nemocnici, mě podobně jako v případě Bohumila Hrabala nutně přivádí k přesvědčení, že naše společnost by si měla více vážit svých žijících mýtů a ve stáří se o ně postarat. Druhý život díla Ještě za života Jaroslava Foglara mnohá jeho díla opustila formu knih a kreslených seriálů a vstoupila do divadel, kin, rozhlasu i televize. Členové Foglarova oddílu nahráli na gramofonové desky firmy Esta už v letech 1941 - 1942 příběhy Rychlých šípů. Televize a film mohly Foglarova díla využít pouze v letech, kdy to dočasně umožňovalo relativní politické uvolnění. Autor se tak poprvé objevil v televizi až v roce 1960 a téhož roku natočil režisér Hynek Bočan krátkometrážní film Tábor Černého delfína. V roce 1960 tentýž režisér vytvořil pro Čs. televizí seriál Záhada hlavolamu a téhož roku bylo inscenováno Tajemství jezerní kotliny. Pak však opět na dlouhá léta Foglarovo dílo jako námět filmu či televize z politických důvodů mizí, ovšem objevuje se například ve školních pracích studentů FAMU. Tak například režisér Tomáš Vorel natočil roku 19?9 grotesku Rychlé šípy a Petr Kotek v roce 1985 dokument Cesty za modrým světlem (1992 jej přepracoval pod stejným názvem). V roce 1993 pak Kotek vytvořil celovečerní hraný film Záhada hlavolamu. Pro brněnské Sdružení přátel Jaroslava Foglara natočil Karel Floreán dokument Jestřáb od Bobří řeky. Nepřímo se objevil Foglarův motiv i v televizním seriálu Jaroslava Papouška a Vlastimila Venclíka Pomalé šípy, situovaném do domova důchodců. I československý [respektive Český) rozhlas projevil zájem o Foglarovo dílo. Po dramatizaci Rychlých šípů z druhé poloviny 60. let vznikla po roce 1990 hra pro mládež podle Chaty v Jezerní kotlině ńOldřich Knitl) a třináctidílná četba na pokračování Hochů od Bobří řeky. Počínaje rokem 1993 vytvořili Jiří Hromádko, Alfred Strejček a Štěpán Rak cyklus patnácti čtených a dramatizovaných pětidílných seriálů podle Foglarových románů od Strachu pod Bobří řekou až po Modrou rokli. V neposlední řadě lze připomenout i písně, jakými jsou např. Rychlé šípy Wabiho Ryvoly či Cestou do Stínadel Tonyho Linharta. Milý Jestřábe! Dlouho bude trvat, než se mi podaří vyrovnat se se skutečností, že už nikdy nebudeme spolu sedět, léto co léto, na zahradě chaty v Černošicích, nikdy v pohodě u ohníčku neuslyším Líčení Tvých humorných či napínavých historek i příběhů. Vracím se ve vzpomínkách jen o málo let zpátky - do období, ve kterém Tvoji vrstevníci dokázali jen bědovat nad neutěšeností svého stáří a propadat nevylíčitelné apatii. Ty jsi, na rozdíl od nich, byl plný nových a nových plánů, předsevzetí i cílů. A nejen to, ty jsi totiž mnohé z toho dokázal i uskutečňovat. Tvůj neutuchající životní elán mi dával naději, že mám před sebou ještě hezkou řádku tvořivých let. Nebyly ovšem vždycky, jak oba víme, jen chvíle pohody. Zatímco ty jsi dokázal rozdávat plnými hrstmi smysl pro pravdu, čest a spravedlnost, lidská zloba minulého režimu Ti zakazovala jakýkoli projev, jakoukoli promluvu k tvým čtenářům. Zapomínaly na Tebe tehdejší slovníky i přehledy spisovatelů, a pokud o Tobě byla zmínka, většinou ji provázel karatelsky zdvižený prst. Byl to prst mocných, navíc s pochybnými mravními zásadami, proti kterým jsi byl se svým pojetím života bezmocný. Nechme ale vzpomínání na to smutné a nepříjemné. . . Přenesu se ve vzpomínkách o mnoho let zpátky, do doby, kdy se blížily Tvé 65. narozeniny. Přiznávám s omluvou, že mi je musela připomenout má sestra tím, že pro Tebe připravila nádhernou kytici s gratulačkou. Ta kytka byla tak krásná, že by byl hřích ji z té dálky od Chrudimi nedoručit. Podle náznaku z knížky Zase zní píseň úplňku jsem začal pročesávat ulici za chrámem sv. Ludmily. Cikcak, dům od domu, jsem pátral po poštovních schránkách a uvědomoval si, jak úspěšně se dařilo minulému režimu vymazávat Tvé jméno z myslí občanů. Nakonec jsem měl přece jen štěstí, a dozvěděl se dokonce, že trávíš léto se svou maminkou v Černošicích. Ještě to odpoledne kytice dosáhla cíle a udělala radost zejména Tvé mamince. Škoda jen, že se z ní nezachovala "šemínka", jak sis později povzdechl. Naše setkání byla potom stále častější a já nevycházel z údivu, než Tvoje maminka, tehdy už více jak devadesátiletá, dokázala vždy přesně navázat na náš předchozí rozhovor. Když jsi později pro její větší pohodlí koupil moderní družstevní byt, požádal jsi mě o pomoc při balení věcí. Většina toho, co jsi bral do rukou, byla opředena legendami, vše mělo svou historii. Pozorně jsem jim naslouchal až do doby, kdy jsme si oba uvědomili, že tím tempem bychom balili celé měsíce. Tvoje maminka si nového bytu už příliš neužila. Dožila se však 102 roků, a já tvrdím, že zejména ta poslední léta jí přidala Tvá obětavost. Dokonce jsi předal i vedení oddílu pražské Dvojky, jen aby ses mohl mamince věnovat co nejvíce. Přišlo však to, co jednou přijít muselo! Když jsem v ten únorový den roku 1980 uslyšel v telefonu Tvůj smutný hlas, tušil jsem, co se přihodilo. V té smutné atmosféře po odchodu Tvé maminky plynulo jaro i začátek léta, kdy se mi narodila dcera. Tehdy jsi souhlasil s návrhem mé ženy, trávit léto společně na chatě v Černošicích. Kdo mohl předpokládat, že pro nás nastává nová éra života. Poznávali jsme se navzájem, postupem času měli své společné zážitky, a dokonce i zvyky. Není divu, že nám vzniklý vztah mnozí záviděli a možná i žárlili. Pochopit ale nelze, že takové pocity mohou u někoho přerůst až do zlověstných útoků, jak se zejména v posledních letech stávalo. Humoru, "legračení", mám-li použit Tvůj termín, jsi byl nakloněn v každé době, v každé situaci. Jen malý důkaz z našeho prvního společného léta, kdy moje žena měla svátek. Ráno ještě spala a Tebe jakési neodkladné povinnosti volaly do Prahy. Nalezla dárek a u něho řádky nazvané "Opožděná gratulačka: Nemám konto v žádné bance, I proto dávám paní Hance I jenom tento dárek vratký, I zato ale velmi sladký - I tři skleničky prima medu, I dobrou chutí I a já už jedu! I Jestřáb. " Dlouho a těžce jsi se vzpamatovával z odchodu maminky, snahy po rozptýlení v té době vyznívaly naplano. Všechno chtělo svůj čas! Druhým rokem už byla situace lepší, a když jsi začal cestovat po Evropě, viditelně jsi pookřál. Z Goteborgu přišla pohlednice plná vlajek s Tvými řádky: "Ty prápory na stožárech jsou tady kvůli mně!! Moc si toho považovali, že jsem tu dnešní noc se zájezdem nocoval!! Kontakty s dámou na známce jsem zatím nenavázal - a nevím, zda se mi to už v časové tísni podaří. Asi za dvě hodiny totiž odjíždíme lodí (po moři!!) do Stockholmu. " Moje žena Ti vždy na cestu napekla raneček vdolků, které jsi měl stejně rád jako "karbenátky" a kremrole. Na jedné z pohlednic čtu Tvé malé postesknutí: "Autobus je plnej holek, právě jsem sněd první vdolek! Ted se budu jenom bát, že jim taky musím dát!" Těch zážitků je nepočítaně, jeden se prolíná s druhým a všechny splývají v jednu velkou vzpomínku. Mou zálibu tvorbě křížovek a hádanek jsi jednou, samozřejmě v dobrém; komentoval slovy, že každý je nějak potrefený. Pochválil jsi mi nedávno dokončenou publikaci Luštíme a bavíme se s Janem Werichem a souhlasil, že ta následující ponese název Luštíme a bavíme se s Jaroslavem Foglarem. Společně jsme u Tebe v nemocničním pokoji probírali hotové texty a ty jsi byl ochotným rádcem i kritikem. Ted už budu muset pokračovat sám, ale věc dokončím. A vložím do ní vše, na čem jsme se dohodli. Škoda jen, že Ty už nikdy nedokončíš uvažovanou knížku Stínadla se budou bourat. Tolik jsem se na ni těšil. Zvony Dunivé Kateřiny se už nerozburácejí do nadcházející noci, neuskuteční se nová volba Velkého Vonta. Nevyjde ani nový TAMTAM, aby oznámil tu smutnou novinu, že na Uctívače ginga, ani na Rychlé šípy už žádné nové příběhy nečekají. . . Očima psychologie Doc. MUDr. Jiří Šimek, CSc. , přednosta Ústavní lékařské etiky 3. LF ITK v Praze: Hrdiny Foglarových příběhů jsou obyčejní chlapci, dostatečně reální, aby si každý mohl vybrat někoho, s kým se lze identifikovat, jsou trochu zidealizovaní, aby je bylo možné následovat. Podobně jako v díle J. R. Tolkiena je dramatická zápletka v souboji dobra a zla. Na rozdíl od Tolkiena, který nechává dramatický střet dobra a zla odehrávat v mytologických příbězích, Jaroslav Foglar ukazuje, že zápas dobra a zla, svár dobrých a zlých skutků, se odehrává každý den, a každý z nás se ho každý den účastní. Zápas mezi dobrem a zlem není věcí hrdinů ani mravních titánů, ale každodenním údělem i nedospělých chlapců. Prosté Foglarovy příběhy přesvědčivě ukazují, že je v silách i obyčejných nedospělých hochů se v každodenních zápasech mezi dobrem a zlem postavit na správnou stranu a že mohou v těchto zápasech se ctí obstát. Z výchovného hlediska je úžasné, jak Jaroslav Foglar jednoduchým a přitom účinným způsobem uspořádal hodnoty mladého člověka našeho století. Přátelství a solidarita, čestnost a poctivost, úcta k člověku a k přírodě, ochota pomoci slabým a potřebným. To jsou hodnoty, které nemohou zastarat. Jejich přijetí dává životu smysl a je nejlepší prevencí drogové závislosti a pocitů marnosti moderního a postmoderního konzumního člověka. Není náhodou, a každý odborník na problematiku drogové závislosti to ví, že "skauti nefetují". Je samozřejmé, že pozitivně mohou díla Jaroslava Foglara působit jen na ty mladé, které rodina na přijetí jeho hodnot připravila. Mladý člověk vychovaný v konzumním komfortu, v honbě za zážitky zprostředkovanými moderní technologií (elektronika, cestování), neomezovaný morálními pravidly, nemůže být Jaroslavem Foglarem vůbec osloven. A zde snad je jakési jediné "negativum" Foglarova díla. Není dost moderní, hovoří jazykem meziválečné generace. Nejsem ale ochoten dávat autorovi "za vinu", že se člověk konce 20. století v průměru tolik odklonil od jeho ideálů (ideálů přátelství, poctivosti, úcty k člověku a ochoty pomoci slabšímu). Zkušenost posledních let totiž ukazuje, že i mezi dnešními "náctiletými" se objevuje dost čtenářů a obdivovatelů díla Jaroslava Foglara. Není jich snad na počet tolik jako před lety, ale jsou to ti, kterým rodiče zprostředkovali přijetí jeho nestárnoucího hodnotového systému. Jak již to u pokladů "literární klasiky" bývá, nevnucuje se, neplyne v toku současné módy, proto oslovuje jen ty, kdo jsou v chvatu moderní doby ochotni nechat se oslovit. Oslovuje ty z mladých, kteří o životě a o sobě přemýšlejí, a budou proto jednou spoluutvářet étos své doby. A v tom je největší výchovná hodnota díla Jaroslava Foglara. PhDr. Jana Procházková, klinická psycholožka, Dětské krizové centrum Praha: Absence dívčího světa a Foglarův model klučičí party zpočátku souvisel s dobou, a proto měl své opodstatnění - vždy školy i skauting byly rozdělené obdobně (avšak nutno zároveň dodat, že sám Foglar tohle striktní dělení jemně narušoval, když do svých příběhů přidal sem tam i dívčí postavy). To však neznamená, že by foglarovky byly jen pro kluky - i dívkám Foglarův klučičí svět velmi imponoval a na jeho základě vznikaly také dívčí oddíly; ideály čestnosti a pravdomluvnosti zcela jistě ovlivnily jak mužskou, tak i ženskou populaci několika generací a troufám si říci, že kdyby žena-spisovatelka vytvořila sebelepší madel dívčí party, rozhodně nebude tak úspěšný už proto, že dívky přirozeně netvoří party, ale spíše pouze dvojice. Kromě nesporných pozitiv má však Foglar v dnešní době také své limity: kromě faktu soužití obou odlišných - chlapeckého i dívčího - světů jde především o střet jeho černobílých ideálů s daleko barevnější realitou: jejich zjemnění by určitě k životaschopnosti Foglarova světa přispělo. STRUČNÁ BIBLIOGRAFIE Přístav volá ( 1934), Boj o první místo ( 1936), Hoši od Bobří řeky (1937), Tábor smůly ( 1938), Chata v Jezerní kotlině ( 1939), Historie Svorné sedmy ( 1940), Pod oddílovou vlajkou ( 1940), Záhada hlavolamu ( 1941 ), Když duben přichází ( 1944), Stínadla se bouří ( 1947), Druhý zápisník 13 bobříků ( 1947), Tajemná Řásnovka( 1965), Poklad Černého delfína ( 1966), Kronika Ztracené stopy ( 1967), Devadesátka pokračuje ( 1969), Dobrodružství v Zemi nikoho (1969), Tajemství Velkého Vonta (Mnichov 1986, Praha 1990), Nováček Bubáček píše deník ( 1990), Výprava na Yucatan (z kroniky vybral M. Zapletal, 1990), Život v poklusu ( 1990, 1997), Jestřábe, vypravuj ( 1990, 1998), Strach nad Bobří řekou ( 1990), Náš oddíl (1992), Modrá rokle (1994, 1995), Kronika Hochů od Bobří řeky (I, II, 1996). Příručky pro práci s mládeží: Zápisník 13 bobříků (spoluautor dr. K. Bureš, 1941), Můj turistický zápisník (spoluautor K. Budera, 1985). Z kreslených serIálu. Rychlé šípy ( 1938, první úplné vydání 1998), Svorní Gambusíni ( 1943), Příběhy Medvědí družiny ( 1945), Kulišáci ( 1963), Modrá rokle ( i984), Ztracený kamarád ( 1986), Jeskyně Saturn ( 1990).\nliteratura - Česká republika (Evropa) - Foglar, Jaroslav, 1907-1999 - skauti - tvorba - knihy - mládež


Purkarečtí plavci už svému spolku počítají druhé století - Deník.cz\nPurkarec – Od středověku se plaví vory na českých řekách. Z hladin Vltavy nebo Lužnice už pevně svázané tabule, vyrobené většinou ze smrkových klád, prakticky zmizely. Ale spolky jako je Vltavan Purkarec (založený v roce 1902 pod patronátem rodu Schwarzenbergů) dál drží dávnou tradici nad hladinou.\nVor pod Hlubokou, příležitostná plavba v roce 2002. Foto: František Nedbal\n„Dnes máme 64 členů," říká Michal Bárta, předseda spolku. Sám pochází z vorařské rodiny. „Můj dědeček byl vrátný na voru, pocházel z Jaroslavic," vysvětluje Michal Bárta, odkud se u něj vzala náklonnost k zajímavé profesi.\nČlenové jsou v Purkarci ženy i muži, nejvzdálenější je momentálně z Prahy, většina z okolí obce. I ti, kteří se odstěhují, zůstávají členy. S vorařskou – plaveckou tradicí jsou navíc spojeny i další obce v okolí, takže do Vltavanu patřili v minulosti a dodnes patří i obyvatelé Poněšic, Kostelce, Líšnice, Hluboké nad Vltavou nebo Týna nad Vltavou.\nVe Vltavanu byli podle Michala Bárty ti, kteří měli něco společného s voroplavbou, tedy i lesní dělníci. Plavení totiž bylo sezonní záležitostí.\nOd konce léta či od podzimu se v lesích těžilo a na jaře se potom klády vázaly do tabulí. Několik tabulí vytvářelo pramen.\nDřevo se pak po řekách plavilo ku Praze nebo až do Německa. Stavba přehrad po druhé světové válce ale tradici ukončila. „Poslední vory ku Praze se plavily někdy v roce 1956," připomíná jednatel Vltavanu František Nedbal, který je zároveň kronikářem i archivářem spolku a dodává, že spíše ukázková plavba se pak konala z Vyššího Brodu do Týna nad Vltavou ještě v roce 1971.\nDnes se konají ukázkové plavby také, ale kvůli pevným jezům a přehradám na řekách se jedná spíše o symbolickou záležitost. Purkarečtí stavěli vory v posledních letech ale spíše jako atrakci například v Písku, Purkarci nebo v Hošticích. Do Hoštic jedou na konci března přednášet o výrobě houžví a v květnu zde budou stavět nový vor.\nO Vltavanu a Purkarci vyšlo několik publikací, tři vydal František Nedbal, vždy k výročí spolku, když se slavilo 100, 105 a 110 let. Kromě archivních materiálů může čerpat i z vlastních zážitků. „Vyrůstal jsem na mlejně pod Purkarcem, ten je dnes dávno zatopený, naši se ale na vorech plavili i se mnou," říká potomek mlynářské rodiny z Buzkova.\nSpolek vorařů z Purkarce dnes kromě péče o tradici plavby pořádá bály a jiné společenské akce, udržuje malé muzeum v obci, dbá na velké setkání u příležitosti svátku zesnulých, podílí se na dětských dnech nebo posvícení. Jak říká Michal Bárta, daří se i získávat nové mladé členy.\nO vorařskou a plavební tradici dnes na Vltavě pečují i spolky v Praze, Davli a ve Štěchovicích.


Sportovní dopoledne s Běhatlonem\nProgram: 8:45 společná rozcvička s Běhatlonem 9:00 ukázka běžeckého tréninku 9:30 kruhový trénink...\nTrénink v sobotu 11.5.\nV sobotu 11. 5. se sejdeme ke společnému tréninku na atletickém oválu za školou. Potrénujeme na Běh...\nZávody Tour de Spa 4. 5. 2019\nV sobotu 4. 5. se zúčastníme běžeckých a koloběžkových závodů v Luhačovicích. Program závodů...\nPro zpestření vánočních chvil na den 26.12. chystáme motivační běh - Štěpánská 100. Účelem účastníků je uběhnout dohromady 100km. Garanty akce jsou dvě regionální společnosti, které za každý uběhnutý kilometr, stanovenou částkou podpoří Běhatlon, resp. bude pak pro děti zakoupen materiál...\nVKCT - Okruh Luhačovickým Zálesím\nBěh okolo Lysé\nviz propozice propozície 2016 lysá.pdf (938409)\nKlobucký hrb 14.5.\nVKCT začíná 13.5. ve Slavičíně\nValachy tour - Duatlon\nPlavecké závody Zlín 8.4.\nviz plakát Plakát plavecké závody 8.4.2017.pdf (1032565)\nBěžky Ploština 4.2.\nPropozice: plakat-běžky Ploština 2017.pdf (276172)\nHorská kola Ploština\n17.9. starty od 10.30 hod. Blíže v přiloženém souboru: Duatlonek.pdf (316436)\nProgram: 8:45 společná rozcvička s Běhatlonem 9:00 ukázka běžeckého tréninku 9:30 kruhový trénink pro děti 10:00 kruhový trénink pro dospělé 10:30 - 11:45 závody ve veslování na trenažéru a "spartanská dráha pro děti" 12:00 ukončení akce Vstupné dobrovolné, děti zdarma. V případě nepříznivého...\nV sobotu 11. 5. se sejdeme ke společnému tréninku na atletickém oválu za školou. Potrénujeme na Běh Vítězství ve Slavičíně a zahrajeme míčové hry. Začátek tréninku bude v 16:00. V případě nepříznivých podmínek budeme v tělocvičně. JD\nV sobotu 4. 5. se zúčastníme běžeckých a koloběžkových závodů v Luhačovicích. Program závodů zde: https://www.tourdespa-luhacovice.cz/propozice/ Odpolední trénink je zrušen. Jirka\nTrénink Běhatlonu v sobotu 27.4.2019\nSejdeme se na atletickém hřišti za školou nebo v případě nepříznivého počasí budeme v tělocvičně ZŠ. Těšíme se. RB\nTrénink 13. dubna\nV sobotu 13. dubna se setkáme ke společnému tréninku v tělocvičně ZŠ. Začátek tréninku je v 16:00. JD\nTrénink v sobotu 6.4.\nV sobotu 6. dubna se v případě nepříznivého počasí setkáme v 16:00 v tělocvičně ZŠ. Pokud to bude možné, využijeme i atletický ovál za školou. Připravte se prosím na obě varianty. JD\nSportovní akce do léta\nPoznamenejte si prosím do akce, kterých se chceme s dětmi v první polovině tohot roku zúčastnit: 20. 4. Hložecká desítka (Brumov) 4. 5. Tour de Spa (Luhačovice) 18. 5. Miomoverun a Běh Vítězství (Slavičín) 19. 5. Klobucký hrb (Valašské Klobouky) 25. 5. Atletické zvody (Valašské Klobouky) 1. 6....\nTrénink v sobotu 30.3.\nV sobotu 30.3. vyrazíme v rámci tréninku na cyklostezku do Brumova. Sraz všech cyklistů a koloběžkářů bude u hasičárny v 16:00. JD\nTrénink 23. 3.\nV sobotu 23. 3. se sejdeme v 15:00 na atletickém oválu za ZŠ. Na programu bude běžecká průprava a míčové a pohybové hry. JD\nTrénink v sobotu 16.3. proběhne tradičně od 16:00 v tělocvičně. Připravte se na kruhový trénink a míčové hry. JD\nFotogalerie: Trénikový kemp-Miranka\nPoteč Tour 2014\nFOTKY BĚHATLON WEB\nOdkaz na webové stránky Českého biatlonového svazu\nKlobucký hrb 20.5.\nAtletické závody Valašské Klobouky\nV sobotu 2. června 2018 pořádáme 3. ročních atletických závodů pro všechny věkové kategorie. Propozice viz Závody atletika 27.5. - veřejnost 2018.pdf (445122)


FC Hradec Králové - Jaroslav HŮLKA\nNacházíte se zde: » O klubu » Hráčské legendy » Jaroslav HŮLKA\nJaroslav Hůlka (*1.7.1951) patřil ve své době k „panenkovským“ typům fotbalisty. Muž ve středu zálohy, který uměl oběma nohama, a když byl nařízen přímý volný kop v blízkosti pokutového území, musela soupeřova obrana vyhlásit nejvyšší stav ohrožení.\nJarda je hradeckým rodákem, ale ještě jako malý kluk se stěhoval s rodiči do Pardubic, kde jeho otec sloužil jako voják z povolání. První fotbalové krůčky ho zavedly na stadion RH Pardubice, kde prošel celou mládežnickou základnou až do dorostu. S dorostem RH Pardubice vykopal dokonce postup do nejvyšší dorostenecké soutěže a tuto soutěž hrál po dvě sezóny pod vedením trenéra Jaroslava Bolka.\nPo teenagerovských letech následovala v letech 1970 – 1972 vojenská základní služba. Nejprve se dostavil na „výběr“ do Tábora, odkud byl povolán na dva roky do VTJ Písek. Zde se v jednom týmu potkal s budoucím reprezentantem a hráčem Vítkovic Milanem Lišaníkem.\nPo skončení VZS následoval v létě 1972 přestup do hradeckého Spartaku. Tehdy měl ještě nabídky z Plzně a Chomutova, ale zvítězil klub, který byl jeho srdci nejblíže. Společně s Fingrem, Koutem a Zemanem se stal letní posilou Spartaku Hradec Králové. V podzimní prvoligové části soutěže ještě „pendloval“ mezi B a A týmem, ale již na jaře se stal pilířem zadních řad ligového týmu. Premiéru si odbyl proti Spartě Praha na Letné, se kterou bohužel Spartak prohrál 1:2, když ještě o poločasu vyhrával 1:0. V premiéře odehrál celých 90 minut.\nPostupem času se z postu stopera přemístil na pozici středního záložníka, kde do té doby nastupoval Ruda Tauchen. Ten se posunul dopředu na místo defensivního útočníka. Po pádu do 2. ligy se začal tvořit nový tým, kde Jarda nastupoval již v pozici leadera mužstva. Za spoluhráče měl např. Honzu Rolka, Jardu Mudruňku, Milana Šmolku, Zdeňka Votrubu a další. Snažení vyvrcholilo v roce 1980 postupem do 1. ligy. Tam se „votroci“, společně s Jardou, jen ohřáli, a to jeden rok. Následoval pád až do 3. ligy.\nV roce 1984 ukončil kariéru vrcholového fotbalisty a na zelený pažit nastupoval již jen v soutěžích nižší úrovně. Nejprve v Ústí nad Orlicí (společně s Fingrem a Mudruňkou), dále v Kunvaldu, Hořiněvsi, Hořicích, Smiřicích a Rasoškách. Kopačky definitivně pověsil na hřebík v roce 2000, ve svých 49 letech.\nJaroslav Hůlka odehrál za Spartak Hradec Králové celkem 13 sezón (2 ligové), v černobílém dresu sehrál 276 mistrovských zápasů (44 prvoligových) a nastřílel 35 branek (6 do ligových sítí). Dnes fandí svému synovi Alešovi, který obléká dres hradecké Olympie, a také dává rady vnukovi Lukášovi, který obléká černobílý dres hradeckých žáků.


Úvod Krása a zdraví>Holící strojky pro muže (Počet produktů: 6 )\n650 Kč\t1 350 Kč\nZboží spadá do kategorie B - PŘEDVÁDĚCÍ Z VÝSTAV A VELETRHŮ. Produkty z předváděcích akcí, výstav. Nese drobné oděrky. Testováno! Záruka 12 měsíců. V náhradním obalu. Stav zboží a příslušenství naleznete ve fotografiích\nNabíjecí stojan pro holící strojky Braun...\nZboží spadá do kategorie A - NOVÉ. Záruka 24 měsíců. Neobsahuje nabíjecí kabel.\nPánská břitva z nerezové oceli Parker...\nZboží spadá do kategorie A - ROZBALENÉ. Nové zboží, pouze v originálním obalu. Záruka 12 měsíců. Balení obsahuje 5 výměnných žiletek.


Diskuse K-report: Archiv diskuse Kočky chované v železničních sta... do 24. 1. 2020\nDiskuse » Železnice » Kočky chované v železničních stanicích » Archiv diskuse Kočky chované v železničních sta... do 24. 1. 2020 « předcházející | další »\nArchiv diskuse Kočky chované v železničních sta... do 24. 1. 2020\nStředa, 08. ledna 2020 - 21:06:37\nZajímavé zbarvení. Přesně takovou kočku má aj známý a furt řešíme původ. Vypadá jako mourek říznutý britskou či ruskou. Ten šedý základ tam hodně bije do očí.\nStředa, 08. ledna 2020 - 22:15:54\nTo nevíme ani my,dcerka ho kdysi odněkud přinesla jako malinkatého kocourka v dlani ..a tenhle "tygr" z něj vyrostl ..\nStředa, 08. ledna 2020 - 22:23:55\nStředa, 08. ledna 2020 - 22:41:17\nMá takový malinko nasraný výraz.\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 15:13:55\nSi tady vystavujete fotky ale aby mi někdo přinesl dvě obyčejná koťata, to ne...\nLáďa: Ááá, legendární provozně nejdražší kocour ve střední Evropě .\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 15:23:29\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 15:59:04\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 18:52:09\nza nás se říkalo - porušení OP 16 jinak pěkné ženstiny\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 19:53:12\nAL: Tak tohle maj kočky zvládnutý líp\nPokud jsou nadány schopností vidět skrz zeď, tak by se ani v našem bytě přemísťovat nemusely, to je fakt...\nČtvrtek, 09. ledna 2020 - 23:07:44\nJo to je on,kocour evropský obrovský,nejdražší v Evropě..k 15 t. se blíží.. Jinak jedno jsi mohl dávno mít,kdyby ..\nPátek, 10. ledna 2020 - 08:49:43\nHajnej: pokud má kočka přehled o tom, co se děje v kuchyni, tak jí to stačí. V obejváku jídlo nevzniká a je teda zbytečné zjišťovat, co tam "členové smečky" dělají .\nPátek, 10. ledna 2020 - 10:29:43\nPátek, 10. ledna 2020 - 10:49:00\nJakpak to je asi s tou "virginitou" :-D\nPátek, 10. ledna 2020 - 12:43:13\nLáďa: Jenže tenkrát byly slíbené odjinud (což selhalo) a nechtěl jsem brát vaší babičce poslední kotě . A navíc chceme dvě, ať mají společnost a netrajdají venku.\nPátek, 10. ledna 2020 - 13:38:26\nV jakém státě je focena ta předposlední fotka prosím?\nPátek, 10. ledna 2020 - 15:25:25\n"V jakém státě je focena ta předposlední fotka prosím?"\nTo je těžko říct, někteří by možná dokázali identifikovat vůz podle směrů prošívání nití :D.\nAle kdybych věděl, kde se ta slečna nalézá, taky bych ji rád vyhledal :D.\nPátek, 10. ledna 2020 - 15:33:11\n"Ale kdybych věděl, kde se ta slečna nalézá, taky bych ji rád vyhledal :D"\nTo by nás asi bylo víc , i když pěkný baby jsou na těch Vašich fotkách všechny, včetně té hrdě ukazující na nápis Virgin .\nAle nejvíc se mi asi zamlouvá ta třetí (taková správně přirozená, nic vyumělkovanýho), která podle tramvaje a okolního prostředí téměř jistě byla vyfocena v San Franciscu.\nPátek, 10. ledna 2020 - 15:41:24\nČíslo příspěvku: 16578\nTo je těžko říct, někteří by možná dokázali identifikovat vůz podle směrů prošívání nití :D. "\nCož je podle loga docela eas, jde o vlak dopravce Comboios de Portugal\nNeděle, 12. ledna 2020 - 01:07:31\nNeděle, 12. ledna 2020 - 01:50:09\nTo jí máš tak ideálně černou? :-)\nNeděle, 12. ledna 2020 - 01:55:24\nad AL: Hajnej: pokud má kočka přehled o tom, co se děje v kuchyni, tak jí to stačí. V obejváku jídlo nevzniká a je teda zbytečné zjišťovat, co tam "členové smečky" dělají [wink].\nMáte nějakou divnou kočku (kocoura).\nKuchyně si všímá pouze v případě, že je v kuchyni pohyb.\nNení - li, pak dlí na podlaze té místnosti, kde se zrovna topí (máme v celém domě podlahovku)\nV kuchyni se nikdy netopí, její využitelnost je velmi nízká...\nNeděle, 12. ledna 2020 - 09:46:53\nNeděle, 12. ledna 2020 - 09:51:31\nhned mám lepší náladu\nNeděle, 12. ledna 2020 - 11:17:37\nMikulda: nový maskovací vzor kočka , již brzy i u vás.\nNeděle, 12. ledna 2020 - 15:24:44\nNeděle, 12. ledna 2020 - 15:32:28\n....čeká na vlak....\nNeděle, 12. ledna 2020 - 18:22:06\nPetr Š: to jsi pochopil ne zcela přesně. Pokud se v kuchyni nic nedělo (= nemohlo tam vzniknout jídlo), tak kočka byla většinou v obýváku. Ale jakmile šel někdo do kuchyně, tak si to začala hlídat. Co kdyby tam šel za účelem vzniku jídla?\n(a ještě přesněji, pokud tam jídlo už bylo, tak nás k tomu nepotřebovala a brala to jako samoobsluhu . To jsi pak přišel do kuchyně, od sporáku přes linku až na podlahu červené ťápoty a v hrnci s rajskou chyběl kus masa )\nNeděle, 12. ledna 2020 - 19:42:41\nto je roztomile napsané my měli kočku,přes den byla někde zalezlá...a chrápala...a jak už tomu bývá,v noci měla nejvíc šmejděního...sem tam cinkla sklenička..ikdyž měla misku s vodou,stejně chodila chlastat do dřezu ne v koupelně do umyvadla\nPondělí, 13. ledna 2020 - 09:33:02\nPondělí, 13. ledna 2020 - 10:26:30\nPondělí, 13. ledna 2020 - 13:33:31\nJojo, tekoucí voda, a když netekla, tak raději než ze své misky chlastala vodu z kytek.\nTaky jí bavilo chytat kapky v dřezu\nPondělí, 13. ledna 2020 - 15:56:57\nPondělí, 13. ledna 2020 - 22:57:19\nČíslo příspěvku: 20849\nJak jsem zmiňoval tu polohu LHK-PJK, tak je to něco takového:\nÚterý, 14. ledna 2020 - 10:40:55\nMrkef, 50 léta neee..\nÚterý, 14. ledna 2020 - 13:50:35\nČíslo příspěvku: 20857\nJariss: Taky mi to trochu připomíná obrázek, který visí na naší chatě v kůlně. Akorát na něm ta slečna vystupuje z auta...\nÚterý, 14. ledna 2020 - 21:55:19\n:-) 50 roky spíš ne, to by byly nohavičky mírně delší,,, bude paní o něco mladší..\nStředa, 15. ledna 2020 - 12:38:53\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 13:55:40\nAj na ctvrtok:\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 14:41:22\nNa středu, ta první dívčina zaujímá postoj jako chlap, který jde močit, a rozhlíží se, jestli někdo nejde .\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 15:01:08\nMimořádně ode mne dvounohá Emanuelovi se omlouvám, jeho jsou lepší\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 15:04:11\npáne jo...copak tam svítí na tom jejím návěstidle? všechny vlaky jistě hned zastavili\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 17:06:19\n"Emanuelovi se omlouvám, jeho jsou lepší"\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 20:35:22\nLupGWTR: to vyzerá, ako v Paríži.\nČtvrtek, 16. ledna 2020 - 20:43:18\nAu. moje nohy...\nPátek, 17. ledna 2020 - 11:16:13\nPariz, nadrazi St.Lazare\nPátek, 17. ledna 2020 - 13:50:02\nSobota, 18. ledna 2020 - 03:20:40\nZeuke: Zvedněte sběrač!\nSobota, 18. ledna 2020 - 08:27:48\nSobota, 18. ledna 2020 - 15:37:03\nad 499 - a nebo tak\nÚterý, 21. ledna 2020 - 05:37:19\nÚterý, 21. ledna 2020 - 17:13:49\nStředa, 22. ledna 2020 - 08:58:05\nJo tu jsem myslím už před časem vkládal, ale rád si to poslechnu znova, až na to bude víc klid :-)\nStředa, 22. ledna 2020 - 11:17:21\nAh, zabudol som, prepac.\n(Příspěvek byl editován uživatelem emanuel_bacigala.)\nStředa, 22. ledna 2020 - 13:26:02\nProboha, co ta paní na první fotce nese v té bedýnce. Pravda, množné číslo se v angličtině zpravidla vytváří přidáním "s", ale i tak bych měl asi strach to wotevřít...\nStředa, 22. ledna 2020 - 15:21:14\nTo tak člověk hledá fotku E.636 …\nStředa, 22. ledna 2020 - 15:52:16\nhmmm...tak semtam se to povede\nStředa, 22. ledna 2020 - 16:44:46\nKrásná analogie k Blansku a tamější opalovačce na vlečce.\nČtvrtek, 23. ledna 2020 - 07:27:48\nYthomas_ct : no přece "šicí potřeby" :-D\nČtvrtek, 23. ledna 2020 - 09:15:34\nRegPetr: no jo. V létě dřív jezdily vlaky okolo Běchovickýho rybníka taky silně nakloněný na jednu stranu\nPátek, 24. ledna 2020 - 10:27:33


Judita (18) zavraždila Tomáše (†16): srdceryvný pláč u soudu! | Blesk.cz\nCelým Slovenskem otřásla v květnu 2019 vražda studenta Tomáše, který byl brutálně ubodán v žilinském paneláku. Jeho kamarádka Judita, která byla v době smrti mladíka s ním, tvrdila, že hoch zemřel, když ji bránil před falešným odpočtářem elektřiny. Okresní soud v Žilině tomu ale neuvěřil a loni v prosinci poslal Juditu za mříže na 12 let a 4 měsíce. Proti rozsudku se odvolala.\nZe soudní síně se ozýval pláč\nPřípad proto zamířil ke krajskému soudu, který v úterý 20. dubna rozsudek potvrdil. Stání probíhalo za zavřenými dveřmi bez veřejnosti. Média se proto dozvěděla jeho výsledek přes otevřené okno soudní síně. Z něho se ozýval srdceryvný pláč Judity, uvedl web Nový Čas. Slzy po vynesení rozsudku nedokázaly zadržet ani maminka a sestra vraždící studentky.\nPlakala i Tomášova rodina, kterou u soudu zastupoval chlapcův otec Vladimír a teta Monika. Zdrcená máma zavražděného gymnazisty přišla jen na jedno projednávání. „Neměla jsem sílu stát v jedné místnosti s obžalovanou a poslouchat to,“ řekla portálu už v minulosti. Emotivní soud v úterý trval několik hodin. Nedlouho dospělá Judita jeho výsledek nesla hůře než těžce.\nTrest si odpyká v ústavu pro mladistvé\n„Krajský soud odvolání obžalované, jejích zákonných zástupců a sestry zamítl jako nedůvodné,“ prohlásila mluvčí soudu Anna Dudová Záborská. Odsouzená si odpyká trest v Ústavu na výkon trestu odnětí svobody pro mladistvé. Po vynesení rozsudku se k verdiktu vyjádřil otec odsouzené dívky Miloš. Ten se stále nechce smířit s tím, že byla jeho dcera odsouzena za vraždu.\n„Nedokážu se s tím smířit, jsem překvapený, že se soud snížil k takovým lžím, které nyní zazněly v odůvodnění. Já sem tam ani nevydržel sedět, odešel jsem pryč. Jsem zklamaný a pobouřený. Lžou v důkazech, jsou tam zásadní procesní pochybění, kde se tváří, že neexistují, jsou tam důkazy svědčící jednoznačně v Juditin prospěch a dokazují její nevinu,“ nechal se slyšet Miloš.\nRozhořčený otec vražedkyně\n„Například nože, které se do ran nevejdou, ale soud dokáže konstatovat, že jsou to vražedné zbraně. Nikdy se s tím nesmířím a nezapomenu,“ uzavřel otec Judity. Dodal, že ale sám neví, kdo vraždil. Rodiče chlapce, který zemřel děsivou smrtí, vzkázali prostřednictvím svého advokáta Jána Halagana, že jsou s rozsudkem spokojení. Nikdy se však se ztrátou Tomáše nesmíří.\nsmrt vražda soud úmrtí ubodání tomáš pláč Slovensko Judita\nGroove ( 21. dubna 2021 21:44 )\nPokud by nebyla zdrogovana nebo šílená pak zcela chybí motiv. Holka silnější starší, sílu zabít by ho měla, ale proč ona kočka on chudáček, zarlit by musel spíš on. Ale falešný odpoctar je nesmysl. Nejlogictejsi by byla schizofrenie, ale pak je pro ni lehčí lhát a byt odsouzena za vraždu než skončit v ústavu a pro rodinu tvrdit, že jsou oběť justicniho omylu. Mohli taky oba v něčem jet a může ji být vyhrožování. Děti mohli chtet vydělat prodejem drog či něčím jiným ilegálním či na hraně, naivní vzhledem k věku na to byli oba dost.\nstarymlok ( 21. dubna 2021 19:52 )\nJó ,drogy jsou svinstvo\nuschi ( 21. dubna 2021 16:58 )\nProč se mažou příspěvky kritizující odpornou vražedkyni a jejího drzýho fotra?\nBystrozraky1 ( 21. dubna 2021 16:07 )\nChudák holka,magor spáchal sebevraždu a oni to na chuderu hodili.\nGreta ( 21. dubna 2021 15:42 )\nNikdo se nepřizná, ale holka měla sílu na kluka? Divné.


BALTRO - Teflon, Xylan, Halar nebo fluoroplast?\nTeflon, Xylan, Halar nebo fluoroplast?\nRozdíly mezi různými značkami pro povrchové úpravy\nZákazníci se na nás často obracejí s požadavky na povrchové úpravy označené jako Teflon, Xylan, Halar apod. Protože jsou si uvedená označení v konečném důsledku velmi podobná, připravili jsme pro vás článek, kde jsou tyto značky vysvětleny.\nPožadavek na některou z těchto povrchových úprav je nejčastěji dán specifikací konečného zákazníka nebo mateřské firmy, která určuje přesný typ povlaku od vybraného výrobce. Pravidelně se setkáváme se značkami vypsanými výše nebo přímo s chemickými zkratkami fluoroplastů: PTFE, FEP, PFA a ETFE. Jaký je tedy mezi nimi rozdíl?\nZnačka Teflon patří společnosti Chemours. Tato firma se dříve jmenovala DuPont a právě v jejích laboratořích byla objevena chemická sloučenina PTFE, která byla následně pojmenována jako "Teflon". PTFE patří do skupiny fluoroplastů (podrobněji o fluoroplastech viz. níže). Vzhledem k rozšíření tohoto fluoroplastu PTFE pod značkou Teflon a jejímu využití na kuchařském nádobí, se dnes obecně fluoroplastové povlaky označují zjednodušeně jako Teflonové. Aplikace tohoto povlaku se pak nazývá Teflonování. Pod značkou Teflon je tedy možné nalézt celé spektrum fluoroplastových povlaků nebo přímo výrobků z fluoroplastů, jako jsou například tyče nebo těsnění. To ovšem neznamená, že jiné společnosti se výrobou fluoroplastů nezabývají - právě naopak.\nPod označením Xylan se skrývají fluoroplastové povlaky firmy Whitford. Vlastnosti jednotlivých fluoroplastů (PTFE, PFA a FEP) je tedy možné využít i ve formě nástřiku od této firmy. Rozdíl mezi Xylanem a Teflonem spočívá v různých formulacích konkrétních povlaků. Dalším rozdílem je například to, že firma Whitford dodává pouze povlaky, kdežto společnost Chemours dodává i samotné základní fluoroplasty nebo výrobky z nich. U Xylanu tedy můžete dokonce narazit na pojem Xylanizace, který jednoduše označuje povlakování Xylanem. Za samotným názvem někdy bývá i číslo, které udává konkrétní typ povlaku a tím i jeho specifické vlastnosti.\nV chemickém průmyslu se můžete setkat s požadavkem na nanesení povlaku s názvem Halar. Pod tímto označením je možné dohledat fluoroplast se zkratkou ECTFE. Používá se nejčastěji jako ochrana proti korozi v chemicky náročných provozech. ECTFE povlak pod značkou Halar vyrábí pouze firma Solvay a i ten vám dokážeme nabídnout. Oproti Xylanu a Teflonu se tedy jedná o zcela jiný fluoroplast, který nikdo jiný nenabízí. Nicméně lze nalézt alternativy i k tomuto povlaku v závislosti na požadovaných vlastnostech a použití.\nJak již bylo naznačeno výše, obecným termínem pro Teflon, Xylan nebo Halar jsou fluoroplastové povlaky. Pod tímto obecným termínem se skrývají jednotlivé typy fluoroplastů s různými vlastnostmi: PTFE, PFA, FEP, ETFE a ECTFE. Byť prvním objevitelem byla firma DuPont, dnes Chemours, výrobou povlaků z těchto materiálů se zabývají i jiné výše uvedené společnosti. Každá společnost má svou značku, jak již bylo popsáno. Tyto typy povlaků se pak dají i navzájem nahrazovat na základě konkrétních požadavků na funkci. Záleží tedy vždy na konkrétní poptávce, jaký povlak je vhodné zvolit. Další konkrétní informace k jednotlivým vlastnostem a typům fluoroplastů naleznete v dalším článku na našem blogu.\nAplikujte teflonový povlak i na své dílce\nChemResist – unikátní řešení korozní ochrany vnitřních ploch 17. 1. 2019\nČlenství v JHK 7. 11. 2018\nVeletrh Achema 2018 20. 6. 2018\nPartnerství s firmou Rudolf Gutbrod GmbH 23. 11. 2017


CARL VII, francouzský král - to je ... Co je Karl VII, král Francie? 2018\nCARL VII, král Francie\nKing of France z jakéhosi Valois, který vládl v 1422-1461 GG. Syn Karla vI a Isabella z Bavorska. J .: od roku 1422 Maria, dcera vévody Anjou, Ludvík I. (nar. 1404, zemřel 1463). Rod. 1403, mysl. 22. července 1461\nKarel VII. Byl třetím synem Karla VI., Ale jeho dva starší bratři zemřeli jeden po druhém v roce 1415 a 14. 16. 16. , vzal titul Dauphin a od té doby byl považován za dědice trůnu. Stejně jako jeho dědeček a jmenovec Charles Wise, Charles VII začal svou vládu za velmi smutných okolností. Jeho otec byl blázen a jeho matka, zběsilá a krutá Isabella z Bavorska, se mu nelíbila a nestarala se o jeho výchovu. Navíc boj strany vždycky jim dělal nepřátele. Francie tehdy zažila jedno z nejtragičtějších období své historie. V roce 1413 byla obnovena Stoleletá válka. V 1415, francouzština utrpěla těžké porážky v Azencourt, a od té doby jejich záležitosti byly stále horší a horší. Zahraničními války přidal hořké vnitřní rozpory mezi BOURGUIGNON (příznivců Duc Jean Burgundsko) a armagnaců (první podporovatele Duke Orléans, bratr Karel VI a pak příznivců Dauphin). Země byla zničena, lidé dosáhli extrémní chudoby. V roce smrti svého staršího bratra Charles byl čtrnáctý rok, on byl silně ovlivněn hraběte Armagnac, který vlastně se stal vládcem království. Aby se zbavil královny, Armagnac přesvědčil šíleného Carla, že jeho manželka ho podvádí.Isabella byla vyhoštěna do prohlídky a držena tam ve vazbě. V listopadu 1417 ji vévoda z Burgundska propustil a odvezl ji do Troyes. Tady okamžitě vytvořila vlastní vládu. Navíc oznámila, že pařížský parlament se skládá z armáhnů a v Amiensu svolal další, stát se pečeť a ve všech dokumentech, které se říká regent království. Na jaře roku 1418, v důsledku zrady, Bourgignons náhle zadrželi Paříž. Po tři týdny dav vyrazil na ulici města. Hrabě Armagnac, mnoho jeho příznivců a pomocníků bylo zabito. Na ulicích města ležely stovky mrtvol. Při těchto pobouřeních předák obchodníka Tannegi zachránil Dauphina, zabalil jej do přikrývky a přivedl ho do Bastilie. Dne 1. června nastoupili městští obyvatelé do pevnosti. Bitva trvala tři dny a skončila s pádem. Tannegi a Dauphin předtím unikli do Melenu. Zůstaly tam také armády. Dauphin se usadil v Bourges. Založil svůj vlastní parlament a vlastní účetní komoru, zatímco královna a vévoda z Burgundska vytvořili svou vládu v Paříži, která jednal jménem šíleného Karla VI. Francie byla rozdělena na dvě části.\nMezitím anglický král Henry V v roce 1418 zvládl celou dolní Normandii. Začátkem roku 1419, po sedmiměsíčním obléhání, vzali Britové Rouen. Celkové nebezpečí na chvíli přineslo bojující strany bližší. V červnu 1419 se vévoda Burgundska a Carl sešli v Puglia de For a uzavřeli formální mír. Pokud by však tato smlouva ze strany vévody byla upřímná, Dauphin zřejmě jen předstíral, že je spokojen. 10. září, během druhého setkání v Montro na Ionském mostě, rytíři obklopující Dauphin náhle napadli vévody a porazili ho osou.Tato vražda vyvolala velké rozhořčení v severním a západním Francii, a to zejména v Burgundsku. Nový vévoda Burgundska, Philip dobré a královna Isabella, který slavnostně vzdal svého syna, deklarovat je nelegitimní, uzavřené v září příměří s Brity. V odpovědi se Carl chtěl připojit k vévodovi z Bretaně a pokusil se založit na jihu. Armagnacové obsadili Touraine, Poitou a Languedoc. Do konce roku byly jižní provincie zcela zbaveny burgúní. Země byla nakonec rozdělena na dvě části a každá z nich šla vlastním způsobem. Vévoda z Burgundska podepsal smlouvu s Henrym V v Arrasu v prosinci a uznal práva anglického krále francouzské koruně. Královna se připojila k této smlouvě. V květnu 1420 se Henry stal zaměstnancem Isabelovy dcery Catherine, po níž byl prohlášen za regenta království a dědice Karla VI.\n, aby oslavili svatbu, Henry se vyslovil proti Dauphin, hlasitě rozhořčil se s touto transakcí, které ho zbavilo všech práv k trůnu. Brzy se Brity vzali Suns a Montero. V listopadu se Melen vzdal. Na začátku prosince vstoupil Henry slavnostně do Paříže. Pařížský parlament zahájil proces vraždy starého vévoda z Burgundska. Všichni byli povoláni, ale samozřejmě se neobjevili. V lednu 1421 byli prohlášeni rebely. Tyto obvinění ovšem v očích svých příznivců přinejmenším neudělal Karlova prestiž. Mnoho vlastenců bylo rozhořčeno, že národní dynastie byla vyhoštěna z moci a země byla převedena do rukou Britů. Každý měsíc Karl získal stále více příznivců. V březnu 1421 jeho vojáci porazili Boha velkým oddělením vévody z Clermont. Vévoda sám padl do bitvy. Když se o tom dozvěděl, Henry vyšel proti Dauphinovi, podřídil se Dre, Epernonu, Bohdeinu a po sedmiměsíčním obléhání v květnu 1422.Mo. Ale toto bylo jeho poslední vítězství. V Melenu se král náhle zhoršil a brzy zemřel. Dva měsíce po Henrymu zemřel Charles VI. Paříž přísahala oddanost svému vnukovi, devítiměsíčnímu Henrymu VI. Skutečná síla prošla strýci malého krále vévodovi z Bodfordu, který byl prohlášen za regenta království.\nKdyž se učil o smrti svého otce, Charles vzal Bourges královský titul a pak byl korunován v Poitiers. Osobní vlastnosti, nemohl být srovnán s regent, který nebyl podřízený talent jeho bratru Henry V. Naopak, Karl byl bezvládný, dobromyslný a slabý. Aby se zbavil bezprostředního nebezpečí, strávil celý svůj čas v lhostejnosti a hostování, cestoval ze zámku na hrad s celým davem milenců. Věci, které ho rychle nudily, se bál o nějaké nepříjemnosti nebo deprivaci, zdálo se, že je o jeho osudu nesmírně znepokojen, a tím vedl ve zoufalství pravých vlastenců. Za všechno zůstával jejich praporem a symbolem národní svobody. Jeho příznivci po dobu sedmi let vedli s Brity trvalou válku. Oni neustále utrpěli neúspěchy a dokonce i skutečné porážky, jako například v roce 1423 u Crevane a v roce 1424 pod Vernel, ale nebyli to v rozpacích. Byli odvážní a energičtí lidé, byli vždy připraveni bojovat a nikdy nebyli v duchu. Přestože v těchto náročných letech nedosáhli úspěchu, ale přinejmenším odolali. Několik let byly vojenské akce pomalé. V roce 1427 se regent rozhodl, že je čas na obnovení ofenzivy a odvezení od Karla jižních oblastí státu. Klíčem k jižnímu Francii byl Orleans. V létě 1428 přistál v Calaisu sbor grófa Salisbury a přestěhoval se na jih od Paříže. Po dobytí všech měst a hradů v Orleanském vévodství na sever od Loiry začali v říjnu Anglie a Burgundians obléhat Orleans.Bylo jasné, že osud Francie je v rukou obránců města. Na začátku roku 1429 se král šel do Orleansu s posilami a předpisy, ale byl zahnán s těžkými ztrátami.\nPo tomto by mohl pomáhat obléhané jen zázrak a tento zázrak se stalo. Na začátku března, kdy Charles byl na zámku Chinon, zde s několika společníky přijel Johanka z Arku, jednoduchý dívka sedmnáct, oznámila, že byl poslán Bohem zachránit Francii před útočníky. Karl dlouho zaváhal, než se rozhodl poslouchat. Oblečen velmi jednoduše, když stál v davu dvořanů, ale Joan ho okamžitě poznal a dostal povolení informovat sám něco v tajnosti před ním. Tato individuální konverzace zřejmě rozptýlila všechna královská pochybnosti. 22. dubna oznámil, že instruoval Jeanne, aby vedl vojenské operace. O pět dní později, když vystoupila z Blois s malou armádou a spěchal na pomoc Orleans. S jeho vystoupením v nepřátelství se objevil rozhodný obrat. 8. května poté, co utrpěl několik porážek, Britové ukončili obléhání a ustoupil od Orleans v červnu Jeanne zachytil několik měst na břehu řeky Loiry, a pak spolu s konstábl zlomil Rishmonom slavný anglický velitel Talbot v bitvě u Pathé. 16. července Karl vstoupil v Remeši, a druhý den byl korunován starým zvykem francouzských králů. V srpnu, on a Jeanne šel do Paříže, ale nemohl sehnat opevněného hlavního města a vrátil se do Bourges. Jeanne brzy opustila krále. V květnu 1430 byla přijata vězeň v blízkosti Compiegne, ao rok později spálil angličtinou v Rouenu jako čarodějnice. Nicméně nemohli svou situaci napravit tímto odporem.\nv roce 1435 patriotů (zejména hodně úsilí do této konstáblem Rishmon) podařilo sladit Charlese VII Duke Philip Burgundska, v září v Arras mír byl podepsán mezi nimi.Král slíbil, že vyhostí nebo popraví všechny účastníky vraždy v Montro, souhlasil s přenesením Burgundianské země na Somme a odmítl veškerou moc nad nimi. Od té doby přestala bratrská bláznivá válka a všechny síly Francie se spojily proti angličtině. Důsledky této skutečnosti se nezpomalily. Na jaře následujícího roku Ríšmon zachytil Paříž. V listopadu Karl slavnostně vstoupil do hlavního města, které nebylo staré 19 let. Nicméně nechtěl zůstat tady: Charles nikdy miloval Paříž, protože se v něm probudilo příliš bolestivé vzpomínky.\nV roce 1439 Carl svolal v Orleansu generální státy. Udělali několik důležitých rozhodnutí, která významně posílila královskou moc. Byla zavedena jednotná vojenská daň, která měla platit celé obyvatelstvo království. Na výtěžku byla organizována pravidelná pravidelná armáda, podřízená přímo králi. Navíc, že nová armáda umožnila přivést válku na šťastný konec, úplně zničila sílu šlechty a rytířství, která byla až dosud hlavní vojenskou silou. Současně se zavedením obecné daně byly zrušeny všechny předchozí feudální závazky, které lidé vypláceli šlechticům jako obránci státu. Feudální pánové odňali jedno z nejdůležitějších práv - moc přivolat předměty k vojenské službě. Grandiové byli podřízeni vrchnímu veliteli, kterého jmenoval král, a byli nuceni vykonávat přesně královské příkazy.\nBezprecedentní posilování královské moci nadchlo především kníže krve a vedlo k vzniku spiknutí známého jako Prageria. Okamžitou příčinou princova spiknutí byla neochota královského favorita Karla Menského.Úplně obsadil slabého prince, který dělal všechno podle svých rozkazů. S ohledem na tuto vévody z Anjou, Bourbon, Alençon, sloupy Vendome a Dunois, a Dauphin Louis (budoucího Ludvíka XI, který pak ještě nebylo dvacet roků) se dohodli v roce 1440, aby se chopily krále a dát mu opatrovnictví svého syna. Karl si tyto plány uvědomoval. Rychle zavolal Rishmonovi. Policista přesunul svá vojska do Poitou, Auvergne, Bourbon a chytil hlavní pevnost, kde se ukrývá rebelové. Okamžitě poslouchali. Dauphin musel požádat o odpuštění, a on byl vyhoštěn k dědictví jeho, v Dauphiné. Od té doby se síla Karla VII. Stále zvyšuje. V roce 1444 v Tours bylo podepsáno příměří s Brity pět let. V následujících letech to bylo tvořeno první jezdecké pravidelnou armádu - četnictva a první pěších pluků, nazvaný „střelci“. Je to disciplinovaný a dobře vycvičení vojáci rychle pomohl dovést válku do vítězného konce.\nV roce 1449 se nepřátelství obnovila. Hlavní divadlo bylo Normandie. Francouzi v listopadu dostali Rouen. Následující rok, Britové utrpěli porážku u Formigny. V létě roku 1450 padly Kahn a Cherbourg. Celá Normandie prošla pod vládou Karla. Jeden Guen byl stále ovládán Angličany. Toto provincie bylo nepřetržitě drženo od XII. Století, měli zde silnější pozice. Nicméně převaha sil byla zcela na straně francouzštiny. V roce 1451 se Bleu, Bordeaux a Bayon vzdal. V 1452, John Talbot znovu obsadil Bordeaux. Následující rok byl poražen a padl v bitvě. V říjnu se Francouzi nakonec dostali do Bordeaux. S jeho pádem skončila Století válka.\nPo této radostné události Carl žil dalších osm let.Nezměnil svůj způsob života: hrál hry a všechny nesmysly, bavil se až do své smrti, obklopoval se větrnými dívkami a frivolními dvořany. Hádali se ho s jeho nejstarším synem Louisem, který však byl už zradným a připravený na všechny druhy zločinů. Několikrát se pokoušel o svržení otce, byl zapleten do několika spiknutí a byl uvězněn ve spojení s Brity. Po mnoho let žil v provinciích, aniž by se ukázal k soudu, a odtamtud se mu točily intriky. V roce 1456 se Karl mluvil proti jeho synovi v čele armády. Ludovik utíkal do Burgundska a žil tam až do smrti jeho otce. Karl vážně myslel, že připravuje Ludvíka o trůn a předá korunu svému nejmladšímu synovi Charlesovi, ale neodvažoval se učinit tento krok. Velmi se bál, že je otráven a v posledních měsících téměř nic nepožívá; Bylo dokonce i pověst, že kvůli tomuto strachu umřel na hlad.


OP: divočinu v Bánově ovládl Jarošov, Bílovice zvítězily ve Slavkově - Slovácký deník\nOP: divočinu v Bánově ovládl Jarošov, Bílovice zvítězily ve Slavkově\nFotbalisté Uherského Ostrohu, kteří letos opanovali okresní přebor i pohár, protáhli sérii bez porážky. Předcházející domácí zaváhání se Slavkovem napravili na hřišti Březové, kde zvítězili 3:1.\nBŘEZOVÁ – UHERSKÝ OSTROH 1:3 (1:1)\nPrvní poločas byl vyrovnaný. Favorizovaní hosté sice měli herně mírně navrch, ale do vyložených šancí se až tolik nedostávali. Až ve 23. minutě se střelecky prosadil Čápek, který dopravil balon do sítě pohotově po rohu. Březová ovšem přispěchala s rychlou odpovědí. Na 1:1 vyrovnal kanonýr Pomajbík. Hosté si ještě před přestávkou mohli vzít vedení zpět, ale bomba Šálka skončila na břevnu. Druhá půle byla z hostující strany svižnější, lídrovi soutěže pomohla trefa Pavlase, který udeřil v 55. minutě. Ostrožané mohli těsný náskok několikrát navýšit, ale v zakončení se soužili. Definitivní klid jim dal až v samotném závěru Gajdorus, jenž se hlavou trefil po rohu.\nBranky: 30. David Pomajbík - 23. Josef Čápek, 55. Zbyněk Pavlas, 89. Tomáš Gajdorus. Rozhodčí: Tureček. Diváci: 130.\nOSTROŽSKÁ NOVÁ VES – PRAKŠICE 2:2 (0:2)\nFotbalisté Ostrožské Nové Vsi pouze remizovali s Prakšicemi. Domácí nakonec byli za bod rádi, protože po prvním poločase prohrávali o dvě branky. Hostům skvěle vyšel úvod střetnutí, když se hned v 7. minutě prosadil Vráždil. Prakšicím vedoucí gól pomohl, zaskočený soupeř se naopak trápil. Druhý úder domácí inkasovali po půlhodině hry, kdy se prosadil Hlavín. „V první minutě jsme měli šanci, bohužel jsme nedali gól. Od té doby nás Prakšice v první půlce přehrávaly. Nedokázali jsme si pořádně přihrát,“ uvedl domácí útočník Radek Zálešák. Fotbalistům Ostrožské Nové Vsi pomohla až poločasová přestávka a důrazná domluva kouče Voráče. Čtvrtý tým tabulky se ve druhém poločase zvedl a začal protivníka přehrávat. Důležitou kontaktní branku zaznamenal v 65. minutě Ťok. Vzápětí mohl srovnat Radek Zálešák, ale pokutový kop neproměnil. Vyrovnání zařídil až kapitán Jurásek, který se trefil z trestného kopu. I když se domácí v závěru snažili, obrat nedotáhli. Prakšice už remízu nepustily. „Ve druhé půli jsme soupeře přehráli, bohužel jsme neproměnili penaltu ani další šance, co jsme měli v závěru zápasu. Bod bereme, ale to škoda. Výhra by nám pomohla poskočit o jednu příčku nahoru,“ říká Radek Zálešák.\nBranky: 65. Jaroslav Ťok, 79. Josef Jurásek - 7. Tomáš Vráždil, 36. Roman Hlavín. Rozhodčí: Rochovanský. Diváci: 96.\nVLČNOV – POLEŠOVICE 2:0 (1:0)\nVlčnov si v páteční předehrávce 24. kola vyšlápl na druhé Polešovice. Slabá návštěva viděla oboustranně průměrný fotbal. První půle byla vyrovnaná, příležitosti měly oba mančafty. Domácí Kašpařík střílel vedle, hostující Černoch zase pálil nad. Čekání na gól utnul až domácí Kašpařík, který v závěru první půle poslal Vlčnov do vedení. Domácí hráči těsný náskok hájili i po změně stran. Polešovice se sice snažily o vyrovnání, ale v zakončení nebyly přesné ani důsledné. Navíc hosté neměli ani štěstí. Vlčnov všechny nepříjemné chvíle ustál a v závěru střetnutí podruhé udeřil. Triumf domácích pečetil Dušana Machala.\nBranky: 43. Petr Kašpařík, 82. Dušan Machala. Rozhodčí: Martykán. Diváci: 55.\nBÁNOV – JAROŠOV 5:6 (4:4)\nNeuvěřitelná divočina byla k vidění v Bánově, kam přijel Jarošov. Domácí tým sice v 17. minutě vedl už 2:0, ale ještě do přestávky o náskok přišel a nakonec v přestřelce padl 5:6. Hvězdou utkání byl hostující útočník Lukáš Kamočai, který hattrickem zajistil Jarošovu tři body. Domácím naopak nepomohly ani tři trefy Martina Solára.\nSlovenský útočník skóroval hned z první akce zápasu a Bánov rychle vedl. V 17. minutě se trefil Franc a domácí vedli už 2:0. Pak ale přišly chvíle probuzených hostů, kteří v rozmezí pouhých devíti minut nastříleli soupeři čtyři góly. Přestřelka ovšem pokračovala i za stavu 2:4. Bánov vrátil do hry Solár, na poločasových 4:4 srovnal Mahdal. Po přestávce se začínalo od začátku. Střelci se sice na půlhodiny zklidnili, ale závěr byl znovu divoký. Kamočai nejprve strhl vedení na stranu Jarošova, následně završil hattrick. Hotovo však ještě nebylo. Solár si rovněž připsal hattrick, body ale domácím utekly.\nBranky: 1., 34. a 89. Martin Solár, 17. Lukáš Franc, 43. Lukáš Mahdal - 28., 82. a 85. Lukáš Kamočai, 19. Pavel Kováč, 22. Martin Jančík, 26. Marek Omelka. Rozhodčí: Krpal. Diváci: 180.\nSLAVKOV – BÍLOVICE 0:1 (0:1)\nPátý Slavkov doma překvapivě klopýtl s předposledními Bílovicemi, které zvítězily po dlouhých dvou měsících a díky nedělnímu triumfu oživily šanci na záchranu. Jediný gól průměrného zápasu vstřelil v 31. minutě Adam Žůrek. Slavkovští, jejichž výkon zůstal daleko za očekáváním, se ve zbytku utkání snažili o vyrovnání, branku ale ani přes několik slibných příležitostí nedali.\nBranka: 31. Adam Žůrek. Rozhodčí: Fury. Diváci: 100.\nKNĚŽPOLE – TOPOLNÁ 0:1 (0:1)\nHráči Kněžpole nedokázali před vlastním publikem potvrdit předcházející triumf z Polešovic, když Topolné doma nedali gól a padli 0:1. Tři body hostům vystřelil Mráz, který skóroval v závěru prvního poločasu. Jinak k žádné další vyložené příležitosti k vidění v první půli nebyli. Kněžpole párkrát zahrozilo, všechny situace s pomocí obrany vyřešil gólman Mikel. Spolehlivý brankář spoluhráče podržel i ve druhé půli. Topolná aktivní hrou hubený náskok udržela. Domácím k vyrovnáním nepomohlo zvýšené úsilí ani další slušné šance.\nBranka: 41. Daniel Mráz. Rozhodčí: Mahdal. Diváci: 138.\nHLUB B – NEZDENICE 2:4 (1:1)\nPoslední béčko Hluku podlehlo Nezdenicím. Rezervě Spartaku nestačily k bodům ani dvě trefy Vozára, který se poprvé trefil ve 36. minutě. V té chvíli už ale hosté gólem Martina Kolínka vedli. Další branky padly až po změně stran. Hned po přestávce udeřil Marek Kolínek a Nezdenice znovu vedly. Větší klid dala hostům až trefa Bartoše. Fotbalisté Hluku sice utkání zásluhou zmiňovaného Vozára alespoň na chvíli zdramatizovaly, ale poslední slovo měl Marek Kolínek, který podtrhl triumf hostů.\nBranky: 36. a 76. Petr Vozár - 49. a 82. Marek Kolínek, 23. Martin Kolínek, 69. Šimon Bartoš. Rozhodčí: Martykán. Diváci: 75.\n1. Uh. Ostroh 24 19 5 0 82:30 62\n2. Topolná 23 13 2 8 61:38 41\n3. Polešovice 24 12 4 8 60:46 40\n4. O. N. Ves 24 11 5 8 57:41 38\n5. Jarošov 24 11 3 10 52:51 36\n6. Slavkov 23 10 4 9 37:29 34\n7. Nezdenice 24 10 3 11 47:53 33\n8. Březová 24 10 2 12 59:65 32\n9. Vlčnov 23 9 5 9 39:52 32\n10. Bánov 23 8 4 11 49:64 28\n11. Kněžpole 24 7 6 11 40:46 27\n12. Bílovice 23 7 4 12 35:48 25\n13. Prakšice 23 6 5 12 37:63 23\n14. Hluk B 24 4 4 16 37:66 16\nROZHOVOR / Fotbalisté Slovácka jsou zhruba v polovině zimní přípravy. Na kondičním soustředění v…\nStřelec Faldyna ukončil kariéru. Kdyby mi sloužilo zdraví, hrál bych dál,\nROZHOVOR/ Na podzim odehrál pouze třiadvacet minut, přesto se znovu stihl zapsat mezi střelce.…\nUherskohradišťská Bazooka v důležitém prvoligovém duelu Českou Lípu nepodcení\nHodně důležitý zápas čeká v pátek prvoligové futsalisty Bazooky Uherské Hradiště. Ve 14. kole…\nStřelec Faldyna ukončil kariéru. Kdyby mi sloužilo…\nBroďané zahájili přípravu výhrou nad dorostem Slovácka\nFotbalistka Jelínková je fanynkou Ramose. Chce si…\nVýroba Mistr ve výrobě, 25 000 Kč Informační technologie Administrátor, 30 000 Kč Výroba Nástrojař, 20 000 Kč Administrativa Administrativní pracovník, 20 000 Kč Služby Uklízeč, uklízečka, 11 000 Kč Řemeslné práce Svářeč, 20 000 Kč Výroba Montážní dělník, 16 000 Kč Management Vedoucí, 22 000 Kč\nFord Mondeo servisní knížka, koupeno v CZ Škoda Fabia první majitel, servisní knížka, nehavarované Ford Kuga servisní knížka, koupeno v CZ Ford Galaxy Ford C-Max servisní knížka, koupeno v D Ford Kuga první majitel, servisní knížka, koupeno v I Ford Focus první majitel, servisní knížka, koupeno v A Renault Clio


Kavárna, kde to chutná jako u mámy - Deník.cz\nKavárna, kde to chutná jako u mámy\nDřívější trend cheesecaků a barevných cukrovinek á la makronky už je pasé. Alespoň tak to vnímají v kavárně Tvoje máma, kde se s nabídkou vrátili k české tradici koláčků s poctivou dávkou tvarohu, povidel a drobenky.\nkavárna Tvoje máma | Foto: kavárna Tvoje máma\nPrvní vlastní kavárna Kláry Bernklauové měla původně stát na Letné. Obava z konkurence, nevyhovující prostory a snad i osud ji později zavál do Vršovic, kde našla, podle svých slov, to pravé „ořechové”. Ještě než mi o místě začala vyprávět, sama jsem pochopila, proč si ho vybrala. Kavárna Tvoje máma se totiž nachází na Náměstí Svatopluka Čecha a z jejího prvního patra je vidět na funkcionalistický Kostel svatého Václava od světoznámého architekta Josefa Gočára. Dechberoucí výhled. Nicméně je to právě nabídka skvělých domácích koláčků a také útulný interiér, co sem po celé čtyři měsíce od otevření vábí návštěvníky z celé Prahy.\nPodle instagramových profilů českých foodblogerů jsem byla asi posledním gastronautem, který tu ještě nebyl. „Máte pravdu, že z počátku mezi hosty patřili zejména lidi z oblasti gastronomie. Možná je to tím, že mám v oboru už nějakou praxi a většinu z nich znám,” říká majitelka. Přiznává, že prvotní zájem o Tvojí mámu pomohly zajistit sociální sítě, kde mnozí lidé sdíleli fotky z kavárny, ale dodává, že bez poctivé práce a manažerských schopností by si popularitu nedokázali udržet. Původně dokonce předpokládali, že kavárnu budou muset zpočátku dotovat a část dobrot, které napečou, každý den vyhazovat.\nSousedy z Vršovic sem bezpochyby láká i příjemná atmosféra místa. Útulná kavárna se pyšní stěnami obloženými bílým dřevem, kamennou podlahou, velkými lampami a přiznanými kabely, které se dnes v kavárnách a bistrech často používají pro zajímavý vzhled. Má punc moderny, ale zároveň díky užitému dřevu, velkému počtu pokojových rostlin a různých druhů dřevěných židlí připomíná domov.\nNa otázku, jak se snaží být odlišní od ostatních kaváren, odpovídá majitelka jednoduše: „Nijak.” Ale právě v tom je paradoxně Tvoje máma autentická. Nesnaží se nuceně vybudovat značku a dát jí pomocí nabídky nějaký předem vymyšlený charakter. Všechno sladké pečivo, polévky i snídaňové menu připravuje sama majitelka Klára, část nabídky pak odebírá od vybraných producentů a zbytek – alespoň prozatím – odkupuje od velkoobchodů. „Hledáme ke spolupráci minipivovary a také malé mlýny kvůli mouce. Třeba mléko bereme z Vysočiny, čaj nám míchají v Dobré čajovně v Karlíně a kávu nám praží manželé Dolečkovi, což byli moji první zaměstnavatelé.“\nVšechno vybírá podle své chuti, svědomí, a na základě příběhu, který za produktem stojí. „Tento jablečný mošt pochází z Chelčic a mám k němu nostalgický vztah. Už jako dítě jsem do tamějších sadů jezdila na výlety na kole a pokaždé, když ho ochutnám, připomene mi to ty chvíle.” Klára nekalkulovala ani v případě výběru názvu. Vyšel z mnohaletých vtipů, kterými se častovali s kolegy z bývalé práce („Přines mi prosím hrnek!” – „Ať ti ho přinese tvoje máma!”). Za to, že se tu člověk opravdu cítí tak trochu jako doma, může i sympatická obsluha, která si tu s částí pravidelných hostů dokonce tyká.\nAť už bydlíte nebo pracujete kdekoliv, za dobrou kávou a ještě lepšími moučníky se vždycky vyplatí dojet dál. Tvoje máma má pro návštěvníky otevřeno každý všední den od 7.30 hodin do 19 hodin, o víkendech otevírá o hodinu později. Je to skvělé místo, kam vyrazit za snídaní nebo brunchem. Vídeňské párky s vejmrdou a pečivem tu prodávají za 90 Kč, housky s máslem a marmeládou vám dají za 65 Kč.\nTi, kdo preferují sladké starty dne, tu také něco najdou. Kromě moučníků si můžete objednat müsli s čerstvým ovocem a jogurtem (80 Kč). Klasické cappuccino (55 Kč) tu lze vyměnit za flat white (65 Kč), chai latte (60 Kč) nebo ochutnat další ukázky různých způsobů přípravy kávy. Batch brew tu stojí 55 Kč, drip V60 vám naservírují za 75 Kč. Pokud nepatříce ke kofeinovým maniakům, dejte si Klářin oblíbený jablečný mošt (15 Kč/1 dcl), domácí limonádu či mléčný koktejl (obojí 55 Kč) nebo italské víno (30 Kč/1 dcl).\nJako vyučená cukrářka se Klára specializuje na typické české moučníky jako jsou koláčky (20 Kč) nebo koláč s drobenkou (55 Kč), které jsou spolu s švédskými mandlovými vdolky v kavárně nejprodávanější. Bude to tím, že u nich rozhodně nešetří na náplni. Jejich skvělou chuť umocňuje ještě vláčné těsto a křupavá drobenka. Kromě toho peče perník (30 Kč) nebo připravuje houstičky s mozzarellou, rukolou a sušenými rajčaty v oleji (55 Kč).\nBěhem Velikonoc jste tu narazili na národní švédský dezert z období masopustu. Každý všední den sem můžete zajít také na polévku (55 Kč), která se obměňuje na denní bázi. Nejčastěji tu vaří vývar, kulajdu, bramboračku nebo nějaký zeleninový krém.\nRecept od majitelky Kláry Bernklauové\nMámin perník s povidly\nSuroviny: 400 g hladké mouky, 250 ml vlažného mléka, 200 g změklého másla, 200 g cukru krupice, 15 g kakaa, 5 g perníkového koření, 1 sáček prášku do pečiva, 1 vejce, máslo a hrubá mouka na vymazání a vysypání plechu, 6 lžic švestkových povidel\nPostup: Troubu rozehřejte na 180 °C. Všechny suroviny kromě povidel dejte do mísy robota a po dobu 3–4 minut míchejte na střední rychlost. Těsto vlijte na máslem vymazaný a moukou vysypaný pekáč a povrch uhlaďte. Povidly naplňte cukrářský sáček a nastříkejte jím na syrové těsto šikmou mřížku. Pečte 25 minut a ještě teplý perník pocukrujte.