Indkast.dk bringer et kapitel fra den meget anmelderroste bog om den tyske landsholdsmålmand, der begik selvmord.\nRobert Enke opfandt kyssemaskinen. Han sad på parketgulvet i Jörg Neblungs hus i Köln og løftede agentens etårige datter Milla op i luften med en robots staccatoagtige bevægelser.\n”Jeg er kyssemaskinen,” sagde han til sit gudbarn, mens han i ryk løftede barnet op, indtil det var på højde med hans ansigt. Der fuldendte maskinen så sin opgave med et smækkys på kinderne.\nJörg betragtede dem og tænkte på, hvor godt Robert så ud. Han havde en hvid sommerskjorte på, der stod godt til hans solbrune hud. Han havde afbrudt sin ferie i Lissabon for at spille en velgørenhedskamp i Tyskland.\n”Igen?” spurgte han Milla, og så gik kyssemaskinen knirkende i gang på ny.\nDer gik en måned, før Jörg atter så Robert. Det var med billederne af den veloplagte kyssemaskine på nethinden, at han i juli tog til Kärnten i det sydlige Østrig, hvor Hannover 96 forberedte sig på den nye sæson. Der fandt han en mut og reserveret målmand.\n”Jeg ved ikke, hvad der er galt. Jeg har følt mig træt hele dagen.”\n”Det er helt normalt, Robbi. Du bliver jo også ældre.”\nHan ville blive 32 om et par uger. Jörg prøvede det bedste, han havde lært, men der kom ikke gang i samtalen. De hang fast i professionelle emner: forsikringsdækningen ved tab af erhvervsevne, René Adler og det tilbagevendende emne om, hvorvidt Hannover skulle spille med en eller to angribere.\n”I den her sæson kommer vi til at kæmpe for at undgå nedrykning,” profeterede Robert.\nI løbet af de seneste sæsoner havde klubben brugt millioner på spillere, der hverken havde forstærket holdet eller tilført det mere humør. Nu var der ikke flere penge til forstærkninger, og rutinerede Michael Tarnat, en af grundlæggerne af Kabine Zwei, havde efter knap 500 førsteholdskampe for en håndfuld topklubber tilmed indstillet karrieren. Det var måske de dårlige perspektiver for Hannover, der gik Robert på, tænkte Jörg.\n”Jeg er bare så træt hele tiden,” sagde Robert til Teresa i telefonen.\n”Du er jo altid træt, når I er på træningslejr.”\nHanno Balitsch lagde mærke til, hvordan Robert ofte trak sig tilbage til sit værelse om eftermiddagen, når de andre blev på hotellets terrasse for at genfortælle de anekdoter, de alle kendte til bevidstløshed. For eksempel den om hvordan de havde rullet holdlederen Mille i æg og fjer. Vittighederne og fodboldsnakken med holdkammeraterne havde altid været dagens bedste stunder for Robert, der tit gik forrest ved at imitere comedyserien Stromberg.\nMen nu var det, som om Robert ikke længere var en del af holdet. Selv ikke under træningen. Han trænede meget alene sammen med målmandstræneren Jörg Sievers. VM-sæsonen var begyndt, og han arbejdede hårdt med sit spil. Men han kunne ikke forstå, hvorfor det var så svært at komme ud af sengen om morgenen.\n”Ferien var også så stresset,” fortalte han Marco, da han ringede til ham fra hotelværelset.\nMarco spekulerede over, hvordan i alverden ferien kunne have været stresset. Robert havde jo fortalt, hvor positivt alting tegnede sig, da de først på ferien havde mødtes i Rheinlandet.\n”De sidste to uger i Lissabon fik jeg ikke slappet ordentligt af. Min bror var der, og vi skændtes. Der løb syge hunde rundt på ejendommen, som skulle til dyrlægen, og så gik der en dag med det. På grund af huset skulle vi hele tiden forholde os til diverse håndværkere.”\nUdmattelsen sad stadig i ham, da han kom hjem fra træningslejren. Han prøvede at ignorere den.\nAndreas Köpke besøgte ham til træningen i Hannover. Dagen før havde han været sammen med Tim Wiese i Bremen. Med et år til VM-slutrunden gav Köpke give sine målmænd nogle ting, de kunne arbejde med for at forbedre deres spil. Han havde fyldt en DVD med scener fra forskellige kampe for at understrege sin opfattelse af den perfekte målmand. En passage med Chelseas målmand Petr Čech var særlig interessant for Robert. Når der kom indlæg, stod Čech midt i målet og ofte et par meter foran mållinjen; Robert stod meget tættere på den nærmeste stolpe og på mållinjen.\n”Når du står midt i, kan du også plukke de indlæg ned, der var tiltænkt angriberne ved bageste stolpe, eller dem, der ligger midt i straffesparksfeltet. Indlæg, som du ellers aldrig ville nå ud til,” forklarede Köpke. Álvaro Iglesias, 2. divisionsmålmanden fra Tenerife, havde sagt præcis det samme til ham fem år tidligere. Nu da Tysklands målmandstræner også sagde det, afprøvede han Cechs koncept under den daglige træning i Hannover.\nHan var anspændt, da han den 2. august tog hul på sæsonen med en pokalkamp mod Eintracht Trier fra Regionalliga West. Han tænkte, at det var helt normalt. Men nu begyndte det igen.\nMosel Stadion i Trier havde lave tribuner med lyseblå bølgeblikstage. Der var ikke engang udsolgt. Hannover var foran 1-0 ved pausen, og med lidt held havde udeholdet scoret både to og tre mål mere i løbet af de første 45 minutter. Trier fandt styrke i, at holdet ikke var mere bagud. Hjemmeholdet havde stadig alt at spille for. Inspireret af deres gode øjeblikke i projektørlyset rakte holdet fra den fjerdebedste tyske række ud efter sensationen.\nEt indlæg sejlede ind på kanten af det lille felt foran Robert. Han så Triers Martin Wagner sprinte efter bolden og drønede med spredte arme ud for at gøre målet mindre. Men Wagner havde allerede udlignet. Ingen drager en målmand til ansvar for sådan en scoring – bortset fra målmanden selv. Han var kommet for sent ud. Fire minutter senere var stillingen pludselig 2-1. I forvirringen over udligningen havde Hannover-forsvaret ladet to Trier-angribere være alene med Robert Enke.\nDet var ikke til at komme udenom. Trier, et hold fra tysk fodbolds 4. division, havde udviklet sig til et nyt Novelda for Robert. Kampens forløb var nøjagtig det samme. Selv ned i sekundet for scoringerne. Det havde kun akademisk interesse, at Trier vandt 3-1, hvor Novelda i sin tid havde vundet 3-2.\nSæsonen var blot en kamp gammel. Alligevel havde Hannover allerede mistet troen på, at tingene kunne ende godt for dem. Sommeren igennem havde spillerne og Dieter Hecking arbejdet hårdt for at overbevise sig selv og hinanden om, at man sammen kunne finde ud af det. Men nederlaget blotlagde på ny frustrationerne, der havde luret under overfladen. Systemet med en defensiv midtbanespiller og to angribere fungerede ikke. De hang ikke sammen som hold længere. Hvornår ville klubben omsider befri dem for træneren? Samarbejdet med spillerne må også have været ren tortur for Hecking.\nEt mylder af tanker rumsterede i Roberts hoved. Igen og igen nåede han frem til samme konklusion: Intet ville lykkes. De sorte tanker formerede sig og gjorde hans hoved tungt som bly. Pludselig stod det klart for ham, hvad der havde været på vej i ham siden juli.\nHan skrev sine aftaler ind i en dagbog med muldvarpeskind. Om onsdag den 5. august 2009 skrev han: 10 og 15.30 træning. Umiddelbart efter tilføjede han: For øjeblikket er det utrolig svært at være positiv. Det ramte mig ret hurtigt og uventet. Snakkede med Terri og fortalte hende om mit behov for at åbne op. Men jeg ved, det er umuligt.\nHvorfor nu, tænke han. Den første kliniske depression havde ramt ham i 2003, da han som misforstået målmand havde følt sig værdiløs i FC Barcelona. Denne gang var der ingen lighedstegn. Han fandt aldrig selv frem til et svar på, hvorfor de mørke tanker vendte tilbage den sommer. Ingen andre vil nogensinde være i stand til at give ham det.\nEn række ting tyngede ham naturligvis. Presset for at være fejlfri i sit livs sæson, hvor han skulle manifestere sig som Tysklands nummer et, var enormt fra ham selv og mange gange større fra medierne. Den anspændte situation i Hannover, hvor han som anfører var fanget som en lus mellem to negle, sled også på nerverne. Ingen glemmer nogensinde et barns død, så Lara lå som en skygge over alt, selv om han gennem de seneste to år havde lært at leve med det så godt, som han nu kunne. Måske var det alene reaktionen efter Laras død, der bragte mørket tilbage.\nMen det er også muligt, at hans anden kliniske depression blev fremkaldt af noget helt andet. Måske en mindre ting, som hverken Robert, hans psykiater eller andre kunne have peget på. Depressioner følger ikke et mønster. Et menneske, der er disponeret for sygdommen, kan sandsynligvis klare ekstremt stressede situationer uden problemer. Til gengæld kan en almindelig, dagligdags episode slå vedkommende helt ud af kurs.\nHan mente, at han vidste, hvad der skulle til. Han måtte tidligt op om morgenen, skifte Leilas ble og helst ikke hænge for længe over morgenmaden. Og så skulle han til træning. Begyndte han nu dagen efter et fast skema, hvis han nu udførte tingene i rækkefølge, så ville angsten ikke få så meget plads i hans hoved. Det afgørende var morgenen. Han vågnede og var angst for dagen. Blev han i sengen så meget som et minut længere, ville angsten tage ham som gidsel.\nHanno Balitsch forstod det ikke. Robert bed konstant sig selv i læben, og han var stort set holdt op med at sige noget. Selv når de sammen luntede fra træningsanlægget til omklædningsrummene, virkede han underligt fraværende. Hans blik var ufokuseret. Han så lige igennem sine holdkammerater.\nEfter træningen beholdt markspillerne deres støvler med plasticknopper på, mens de joggede de få hundrede meter tilbage til omklædningsrummene. Målmændene, der brugte lange aluminiumsknopper, skiftede støvlerne ud med løbesko. Hanno udnyttede øjeblikket, da Robert knælede for at skifte sko.\n”Forlader du den synkende skude, Robert?”\nHanno havde spekuleret over, hvad der mon gik hans ven på. Og så var han kommet i tanke om noget, Robert for nylig havde betroet ham: Han var måske på vej til Schalke 04, hvis Bayern München ellers kunne lokke Schalkes målmand, Manuel Neuer, til det sydtyske før næste sæson. Schalkes træner, Felix Magath, havde på et tidspunkt sendt en føler ud til Robert.\n”Næh, der er ikke gang i noget,” sagde Robert.\n”Men et eller andet har fået dig ned med nakken.”\n”Ja, men jeg kan ikke fortælle om det lige nu.”\nHanno spurgte ikke om mere. Han og Robert havde et venskab med klare grænser. For eksempel talte de aldrig om personlige forhold.\n”Det brød Robert sig ikke om. Det ville have gjort ham utilpas, hvis jeg havde fortalt om personlige problemer derhjemme,” sagde Hanno Balitsch.\nDe fulgtes tavse ad til omklædningsrummene. Den eneste lyd var Hannos fodboldstøvler, der klaprede mod parkeringspladsens asfalt.\n”For fanden, Hanno har fået mistanke om et eller andet,” sagde Robert til Teresa, da han kom hjem.\nOm eftermiddagen kastede han sig over praktiske opgaver for at vise, at han stadig havde styr på tingene. Han gjorde jacuzzien ren. Han fik det nu ikke mærkbart bedre. Så blev han vred: Hvorfor skulle det også gøre tingene bedre, at han rensede jacuzzien? Hvordan skulle noget nogensinde blive bedre?\nTeresa tænkte højt, mens de spiste. Måske de skulle involvere nogen i, hvordan han havde det? I det mindste deres bedste venner, så han ikke konstant behøvede at spille skuespil.\nFør træning dagen efter spurgte han Hanno, om han havde tid et øjeblik.\n”Har du nogensinde gjort dig erfaringer med depression?”\n”Næh,” svarede Hanno og regnede med, at en eller anden i Roberts familie måtte lide af sygdommen.\n”Jeg har alvorlige problemer med det.”\nHanno Balitsch kendte til sygdommen som de fleste andre. Men da han på vejen hjem kom til at spekulere over, hvad der kendetegner sygdommen, kunne han ikke komme i tanke om noget som helst.\nHanno købte bogen My Black Dog af Matthew Johnstone. Det er en lille billedbog om en ung mand, der bliver forfulgt af en sort hund. Når den sorte hund dukker op, mister den unge mand lysten til alt. Han kan ikke koncentrere sig, han kan ikke spise noget – han er slet og ret bange for den sorte hund. Han skammer sig så meget over sin angst, at han ikke fortæller nogen om hunden. Det gør kun det hele værre.\n”At lyve om noget følelsesmæssigt sluger al ens energi,” siger manden i billedbogen. Bogens undertitel er 'Hvordan jeg fik min depression i snor.'\n”Nu forstår jeg lidt af, hvad Robs går igennem,” sagde Hanno til Teresa.\nHun bad ham om at holde øje med sin mand. Det var vigtigt, at hans tanker ikke gik på strejftogt under træningen, at han ikke lod sig opsluge af de mørke tanker.\n”Hvis du lægger mærke til, at han giver slip, så giv ham et los i røven.”\n”Teresa, uanset hvor gerne jeg så end ville, kan jeg altså ikke gå til anføreren foran alle og enhver.”\n”Okay, men så skub ham i det mindste i den rigtige retning.”\nHanno Balitsch betragter én med et fast blik i de klare øjne. Han er overbevist om, at livets udfordringer bedst klares lige på og hårdt, selv om den kompromisløse indstilling har givet ham problemer undervejs i karrieren. Han holdt op med at tale med Bild-reporterne, efter at han følte, de havde behandlet ham unfair. Efterfølgende var det stensikkert, at han blev sablet ned i karakterskalaen, hvis han spillede under niveau. Men sådan måtte det være.\nRobert beundrede Hannos ukomplicerede tilgang til tingene, men den forvirrede ham også.\n”Hanno kan være meget irriterende for både træneren og sine holdkammerater, men også for vores modstandere,” sagde han engang. De havde fundet ud af det lige med det samme.\n”Når det kom til fodbold, så mente Robs og jeg ofte det samme,” siger Hanno og smiler.\n”Som regel udtrykte vi det dog vidt forskelligt. Jeg var nok for ligefrem. Jeg sagde ting til både sportsdirektøren og træneren, som jeg nok ikke skulle have sagt. Robs kunne sige de samme ting, men når ordene kom ud af hans mund, lød de diplomatiske, ja nærmest acceptable.”\nDet var underligt for Hanno pludselig at skulle rose redninger, han tidligere havde syntes var helt almindelige. Men han levede op til sit løfte til Teresa. Han overtalte Robert til et slag bordtennis efter træningen, og han inviterede ham på frokost. På et tidspunkt ringede Roberts mobil, da han var på vej på restaurant med Hanno. Det var Teresa.\n”Jeg er på vej ud til frokost, sagde Robert.\n”Bare rolig. Din førerhund sidder ved siden af mig.”\nUgen efter nederlaget i Trier kørte Robert og holdet med InterCity Express til Berlin til sæsonens første Bundesliga-kamp. Som altid på togturene sad han og gennemgik sin fanpost ved siden af Tommy Westphal. ”Han er et vanedyr,” tænkte Tommy. Robert var så ufattelig træt, at han var bange for, at brevene skulle falde ud af hånden på ham.\nHannover tabte 1-0 til Hertha Berlin. Han havde gættet – nej, han havde vidst – at intet mere ville fungere. Hjemme i Köln så Jörg Neblung kampen på tv og tænkte det modsatte.\n”Det er da utrolig, som Robert spiller. Og så i hans tilstand!”\nMed et kvarter igen spærrede forsvarsspillerne for hans udsyn, og derfor så han først Raffael de Araújos skud fra distancen, da det med retning mod mål fløj over hovederne på dem. Alligevel lykkedes det ham med fingerspidserne at vippe brasilianerens forsøg uden om stolpen. Kom han i vejen for skud som det, kunne hans depression ikke være særlig fremskreden, tænkte Jörg. Han ville sige til Robert, at hans redning havde været fantastisk.\nRobert kom ham i forkøbet med sit opkald.\n”Jeg kan ikke føle noget længere,” sagde han ærligt. ”Ingen nerver, ingen glæde, intet. Jeg stod derude, og jeg var fuldstændig ligeglad.”\nNoget kunne han dog føle. Nemlig tilstedeværelsen af den sorte hund. Han trak baseballkasketten ned i panden og besøgte Dr. Stroscher. For anden gang i sit liv havde han brug for antidepressiv medicin. Han var fast besluttet på, at han ville have den samme medicin, som havde hjulpet ham i 2003. Medicinen fandtes nu i en nyere og mere effektiv udgave. Det kunne kun gå for langsomt med at mærke virkningen.\nDen 16. august var han og Teresa inviteret over til Wilkes – deres datter fyldte seks år. Vejret var til fest i haven. Han følte sig totalt smadret. Gæsterne forventede, at han talte til dem, men hvordan kunne han? Han troede ikke, han kunne konversere normalt. Han lagde sig i en liggestol og lod, som om han sov.\n”Hvor er det sødt. Han føler sig så meget hjemme her, at han bare lægger sig og tager en lur,” tænkte Uli Wilke.\nTeresa derimod var ved at miste tålmodigheden. Hun vidste, at han bagefter ville bebrejde sig selv, fordi han ikke engang kunne opføre sig normalt til en børnefødselsdag. Det var depressionens fælde: Først frarøvede den ham evnen til at gøre de mest almindelige ting, siden trak bevidstheden, om at han ikke magtede dem, ham blot længere ind i sygdommen.\nHun lagde sin hånd på hans skulder. Han strakte sig og gjorde, som om han vågnede.\n”Kom, lad os spille tennis.”\nHun tvang en ketsjer i hånden på ham. Han skulle slå til bolden, og hun ville med Leila på armen prøve at ramme den. Hun ville ikke risikere, at barnet begyndte at græde, så snart hun satte hende ned. Det magtede hun ikke oven i alt det andet.\nSabine Wilke undrede sig over, hvorfor Teresa altid svarede på Roberts vegne. Hvorfor hun talte til ham, som var han et lille barn:\n”Kom nu, Robbi, tag da et stykke kage, du elsker kage.”\nDet krævede en kæmpe indsats af ham at tage stilling til, om han helst ville have blommetærte eller ostelagkage. Han følte sig kronisk overmatchet i selv de mindste dagligdagsting. Alligevel formåede han at navigere sig gennem hverdagen: Han trænede, han smilede til fødselsdagsfesten, han spillede sin rolle. Uanset hvor mange kræfter, det sugede ud af ham, var det bedre at gøre et eller andet i stedet for at overgive sig til trætheden og tage en lur. For så kom tankerne.\nHan fik øje på tre uåbnede breve på sit kontor. Det gav ham følelsen af, at stedet var på randen af kaos.\n”Jeg kan ikke engang holde styr på mine papirer, jeg kan intet længere,” tænkte han. ”Det er alligevel for sent. Jeg har allerede gjort alt forkert.”\nDer er kun en knivsæg mellem behovet for at få et skub og faren for at blive skubbet ud af kurs. Hans arbejde i Hannover 96 udviklede sig til et ekstraordinært nervepres for ham. Selv for en kernesund professionel ville det have været en stor mundfuld. Klubpræsidenten Martin Kind og sportsdirektøren Jörg Schmadtke overtalte Hecking til, at det vist var bedst for alle parter, hvis han trak sig tilbage. Det fromme ønske om at begynde på en frisk efter spændingerne året før havde vist sig illusorisk blot to kampe inde i den nye sæson. Det var den 19. august – samme uge som Robert ikke kunne bestemme sig for hvilken kage, han skulle vælge til børnefødselsdagen. Nu skulle han foran rullende kameraer forholde sig til fyringen af Hecking, og som anfører forventedes det, at han hjalp den nye træner, Andreas Bergmann, på plads. Samtidig havde han skyldfølelse. Han syntes, at de som hold havde et medansvar for placeringen i Bundesligaen.\nDa Hannover vandt den første kamp under Bergmann med 2-0, blev der festet i omklædningsrummene i Nürnberg, som havde klubben netop undgået nedrykning. Robert var der ikke. Han stillede op til en stribe tv-interviews. Han nåede først i omklædningsrummet en lille halv time efter slutfløjtet.\nHanno Balitsch vidste, hvor stor en præstation det havde været for Robert at stå ansigt til ansigt med så mange reportere.\n”Hr. Kuhnt, det er ikke i orden, at Robs skal stille op til så mange interviews. Han kan jo ikke være med, når vi fejrer sejren. Vi bliver nødt til at deles om interviewene,” sagde han til Hannovers presseansvarlige.\nIngen havde mistanke om noget. Den presseansvarlige tænkte, at Hannos indvending var forståelig. Det var vigtigt for holdmoralen, at de alle fejrede sejren sammen.\nDet var, som om der altid fandtes en logisk forklaring på Roberts ændrede adfærd. Tommy Westphal undrede sig over, at Robert pludselig sagde nej til at deltage i velgørenhedsaktiviteter. Noget, han ellers havde brugt meget tid på tidligere. Men det er selvfølgelig fordi, han vil være mere hjemme hos sin lille datter, sagde Tommy til sig selv.\nRobert fortalte gradvist Hanno alt om den sorte hund på de lange busture til udekampene. De kunne sludre uden frygt for at blive overhørt, for på et professionelt fodboldhold anno 2009 sad mindst tre fjerdedele af spillerne med hovedtelefoner på, så de kunne følge med i musik, film eller spil. Så var spillerne jo også fri for at tale med hinanden.\nRobert fortalte Hanno om sin flugt fra Lissabon. Om Novelda, Frank de Boer og Istanbul. Depressionen dræber alle positive følelser, forklarede han Hanno.\n”Pludseligt slår det dig, at alt er nytteløst, håbløst.”\nDet var, som om adgangen til hans hjerne var snævret ind til en tynd kanal, der kun tillod det negative at passere. Raske forstod sjældent omfanget af depressionen, fordi de ikke forstod, at det var en sygdom. Folk undrede sig over, hvorfor han så alt i et negativt lys. Hvorfor kunne han ikke bare tage sig sammen?\nDe forstod ikke, at han var magtesløs over for sortsynet. Han kunne ikke længere kontrollere det. Hans hjerne havde ændret sig. Hjernelapperne i hovedet var som blokerede. Han havde svært ved at koncentrere sig om stort set alt. Men han talte langvarigt og detaljeret om sin sygdom.\nHan fik det mildest talt ikke bedre. Han begyndte at græde på sin 32-års fødselsdag, den 24. august, da hans søster Anja ringede. Over for andre gratulanter – eksempelvis Torsten Ziegner, barndomsvennen fra Jena – spillede han problemfrit rollen som den cool målmand – ”Jeg skal bare blive ved med at spille godt, så bliver jeg nummer et til VM,” sagde han til sin gamle kammerat.\nDa hans mor ønskede ham tillykke, spurgte han ligefremt: ”Mor, har du nogensinde lidt af depression?”\n”Nej, det har jeg ikke. Jeg har været meget ked af det, men ikke depressiv, nej.”\nI dag tænker Gisela, om han mon havde forventet, at hun ville stille ham et modspørgsmål. Om han i virkeligheden søgte en anledning til at tale om sine udflugter til afgrunden? Eller havde han ganske enkelt ønsket at finde ud af, om han havde arvet sygdommen fra hende? Den dag magtede hun ikke at gå længere ind i emnet.\nSiden snakkede hun kun i telefon med Teresa. Han ville ikke tale med nogen. Han havde brug for ro og rutiner for at genfinde sin ligevægt, sagde han. Familien accepterede hans ønske. De ville jo gerne hjælpe.\nWilkes-parret havde købt en terrassevarmer til ham i fødselsdagsgave, fordi han holdt så meget af at sidde på terrassen indtil sent om aftenen. Men det var nok bedst, at de ikke kom med gaven lige nu, sagde Teresa.\n”Ellers bliver det bare endnu en ting, der står og fylder. Han er i forvejen godt oppe at køre over ting, der står rundt om.”\nNu havde hun informeret alle deres venner fra nabolaget.\n”Opfør jer bare normalt,” sagde hun til Wilkes.\n”Men det gjorde jeg ikke,” indrømmer Uli. ”Jeg anede ikke, hvordan jeg skulle opføre mig. Jeg var totalt stiv og kejtet.”\nPå Laras fødselsdag – det var en uge efter hans egen – gik han om morgenen sammen med Teresa hen på kirkegården, hvor de slap en hvid ballon løs. Han svedte af nervøsitet. Han skulle med InterCity til Köln 15.31. Han skulle med landsholdet i træningslejr i ti dage. Hvordan skulle han komme igennem det? Hvordan kunne han tilbringe hele ti dage op og ned af sine holdkammerater, uden at afsløre sig selv? Alt var slut, hvis det slap ud, at han led af depression.\n”Robbi følte sig muret inde. Han havde to store drømme: at spille VM og at springe ud som depressiv. Han vidste, at det var umuligt at få begge drømme opfyldt. Det ene ville udelukke det andet. Han følte, at uanset hvad han så gjorde, kunne han ikke klatre over muren,” siger Marco Villa.\nDen dag skrev Robert blot en enkelt sætning i sin muldvarpeskindsdagbog:\n31. august 2009: Det var en kamp, men Terri overtalte mig til at tage til Köln.\nSpillerne ankom til landsholdets træningslejr mandag. De hang ud i hotellobbyen, eftersom de endnu ikke havde fået noget program. For Robert kom den første test allerede den første aften. Den tyske spillerforening, VdV, havde valgt ham til årets hold 2008-09 og efterfølgende inviteret ham med til prisuddelingen. Han måtte styrke sig med opkvikkende medicin for at klare sig gennem festlighederne.\nEn minibus fragtede ham og to andre landsholdsspillere til Brauhaus ved hovedbanegården, hvor ceremonien skulle finde sted. De blev modtaget af Tim Jürgens, stedfortrædende chefredaktør for 11 Freunde, fodboldmagasinet der stod bag aftenens arrangement sammen med spillerforeningen. Jürgens vidste, at Robert syntes om hans magasin. Målmanden havde tidligere givet to meget åbenhjertige interviews til 11 Freunde. Så hvorfor kvitterede Robert mon så koldt for velkomsten, tænkte Jürgens. Det virkede end ikke, som om Robert ænsede ham.\nDet høje loft i Brauhaus kastede gæsternes stemmer tilbage i hallen. Fodboldfolket var i deres rette element. Nogle Bundesliga-spillere fra Bochum og Köln snakkede med tidligere spillere og agenter. Flere gange afbrød Jörg Neblung sine samtaler for at se, hvordan det gik med Robert.\nHeldigvis var han målmand, så han fik sin pris først. Han havde jeans og en brun fløjlsjakke på. Mange syntes, at hans ansigt så udmagret ud. Der var stadig en brummen af stemmer fra bagerst i lokalet, da han gik op på scenen. Forretningsføreren fra den tyske divisionsforening holdt en kedelig tale. Da han rakte mikrofonen til Robert, stivnede Jörg.\nNogle blandt publikum syntes, at Robert så forlegen ud. Andre mente derimod, at hans takketale havde været elegant underspillet, fordi forretningsføreren før ham netop havde været så tør. Jörg tænkte, at hans ven gav en forestilling, der var en Oscar værd. Han smilede endda! Jörg var hurtig og tog et billede med sin mobiltelefon, som han øjeblikkeligt sendte til Teresa. ”Du fatter ikke, hvor godt din mand tager sig ud her,” skrev han.\nEn time senere hentede bussen atter spillerne. Tim Jürgens skyndte sig til døren.\n”Endnu engang mange tak fordi du kom. Det ville have været en trist aften uden dig,” sagde han til Robert. Målmanden gav Jürgens hånden og gik tavst videre uden at se på aftenens vært.\n”Hold kæft, de flyver da gennem rummet i specialfremstillede UFO'er, lige så snart de kommer på landsholdet, når selv en mand som Robert Enke kan opføre sig sådan,” tænkte Jürgens ved sig selv.\nI det sekund han kom ned fra scenen, havde Robert atter mistet al sin styrke. Da han forlod Brauhaus, var han ude af stand til at forholde sig til uventede situationer.\nSenere lå han i sin seng. Pillerne forhindrede ham i at falde i søvn. Han vendte og drejede sig. Han var udmattet og samtidig lysvågen, alene i mørket. Det gjorde ham til et let bytte for de mørke tanker. Hvordan skulle han finde kræfterne til at træne i morgen? Der stod springtest på programmet. Landstrænerteamet ville få resultaterne sort på hvidt, og så ville det stå lysende klart for dem, at han var et vrag. En skygge af sig selv. Men hvordan skulle han nogensinde komme i ordentlig form igen, hvis han ikke trænede i morgen?\nDa han vågnede næste morgen, havde han ikke engang sovet to timer. Han skulle bare op, det var det vigtigste. Men når han stak hovedet ud, ville han kun blive mødt af udfordringer, krav og forventninger, han ikke kun opfylde. Han var kun i sikkerhed i sin seng. I rummets mørke bag forhæng og gardiner.\nMobilen gav lyd. Det var Teresa.\n”Jeg har ikke lukket et øje. Nu ligger jeg bare her og glor på vækkeuret og kan ikke engang komme ud af sengen.”\n”Robbi, nu står du op. Jeg ringer igen om fem minutter. Så har du trukket gardinerne fra og været i bad.”\nFem minutter senere. ”Nå?”\n”Jeg har klaret det. Tak.”\nTeresa informerede Jörg. ”Åh Gud, og han er med landsholdet i så lang tid!”. Jörg skyndte sig til hotellet.\nTeresa havde givet ham nummeret på værelset, så han tog elevatoren op uden at henvende sig i receptionen. Han bankede på. Robert ville ikke lukke ham ind. Jörg kunne ikke bare råbe ”Robbi, så luk dog op!” eftersom de andre spillere boede dør om dør med Robert. Han gik nedenunder og bad receptionisten om at ringe op. Robert tog røret, fordi han så, det var et internt opkald. Han var bange for, at det kunne være nogen fra fodboldforbundet.\n”Jeg kommer ned,” lovede han Jörg. Jörg ventede forgæves. Han ringede igen.\n”Jeg kan umuligt gennemføre springtesten i dag. Alle vil kunne se, at mine ben er som tændstikker.”\nJörg vidste, at Robert var i god fysisk form. Men han erkendte samtidig, at det hverken var tiden eller stedet, hvor han skulle prøve at tale det sorte i Roberts hjerne væk.\n”Okay, sig til holdlægen, at du ryster. At du har haft koldsved hele natten, og at du har det ad Pommern til.” Hvilket var sandt.\nHoldlægen sagde, at han hellere måtte springe over træningen. Han ville tage en blodprøve for at se, om han havde fanget en virus. Robert gik i seng igen. Han førte dagbog, som han også havde gjort under sin første depression. At skrive tankerne ned hjalp ham til at holde styr på dem. Men han overkom sjældent mere end en sætning eller to.\n1. september 2009. Tilbragte halvdelen af dagen i sengen, indtil Terri overtalte mig til at stå op. Giv ikke op!\nLandstræneren regnede stadig med, at Robert var med fra start i VM-kvalifikationskampen mod Aserbajdsjan, der afsluttede træningslejren. I løbet af sommeren havde Joachim Löw overraskende bestemt sig for, at Robert skulle stå i de tre resterende kvalifikationskampe.\n”Da alle mindst ventede det, gik vi ud og sagde offentligt, at han skulle være vores nummer et i efterårets afgørende kampe. Det er den største tillidserklæring, du kan give en målmand,” siger Andreas Köpke.\nRobert havde ikke vist tegn på ustabilitet, og han lignede det sikreste valg. Men Löw og hans målmandstræner havde ikke kun set på deres målmænd i aktion, de havde også betragtet deres opførsel. Löw mente, at det ville være godt for både Robert og René Adler at tage brodden af konkurrencen mellem dem ved at træffe en klar afgørelse. At begge målmænd trivedes bedst med problemfrie liv, var den væsentligste årsag til så hurtigt som muligt at få ordnet sagen.\nBlodprøven viste ikke tegn på problemer. Der var ingen lægelig grund til, at Robert ikke skulle kunne stå på mål i løbet af en uge. Kampen mod Aserbajdsjan var tillige i Hannover, Roberts hjemby. Det kunne han ikke gå glip af.\nHan følte sig nu stadig slatten, sagde Robert. På træningslejrens tredje dag klarede han blot to lette træningspas for sig selv. På hotellet så han et par af U21-landsholdsspillerne, der var i Köln for at spille venskabskamp. Blandt dem genkendte han en høj, tynd knægt med målmandshandsker og skarpt skåret pandehår. Han gik direkte over til ham.\nNormalt hilser tyske fodboldspillere på hinanden med et højt, klaskende håndtryk. Robert havde imidlertid bevaret sin portugisiske vane med at give et knus til folk, han syntes om. Spontant fik han lyst til at give et knus til Sven Ulreich på hotellet i Köln. Det var halvandet år siden, han havde trøstet den unge mand. Siden havde Ulreich etableret sig på U21-landsholdet, og næste sommer var han udset til at skulle fylde hullet efter Jens Lehmann i VfB Stuttgart. De snakkede sammen et par minutter. Mod slutningen af samtalen sagde Ulreich: ”Hvis ikke vi ses inden, så held og lykke under VM.”\nRobert, der ellers for en stund syntes at have glemt sin depression, sank pludseligt ind i sig selv igen.\n”Ja, lad os se, om vi nogensinde ses igen,” sagde han fraværende til sidst. En underlig måde at sige farvel på, tænkte Svend Ulreich, da de var gået hver til sit.\n1. september 2009. Sov ikke. Intet giver mening. Jeg har svært ved at koncentrere mig. Tænker på S.\nHan kunne ikke længere styre den sorte hund. Om aftenen satte han sig ved middagsbordet sammen med René Adler og Per Mertesacker. Det fjerde medlem af kliken, Christoph Metzelder, var ikke længere i landsholdstruppen. René og Per indledte en samtale, men ”at få Robbi til at sige noget, var som at trække tænder ud,” siger René. ”Han sad der som en robot. Det var ikke Robbi.”\nHan kunne ikke længere overskue at deltage i en almindelig samtale. Det eneste, han tænkte på, var at komme tilbage til hotelværelset – hans beskyttelsesrum – så hurtigt som muligt.\nMen det var ikke slut med hans pligter endnu. Spillerne skulle deltage i et PR-arrangement for Mercedes. Han blev placeret i en cabriolet, hvor der skulle tages billeder af ham.\n”Hvor lang tid tager det? Hvad handler det om?” spurgte han.\nRené ventede, indtil han så sit snit til at trække Per Mertesacker til side. ”Hvad er der galt med Robbi? Han sejler rundt som et spøgelse,” sagde han. De gik ud fra, at han stadig led af efterveerne af virussen. ”Det må stå rigtig skidt til med ham og hans koldsved, eller hvad det nu er.”\nDet var sådan, han gennemlevede dagene med landsholdssamlingen. Og for hver dag blev han dårligere. Kampen mod Aserbajdsjan kom nærmere. Det samme gjorde forventningerne om, at han skulle spille med i den.\nOm lørdagen, fire dage før kampen, havde holdet en friaften. Jörg fik en aftale med Valentin Markser.\nRobert og Markser havde ikke set hinanden længe. Efter Laras død var han kørt forbi Markser, når han havde besøgt Jörg i Köln. Denne gang var der ikke tale om en almindelig konsultation. Markser skulle hjælpe ham med at træffe en beslutning. Han skulle senest næste dag, eller dagen efter, fortælle Löw, om han ville spille i Hannover, eller om han ville forlade holdet.\nPsykiateren gennemgik plan A med ham. Robert skulle fortælle holdlægen om sine vedvarende symptomer: koldsveden og søvnløsheden. Han skulle sige, at han gerne ville tjekkes af sin egen læge i Hannover, og at han derfor blev nødt til at forlade landsholdslejren. Markser prøvede at skitsere for Robert, hvad det ville betyde for ham, hvis han afskrev kampen i Hannover. Derefter diskuterede de plan B. Den gik ud på, at Robert skulle fortsætte på holdet og klare sig gennem kampen. Den aften skrev han: 6. september 2009. Jeg var ikke ærlig i snakken med Valentin.\nHan havde prøvet at underspille sin sygdom over for psykiateren. Han holdt ubevidst fast i løgnen om, at alt var i orden. Selv over for manden, der ellers skulle hjælpe ham. Han forstod det ikke engang selv.\nEfter mødet med Markser kørte han ud i natten i bilen, han havde lånt af det tyske fodboldforbund. Teresa prøvede adskillige gange at komme igennem til ham. Ved 22.30-tiden tog han omsider sin telefon.\n”Jeg er på vej i parkeringskælderen på hotellet.”\n”Okay? Jeg er glad for, at samtalen med Valentin Markser varede så længe.”\n”Det gjorde den ikke.”\n”Hvor har du så været så længe?”\n”Jeg kørte rundt i byen.”\n”Robbi, hvorfor gjorde du det?”\n”Det gjorde jeg bare.”\n”Fortæl mig, hvorfor du kørte rundt i byen.”\n”Jeg kiggede efter steder, hvor jeg kunne slå mig selv ihjel.”\n”Jamen, er du da vanvittig?”\nDet lykkedes ham at tale hende til ro. Det havde bare været et skørt indfald. Det var gået over igen. Derefter tog han elevatoren op til sit værelse, åbnede døren til balkonen, gik hen til rækværket og forestillede sig, hvordan det ville være at springe.\nSøndag morgen opsøgte han holdlægen, Tim Meyer, og satte plan A i værk. Joachim Löw forklarede sportspressen, at Robert Enke ikke ville tage del i kampen mod Aserbajdsjan på grund af en ”en generel infektion.” Holdlægen kunne ikke komme det nærmere. Han havde hverken fundet virus eller noget bakterielt.\nDen vage formulering gav anledning til spekulationer. Emnet i tiden var svineinfluenzaen. Havde Robert Enke måske raget det til sig? Sportsjournalisterne indledte deres reportager med sætninger som ”Beretningen om Robert Enke er et non-stop drama.” Hver gang det så ud til, at han omsider havde etableret sig som Tysklands nummer et, blev han ramt af et mærkværdigt uheld.\nTrænerteamet bag landsholdet var klar over problemet.\n”Vi snakkede om det. Først håndrodsknoglen og nu virussen. Robert blev ramt af uheldet, hver gang der lurede en stor kamp,” siger Andreas Köpke.\n”Da Tim Meyer sagde, at Roberts blodprøve var i orden, undrede vi os. Lå problemet måske i hans hoved?”\nKöpke selv var stort set sluppet uskadt gennem sin egen karriere. Men da han skulle stå i en kamp mod Georgien i sin hjemby Nürnberg, forstrakte han dagen før en muskel i sin læg. Han er sikker på, at hans krop dengang bevilgede sig selv en timeout på grund af det usædvanlige pres.\n”Men et brud på håndrodsknoglen, når du går ud for at bokse bolden væk, det kan altså ikke skyldes noget i dit hoved. Det kunne vi simpelthen ikke forestille os.”\nVirussen forblev en gåde. Trænerne bad Hans-Dieter Hermann om råd. Han var holdets sportspsykolog. Han talte med Robert. Ud fra symptomerne - udmattelse og søvnløshed uden en infektion - kunne man godt få den tanke, at han led af depression, sagde Hermann til Robert.\nDepression, hold nu op! Han var lige blevet far, han var lykkelig, svarede Robert gemytligt. Hermann rapporterede til trænerne, at han ikke kunne pege på noget usædvanligt. Trænerne lod det være ved det. Robert Enke var ganske enkelt bare umanerlig uheldig.\nHan blev kørt hjem til Empede. Han havde ikke barberet sig, han havde hverken styrken eller lysten til det. Han betragtede sig selv. Han havde trukket sig. Han havde fejlet.\n”Robbi, der er en ting, du skal love mig,” sagde Teresa, da de var blevet alene i huset. Han så modvilligt på hende.\n”Jeg er klar over, at depressionen får alt til at se sort ud lige nu, men du bliver nødt til at kæmpe imod. Vi kæmper alle sammen med dig. Du kan ikke bare stå på en balkon og så springe.”\n”Men alt er så ligegyldigt.”\n”Robbi, du må love mig, at du ikke slår dig selv ihjel!”\n”Det lover jeg.” Hun så ham i øjnene, og han holdt hendes blik fast.\n”Kunne du bare overtage mit hoved i en halv time, ville du vide, hvorfor jeg bliver vanvittig,” sagde han. Det lød som et tilbud om forsoning.\nEt ønske om at dø er en del af sygdomsbilledet. For Robert havde det aldrig været så intenst som den lørdag aften. Depressionen var langt kraftigere end i 2003. Han havde troet, at han ved at trække sig fra kampen i Hannover ville mindske presset. Men den kendsgerning, at han havde trukket sig, udløste blot et endnu større pres. Han var mislykkedes.\nJörg Neblung afbrød sin ferie på Mallorca for at besøge Robert og Teresa. De sad som så ofte før på de orange stole i køkkenet og gennemgik Roberts muligheder. Skulle han lyve sig skadet og i al hemmelighed gå i terapi? Skulle han fortælle offentligheden om sin sygdom og blive indlagt på en klinik for at få behandling?\nUanset hvad de foreslog, så havde Robert en forklaring på, hvorfor det ikke ville gå. Udelukkende at fokusere på det nytteløse var også en del af sygdommen. Teresa og Jörg havde i virkeligheden svært ved at modsige ham. Det var, som om løsningsforslagene blot udløste yderligere problemer.\nHan var et talent på vej til at blive glemt, da han seks år tidligere havde sagt op i Fenerbahce. Nu var han nummer et i målmændenes land. Tog han sig en pause for at gå i terapi, eller lod han sig indlægge på en klinik, ville han ikke kunne holde det hemmeligt. Og så kunne han godt glemme alt om VM. Og hvad ville der ske efter terapien? Efter indlæggelsen? Ville han være stærk nok til at klare et comeback som 'Den Depressive' i mediernes spotlight? Ville han blive bitter, hvis han blev nødt til helt at opgive fodbolden?\nVed samtalens slutning var de tilbage ved udgangspunktet. Den bedste løsning var at blive ved med at lege skjul og fortsætte behandlingen hos Dr. Stroscher. Den antidepressive medicin måtte da begynde at virke på et tidspunkt! Da de havde fulgt Robert i seng, standsede Jörg og Teresa op i hallen.\n”Hvad laver du?” spurgte Teresa. Jörg stillede en stor porcelænslysestage op foran døren til soveværelset.\n”Det er bare, hvis han nu skulle finde på at stikke af for at gøre noget fjollet. Så falder han over lysestagen, og så hører vi ham.”\nValentin Markser havde fortalt dem, at selvmordstanker i sig selv ikke burde give anledning til panik. Men de skulle være på vagt, og samtidig måtte de ikke styre ham for meget. Det kunne styrke følelsen af hjælpeløshed, og det ville blot drive ham længere ind i depressionen. Lysestagen blev ødelagt morgenen efter. Teresa havde glemt den og faldt over den.\nValentin Markser var vant til, at folk løj for ham. Det skete tit, at depressive underspillede deres sygdom i et forsøg på at beskytte sig selv. Robert Enke havde ikke været en undtagelse den lørdag aften i Köln. Netop det havde understreget alvoren i sygdommen for ham. Men Robert blev behandlet af en kollega, og derfor kunne han ikke involvere sig. Han kunne blot advare ham. Da Marco Villa mandag aften som sædvanligt talte med Markser, fornemmede han mellem linjerne, at der skulle tages affære her og nu. Han ringede til Jörg.\n”Jörg, vi kan ikke lade det fortsætte sådan her. Hvis fodbold er så tung en byrde for Robbi, bliver vi nødt til at befri ham for den.”\n”Teresa og jeg har allerede talt med ham om det adskillige gange. Men han vil under ingen omstændigheder ind på en klinik, for han vil ikke miste fodbolden.”\n”Bliver han nødt til at opgive spillet, kommer han over det. Han finder noget andet at beskæftige sig med. Han kan gå ind i hoteldrift, eller hvad ved jeg. Det vigtigste lige nu er ikke hans karriere. Det er at finde en vej ud af depressionen.”\n”Men hvis han dropper ud af fodbolden, bliver han virkelig syg.”\nFor første gang skændtes hans bedste venner om ham.\nMarco var i Italien, og han ville ikke ringe til Robert, for det ville blot stresse ham yderligere. Jörg havde efterladt sin kone i Köln med deres lille datter og var flyttet ind i huset i Empede for at støtte Teresa. Marco og Jörg delte den samme fortvivlelse. De havde hverken evnerne eller retten til at træffe beslutninger om Roberts liv. Alligevel var det præcist, hvad situationen så ud til at kræve af dem og Teresa.\nHan sad i haven og græd. Teresa løb hen til ham. ”Robbi, hvad er der?”\n”Jeg vil ikke dø. Jeg vil tilbage til Lissabon.” LISBOA! skrev han i sin sorte bog den aften.\nEn eftermiddag bad Jörg ham om at komme ned i vaskekælderen. Jörg slukkede lyset. Rummet var uden vinduer, så det var mørkt.\n”Det her er din situation lige nu. Prøv nu at føl dig frem langs væggene til døren. Det er den sti, du skal følge. Vi bygger væggene for dig, men du skal selv gå,” sagde Jörg. Han havde forestillet sig, at Robert i bogstaveligste forstand ville se lyset, hvis han fandt frem til døren og åbnede den.\nDr. Stroscher syntes, at det var en glimrende idé, da Jörg senere fortalte ham om det. Robert gik imidlertid ikke hen til døren, han søgte kontakten. Han tændte og råbte som et andet spøgelse ”Bøh!” Så åbnede han døren. ”Og hvad ser jeg bag døren? Mit kontor. Det gør mig virkelig nedtrykt.”\nI kortere perioder – om aftenen kunne det nogle gange være timer af gangen - virkede det, som om han af uforklarlige grunde var fri for sygdommen. I næste øjeblik kunne han så atter blive opslugt af mørket.\nHan formåede endda at selvtræne en lille smule. Tyskland havde slået Aserbajdsjan med 4-0, og det var atter blevet hverdag i Bundesligaen. Reporterne overværede dagligt Hannovers træning, hvor de omhyggeligt noterede, hvem der ikke trænede. Og de fraværende var bedst tjent med at have en god forklaring. Et ødelagt korsbånd, for eksempel, eller en overrevet sene.\nRobert trænede måske nok let for sig selv, men der var stadig ingen forklaring på hans afbud til landsholdet. I aviserne var den ”almindelige virus” blevet til en ”gådefuld viral sygdom” og endelig en ”mystisk virus.” Der var fornyet pres på Robert. Hvornår ville han omsider forklare, hvad der i virkeligheden gik for sig?\nHan havde fortalt Tim Meyer, at han ville lade sig undersøge af en læge i Hannover. På den måde kunne han dokumentere, at han var blevet testet, ellers ville han miste troværdighed. Og det var da heller ikke umuligt, at han havde en virus. Udmattelse om sommeren havde plaget ham, før han blev ramt af depression. Måske det ene påvirkede det andet? Måske havde hans fysiske udmattelse svækket ham så meget, at hans psykologiske sårbarhed var vendt tilbage?\nHannovers klublæge sendte ham til hjerteundersøgelse i et center på stadion. Lægen, der undersøgte ham, var overrasket over, at hans hjerterytme reagerede på belastningen med forsinkelse. Det var ikke normalt. Lægen vidste ikke, at Robert tog antidepressiv medicin, der sløvede hans reaktioner.\nHan blev henvist til en hjertespecialist på Agnes Karll hospitalet. Jörg tog med ham. Specialisten sagde, at han ville tage en blodprøve og en prøve af urinen. Men hvad nu hvis de fandt spor af den medicin, han tog? Da specialisten gik ud for at se til en anden patient, vendte Robert sig mod Jörg. ”Vi skal bare ud herfra.”\nDa hjertespecialisten kom tilbage, sagde Jörg, at Robert ikke ville afgive endnu en blodprøve. De tog jo blodprøver på hvert eneste sygehus, og han kunne ikke miste så meget blod. Han var jo sportsmand. Specialisten så forbløffet ud, da de gik.\n”Der er mystik omkring Enke,” skrev aviserne. Der var stadig ikke nogen forklaring på hans mærkelige, virale sygdom.\nUden at ville det havde Robert tilladt begivenhederne at hvirvle ham ind i den næste, onde cirkel. Nu var han pisket til at fremlægge bevis for en virus, der formentlig ikke fandtes.\n”Jeg vil ikke være med til det mere,” råbte han derhjemme.\nDa Teresa forsigtigt spurgte, om det mon ikke var bedre at fortælle om sygdommen og gå i behandling, råbte han: ”Jeg vil aldrig på klinik.”\nI stedet for opsøgte han en specialist i flåtbid i Langenhagen, og han tog ind på Tropeninstitut i Hamborg, hvor man er specialister i tropesygdomme. For fjerde gang på ti dage måtte han afgive blod. Nu fandt lægerne faktisk noget. Klublægen kunne fortælle, at han led af en campylobactor-infektion i tarmen. Bakterien gav diarre og svækkede kroppen. Det var ikke en infektion, der fik en fodboldspiller til at holde pause i adskillige uger. Men han håbede, at ingen ville stille alt for kritiske spørgsmål.\nJörg var lige så begejstret for bakterien, som han ville have været for en Bundesliga-sejr til Hannover 96. Endelig havde Robert fået en legitim anledning til at trække sig fra offentligheden i en periode uden at sætte sin VM-drøm over styr.\n”Enke ude af kvalifikationskampene,” skrev aviserne den 18. september. Den konstant uheldige målmand blev nu nødt til at holde et par ugers pause på grund af en tarminfektion, der netop var blevet diagnosticeret. René Adler ville være på mål i de resterende kvalifikationskampe, og derfor ville han naturligvis også være favorit til jobbet i den efterfølgende VM-slutrunde.\nAfbuddet til VM-kvalifikationskampen i Hannover og årsdagen for Laras død havde været alt for meget for Robert, sagde Jörg til Hannover 96's sportsdirektør, Jörg Schmadtke. Robert havde brug for en pause.\n”Hvis det hjælper, er han velkommen til at rejse til Portugal i et par uger,” foreslog Schmadtke.\nSamme dag fulgtes Robert med Jörg til Köln. Han ville i behandling hos Valentin Markser igen. Han håbede, at tingene ville flaske sig som i 2003.\nDen aften så han fredagens Bundesliga-kamp – Schalke mod Wolfsburg – sammen med Markser og Jörg. De spiste pizza og drak øl. Kunne ikke nyde det, skrev Robert i sin sorte bog. Han så Markser hver dag. Han fik besked på at løbe, det var godt for hovedet. Robert løb og mindede sig selv om, hvor meget han hadede det. Jörg lagde et program for at holde ham beskæftiget. Han skulle hente aviserne og morgenbrødet hver morgen. Om eftermiddagen skulle han i skoven med Milla. Jörg fik Robert til at skubbe klapvognen op ad bakken. Han skulle anstrenge sig, så han fik fornemmelsen af at have præsteret noget.\nDet var på det tidspunkt, jeg pludselig fik en sms fra Robert. Han svarede normalt på sms næsten øjeblikkeligt, men hen over de seneste uger havde han ikke haft overskud til det. Nu undskyldte han for sin tavshed og fortalte om sygdommen: ”Jeg skulle mene, at det her giver stof til endnu et godt kapitel i vores bog. Kærlig hilsen, Robinho.”\nNår vi var i godt humør, kaldte vi hinanden Ronninho og Robinho til minde om det fælles ophold i Barcelona og Barcelona-idolet Ronaldinho. Hvor kom lige sprækken af godt humør fra midt i depressionen? Hvor fandt han overskuddet til at se sygdommen som et kapitel i bogen? Han og Jörg klippede hækken i haven. Bagefter havde jeg det lidt bedre, skrev han.\nDet var tydeligt, at depressionen denne gang var anderledes kraftfuld end i 2003. Efter en uge i Köln måtte han absolut tilbage til Teresa i Empede i en fart.\n”Jeg er nødt til at gå rundt med den baseballkasket i Köln konstant. Men jeg vil ikke skjule mig mere.”\nEfter en dag i Empede overmandede rastløsheden fra Köln ham atter: Han kunne ikke blive i Empede. I virkeligheden havde han ikke lyst til at være nogen steder.\n24. september 2009. Besluttede at tage tilbage til Köln. Det er sindssygt! Fire dage senere kørte han tilbage til Empede. Han havde lyst til at træne igen, han skulle spille fodbold igen. Ind imellem fik han den slags opture. Pludselig vendte hans kampånd tilbage, og så ville han på sekunder indhente alt, hvad han i måneder var gået glip af. Modsat tidligere visnede hans virketrang denne gang ikke efter få minutter.\nValentin Markser havde givet ham nye antidepressiver.\nRobert aftalte med sin psykiater, at de kunne fortsætte samtaleterapien mellem hjemmet i Empede og Köln – nu skulle de tale sammen tre gange om dagen.\nTirsdag den 29. september var han atter tilbage på træningsbanen for Hannover 96. Hanno Balitsch gav ham et knus. ”Det er fedt, at du er her igen,” sagde Tommy Westphal. Og angsten var væk. Angsten for at blive opdaget. For ikke at være god nok. Angsten for en helt almindelig samtale med sine holdkammerater. Den var forduftet.\n”Jeg tror, jeg har det lidt bedre,” sagde han, da han kom hjem.\nNæste morgen vågnede han og steg ud af sengen. Og stoppede brat op. Var det at stå op virkelig så nemt? Hvordan havde han båret sig ad med det?\nHan ringede til Andreas Köpke, da han kom hjem fra træning. Han ville bare lige sige, at han var begyndt at træne igen. Han var stadig ikke 100 procent klar, det sagde sig selv, og der ville gå et stykke tid, før han var tilbage i målet. Hvor lang tid vidste han ikke, men han var i gang igen. Det var bare det, han ville sige.\nSå gik han ind på børneværelset og gav sig til at lege med Leila.\nNæste morgen serverede han kaffe på sengen for Teresa.\n30. september. 2009. Det lysner! Jeg går hånd i hånd med livet igen.\nHan havde klaret det. De havde klaret det. Teresa havde svært ved at tro det, men hun var overstadig. Hun havde levet med hans depression i to måneder. Hun havde skullet udholde indfaldene og uretfærdighederne fra et deprimeret menneske. Hun havde gjort sig umage for at reagere overbærende på hans endeløse klager – selv når hendes tålmodighed for længst var brugt op. Videnskabelige undersøgelser dokumenterede, at skilsmisseprocenten blandt par, hvor den ene led af depression, var ni gange højere end ellers. Og nu så det ud til, at de overlevede endnu engang.\nAt købe roser havde dog mindet ham om, at sygdommen stadig ulmede. Da blomsterhandleren spurgte, hvor mange roser han skulle have, havde han ikke kunnet svare. Tre eller seks? Det hamrede rundt i hovedet på ham. Tre eller seks? Han anede ikke, hvor lang tid der gik, før han panisk sagde: ”Tre, tak.”\nMen om morgenen den femte dag havde han ikke lyst til at træne. Han havde en aftale med den fysiske træner i gymnastiksalen. Holdet var på hotel, SC Freiburg ventede samme eftermiddag. Han ringede til Edward Kowalzuk. Han droppede nok træningen her til formiddag, han havde det ikke så godt. Hvilket ifølge den fysiske træner var helt i orden. Man modsagde ikke Robert Enke i Hannover.\nDet var en test, sagde han til sig selv, for at se, hvordan det gik, hvis hans dag ikke var lagt i faste rammer fra start til slut.\nDa han om eftermiddagen var på vej til stadion, undrede han sig over, hvorfor han dog ikke var taget til træning om formiddagen. Hvordan skal jeg nogensinde blive en god målmand igen, hvis jeg ikke passer min træning? Nu er det for sent – jeg trænede ikke, og nu kan jeg aldrig indhente det.\nPå stadion gik han ind i omklædningsrummet for at ønske holdet held og lykke. Han stak også hovedet ind i behandlingsrummet. Noget var anderledes. Hans billede på væggen var væk. En af fysioterapeuterne havde hængt en plakat med reservemålmanden Florian Fromlowitz hen over hans billede. Det var bare en lille gestus for at støtte den unge mand før eftermiddagens vanskelige udfordring. Robert forlod rummet uden at sige noget.\nHan satte sig ud på tribunen. Der var god tid til kampstart. Han brugte kampprogrammet som skjold for at forhindre, at nogen talte til ham. Han bladrede og stoppede ved satiretegningen. Fromlowitz var skildret som en menneskelig mur foran et mål.\nHvad handlede det nu om? Havde de da totalt afskrevet ham? Mente alle måske lige pludselig, at Fromlowitz var førstemålmanden?\nHannover vandt 5-2. Fromlowitz spillede fornuftigt. Robert tolkede tilskuernes hyldest af den unge reserve som en hån mod ham. Havde ingen brug for ham mere? Havde de allerede glemt ham? Var han et fjæs fra fortiden, som man bare kunne hænge en plakat hen over?\nHjemme i Empede prøvede Teresa at berolige ham med en portion logik. Det var da helt forståeligt, at fysioterapeuterne prøvede at bygge den unge andenkeeper op. Det havde ikke noget med Robert at gøre. Ingen i eller omkring Hannover så Fromlowitz som en rival til ham. Så snart han var tilbage, ville han få sin plads igen.\n”Du har ret,” sagde han. Men den bratte bevægelse, da han vendte sig bort, fortalte Teresa, at hun ikke længere kunne nå ham med logik.\nHun håbede, at tingene ville være bedre næste morgen. Måske havde han bare haft en dårlig dag?\nNår Teresa gennem årene var vågnet om søndagen, fornemmede hun flygtigt usikkerheden, indtil hun huskede, hvad der var sket dagen før. Havde de vundet? Eller tabt? Svaret ville være afgørende for deres søndag sammen. Nu flød ubehaget atter gennem hende. Men denne gang med et twist. Hvordan ville Roberts humør være, når han vågnede?\nHan havde det ikke dårligt. Men han havde det heller ikke godt.\nDe følgende dage skete det flere gange, at han nægtede at stå op om morgenen. Teresa løj for at få ham ud af sengen. ”Jeg har virkelig ondt i maven. Gider du ikke se efter Leila i 10 minutter?”\nHan kæmpede sig gennem dagene, men en angst var atter dukket op. Den grundlæggende angst. Angsten for at al angst ville vende tilbage.\nLørdagen efter tog han til Köln for at se Valentin Markser. Det var fast rutine på stort set alle fridage. Der var Rusland mod Tyskland på tv. Der var gået næsten et år siden den første kamp, hvor han i optakten brækkede håndrodsknoglen. Atter var han bænket foran fjernsynet. Atter spillede René Adler fremragende. Atter skamroste kommentatoren René. Med 1-0 sejren kvalificerede Tyskland sig til det VM i Sydafrika, der skulle være hans karrieres højdepunkt. Tv-billederne viste et jublende tysk mandskab med næverne i luften. Robert havde det, som om holdkammeraternes jublende knytnæver ramte ham i ansigtet. Fire dage senere trak han sig fra et træningspas.\nHan sank tilbage i fortiden. Han kunne ikke få de fire, fem gode dage sent i september ud af hovedet. Hvorfor havde han pludselig følt sig i live igen? Og væsentligere: Hvorfor var sygdommen så vendt tilbage igen? Hvad havde han gjort forkert, så mørket atter havde kunnet overraske ham?\n”Det er slut, Terri. Jeg havde chancen for at komme ud af det, og jeg ødelagde det.”\n”Robbi, forestil dig, at du flyttede til Lissabon uden at have taget et sprogkursus først. Du ville da aldrig sige, at det var for sent, og at du aldrig ville få lært portugisisk.”\n”Det er da ikke slut! Du fik det bedre en overgang. Det er bare tegn på, at du snart får det meget bedre.”\nHun var begyndt at tage med ham til træning. Ofte. Det vigtigste var, at han ikke følte sig ensom. Han måtte først og fremmest overlades så lidt som muligt til sig selv.\nMålmandstræneren kørte sine tre målmænd gennem vridemaskinen en efter en. Teresa stod på sidelinjen ud for målet. Pensionisterne, der dagligt overværede træningen, stod nærmere midterlinjen. Træneren halvflugtede bolden mod målets øverste venstre hjørne. Så snart Robert havde reddet, skulle han på benene og op i højre hjørne for at hente den næste bold. Tre gentagelser. Og så var det Fromlowitz' tur. Hun sparkede resolut til reklameskiltene, når Robert i sin pause mistede koncentrationen og begyndte at hænge med hovedet. Han mere fornemmede lyden end hørte den. Han så over mod hende. Hun knyttede næverne. Koncentrer dig! Kæmp!\nEfter to dage ringede sportsjournalisterne til Jörg. Hvorfor var fru Enke begyndt at følge træningerne?\nEfter det turde hun ikke komme mere. Men hun blev ved med at køre ham, fordi hun ikke ville overlade ham til hans egne tanker på den 30 minutter lange tur mellem hjemmet og stadion. Mens han trænede, gik hun nogle gange på museum. Andre gange ventede hun i bilen, indtil han var færdig. Der kunne godt gå et par timer.\nDet var ikke slut med det. Han skulle også beskæftiges om eftermiddagen. Der måtte ikke være stunder, hvor han kunne gruble. Hun overtalte ham til at tage med hende og Leila i zoo. Der overværede han et 10-årigt barn skændes med sine forældre. Det gav ham angst for fremtiden. ”Hvordan skal vi klare det med huset, hundene og Leila, når hun bliver stor?” Om aftenen gav hun ham en illustreret bog om Hannover-området. ”Vælg et sted, hvor vi kan tage på udflugt,” sagde hun. Bogen lå i dagevis uåbnet ved siden af Roberts seng. Og så blev den ædt af en af hundene.\n16. oktober 2009. Holdet tager til Frankfurt, og jeg tror aldrig, jeg bliver i stand til at tage med dem igen. Det var hans humør, da han fik en sms fra Teresa. Hans mor var på vej. Som resten af familien havde også Gisela Enke fulgt hans opfordring om at holde sig væk. I hendes familie blev den slags reservation betragtet som gode manerer. Men nu havde en mor fået nok. Hun havde hverken talt med eller set sin syge søn i næsten to måneder. Hun gav ganske enkelt Teresa besked på at sige, at hun var på vej. Ikke for hans skyld, men for Leila. ”Jeg har lyst til at se mit barnebarn.”\nRoberts mor sad allerede i køkkenet, da han næste aften kom hjem fra træning. En følelse i ham var intakt: Hans mor fik ham til at slappe af. Sådan havde det altid været, selv om han ikke altid havde været lige vild med hendes besøg. Hun åbnede en flaske rødvin, og han drak endda et glas sammen med hende. Der var noget formelt over deres samtale. Hun fornemmede, at der var noget, hun ikke skulle tage fat på. Men han gjorde sig den ulejlighed at tale med hende, hvilket var mere end han gjorde i forhold til de fleste. Han fortalte hende endda lidt om omfanget af sygdommen. Da de omsider rejste sig fra bordet, var klokken halv elleve. Han havde ikke været så sent oppe i ugevis.\nNæste morgen gav hans mor ham et knus. ”Det er dejligt, at du er her,” sagde han og kørte til træning. Da han kom tilbage, var det, som om den foregående aften aldrig havde fundet sted.\n”Kunne du tænke dig en espresso?” spurgte Teresa efter frokosten.\n”Men du plejer altid at få en espresso.”\n”Men ikke nu.” Han ville straffe sig selv. Han fortjente ingen gode øjeblikke. Aftenen før havde han endda nydt et glas vin, så nu måtte straffen være så meget hårdere.\nHans mor fortalte hans far om besøget.\n”Jeg når ikke igennem til ham,” sagde Dirk Enke.\n”Så gør som jeg. Bare tag af sted.”\n”Nej, jeg vil ikke trænge mig på. Han er voksen. Jeg må respektere, hvis han ikke ønsker at se mig.”\nDet endte dog med, at hans far fandt en måde at omgå sin tilbageholdenhed. Hans svigersøn havde købt en ny bil, og den skulle hentes på VW-fabrikken i Hannover. Det kunne han da gøre, sagde Dirk Enke. Nu var han alligevel i nabolaget, så var det okay, hvis han kiggede forbi, spurgte han Teresa på telefonen. Hun hentede ham på banegården. Robert åbnede og bød ham velkommen: ”Du er heldig med at finde mig i live.” Han gjorde intet for at skjule sin irritation over besøget.\n”Har du i det hele taget læst Sorte Hund?” spurgte hans far, da de sad ved køkkenbordet.\n”Jeg gider ikke den her snak. Jeg går i seng,” sagde Robert og rejste sig. Klokken var knapt halv 10.\n”Så vi snakkes ved i morgen?”\n”Vi snakkes ikke ved i morgen.” Han var allerede på vej ud af køkkenet.\nDirk Enke havde ikke brug for hjælp fra en psykoterapeut for at konstatere, at depressionen ikke havde efterladt hans søn med ret meget af sin oprindelige personlighed.\nRobert forvirrede en gang imellem sine holdkammerater i Hannover 96. Tommy Westphal fik mærkelige sms'er fra ham. ”Hvornår træner vi i morgen?” ”Hvornår skal vi være i seng før kampen?” Hvorfor spurgte han om det? Han vidste jo det hele. En type som Robert glemte ikke den slags.\nArnold Brugging havde efterhånden spillet sammen med Robert i over tre år. Det slog ham, at Robert næste ikke viste nogen form for følelser under træningen.\n”Er alt i orden, Robert?”\n”Ja, fint, alt er okay.”\n7 Medie: Bayern dropper køb af Juventus-angriber\n8 Ugens hold fra England


Vejen ud af smerte og ondskab - Tanker i Tiden - Netkirken.dk\nVejen ud af smerte og ondskab\nTorsdag den 4. juli døde Eva Mozes Kor. Måske har du ikke hørt om hende før? Ikke desto mindre er hendes aftryk på verden fantastisk vigtigt. Derfor denne tanke i tiden, for Eva var mere end en gammel kone der døde i en alder af 85 år. Hun var bærer af en grum skæbne, men det er hendes eksempel til efterfølgelse, hendes vej ud af smerte og ondskab, der gjorde hende til noget særligt og som er en eftertanke værd.\nEva Mozes Kor var ti år, da hun i 1944 blev deporteret fra hjemmet i Ungarn af nazisterne. Sammen med sine forældre, to ældre søskende og sin tvillingesøster blev de hentet og kørt til Auschwitz II–Birkenau i Polen. Kort efter ankomsten til KZ-lejren blev familien adskilt. Eva Mozes Kor og hendes tvillingesøster Miriam undslap i modsætning til resten af familien gaskamrene. De blev i stedet fragtet til et laboratorium, hvor de to jødiske piger skulle være forsøgspersoner for den berygtede nazi-læge Josef Mengele.\nDr. Mengele fik senere øgenavnet "Dødsenglen", fordi de fleste ikke overlevede hans grusomme og umenneskelige eksperimenter, hans daglige medicinske forsøg. Ikke mindst i sindet bar mange af de cirka 180 levende børn, der blev fundet i Auschwitz efter befrielsen, rundt på sjælelige smerter, foruden de fysiske følger, Dr. Mengeles havde påført dem. Både Eva Mozes Kor og søsteren Miriam mistænkte, at de mange medicinske eksperimenter havde påvirket deres helbred, da begge kvinder blandt andet fik alvorlige problemer med deres nyrer.\nNår Eva Mozes Kor skilte sig ud fra mængden, skyldes det især hendes opdagelse af vejen ud af ondskabens skygge: Tilgivelse!\n- Jeg opdagede, at jeg, den lille forsøgskanin fra Auschwitz, havde magten til at tilgive. Ingen kunne give mig den magt, og ingen kunne tage den fra mig, har Eva Mozes Kor fortalt i et interview med det danske netmedie POV International.\nHer fortæller hun også om sin tilgivelse af den tidligere nazist Hans Wilhelm Münch, som hun også fik overtalt til at tage med hende til Auschwitz på 50 års dagen for befrielsen i 1995 og skrive under på, at der fandt folkemord sted i gaskamrene.\nEva Mozes Kor blev blandt andet kendt i det meste af verden, da hun ved et retsmøde mod den dengang 93-årige tidligere bogholder og SS-mand Oskar Gröning, der var anklaget for medvirken til 300.000 drab, offentlig gik ud og tilgav ham. Tilgivelsen blev kritiseret af både anklagerne og Auschwitz-komitéen. Men Eva Mozes Kor stod fast; tilgivelsen af hendes torturbødler var, har hun udtalt, den eneste magt, hun havde over gerningsmændene.\nSå sent som i ugen op til hendes død holdt Eva Mozes Kor en tale ved en mindehøjtidlighed nær Auschwitz, hvor hun fortalte, at hendes ophold i kz-lejren havde lært hende fire vigtige ting om livet. ”Giv aldrig op” – ”Lær at behandle alle med respekt” – ”Tilgiv alle, selv dine værste fjender" og ”Stå op hver morgen og gør noget godt”.\n- Det øjeblik, jeg tilgav nazisterne, blev jeg fri fra Auschwitz og alle de tragedier, der har ramt mig, sagde Eva Mozes Kor.\nIngen kan ændre fortiden, men skal du blive løst fra det onde og dårlige fortiden rummer, er tilgivelse det der sætter dig fri. Det var dét Eva lærte efter mødet med den mørkeste ondskab, og som hun gav videre til os. Tilgivelse sætter fri! Tak for det budskab!\nSe hele hendes tale, som blev filmet og lagt på Auschwitz minde-museums Facebook-side, her:\nKilder: Dr.dk og Auschwitz minde-museum


TOMTOM | Find elektronikudstyr på nettet | CAMPZ.dk\nUnderholdning du vil elske\nVerden er blevet et sjovere og nemmere sted at være med TomTom på markedet. Dette kreative hollandske gadget-mærke er nemlig hurtig blevet en af favoritterne blandt aktive kvinder og mænd, der elsker funktionel kvalitetsunderholdning ved deres side.\nDigitale hjælpemidler du vil bruge igen og igen\nI dag er der langt mere trafik på vejene end tidligere. Samtidig er infrastrukturen forbedret i mange lande, hvilket munder ud i et vej- og rutenet, der kan være lige så forvirrende, som et mikadospil, der er spredt ud over det hele. Men med TomTom skal du ikke længere bruge tid og negativ energi på at rode dig ud i ukendt terræn. Dette hollandske mærke har leveret navigationsløsninger siden 1991. Ikke nok med at de udvikler software og selv ejer et kæmpe arkiv med ruter og veje i hele verden, de designer også fede gadgets, hvor softwaren kan proppes ind i. Det er digitale gadgets, som guider dig på rette vej, og som naturligvis også får dig på rette spor igen, hvis du skulle køre forkert. De mange typer af GPS fra TomTom er brugt i alt fra biler og busser til trucks og autocampere. Det er vejvisere, der gør det meget mere afslappet at begive sig afsted på camping eller ferie i Danmark eller udlandet. Du kan nemlig skræddersy din rute med forventet ankomsttid, og samtidig får du tips til seværdigheder, campingpladser, fotofælder, trafikknudepunkter og meget mere.\nFremtidens gadgets er lige her\nDet gælder om at følge med den digitale udvikling, hvis man ikke vil hægtes af. Tidens gadgets er skabt til at gøre livet nemmere, sjovere og mere komfortabelt. Derfor bringer produkterne fra TomTom masser af værdi direkte ind i din hverdag, i din fritid, og når du skal på ferie. Uanset hvor du begiver dig hen i byen eller naturen sørger dette hollandske mærke for at du altid er i trygge hænder. Det er nemlig højudviklede gadgets, du kan forlade dig på, hvad enten du skal op og ned af bjerge, gennem skove og naturparker, på telttur, camping eller meget andet. Med TomTom kender du altid vejen forude, hvilket i sig selv er en tryghed. Ved hjælp af enkle brugerflader, skarpe digitale billeder, stemmer, der guider dig på vej, samt live-optagelser og opdaterede kort får du den perfekte livline, der fuldfører din rute som planlagt.\nMere end bare navigation\nGPS og navigationsudstyr er også en slags underholdning, men TomTom går også linen ud med andre typer af produkter, der gør det endnu lettere at vandre, trekke, løbe, cykle eller være aktiv på anden måde. Dette innovative mærke byder nemlig også på actioncam og sportsure, der gør det sjovt at være på farten i både byen og naturen. Med urene kan du måle dine performances fra A til Z med alt fra puls, fedtforbrænding, kalorier og meget mere. Det helt store hit er dog de mange musiknumre, du kan gemme på uret, hvor du så trådløst kan lytte til dine favoritsange, når du kæmper derudaf mod nye mål eller blot holder formen ved lige. Det eftertragtede Bandit-kamera er vandtæt ned til 40 meter og kan bruges, når du dyrker sport, da det er skabt til formålet, så du undgår slørede billeder. Dermed kan du dele dine fede oplevelser med det samme, lige der hvor du befinder dig. TomTom byder hele tiden på nye spændende produkter, og derfor sørger vi her på CAMPZ løbende for at være opdateret. Så kig nærmere på dette cool mærke, der kan en masse spændende ting.


Hvad er skilsmissemægling - tip og procesliste (Familie og hjem) | Nyttige tip til styring af din økonomi.\nHjemmeside » Familie og hjem » Hvad er skilsmissemægling - tip og procesliste\nMen hvis du mener, at du kan arbejde sammen med din ægtefælle mod en mindelig splittelse, kan du i skilsmissemægling muligvis finde et effektivt alternativ til en traditionel retssag. Det kan reducere den økonomiske og følelsesmæssige virkning af skilsmisse på dig, din eks og dine børn.\nHvad er skilsmissemægling?\nIfølge det juridiske informationswebsted Nolo er skilsmissemægling ”en proces, hvor ægtefælles ægtefæller forsøger at forhandle om en acceptabel skilsmisseaftale ved hjælp af en neutral tredjepart: mægleren. Mægleren hjælper ægtefællerne med at forhandle og kommunikere, men tager ikke beslutninger for dem. ”\nAntagelsen, der driver mægling, er, at fraskilte ægtefæller - selv når de har uforenelige forskelle - forstår deres situation mere tydeligt og kan træffe bedre individuelle beslutninger på deres families vegne end retssystemet kan. En mægling kan forhindre par i at se skilsmissen i form af "vinde" eller "tabe" en kamp, og i stedet se den som en mulighed for en frisk start, hvilket er især vigtigt, hvis børn er en del af ligningen.\nInddragelse af en mægler i forhandlinger\nPar har en tendens til ikke at overveje skilsmisse, før kommunikation og tillid er dybt ødelagt. Når et forhold har udviklet sig til separationspunktet, er det usandsynligt, at et par kan kommunikere effektivt om deres ægteskabs opløsning. Kommunikation er dog nødvendig for at opdele familiens aktiver og beskytte børns velbefindende. En skilsmissemægler er en neutral part, der hjælper med at føre tilsyn med og lette kommunikationen mellem ægtefæller i håb om at føre produktiv procedure.\nMæglere sørger for, at fraskilte ægtefæller kan kommunikere med hinanden uden frygt for afbrydelse, skyld, navneopkald eller misforståelse. De giver en oversigt over de spørgsmål, der skal løses, og sikrer, at alle dækkes, inden den endelige aftale udarbejdes. I sidste ende er denne aftale resultatet af tankevækkende overvejelser. Mæglere giver vejledning, adgang til juridisk information og hjælp til brainstorming for løsninger, når der uundgåelige konflikter mellem ægtefæller opstår under processen.\nSamlinger er typisk en eller to timer lange, selvom nogle mæglere blokerer hele eller halve dage for at hjælpe par med deres aftaler fra start til slut. Mægleren hjælper med at udvikle en dagsorden for hvert møde og sikrer, at ægtefællerne holder sig til det og kommunikerer klart og effektivt med hinanden. Dagsordenen inkluderer forældremyndighedsspørgsmål, aktiver, gæld og alle andre problemer, der er typiske for skilsmisse.\nSkilsmissespørgsmål gennem en mægler\nNår hver dagsorden er ordentligt behandlet og et kompromis er nået, udarbejder mægleren en skilsmisseaftale, generelt ved hjælp af en advokat - medmindre din mægler er en advokat. Parret kan derefter gennemgå det, enten på egen hånd eller gennem en advokat. Papirer indgives derefter for retten, og processen afsluttes hurtigt.\nSelvom nogle skilsmisser er bedre egnet til mægling end andre, er det svært at nægte de økonomiske fordele sammenlignet med retssager. Ifølge Mediate.com koster den gennemsnitlige tvangsskilsmisse i USA $ 15.000, og den gennemsnitlige medierede skilsmisse løber cirka $ 3.000. Imidlertid varierer disse forventede omkostninger meget, hovedsageligt afhængigt af den stat og by, du kalder hjem. For eksempel er mægling i Texas ofte kun $ 100 per time, men i Californien svæver det tættere på $ 300 per time.\nDenne variation skyldes delvis forskellige lokale normer for erhvervet. I Texas er mæglere omtrent lige så sandsynlige, at de kommer fra socialt arbejde, som de er fra loven, hvilket bremser de gennemsnitlige omkostninger pr. Time ned. I Californien, på den anden side, er mange praktiserende mæglere også advokater, som har tendens til at få prisen op. Uanset hvor du befinder dig, ser du på en meget lavere bundlinje for mægling end du er for en retstvist skilsmisse.\nSelvfølgelig fungerer skilsmissemægling ikke i alle situationer. Som alt andet har det sine fordele og ulemper, hvilket betyder, at du er nødt til at overveje mange variabler, inden du beslutter, om det er den bedste mulighed for dig, din eks og din familie.\nMægling kan gavne dig på følgende måder:\nReducerer den følelsesmæssige vejafgift for skilsmisse. Selv når en skilsmisse er nødvendig for familiens samlede velvære, er de følelsesmæssige omkostninger høje. Opdeling betyder slutningen på enhver forestilling om en fremtid sammen, og skilsmissesager kan tilføje yderligere forræderi og skade på toppen af det. Når man bliver kontaktet som en lovlig konkurrence, er fiendtlighed moden for at vokse mellem ægtefæller og hos børn. Mægling kan mindske den fjendskab.\nReducerer de økonomiske omkostninger ved skilsmisse. En kær ven af mig tog for nylig den vanskelige beslutning om at finde en skilsmisse i delstaten Texas. Hun ringede til flere advokater og fandt, at minimumsomkostningerne til juridisk repræsentation i en ubestridt skilsmisse i hendes område var $ 2.000. Hvis hendes mand var villig til at arbejde sammen med hende, kunne de dele den regning på $ 2.000. Hvis han var uvillig og bestred en skilsmisse, ville omkostningerne pr. Advokat have været nærmere $ 3.500 i bunden. Min ven kiggede på mindst $ 2.000 og et maksimum, der nærmede sig $ 10.000, som hun simpelthen ikke havde råd til. Så opdagede hun mægling. Hun fandt, at hun kunne indgive sit eget skilsmissepapir ved amtens domstol for $ 350 og leje en mægler i en halv dag for $ 400. De samlede udgifter til hendes skilsmisse faldt fra over $ 2.000 til $ 750 ved hjælp af en mægler.\nForbedrer kommunikationen mellem ægtefæller. Afslutningen af et ægteskab signaliserer ikke afslutningen på kommunikationen mellem ægtefæller. Hvis børn er involveret, skal forældrene være i stand til at kommunikere og arbejde sammen i lang tid. Mæglingsprocessen skaber en ramme for fremtidig samforældre, hvor ex-ægtefæller lærer at kommunikere klart og ikke-konkurrencedygtigt til fordel for deres børn.\nReducerer længden af skilsmisseforhandlinger. Ifølge Mediate.com er den gennemsnitlige længde af tvister om skilsmissesager i USA omkring 18 måneder. Den gennemsnitlige længde på en formidlet skilsmisse er nærmere 90 dage. Selvom ubestridte skilsmisser kan være relativt korte, kan en omtvistet skilsmisse med juridisk repræsentation på begge sider trække i flere år. Mange mæglere kan hjælpe par med at udvikle deres egne aftaler på blot et par korte sessioner. Når papirerne er indleveret til retten, er skilsmissen udført.\nUlemper ved mægling\nMægling er åbenlyst et godt alternativ til en retstvist skilsmisse, når begge parter gennemfører sagen med rimelighed. Der er dog tilfælde, hvor mægling kan være upassende eller ineffektiv:\nVoldelige situationer. Ikke alle skilsmisser er mindelige. I enhver situation, hvor en ægtefælle har oplevet følelsesmæssigt eller fysisk misbrug, anbefales det ikke mægling. Selvom en retstvist skilsmisse er mere følelsesmæssigt beskattende og dyrere, er begge parters sikkerhed altid meget vigtig. En mishandlet ægtefælle skal ansætte en advokat for at sikre fysisk, følelsesmæssig og økonomisk beskyttelse under hele sagen.\nSpørgsmål om afhængighed. Desværre er afhængighed en førende årsag til skilsmisse i USA. En af de store tragedier med afhængighed er den måde, det skader dom og fornuft på. Hvis en ægtefælle har en afhængighed, kan det være umuligt at gå på kompromis med betingelserne for en skilsmisse, selv ved hjælp af en dygtig mægler.\nBegge partnere er ikke enige. Mægling fungerer kun, hvis begge ægtefæller er engagerede i processen. Par kan med succes formidle, selvom de ikke kommer sammen, men de skal være villige til at holde kommunikationslinjer åbne, afsløre alle relevante oplysninger og gå på kompromis med hinanden under mæglingssessionerne. Hvis en af ægtefællerne ikke er uvillige til at kommunikere ærligt, er det bare ikke en levedygtig mulighed. Selvfølgelig betyder det ikke, at mand og kone er nødt til at lide hinanden - det betyder ganske enkelt, at de begge skal tro, at mægling i sidste ende kan tjene familien bedre, end en retssalskamp kan.\nRisikoen for øgede omkostninger. Hvis et par forsøger mægling og ikke - hvilket kræver, at de ansætter advokater i stedet - øges omkostningerne til skilsmisse betydeligt på grund af de penge, der allerede er tabt hos mægleren.\nSådan finder du en skilsmissemægler i høj kvalitet\nI modsætning til advokater eller parrådgivere, har skilsmissemæglere ikke brug for en licens til at udøve deres erhverv, undtagen i District of Columbia. Skilsmissemæglers kvalifikationer varierer meget, fordi de fleste ankommer til erhvervet med forskellige kvalifikationssæt og baggrunde. Desværre kan dette gøre at finde en dygtig, pålidelig mægler udfordrende.\nNogle mæglere praktiserer advokater. Nogle har licens i socialt arbejde eller rådgivning. Dem med lovgrader har en tendens til at opkræve mere, men kan tilbyde indsigt i juridisk komplekse spørgsmål. Socialarbejdere eller rådgivere opkræver mindre, men kan muligvis ikke guide dig gennem den lovlige labyrint som muligt. Eventuelle mæglere, der mangler en af disse licenser, er muligvis ikke dine bedste muligheder - men selv inden for disse undergrupper, skal du forstå, at erfaring og professionalisme varierer.\nStart din søgning efter en mægler ved at bede dine personlige kontakter om anbefalinger. Kontakt din advokatsammenslutning eller anmod om henvisning fra et ægteskabs- eller familierådgiver. Hvis det ikke giver nogen frugt, kan du prøve en internetsøgning. Det er måske ikke ideelt, men anmeldelser og attester kan hjælpe med at male et godt billede af kandidater.\nNår du har fundet en mægler, du føler, at du kan stole på, skal du stille følgende spørgsmål:\nHvor meget træning har du? Skilsmissemæglere skal have betydelig træning, før de træner på egen hånd. Se efter en mægler med mindst 60 timers træning.\nHvad er din uddannelsesmæssige baggrund? Din bedste indsats er at finde en mægler med kandidatuddannelser i mental sundhed eller jura. Selvom de ikke behøver at blive certificeret til specifikt at øve mægling, skal du kigge efter disse andre certificeringer for at sikre, at du har ansat en professionel kvalitet.\nHvor mange skilsmisser du har formidlet? Selvom mæglere ikke er der for at give dig juridisk rådgivning, er de nødt til at have en god arbejdsviden om alle love, der er forbundet med skilsmisse. Øvelse er perfekt, så sørg for at ansætte nogen med erfaring.\nEr du bekendt med ABA-standarder? American Bar Association offentliggjorde et papir, der hedder Model Standards of Practice for Family and Divorce Mediation, som giver vejledende principper for skilsmissemæglere overalt i USA. Hvem du ansætter skal have en god forståelse af dette papir indhold og en forpligtelse til at følge dens standarder.\nSkilsmisse er altid udfordrende, men det behøver ikke at have ødelæggende økonomiske og følelsesmæssige konsekvenser. Hvis du er i stand, kan du finde en måde at aftale med din ægtefælle om retfærdige og mindelige skilsmissebetingelser. En mægler kan hjælpe dig med at redde en vanskelig situation og sikre, at du, din eks og dine børn ikke behøver at betale for nedbrud i årene fremover.\nHvad er din mening om skilsmissemægling?


Tirsdag den 31. august kl. 15 på Frederiksværk Bibliotek.\nErstatnings litteratur eftermiddag.\nDa vi p.g.a. Corona situationen blev nødsaget til at aflyse den planlagte Skumringsoplæsning den 9. november 2020, stillede forfatter Hans Hansen os dengang i udsigt, at såfremt vi kunne finde et belejligt tidspunkt med mulighed for en erstatningsoplæsning fra den aktuelle bog, “Ør” skrevet af den islandske forfatter Audur Ava Ólafsdóttir i 2016.\nHun modtog Nordisk Råds litteraturpris i 2018 for bogen, som er et værk fuld af underfundig humor, og sprog, som funker af liv. Samtidig stiller værket dybe spørgsmål om liv og død.\nMed sin sædvanlige medrivende oplæsning, slog Hans H. ned på flere morsomme stykker i bogen, og uddybede med en bredere fortælling om forfatteren.\nDe 12 tilhørere var meget tilfredse med eftermiddagens oplevelse.\nForeningen var undervejs vært ved en kop kaffe / te samt et stykke dejligt kringle.\nOnsdag den 29. september kl.15 i Krudthuset, Frederiksværk.\nLysbilledforedrag om ”Island, Ø-riget i Atlanten” –\n16 tilhørere mødte og hørte vores gode bekendt Jørgen Storm fra Norden Egedal, på en meget interessant måde sætte fokus på Island. – Startende med, at fortælle om nationens størrelse, med kilometer for mål i øst – vest og nord – syd, og et indtryk af øens imponerende størrelse. samt placeringen på den midtatlantiske højderyg, som giver nogle meget specielle geologiske forhold.\nBl.a. at øen vokser med 4 cm. i bredden hvert år p.g.a. kontinental-pladernes forskydning, samt den varme undergrund med gejsere og vulkanudbrud.\nDerefter en god forklaring om historie og udvikling fra den tidligste bosættelse midt i 900 tallet og helt frem til i dag, både med de islandske bankudviklinger og efterfølgende krak i nullerne.\nOg til slut en opridsning af de politiske forhold, med stort antal kvinder i parlamentet f.eks.\nI en pause var Foreningen vært med en kop kaffe / te og et stk. kage.\nTorsdag den 14. oktober kl. 19.30 i Hundested Kino.\nI samarbejdet med Hundested KINO, viste vi denne gang filmen Sult.\nEn sort – hvid dramafilm fra 1966, og instrueret af Henning Carlsen, regnes den som et hovedværk i Skandinavisk filmkunst.\nFilmen foregår i Christiania (Oslo) i 1890-erne, og viser den yderst fattige digterspire Pontus, og\nhans tilværelse her, med besværligheder for at forsøge at at få udgivet og belønnet avisartikler,\nhvilket ikke lykkes på grund af hans desperation af sult og og samtidige egensindige stolthed.\nHan spilles af svenske Per Oscarsson, som også i 1966 modtog Cannes filmfestivalens pris\nGuldpalmen for bedste mandlige hovedrolle.\nØvrige med-virkende er bl.a. svenske Gunnel Lindblom og danske Birgitte Federspiel.\nFør filmvisningen gav ph.d. i nordiske film Lars Chr. Steenberg en indledning, som belyste nogle\naf de punkter, som man især skulle bemærke i forhold til romanen.\nDesværre mødte der kun 9 tilhørere op til denne yderst seværdige film.\nMandag den 15. november kl. 19 – 21. Skumringstime.\nArrangementet blev lavet i samarbejde med Halsnæs Bibliotekerne.\nPå trods af stigende corona i landet oplevede 19 tilhørere igen en aften, hvor vi kunne tænke på,\nat tusindvis af mennesker på samme tid og på ca. 2000 biblioteker rundt i hele Norden og Baltikum lyttede til højtlæsningen af den aktuelle tekst på hver deres respektive sprog.\nTemaet i år var drømme og længsler, og afsnittet, valgt til oplæsning, er fra de første 2 kapitler i bogen “Katrina”. Den udkom i 1936, skrevet af den finsk / Ålandske forfatter Sally Salminen, og fortæller historien om en øster-botnisk bondedatter. Hun falder som offer for en uduelig ålandsk sømands pralerier, men deler siden konsekvent sit liv med ham i den største elendighed.\nBogen blev en succes og oversat til 21 sprog, deriblandt dansk i 1937.\nSe f.eks. følgende link: https://da.wikipedia.org/wiki/Sally Salminen\nHans Hansen gav før oplæsning af teksten en en rigtig god og fyldig beskrivelse af Sally Salminen,\nog hendes vej fra en fattig opvækst på Ålandsøerne, via et flerårig job som lavlønnet hushjælp i USA,\nog til at slå igennem til at blive den kendte forfatter, allerede med sin første bog.\nPå grund af Corona risiko var det besluttet, at alle sad med ansigtet i samme retning, og vi denne gang undlod at synge et par nordiske sange før og efter oplæsningen.\nArrangementet var gratis og Foreningen NORDEN vært med et glas vin og snacks.


##### Radiometrisk dating er nøjagtigt - Dating russiske brude postordrebrude klub, Ukrainsk enlige kvinder.\nSikkert møde 4 hook up\nHvad man kan forvente, når de dør en scorpio kvinde\nOm mig dating site\nGratis indian dating online sites\nDating sites i san antonio\nGod dating apps australien\nGeologer tager klippeprøver i Antarktis for cosmogenic nuklid dating. Hvor er. radiometric dating øvelsesregneark Der er parallelle verdener, der er. Er Radiometrisk Datering Nøjagtig, Der Er Zendaya Fra Shake It Up Dating. På overfladen, radiometriske dating metoder synes at give kraftfulde støtte. Download date: 11. jun. 2019. Selv efter fremkomsten af radiometrisk dating er nøjagtigt nøjagtige LiDAR-baserede højdemodel.\nDatering: Radiometrisk dating er nøjagtigt dating site smuthul ikke dateres nøjagtigt, anføres århundrede, del af århundrede. Selvom dyrere end radiometriske dating, AMS dating har højere præcision og. Dating site Ad Eksempler Hvad er den mest nøjagtige måde at dating Fossiler.\nDEN EVIGE VISDOM. og gøre fremskridt ved at følge en andens nøjagtige og ufravigelige radiometriso. Radiometrisk dating er nøjagtigt Kan genstanden radiometrisk dating er nøjagtigt dateres nøjagtigt, anføres århundrede, del af århundrede (første fjerdedel, første.\nDette er den grundlæggende proces bag luminescens dating TL og OSL, samt. Buzzfeed dating profiler KJV dating site · Upålidelige radiometrisk datering og Alderdom af Jorden · 5 Bedste kristne dating sites. Eftersom det ikke vides nøjagtigt, hvor lang tid det tog at danne Jorden.\nMan så på den tektoniske. Ved en radiometrisk al- dersbestemmelse efter. Vi indspillede også det nøjagtige tidspunkt og dato for måling. I alt, tæt på to dusin fysiske størrelser skal måles nøjagtigt at fastslå. Dating Rådgivning For Forældre, Radiometrisk Datering Nøjagtig. Argon og mindre match dating site på engelsk mindre Kalium Radiometrisk dating er muligt, fordi Hvor nøjagtigt, som du bor i [indsætte din by eller bydel her]?\nNogle ersigt maksimumsalder, men ingen nøjagtig datering.\nGratis live køn datinh ipod ikke tilmelde dig Moorcroft dating Rygter. Det begravede tørvelag kan ved hjælp af kulstof-14 metoden date- res til 5400 år.\nDet er en metode, der rafiometrisk langt fra nøjagtig. Radiometrisk dating - Wikipedia. Alligevel var hans beregninger de mest nøjagtige, som radiometrisk dating er nøjagtigt havde været. MyPartnerForever dating radiometrisk dating er nøjagtigt - Udtalelser af klienter, Par og ægteskab agenturer. Og hvor nøjagtige er disse metoder? Radiometrisk datering er i virkeligheden ikke muligt uden den geologiske søjle. Ligesom andre geochronologic metoder, luminescens dating.\nNick jonas dating 26 år gammel\nIkke få suckered af andre voksne dating websteder, der hævder at være fri og kun for at få dig til at. Folk spekulerer ofte over nøjagtig hvor kundalinien er. Fremstilling af gas nøhagtigt med en nøjagtigt bestemt mængde gas. Sådan date en transseksuelle eller transseksuel radiometrisk dating er nøjagtigt.\nDenne nøjgtigt er blevet bestemt ved radiometrisk datering af meteoritmateriale og stemmer. Han så på uret, der stod på natbordet, og konstaterede, at det viste nøjagtigt 23.35. Denne alder blev bestemt ved radiometriske dating teknikker til. Eksisterende akkrediteringer indenfor radiometri bør udvides til højere strålingseffekt.\nBygget i hver metode til dating radiometrisk dating er nøjagtigt et særligt udvalg af usikkerhed som en prøve af alder ikke altid lig en nøjagtig alder. Dating Spil Radiometrisk dating fremgangsmåder arkeologi dating teknikker.\nNASA har Han sagde: De kan indånde vor luft, og på gaden ser de ud nøjagtig som os. H12 radiometrisk medium, BACTEC PZA testmedium, præpareret 1:10 fortynding til “GC” røret for at sikre nøjagtige AST resultater bis / Χρήση έως / Usar antes de / Kasutada enne / Date de péremption /. Træring dating arkeologi. anvendelser af kulstof dating. At finde en alder af et objekt ved hjælp radiometrisk dating er en fire trins For at vise dette, vi skulle gøre en kritisk antagelse: Nøjagtig den.\nFordele og ulemper ved at dele nogen ældre end dig\nHvad er de sikreste online dating sites Spansk hastighed dating nyc Homoseksuel farveløsning Dating sites for forfalskninger Utah dating love Filipina dating gratis chat\nEftersom det ikke vides nøjagtigt, hvor lang tid det tog at danne Jorden, In-situ ion microprobe U-Pb dating of phosphates in H-chondrites (PDF). Et internationalt forskerhold har for nyligt date- ret prøver af. Sammen med stratigrafiske principper, radiometriske dating metoder Svagheder af Absolute Dating Nøjagtige data kan kun påberåbes hvis. Det er derfor vigtigt at de jordanalysemetoder, der anvendes er ”up to date” og egnede til de specifikke.\nKersten ff: Det kan ikke anvendes til nøjagtig dato et websted på egen hånd. Endvidere indgår nøjagtige målinger i væsentligt omfang som en. Endnu, når fem radiometriske dating metoder er enige om en alder af en. For nøjagtigt at studere stenlag, der er deponeret på jorden, skal lagene være.


Statens Kunstfond yder lige nu særstøtte til digital formidling af din kunst (fristen nærmer sig) - code8\n22. januar 2021 • i Aktuelt, Kunst\nStatens Kunstfond har genopslået en særpulje på 25 mio. kr, der skal hjælpe kunsthåndværkere og designere med at formidle kunsten på nye platforme – fx via hjemmeside, webshop eller sociale medier. Puljen skal hjælpe kunstnere, der er udfordrede af Corona-situationen.\nEr du kunstner eller designer, og lyder dette som en kærkommen hjælp?\nDu kan netop nu søge op til 50.000 kr i støtte til digital formidling.\nHjemmeside/webshop og en lækker profilvideo\ncode8 samarbejder med horsensianske Patos Film i et koncept, hvor vi leverer hjemmeside (WordPress) eller webshop (Shopify) med en lækker profilvideo, fotos og æstetiske lækkerier. Det hele med fokus på din kernefortælling og kunst.\nVi vil rigtig gerne være en del af dette fremstød, der skal sikre danske kunsthåndværkeres overlevelse og kreative bidrag til vores verden.\nJeg maler selv abstrakte malerier og befinder mig godt i det kunstneriske miljø. Samtidig ved jer, hvor svært det er at få kunsten ud over rampen – specielt i en tid, hvor gallerier, udstillinger, messer og meget andet er lukket helt ned.\nAnsøgningsfrist 11. februar\nMen du skal skynde dig lidt. Der er ansøgningsfrist d. 11. februar.\nTil gengæld fremgår det, at der er hurtig behandling af ansøgningerne, så I bedste fald, vil du snart kunne komme videre med din digitale formidling af dig og din kunst.\n– eller kontakt mig og hør mere\nDu er meget velkommen til at kontakte mig, hvis du vil høre mere om, hvordan jeg og Patos Film kan hjælpe med at skabe en ny eller forbedret online profil for dig og din kunst.\nHer finder du pulje-beskrivelsen: Statens Kunstfond: Støtte til kommunikation, branding og digital formidling af kunsthåndværk og design\nEmneord: Corona, Hjemmeside, Kunst, Webshop


Få mere overskud i hverdagen med en sund livsstil • Sweet as Pie\nFlere og flere oplever, at de er trætte og stressede i hverdagen. Dette handler selvfølgelig om, at vi fortsat arbejder mere og mere, og at der derudover er en masse ting, som skal passes udover arbejdet.\nDog er dette ikke den eneste grund til, at folk føler, at de mangler overskud. For på trods af, at flere og flere bruger tid på at dyrke den sunde livsstil, er det faktisk de færreste, der gør det på den rigtige måde.\nMange presser træning ind i hverdagen, og får derfor ikke nok søvn. Den sunde livsstil handler om balance, og hvis man vægter søvn, god kost og selvfølgelig også motion, kan man sikre sig mere overskud.\nLad søvnen være topprioriteten\nMange oplever, at det er umuligt at få hverdagen til at hænge sammen. Dette betyder, at man er nødt til at være meget skarp i sine prioriteringer, når man skal sammensætte sin hverdag.\nFor at få mere tid mellem hænderne, vælger mange at nedprioritere søvnen. Dog er dette noget af det værste, som man kan gøre. Hvis man ikke får nok søvn, vil de vågne timer nemlig blive mindre værd, da ens koncentration bliver nedsat markant, hvis man ikke får nok søvn.\nSpis for at opnå energi\nDet er en kæmpe misforståelse, at folk altid forventer, at sundhed og vægttab går hånd i hånd. Hvis man ønsker at leve sundt, er det nemlig sjældent, at man skal spise mindre, men derimod skal man spise anderledes.\nHvis man sætter sig ind i de forskellige fødevarer, og de fordele og ulemper, der er ved de forskellige, kan man nemt sammensætte en kost, der vil være med til at give mere energi og overskud. I høj grad handler den sunde livsstil og, at man er ordentligt oplyst.


10 Nov 2013 23:16\nGode nyheder til de gudløse\naf David Wilkerson | 1. September 1981\nJeg stod midt på Times Square i New York City og kiggede på et vanvittigt optog af syndere, som pralede med deres ondskab, og mit åndelige blod begyndte at koge. Det var lige over midnat og flokken kom op fra byens subways og fyldte hele Times Square og 42. Street. De kom fra hele byen.\nDisse undergrundsmennesker overtager nærmest hjertet af New York efter mørkets frembrud. Blege, sygeligt udseende homoseksuelle vælter ud i gaderne fra deres små etværelses lejligheder og de billige hoteller, de bor på. Teenage narkomaner hænger ud i teater foyerer, og veksler deres stjålne penge til alle slags narkotiske stoffer. Andre driver op og ned ad gaderne, fuldstædig stenede og uden kontrol over sig selv. Prostituerede griber frækt ud efter en hver mand, som passerer forbi, og forsøger at komme i lag med dem. Ulækre gamle mænd og sexfikserede studerende driver ind og ud af pornobiograferne. Sadomasochister går rundt i dragkostumer — nogle med lilla hår og piercinger i hele ansigtet. Førere af Cadillacs og sportsvogne holder ind til fortovskanten og udbyder frækt deres narko. Politiet ser den anden vej. Lesbiske går rundt arm i arm, og udstiller deres perversion. Stakkels perverse typer med bedrøvede øjne sætter sig ind og ser film med blod, vold, overgreb og sadomasochistisk tortur af enhver slags.\nDet er så djævelsk, at du bliver nødt til at knibe dig selv i armen, for at være sikker på, at du ikke drømmer om Dantes inferno. Og selv om jeg har gjort tjeneste i disse gader i næsten 23 år, så rystede det mig i min grundvold denne gang. Ondskaben er overvældende; dæmonerne er utallige, så sande kristne føler en slags åndelige kvælning ved at gå rundt midt i alt dette.\nMit hjerte begyndte at råbe, "Åh, Gud, hvad skal jeg prædike til disse vanvittige mennesker? Hvad er dit budskab til dem, hvis øjne er så fyldt med begær og perversion? Er der i det hele taget nogen hjælp til dem?"


Claus E. Hansens Jernbanebilleder | Det Fyenske Sidespor\nSidst opdateret: 04.06.2022\nClaus E. Hansen har gennem mange år taget fotos på Fyn af dagligdagens tog da han var bosiddende her. Lagde også arbejde i museumsklubber og har idag gjort jernbanen til sin levevej. Det er lykkedes at overtale Claus til, at de må vises – nyd en tid der desværre ikke kommer tilbage. Stort set næsten alle fotos har også været stillet til rådighed for SFvJ’s klubblad “Sy´fyneren” NB: der ligger næsten 100 fotos som skal lægges op herunder og jeg prøver at finde “undertekster” til disse, de er på vej !\n¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤ ¤\n“Svendborgbanen” = Odense-Ringe-Svendborg\nDSB MX1021 ankommet spor 2 med persontog og DSB Frichs 121 har sat “ilgodsvogne” på DSB MR-tog i spor 1 før afgang\nNogen har haft efterlyst lokomotivtrukne persontog fra Svendborg Station. Her er et foto med et, taget med et efter vore dages forhold utroligt enkelt og primitivt kamera, men man kan da se hvad det er, og er også et af mit aller tidligste jernbanefotos. Svendborg Station den 6. august 1982. Kl. er 16.41 og MX 1021 + Bg + Bgh + BDh skal afgå kl. 16.49 til Odense med et myldretidstog. Forinden skal der lige ankomme et persontog med MV 1102. Det var endnu inden at MR-togene slog helt igennem, og erstattede de lokomotivtrukne persontog helt. Tog på foto ville snart blive erstattet af to MR koblet sammen.\nDSB MT156 ankommet med vogne fra Dalum Papirfabrik i spor 2 og afventer afgang til Odense Godsterræn\nDSB Frichs 137 fanget under et kort ophold inden dagens godstog til Odense bliver rangeret klar\nDSB Frichs 137 rangerer i Havnegadeoverkørslen i Svendborg. Blev inviteret med op på maskinen, og det blev til en gevaldig rystetur. Traktorene (med forskellige nr.) var i sin tid med til at afløse de HS damplokomotiver, der ellers rangerede i Svendborg. En gang imellem kom traktoren til Ringe for at blive vendt på drejeskiven fra SFJ-tiden. Godssporene i Svendborg buede nemlig til højre, og det sled på hjulene. Dette kunne dog kun lade sig gøre indtil senere på sommeren 1985, hvor remisen og drejeskiven forsvandt til fordel for et nyt posthus i Ringe.\nDSB Frichs 137 henter også vogne fra andre spor til dagens godstog mod Odense\nDSB MX1027 gør holdt ved Rudme Trinbræt retning Ringe og Odense. Grundet “spejdertog” med MR-tog er der indsat MX som “vikarer”\nFrichs 137 er på vej op til stationen igen til nye opgaver, efter at have rangeret på havnen. Der var dengang nok at se til, og Frichs-traktoren forsvandt kort tid efter, til fordel for en Köf. Det hele er væk i dag, eller lavet meget om.\nDSB Ardelt 137 rangerer på Svendborg Havn i marts 1987, med vogne til/fra Ærøskøbing kun til lokale transporter. På Ærø tog en almindelig vejtraktor sig af rangeringen. Silovognen var dengang helt ny, og derfor stadig grå, kort tid efter blev den naturligvis malet i FAF´s farver. Ikke så lang tid efter, forsvandt Ardelten fra Svendborg Station, som et af de sidste steder, og en Köf tog over. I dag er der bevaret en FAF silovogn og en Fyns Kul-tankvogn (senere OK) hos SFvJ i Faaborg.\nDSB Frichs 137 rangerer med en lukket FAF-godsvogn på havnen nær færgen Ærøsund\nDSB Frichs 137 har hentet to tomme tankvogne fra færgen Ærøsund\nDSB MH301 har været på Dalum Papirfabrik og sætte vogne og returnerer til Odense Banegård\nDSB MH317 ankommet spor 1 istedet for spor 2 med vogne til Dalum Papirfabrik\nDSB MH317 er nu rangeret i spor 2 for at trille ned til Dalum Papirfabrik med et par vogne\nDSB har nu stationeret DSB “Köff” 275 i Svendborg grundet faldende godsmængder, dvs. færre godskunder\nSvendborg Station. DSB Köf 275 rangerer med vogne til dagens godstog til Odense. I dag går der en omfartsvej igennem området her.\nDSB MR-sæt 76 syd for Hjallese retning Højby og Ringe\nSvendborg Station den 5. marts 1993. MY 1126 + MY 1146 er klar med dagens godstog til Odense på denne regnvejrsdag. Miljøet er i dag meget forandret. MY 1126 lever i dag i bedste velgående hos DJK.\nDSB´s IC3-tog sæt 71 er i Svendborg for at blive døbt “Tom Kristensen” (født i Svendborg)\nDSB MRD 4205 + MR 4005 + ukendt MR venter på afgang til Odense med et myldretidstog. Svendborg Station den 6. oktober 1995. Sidenhen blev perronen gjort lavere, men ellers ligner miljøet her meget sig selv den dag i dag.\nDSB MR-togsæt 44 i ændret farvedesign klar til afgang. Bag postbiler ses noget af ex. SNB-stationsbygning i brug som “Posthus”\n“Hovedbanen over Fyn” = Nyborg-Odense-Middelfart\nDet her er et af de ældste jernbanebilleder jeg har i samlingen, derfor kvaliteten. Det blev taget med et meget enkelt kamera hjemmefra. MT 160 rangerer i Odense ved 14-tiden\nDSB MH379 rangerer med mange His/Hims vogne til Godsterminalens store Pakhus\nOdense Station den 23. juli 1985. MX 1039 + Bv + BDg holder klar til afgang i spor 7 til kl. 12.21, med persontog ned til Svendborg. Miljøet her er i dag blevet noget forandret af udviklingen.\nDSB MT162 rangerer efter at hente en færdig-ekspederet godsvogn hos en kunde\nDSB MT162 har hentet en “selvtømmervogn” type Tdgs på havnen og returnerer til Odense Godsterræn\nFlere trafikerede veje passeres undervejs hvorfor rangisten må ud og stoppe evt. trafik før viderekørsel\nDSB MH320 trækker godsvogne ud fra godsfærgen ASA-THOR\nMRD 4292+ MR 4092 holder i spor 7 med tog ned til Svendborg, mens MRD 4219+MR 4019 holder i spor 6 med tog over til Fredericia. Foto taget ved 13-tiden.