Pohdintaa ja tavoitteita elämään: 2014\nMunaa ... ja liikuntaa\nNyt ei siis ole vaakamambosta kyse...\nAloitin nyt sitten taas liikunnan eli eilen soudin 6 kilometriä. Jännityksellä odotan mitä tapahtuu. Alkaako taas kovat turvotukset ja painonnousu?\nOlen päättänyt lisätä proteiinin määrän syömisissäni. Jos en muuta keksi, niin syön kanamunia kuten esimerkiksi tänään. Kanamuna on mulle koko elämäni ollut tärkein ruoka. Välillä sitä ei saanut syödä, kun oli muka epäterveellistä. Niin ne ravintosuositukset muuttuvat. Mikähän muu olisi hyvä proteiinin lähde? Normaaliin ruokaa siis kalaa/lihaa, mutta mikä voisi aamupalalla ja välipalana olla hyvä proteniinin lähde? Semmoinen jota olisi aina helppo lisätä?\nEdessä on joulu ja vähän muutakin riskin paikkoja syömisten suhteen. Toivottavasti kaikki menee kuitenkin hyvin.\nMukavaa ja liikunnallista joulun odotusta teille armaat kanssakulkijat!\nLähettänyt Unknown klo 13.26 2 kommenttia:\nHarrastin jo monta viikkoa (muistaakseni 10) liikuntaa kunnolla. Mitä tapahtui? Paino lähti nousuun. Tajusin noin 3 kilon olevan kyllä sitä nestettä eli turvotusta riitti. Join omasta mielestäni kyllä aika lailla enkä kovinkaan kummoisesti hikoillut liikkuessa (olematon hikoilu on minulle tyypillistä). Söin todella järkevästi eli samalla tavalla, kun aiemmin ja sillä olin laihtunut aiemmin.\nViime viikolla alkuviikko oli kiireinen ja päätin suosiolla, että liikunta jää loppuviikolle. Sitten keskiviikkona tuli pieniä flunssanoireita (pää kipeä, paikat särkyiset, väsytti ja nuhakin oli). Kuumetta ei tullut eikä minulle ikinä flunssa tuon kummemmaksi tule. Otin vaan iisisti. En tuon puolikuntoisen olon takia harrastanut viime viikolla lainkaan liikuntaa. Söin silti ihan samalla tavalla eikä puolikuntoisuus vienyt ruokahaluani.\nJa mitä sanoi vaaka? Tänä aamuna meni vihdoin taas 90 kiloa rikki ja numero alkoi ihanasti kasilla. Paino oli 89,6 kiloa!!!!!!! Pahimmista yli 93 kilon pöhötyksistä pääsin tuohon lukuun.\nMä en vaan tajua.\nMiten tässä lähtisi eteenpäin, kun kuitenkin liikunnan luulisi lähtökohtaisesti olevan minulle hyväksi? En vaan tykkää turvonneesta olosta. Eikä ole kovin motivoivaa yrittää elää terveellistä elämää ja silti vaan painoa nousee eikä laske.\nTässä vaiheessa alan miettiä, että pitäisikö olla YTHS:n terveydenhoitajaan yhteydessä. Hänen kanssaan aloitettiin tämän painonhallintaprojekti reilu vuosi sitten. Tunnen nyt tässä omituisessa kropassani itseni hyvin hämmentyneeksi.\nJatkuvassa stressissä eläminen?\nStressireaktio on ihmiselle normaali ja hyvä asia. Kun on tilanne, jossa pitää jollain tapaa puolustautua, on hyvä, että kroppa virittyy taisteluun. Itse olen juuri sitä tyyppiä, joka oikein vasta herää taistelussa.\nMutta entäs kun stressi pitkittyy? Normaalitilanteessa pitää etsiä ratkaisu, esim. vähentää työntekoa ja yrittää rentoutua yms. Pitäisi panostaa hyvään uneen, liikuntaan yms. Mitä jos et vaan yksinkertaisesti voi asialle mitään? Jos läheinen sairastaa vakavaa sairautta, jota ei saa periaatteessa koskaan pois? Vaikka lääketiede on kehittynyt, mutta on edelleen olemassa sairauksia, joita ei voi kokonaan poistaa. Ihminen voi elää toki melko pitkäänkin, mutta koko loppuelämä (miten pitkä se sitten lieneekään) se vakava sairaus on taustalla ja olemassa. Kun läheiselläsi on tällainen tilanne ja itse olet kovin lähellä, niin millä ihmeen ilveellä saat sen hiiskatin stressin pois itsestäsi?\nJos tekisin miltä nyt tuntuu, ostaisin suklaa, suklaa ja suklaata. Söisin sämpylöitä ja joisin kahvia. Niillä saisin fuskattua mielen paremmaksi ja kropan tuolla kahvilla virkeämmäksi.\nOlen tutustunut itseeni paremmin ja tiedän minne tuo tie vie. Lopputulos ei ole hyvä. Lihon, vaikka söisin tuota suklaata kohtuudellakin. Minun kroppani ei vaan kestä lihomista (pääkopasta en nyt puhu mitään!). Polvet pettävät alta, vaikka en nyt ehkä se suurin pullero olekaan. Painonnousu ei päättyisi varmastikaan siihen entiseen 105 kiloon, sillä vuosia sitten sairastaessani (erään leikkauksen jälkeen sairaalabakteeriin) ja tiukemmasta ruokavaliosta kohtuullisen vähäksi aikaa poikettuani paino nousi 112 kiloon. Enkä silloinkaan ollut mikään kaksin käsin sipsejä ja karkkeja ahmiva tyyppi.\nMietin välillä, että tämä painonhallinta on eräs niitä asioita, joka on jollain tapaa OMASSA HALLINNASSANI: No okei, kroppa ei ehkä ole nyt yhteistyökykyinen. Mutta silti itse saan päättää mitä syön ja juon. Ajankäyttöäni ja ulkoapäin tulevia huolia en voi kontrolloida.\nKun tuossa ystävän ikävän diagnoosin kuultuani oikein ahdisti, tuntui hyvältä, että soutaessa sai sitä kiukkua (?!) purkaa soutamiseen. Melkein huusin ääneen, että kukaan ei kuole, en minä eikä se läheinen! Näissä jutuissahan myös se oma kuolevaisuus tulee kohdattavaksi. Pelko myös lapsista.\nNyt yritän miettiä miten hanskaan tilanteen. Millä saan pääkoppani kuntoon ja sitä kautta kroppani? Eipä tässä taida olla muuta keinoa, vai mitä?\nLähettänyt Unknown klo 13.51 3 kommenttia:\nLöytyikö syy jumitukseen?\nPääsin painonhallinnassa mukavasti jo huhtikuussa 87,1 kiloon ja odottelin pääseväni ihan pian 85 kiloon. Mutta mitä vielä, aloin lihoa ja nyt nämä seitsemän kuukautta ovat olleet yhtä taistelua.\nOlen ruoskinut itseäni ja moittinut väärästä syömisestä etenkin kesällä. Nyt syksyllä olen syönyt ja juonut kovin hillitysti enkä näe eroa esim viime talveen. Ainoastaan liikunta on muuttunut nyt syksyllä. Mietin mikä ihme tänä aikana on tapahtunut, kun mitään ei tunnu tapahtuvan. Siis ainakaan positiivista.\nNyt tajusin. Minulle sattui huhtikuussa jotain tosi pelottavaa. Jouduin todella rankkaan tilanteeseen, jossa periaatteessa henkeni oli vaarassa toisen henkilön sairauskohtauksen takia. Tämä läheiseni on tuosta alkaen voinut huonosti ja tilanne on tälle hetkellä hyvin paha. Vielä emme tiedä lopullisesti mikä on diagnoosi, mutta jo yksi vakava (mahdollisesti kuolemaan pahimmmillaan päättyvä) sairaus on löytynyt. Se ei silti selitä oireita, jotka ovat todella rankkoja.\nOlen huolehtija ja välitän tästä läheisestäni paljon. Hänellä ei ole muuta perhettä, kuin me. Hän on ikäiseni eli ei mikään vanhus. Olen hoitanut paljon hänen kuljettamisiaan yms. Viime viikolla kuljetin häntä neljänä päivänä ja aikaakin menee aika lailla tähän. Tietysti autan, mutta samalla tajuan, että olen hyvin väsynyt.\nVoisiko minulla olla stressi niin paha, että se vaikuttaa painoon? En saa tätä stressiä tahtomalla pois. Mitä ihmettä minun pitäisi tehdä? Mittauttaa stressihormoonit? Entäs sitten?\nVoimia teille ystäväiset ja kanssakulkijat haasteissanne!\nLähettänyt Unknown klo 1.04 4 kommenttia:\nTurvotusta pukkaa edelleen ja kroppa tuntuu olevan sekaisin.\nTämä on taas näitä tilanteita, joissa voimia kysytään. Jos en olisi ollut nyt vuotta ilman merkittävää turvotusta, en edes tajuisi tilannetta. Järkyt silmäpussit etenkin aamuisin ja sormet todella turvoksissa ovat niin selkeät merkit siitä, että joku asia ei nyt toimi kropassani.\nViime viikon otin liikunnan suhteen paljon kevyemmin eli ei enää mitään 7 kertaa viikossa urheilua. Nyt alkoi kahdeksas viikko liikuntaa (muistaakseni).\nOlen yrittänyt syödä järkevästi, mutta huomaan, että aiempaa enemmän tulee mielihaluja. Minulla on pieni epäluulo siitä, että ruokavaliosta pitäisi vähentää hiilareita. Tuntuu, että kierre liittyy liikuntaan ja hiilareihin. Aiheuttiko lisääntynyt liikunta hiilaritarvetta? Hiilarien nauttiminen vaan tuppaa tuomaan minulle halun nauttia niitä entistä enemmän. Eikä ne vie oikeasti nälkää, kuin hetkeksi. Olen pari kertaa ostanut gluteenittomia sämpylöitä ja jotenkin nekään ei vaan sovi. Mutta olen siis lisännyt ehkä hieman syömistäni. Melko varmasti vääriä juttuja.\nAina mulle käy liikunnan kanssa näin. Mieheni tosin sanoo, että liikunnan hyödyt tässä iässä on niin paljon tärkeämmät kuin se, ettei paino putoa. No, toivotaan, että en kuitenkaan turpoa tätä enempää...\nYritän sparrata itseäni, etten lopeta tuota liikuntaa. Mulle olisi paljon helpompaa liikkua joka päivä, kun liikkua vai jokunen päivä viikossa. Mutta ilmeisesti se joka päivä ei anna lihaksille lepoa ja mahdollisuutta kasvaa. Isompia lihaksia tarvitsen, että ne lihakset sitten kuluttavat ja että jaksan fyysisesti paremmin. Nyt olen siis päättänyt harrastaa edelleen liikuntaa ja etten luovuta. Yritän saada vesijuoksun ja kävelyn mukaan kuvioon, vaikka ne vievätkin aikaa.\nYritän myös jatkossa antaa enemmän omille asioilleni aikaa. Liian helposti autan muita ja tai sitten teen ihan vääriä juttuja. Selkeämmin pitää vielä kehittää päivärytmiä ja keskittyä tekemiseen.\nBloggausta ja blogien lukemista en lopeta, sillä tämä antaa minulle voimaa.\nOikein mukavaa aurinkoista alkanutta viikkoa ja voimia viikon haasteisiinne!\nIhan muuta juttua ihmisistä\nVälillä miettii, että miksi ihmisten pitää se oma paha olo oksentaa toisten päälle?\nYmmärrän, että itse kullakin on tiukkoja aikoja ja kovia vitutuksia. Niin on mullakin. Esimerkiksi juuri nyt.\nEn silti tajua miksi se paha olo puretaan muihin ihmisiin hyökkäyksinä ja vittuiluna. Tajuan kyllä, ettei aina voi eikä kannata edes sanoa takaisin ja kaikenlaista joutuu nielemään. Oma selviytymistapani on yrittää ratkoa se vitutuksen syy ja jos se on mahdotonta (kuten jotkut asia usein on), niin sitten kerron huonosta tuulesta, ahdistuksesta yms. jollekin läheiselle. Vastavuoroisesti sitten hänen ollessaan kypsä ja kovin surkeana, minä kuuntelen. Ei siis niin, että yksi vaan keventää mieltään ja toinen on se laskiämpäri jatkuvasti\nTämä maailma olisi paljon kivempi paikka, jos kunnioittaisimme toisiamme enemmän. No, nyt minä kevensin mieltäni... Vielä kun tätä painoakin saisi kevennettyä.\nTämmöisin miettein tänään\nLähettänyt Unknown klo 16.15 4 kommenttia:\nNo niin. Nyt kyllä ottaa pattiin.\nLauantaina söin päivällä aika normaalisti. Iltapäivällä söin gluteenittoman kakun palan (ei mikään hehtosuuri) ja illalla sushia ja puoli pulloa viiniä sekä 100 grammaa suklaa. Sunnuntaina aamulla vaaka näytti 1,5 kiloa painoa lisää.\nSunnuntaina söin kakkua (3 pientä palaa), karkkia ja neljä leipää täytteineen sekä omenan. Kevyen aamiaisen jälkeen en sitten muuta syönytkään. Jäi ihan oikeasti oikeat ruuat kokonaan pois. Kun söin noita kakkupaloja, niin jotenkin ajattelin niiden olevan niin paljon, etten voi syödä oikeaa ruokaa. Vaaka näytti tänään yhtä kiloa vielä lisää entiseen.\nNyt maanantaina olen siis viikonlopun aikana lihonut 2,5 kiloa. Sormet on turvonneet ja silmänaluset on turvonneet.\nEn ole just nyt kovin ylpeä itsestäni. Sunnuntaina en soutanut, koska mulla oli huono olo. Se oli ennen noita kakkuja ja saattoi olla seurausta jonkinlaisesta aivotärähdyksestä. Sain perjantaina kolauksen päähäni.\nSilloin kuin keväällä paino laski reippaasti, ei tuo lauantain ruokavalio olisi nostanut painoa tuolla tavoin. Sunnuntain totaalinen älyttömyys (ei kunnon ruokaa) tuli jotenkin järkytyksenä tuosta 1,5 kilon painonnoususta yhdessä vuorokaudessa. Aiemmassa elämässä mulla saattoi paino heitellä monta kiloa hetkessä, mutta nyt tämä paino on ollut aika stabiili pidempään.\nAlkoholia juon aika vähän yleensä. Sushissa oli tietysti suolaista soijaa (gluteenitonta). En keksi mitään muuta selitystä, kuin nesteen puute. Minulta loppui tavallinen vesi ja vissyä en pysty juomaan litratolkulla.\nOlisi pitänyt laittaa jotain keittoa tai tehdä salaatti, kun aineita kyllä löytyi. Olen kovin varpaisillani myös tuosta liikunnasta.\nTässä on taas tilanteita, kun tekisi mieli heittää hanskat tiskiin. Mutta en kyllä niin tee. Pitää vaan ottaa opiksi. Vettä on oltava ja ruokaa on syötävä!\nEhkä tästä viikosta tulee parempi? Pakko tulla! Menee nyt taas aikaa näiden turvotusten sulatteluun...\nToivottavasti teillä oli painonhallinnan suhteen parempi viikonloppu!\nLähettänyt Unknown klo 10.14 2 kommenttia:\nViime yön nukuin suht hyvin. Ehkä totaalinen kofeiinittomutus eilen auttoi tai sitten olin vaan niin väsynyt. Illalla en hiplannut mitään iPadia, kännyä tai tietsikkaa vaan luin kirjaa. Pitkästä aikaa teki ihan hyvää.\nTänään päätin, etten souda. Pää on kipeä ja vähän niskakin on jumittuneen oloinen. Paino oli aamusta 90,7, vaikka eilen ei syönyt mitenkään paljon. Ehkä mä syön liian vähän... Hommaa olisi kaikenlaista, mutta tänään päätin jättää kaikenlaisen aivotyöskentelyn. Teen kotihommia ja ihan muita juttuja. Paineita olisi lukea tentteihin, mutta ei vaan pysty. Tällä viikolla on lukemisessa ollut häiriötekijöitä liikaa. Ensi viikolla yritän pystyä keskittymään täysillä lukemiseen.\nViikonloppuna on edessä pienten kahvikutsujen järjestäminen. Yritän tehdä herkkuja kohtuudella, ettei niitä jää tänne kotiin sitten pyörimään mun kiusaksi. Tosin pitää lounaaksi syödä jotain kevyttä, niin voi sitten vähän herkutellakin.\nAnnoin myös itselleni luvan tänään katsoa rästissä olevat jaksot Dawnton Abbeystä. Joskus pitää tehdä jotain kivaakin eikä aina vaan suorittaa. Tosin kotihommia pitää tehdä ensin, että saa ottaa rennommin. Mutta onhan tässä päivä aikaa.\nHmmm... mitähän sitä söisi lounaaksi ja mitä illalliseksi? Illalla saatan myös herkutella suklaakakulla mukissa...\nToivottavasti huomenna on parempi olo ja jaksan soutaa taas reippaasti ja innolla. Kuten myös sunnuntaina.\nTämmöisin viikonlopun suunnitelmin! Oikein mukavaisaa syksyistä viikonloppua armaat kanssakulkijat!\nVälillä mietin, että kuinka paljon voi ja pitää liikkua. Mua ei kiinnosta tällä hetkellä mikään muu liikuntamuoto kuin soutu. Vesijuoksu olisi tietty kiva, mutta täältä on hallille niin paljon matkaa.\nTänään otin esimerkiksi ihan rauhallisella tahdilla soutua, kun jotenkin tuntui siltä. Toinen vaihtoehto olisi ollut pitää välipäivä. Pelkään vaan lopettavani kokonaan...\nUnen laatu on huonontunut ja eräs ystävä kertoi minulle, että hänelle on käynyt samalla tavalla, kun hän alkoi sohvaperunasta liikkumaan. Kesti kuulemma puoli vuotta, että kroppa uskoi ja antoi öisin kunnolla nukkua.\nTänään jätin kokonaan kofeiinin nauttimisen ja teekin oli kofeiinitonta. Aamulla heräsin ajoissa. Saa nähdä millainen on yöuni tänään.\nLöytyyköhän jostain kätevästi tietoa mitä liikunta vaikuttaa ihmiseen? Kaikkihan me tiedämme, että hyvää, mutta on mitään huonoja puolia? Tuon soudun kyllä pitäisi olla monipuolinen, kun se liike rasittaa montaa lihasta.\nPäivän liikunnat on onneksi ajoissa tehty. Nyt olisi sitten muita elämän haasteita tehtävänä.\nPeiliin katsoi tänään mimmi, jolla oli järkyt silmäpussit. Kädet tuntuivat turvonneelta. Yö oli huono.\nVaaka näytti 90,1 kg.\nSe oli vähemmän kuin turvotuksesta ajattelin. Silti äärimmäisen ärsyttävää, ettei se mene alle 90 kiloa. Minä painoin kuitenkin keväällä sen alle reippaasti. Olisi oikeasti hiiskatin paljon mukavampaa, jos paino alkaisi kasilla.\nTänään ajattelin syödä lounaaksi munakkaan. Pitää katsoa mitä väännän illalliseksi. Olisi jonkin verran fyysisiä hommia, mutta myös tätä koneen ääressä istumista. Pitäisi jaksaa.\nEnergiaa ei ole ihan hirveästi. En tiedä johtuuko se pään sisäisistä asioita vai ihan oikeasta ravinnontarpeesta. En nyt uskalla vielä kuitenkaan syömisen määrää nostaa. Kun tuossa aiemmin olen pähkäillyt, että pitäisikö mun syödä enemmän nyt kun kuntoilen, unohdin, että olen pienempi kuin ennen. Siinä mielessä se ravinnon tarve ei ole ihan saman kuin ennen. Ei tämä ole helppoa, kun pähkäilee mitä pitäisi tehdä.\nTein äsken päätöksen, että alan herätä ja myös NOUSTA aikaisemmin vaikka väsyttäisi. Mulla on paha tapa jäädä lorvimaan petiin surffaten netissä yms. joutavanpäiväistä. Otan myös teetä aamusta vähemmän kuin ennen, ettei se vaikuttaisi unen laatuun. Yritän myös keskittyä muuhun kuin sosiaaliseen mediaan yms. iltaisin. Luen tai katson vaikka jotain hömppää nauhalta, mutta ei mitään kovin aktiivista touhua. Unirytmin pitää muuttua, että saa päiviini vähän enemmän tehoa.\nNyt sitten pitää viedä nämä päätökset teoiksi!\nTsemppiä teidänkin päätöstenne käytöönviemisissä armaat kanssakulkijat!\nTeen aika usein kasviskeitot itse. Se on halpaa ja nopeaakin.\nSilloin tällöin ostan kuitenkin kaappiin pahan päivän varalle joitakin soppapaketteja. Eri tuotemerkeillä on erilaisia ja ihan maistuviakin soppia. Esim. sienikeitot on ihan ok ja tomaattikeitto on herkkua.\nNoissa paketeissa on yksi juttu, joka mua ärsyttää. Oikeesti ne paketit, kuutiot yms. on just sopivia yhdelle ihmiselle. Kahdelle ihmiselle silloin, kun on kyseessä alkuruoka. Mutta lounaaksi tai illalliseksi tuollainen keitto on sopiva. Niissä lukee isolla kalorimäärä esim. 150. Sitten siinä lukee per annos. Pieni onneton purkki on sitten kahden annos tai kalorit yhdelle on sitten tietty tuplat. Tuon, että kyseessä on annos kahdelle, joutuu päättelemään. Sitähän ei niissä läheskään kaikissa lue. Hassua on myös, että niissä lukee energiasisältö 100 gr, mutta missään ei löydy pakkauksen painoa eli et voi kuin arvailla mitä se puoli litraa on grammoissa. No, vettä puoli litraa painaa puoli kiloa. Soppa painaa oikeasti varmaan huomattavasti enemmän. Annos pitäisi siis punnita, jos laskisi kaloreita. Kaamea homma yhden pikaisen ruuan takia.\nKäytännössä maistuvimmat sopat on sitten aika kalorikasta sapuskaa. Onneksi minulla on mahdollisuus usein valmistaa oma lounaani ja tehdä se soppa itse.\nEn vaan tajua miksi näissä asioissa pitää temppuilla? Miksi nämä asiat eivät voi olla pakkauksissa täysin selkeitä?\nJoo, just söin tuollaisen yhden keiton. Tämä keitto ei poikkeuksellisesti ollut hyvää. No, ei 300 kaloria ollut liikaa. Mutta toinen keitto tuolla kaapissa olisi ollut jo paljon raskaampi syötävä.\nEhkä mä kuitenkin pääsen tämänkin asian yli.\nOlkaa tarkkoina rakkaat kanssakulkijat!\nPäivitystä ja pohdintaa\nLueskelin jonkun iltalehmän fitness-jutun yhteydessä ihmisten kommentteja. Osan mielestä tyypit on hirveän näköisiä ja osa sitten puolustaa näitä tyyppejä. Yleisin kommentti puolustaneille oli se, että muut on kateellisia eivätkä kaksin käsin herkkuja vetäessään pysty itse laihtumaan. Ei ole kuulemma tahtoa.\nRuoskin itseäni joskus väärin syömisestä, mutta oikeasti sitä on todella vähän. Olen laskenut aikoinaan kaloreita enkä laihtunut, ainoastaan lakkasin paisumasta. Syön oikeasti terveellisesti ja tällä hetkellä liikun jopa suhteellisen rankalla urheilulajilla vähintään viisi kertaa viikossa, yleensä seitsämän kertaa. Olen toki kärsimätön, mutta ei se laihtuminen PKELE silti mitään yksinkertaista ole kaikille.\nNo, kuten on varmaan tullut selväksi, minä en todellakaan tähtää miksikään fitnestyypiksi. Jos mulla olisi nappi, jolla saisin sitä painamalla itseni jonkun painoiseksi, tahtoisin sen vain ja ainoastaan siihen mihin tähtään tälläkin hetkellä. Haluan myös elää tervettä elämää mahdollisimman pitkään. Haluan olla näkemässä lapsenlapset ja viettää puolisoni kanssa virkeän vanhuuden. Haluan jaksaa puuhata kaikkea kivaa vielä pitkään. Ulkonäköasioista olen toki kiinnostunut, mutta minä arvostan kuitenkin jonkinlaista kurvikkuutta niissä asioissa. Oma ulkonäköihanne on jossain 1940-luvun kurvikaunotarten maailmassa.\nYritän tällä hetkellä takoa päähäni sitä, että en hermostu tästä kilojen jumahtamisesta 90 kiloon. Pari viikkoa vielä jatkan tällä metodilla, etten ole liian hätäinen. Sen jälkeen jatkan liikuntaa, mutta lisään ruokaa. Olen miettinyt, että minun pitäisi ehkä lisätä se lisäsapuska aamiaseksi. En keksi muuta kuin, että ehkä sen olisi hyvä olla proteiinia esim. munakas. Oiskohan se hyvä idea? Onhan tässä pari viikkoa vielä aikaa pohtia, jos ei paino lähden laskuun. Vuoden vaihteeseen saakka yritän jaksaa kärvistellä sitten sillä kuviolla ja jos sekään ei auta, on pakko mennä terveydenhoitajalle.\nTässä on normipäiväsyömiset:\nAamulla jukurttia (maustamatonta, rasvatonta) ja mustikkapellavarouhetta iso ruokalusikallinen sekä hieman hunajaa/mustikoita. Annos ei ole kovin iso.\nLounas joko ruokaisa salaatti tai kasviskeitto. Salaatissa öljyä, pähkinää tai auringonsiemeniä sekä jotain proteiinia (tonnikala, katkarapu, kanamuna, liha, juusto tms.) Keiton kanssa riisikakkua ja sen päällä leikkelettä tai juustoa (harvemmin). Keitto on vesipohjainen, paitsi tosi harvoin kookosta. Joskus voin syödä lounaaksi myös edellisen päivän illallisen, jos sitä on jäänyt.\nIllallinen on ns. perusruokaa sillä erotuksella, ettei minulle tule perunaa, pastaa tai riisiä (vain äärimmäisen harvoin otan perunaa/riisiä). En koskaan syö kuin yhden lautasellisen ja vain kohtuuannoksen. Oma lisäkkeeni on salaatti tai höyrytetyt/paistetut kasvikset.\nSyön n. kerran päivässä suklaapäällysteisen riisikakun, omenan tai pari ja välipalaksi usein pari riisikakkua päällysteineen. Teen, kaakaon ja kahvin kanssa otan rasvatonta maitoa.\nSaa nähdä tapahtuuko mitään tällä viikolla. Kuudes viikko liikuntaa on menossa. En vieläkään ole alkanut hikoilemaan liikunnan yhteydessä sanottavammin.\nTsemppiä myös teille armaat kanssakulkijat!\nTulin nyt nopsaan piipahtamaan täällä ja kertomaan, että hengissä olen.\nPaino pyörii siinä nippa nappa yli 90 kiloa edelleen (siis satoja grammoja vain). Alle ei meinaa sitten millään mennä.\nNyt on alkanut jo viides viikko liikuntaa. Viime viikonloppuna mulla oli taukoa liikunnasta pari päivää, mutta muuten on aika kova tahti. Painoon se ei tunnu vaikuttavan, mutta kuulemma pylly on kiinteytynyt. Ja ehkä noi allitkin on saaneet vähän kyytiä.\nEikä ole ole polvi (nivelrikkokaan) haitannut. Jalka kesti jopa tanssimisen, kun eräässä tilanteessa papat mua kovasti pyörittivät... Tajusin vasta jälkikäteen, että enhän mä ole voinut muka yli vuoteen tanssia polven takia. Kyllä voinkin.\nFiilis on ollut hyvä, enkä nyt hermoile tuosta painon jämähtämisestä. Olen antanut itselleni määräyksen, etten hermoile ennen vuoden vaihdetta aiheesta ollenkaan. Siihen saakka syön kuten ennenkin ja liikun. Jos käy niin, ettei silloinkaan tapahdu mitään, niin sitten saa joku ammattilainen selittää mitä teen väärin. Tulostan kuvat monen viikon syömisistä ja kerron liikunnat.\nNo, muistuttakaa mua sitten tuosta lupauksesta itselleni, kun varmaan jo seuraavassa postauksessa kitisen tätä painon jämähtämistä.\nNyt on liian kiire muihin hommiin ja etenkin soutamaan. Ai niin. Unohtui sanoa, että vaikken täällä ole kirjoittanut enkä ehtinyt lukea teidän blogeja, niin mielessä olette. Aina, kun luen tai ajattelen jotain painoon liittyvää, niin mietin samalla, että mitähän kukakin teistä nyt ajattelisi tästä asiasta.\nIhanaa alkanutta viikko kanssakulkijat!\nYli 32 km ilman hikeä!\nEn ole jättänyt soutua! Kolmas viikko on alkanut ja joka aamu herään ajatellen ensimmäiseksi soutua.\nViime viikolla soudin yli 32 kilometriä ja aikaa tuohon meni joka päivä puoli tuntia. Yhteensä siis 3 h 30 minuuttia käytin soutamiseen.\nTällä viikolla ajattelin soutaa edelleen sen puoli tuntia eli aikaa en nosta. Viime viikolla soudin yleensä 4,5 km per kerta, mutta kaksi kertaa sitten innostuin vetämään sen 5 km. Tänään aloitin viidellä kilometrillä ja mietin, että joskos sitä jaksaisi joka päivä vetää tiukemmin.\nYksi asia jota armas asuinkumppani ei tajua, on hikoilemattomuuteni. Omasta mielestäni vedän ihan ok tahdilla, mutta ihan vähän kainalot vaan hikoaa. Voin huoletta olla menemättä suihkuun liikunnan jälkeen, vaikka aluksi ajattelin, että tietysti menen. Mulle ei vaan tule hiki, vaikka hengittelen kiivaampaan tahtiin. Olen joskus aiemmin avautunut täällä aiheesta. Saunassakin tulee se yksi tippa hikeä. Itse olen tulkinnut tämän niin, että mä olen se selviytyjä, joka keskitysleirillä kuolee vasta viimeiseksi. Nesteet ja muut ravinteet on niin tiukassa meikäläisessä, ettei mitään rajaa.\nToki huomaan, että minulla ei ole kestoturvotusta jaloissani kuten ennen. Silloin aamuisin oli vaikea kävelläkin. Mutta kyllä mulla edelleen aina välillä turvottelee. Yritän silti juoda tarpeeksi, ettei tämä säästöliekin omainen juttu käynnisty. Suolaa en syö kovin paljon ja ruokailu on varmasti hyvässä mallissa.\nAamutv:ssä tuli juttua nesteen kerääntymisestä.\nNo tuossa jutussa sanotaan, että lihakset pumppaavat nestettä. Pitää vaan jatkaa liikuntaa. Ehkä mäkin alan joskus hikoilla... Pitääkö ihmisen ylipäätään hikoilla?\nTsemppiä kaikille alkaneeseen viikkoon!\nLähettänyt Unknown klo 13.28 5 kommenttia:\nHei me soudetaan!\nOlen innostunut liikkumaan ja kaiken lisäksi olen hetkessä jo addiktoitunut!\nNyt kaikki peukut ja varpaat pystyyn, että kroppani kestää tämän. Toistaiseksi on nimittäin mennyt hyvin.\nSain jo aikaa sitten sporttiselta puolisoltani lahjaksi tämmöisen vekottimen\nKuntosalilla ihastuin aikoinaan laitteeseen. Sain Consept 2:n ja melkein samaan aikaan sain polven nivelrikosta diagnoosin. Koska polvi vaivasi tosi paljon, en uskaltanut soutulaitetta käyttää kokeilun jälkeen.\nPähkäilin tässä kroppaani ja tätä laihduttamisen jämähtämistä järkevästä syömisestä huolimatta. Jotenkin tuntui, että kropassa tapahdu mitään... ainakaan hyvää. Joudun istumaan tämän syksyn poikkeuksellisen paljon koneen ääressä ja alkoi olla kroppa kovilla. En usko, että syömistä voin turvallisesti vähentää. Voin kyllä muutoin hyvin ja olen huipputerve itseni.\nPohdinnassa päädyin siihen, että voisin varovasti kokeilla soutulaitetta. Viime viikolla sitten aloitin ja soudin aika kevyellä tahdilla 20 minuuttia per kerta ja noita kertoja tuli viisi. Olisin soutanut joka päivä, mutta tuli sitten ajallisia esteitä. Loppuviikosta alkoi tuntua, että tahtoisin soutaa pari kertaa päivässä, mutta en nyt sitten kuitenkaan sitä tehnyt. Viikko meni mukavasti. Aluksi temmoin ehkä vähän liikaa käsillä. Yhtenä päivänä tuntui, että reisiä on käytetty.\nTämän viikon aloitin nostamalla soutumäärää puoleen tuntiin. Tavoitteena on soutaa viisi kertaa viikossa ja jos mahdollista vaikka joka päivä. Nytkin vain odotan, että pääsen soutamaan. Ihme addiktio näin lyhyessä ajassa. Vesijuoksuun olen joskus vastaavan vuosia sitten kehittänyt, mutta siihen harrastukseen menevä aika hieman rajoittaa.\nEn tiedä vaihdanko vielä ensi viikolla tuota määrää. En tiedä tuleeko siitä liikaa, jos tähtään siihen, että jossain vaiheessa soudan tunnin. Aika menee ainakin nyt aika mukavasti, kun kuuntelen musiikkia. Periaatteessa tuossa pystyisi katsomaan leffoja yms. samalla.\nEn mitenkään revittele hirveellä sykkeellä, vaan etenen hitaasti. Nyt tuossa puolessa tunnissa soudan 4,5 km eli ei mikään hirmu tahti. En tuossa ole mitenkään erityisen hikinen. Mun ongelma tosin on, että en urheilussa muuta kuin vähän lämpene. Hiki ei virtaa.\nOstin myös uudet urheiluhousut (sisäkäyttöön) ja sekin lisää motivaatiota. Jos saisi tätä persettä kiinteämmäksi, koipia etenkin yläosasta pienemmiksi, vatsaa pienemmäksi ja etenkin noita selkämakkaroita pienemmäksi. Siinä sitä tavoitetta!\nPaino oli kyllä tippunut, vaikka yleensä mulle kerää liikunta nestettä. Vähän tuntuu turvotukselta, mutta silti se paino on tippunut.\nTämmöisen addiktioin halusin kanssanne jakaa.\nIhania ja sporttisia syksypäiviä!\nLähettänyt Unknown klo 10.28 2 kommenttia:\nJos mikään, niin housujen ostaminen on vaikeaa.\nMinulla tuota takamusta riittää, mutta sen vastapainoksi alkaa löytyä vyötärökin taas. Nyt olen ihan pulassa, kun pitäisi löytää semmoiset vähän siistimmät housut tähän vartalonmalliin. Huoh!\nTällä hetkellä kaikki housut näyttävät sellaisilta kapeelahkeisilta ja jaloista tulee ihan porkkanan näköiset, kun yrittää laittaa housut jalkaan.\nMinulla on toki ollut tämä ongelma ennenkin (ollessani hoikempi), mutta muistan vanhastaan yhdet kivat housut. Niissä oli korkea vyötärö ja siihen sai kivasti vyön. Muuten housut olivat leveät ja rennot. Tällaiset lähinnä niistä tulee mieleen. Muutenkin tuo 1940-tyyli on minusta tosi ihana.\nVälillä tuntuu, että olisi paljon helpompaa olla tasapaksu pötkö.\nMistä ihmeestä minä löydän itselleni kivat housut?\nMiten sinut nähdään?\nOsa teistä lukijoista alkaa olla mukavissa mitoissa jo, osa on kokenut suuria repsahduksia ja jotkut ovat tien alkupäässä.\nOletteko koskaan pohtineet miten teidät nähdään? Saatteko ulkonäöstä palautetta? Negatiivista? Positiivista? Huomioidaanko laihtuminen, lihominen?\nMiten parisuhdemarkkinoilla, työmarkkinoilla? Onko ulkonäöllä merkitystä?\nOnko ihmisiä, jotka näkevät kauneuden sisälläsi? Miten itse näet ihmisen?\nPaljon kysymyksiä ja mietittävää. Pysähdyin ajattelemaan asiaa, kun Kilokiukuttelija kommentoi yhteen kirjoitukseeni kaverieni kommenttien olevan hyväntahtoisia, mutta voipa ne olla piilovittuiluakin. Kyse oli siis siitä, kun jotkut ihmettelevät, että miksi mä vielä tästä aion laihtua.\nAloin pohtia miten ystävät ja muutkin näkevät minut. Olen vilkas ja aktiivinen ihminen ja minulla on paljon ystäviä ja kavereita. Minua ei ole koskaan sanottu läskiksi tms. ystävien toimesta. Lihavimmillani ollessani tosin kukaan ei ymmärrättävistä syistä enää alkanut väittää päinvastaista, jos sanoin itseäni ylipainoiseksi tai pulleroksi. Tässä 90 kilon paikkeilla tosin ovat jotkut väittäneet kovasti, että enhän minä ole mikään ylipainoinen.\nKun mietin ystävien kommentointeja vuosien varrelta, niin aika hassuahan se on. Eräs väitti kovasti minun laihtuneen paljon, kun nähtiin tauon jälkeen. Kuulemma hyvä olo näkyi pitkälle. Olin oikeasti lihonut, mutta olin kyllä äärettömän onnellinen. Minulla oli ollut suoremmat hiukset jo noin kuusi vuotta, mutta otin kiharat (sitä ennen koko aikuisikä kihara). Sanoin erittäin hyvälle ystävälle, että huomaako hän mitään uutta. Hän ei huomannut. Kun sanoin kiharista hiuksista, hän sanoi, että ainahan mulla on ollut kiharat hiukset. Hän ei siis kuuteen vuoteen ollut siis huomannut niitä suoria hiuksia. Ei ihme, että ylipainokin jää huomaamatta! Hän siis on ihminen, joka tuntee minut muuten äärettömän hyvin. Hän tietää miten minulla menee henkisesti ja on ehkä paras tukeni melkein missä vaan asiassa.\nAsia tuntuu jotenkin hassulta, mutta aloin pohtia, että ehkä ihmiset näkevät kuitenkin persoonan ohi ulkonäön?\nAiemmin olen kertonut, että minun ei ole koskaan ollut vaikea saada seuraa vastakkaisesta sukupuolesta. No, aivan varmasti en kelpaa kelle vaan eikä minullekaan kelpaa kuka vaan. Mutta noin yleisesti ottaen, en usko, että kyse on painosta tai edes ulkonäöstä. Persoonallakin on merkitystä. Ystävät näkevät persoonani ja se ulkonäkö vaan jää kaukaisemmaksi.\nTiedän erään miehen, joka on oikeasti ruma. Hänellä on ihottumaa, hiukset harvat. Hänellä on kaunis vaimo ja tiedän, että tuon miehen perässä naiset juoksevat, vaikka hän käsittääkseni ei mitään irtonumeroita harrastakaan. Kun viettää hetken tuon miehen läheisyydessä alkaa ymmärtää mikä saa sukkahousut pyörimään naisten jaloissa. Mies on niin huomioonottava, vaatimaton, mutta silti sinut itsensä kanssa, ettei mitään rajaa. Hänen sisimpänsä on niin kaunis, ettei sitä ulkonäköä yhtään edes huomaa.\nToisaalta minulla on hyvä ystävä, jolle miehen ulkonäkö on erittäin tärkeä ihan pieniä yksityiskohtia myöten. Kerta kerran jälkeen hän ajaa näissä suhteissa karikkoon.\nEi sen puoleen, olen minä mennyt itsekin joskus ulkonäön perään. Pidemmän rikkoutuneen parisuhteen jälkeen huomasin viehättyväni hyvännäköisistä miehistä. Joka kerta sama kaava, valitsen jonkun erityisen puppelin näköisen miehen, jonka kanssa ei oikeasti ole kovin paljon yhteistä. Kai se on minun tapani olla löytämättä sitä "oikeaa" siinä vaiheessa. Sitten tippuu puppelit pois ja alan katsella sillä silmällä sitten oikeasti ihmistä. Tämä ei tarkoita sitä, etteikö erityisen hyvännäköinenkin voisi olla hyvä kumppani.\nEräs läheiseni taas kertoo aina ihmisistä ensimmäiseksi painon. Joku on läski tai laiha. Minun silmiini normaalitkin ihmiset ovat hänen mielestään läskejä. Hänellä on itsellään myös ylipainoa ja hän on jojoillut todella paljon.\nItse näin vuosia sitten kuuman seksiunen eräästä silloisesta esimiehestäni. Hän ei ole ulkonäöltään mitenkään komea, flirtti tms. Aamulla aloin pohtia asiaa posket punaisena ja ymmärsin, että kyllä tuo mies on hyvin viehättävä. Alitajunta kertoi minulle jotain, jota en ollut ajatellut. No... en minä tuon asian suhteen mitään tehnyt. Oikeastaan vaan nauratti ja naurattaa vieläkin.\nVoisi myös pohtia miten paino vaikuttaa työllistymiseen, mutta taidan jättää sen toiseen kertaan.\nUlkona on pirtsakka keli, mutta aurinko paistaa. On jäänyt ulkoilut minimiin, joten tänään olisi hyvä hetki kunnostautua. Pää tarvitsee tuulettumista.\nOikein mukavaa keskistä viikkoa!\nLähettänyt Unknown klo 10.38 3 kommenttia:\nJotenkin omituiset pari viikkoa on takana.\nJoku on saattanut huomata, että olen ollut täällä aika passiivinen enkä ole käynyt blogeissanne normaaliin tahtiin kommentoimassa.\nPainonhallinnassa ei ole mitään kovin kummoista, paitsi, että viikonlopun juhlien sillit ja mäti turvottaa. Söin järkevästi ja join yhden kuivan alkoholijuoman. Mutta silli ja mäti ovat niin suolaisia, että taidan sulatella niitä useamman päivän.\nOlen ollut jotenkin yliviritetty. Opiskeluissa tein hirveän ponnistuksen, joka päättyi eräänlaiseen pläsähdykseen. Tuntui kuin olisin hypännyt ihan onnessani viidestä metristä altaaseen, jossa ei ollutkaan vettä. Siitä toipuilen. Silti minulla on älytön määrää energiaa ja odottelen, joskos tämä energiapurkaus helpottaisi. En oikein osaa suunnata sitä erergiaa. Miesparka... ei raukka saa nukkua, kun ahdistelen... Toki väittää olevansa siitä ihan tyytyväinen.\nOlisin kovin tyytyväinen, jos tämä energia kohdistuisi kotihommiin tai johonkin muuhun järkevään. Mutta en nyt vaan osaa suunnata.\nOlen myös innostunut ostamaan vaatteita, kenkiä yms. On tosi ihanaa kokeilla vaatteita muualtakin kuin isojen tyttöjen osastolta. Ei ole pakko ostaa sitä ainoaa sopivaa vaatetta. Mutta kieltämättä näitä vaaatteita on tullut ostettua, kuten myös kenkiä.\nEn ole ollut aiemminkaan mikään seinäruusu tai hiljainen hissukka pullukka, mutta nyt olen jotenkin nostanut ryhtiäni ja elän voimakkaammin. Vastakkainen sukupuoli selkeästi on alkanut huomioimaan enemmän. Hieman hämmentää ja kieltämättä imarteleekin.\nNo, onneksi tällä Tuhkimolla on valmiiksi kuitenkin se prinssinsä. Mies halusi minut, kun olin tuhdimpi enkä muutenkaan ollut ehkä se houkuttelevin kumppani. Hän ei ole mikään jämämies, joka otin paremman puutteessa. Vaikka olisin missimittainen miljonääri, hänet minä valitsisin.\nJaahas, jos tämä Tuhkimo alkaisi lukea muiden blogeja ja pohtisi hetken painonhallintaakin. Jos saisi tämän tarmon jonnekin purettua...\nJo yli vuosi!\nKävin vanhoista kirjoituksista lukemassa, että aloitin 10.9.2013 kaiken syömiseni kuvaamisen. Nopeasti on mennyt aika!\nSiinä mielessä tulosta on tullut, että lähes 15 kiloa on mennyt. No, välillä poislähteneitä kiloja oli välillä enemänkin. Voi miettiä, että onko tuo kilomäärä vuodessa hyvä vai huono saavutus. Olen päättänyt pitää sitä hyvänä. Olen saanut tosi paljon positiivista palautetta ulkonäöstäni viime aikoina ja onhan se piristävää. Moni on sanonut, että olen kuin toinen ihminen ja tunnun voivan hyvin. Olenhan kuitenkin siitä ihan kaikkein pahimmasta laihtunut 22 kiloa.\nPari viime viikkoa on mennyt syömisten suhteen hyvin, mutta olen alkanut palella. Istun liikaa koneen ääressä ja opiskelen. Valvon aika myöhään. Palelu oli ennen minulle hyvin tavallista ja saatoin helleiltoinakin palella. Viime talvena ja keväänä painoa pudottaessa en kuitenkaan palellut. Joku kummallisuus tässä on.\nVielä ei ole mennyt 90 kilon alle uudestaan ja sinne kovasti nyt haluaisin. Mietin keinoja miten edetä. Liikunta on ollut olematonta ja sitä olen laiminlyönyt opintojen takia. Tänään aion mennä kävelylenkille pitkästä aikaa. Päivärutiinit hakevat vielä paikkaansa.\nOlen yleisön pyynnöstä lisännyt vedenjuontia. Vaikuttaako se paleluun? Toisaalta sain sen lihomisen pysäytettyä ja paino on laskenut.\nNyt lähden sitten lukemaan muiden blogeja, jos saisin hyviä ajatuksia. Ei tämä synkkä yksinpuhelu ole hedelmällistä. Toki tässä omat ajatukset kirjoittaessa kirkastuu, mutta muiden vinkeistä ja taistelusta oppii.\nOikein ihanaa kaunista syyspäivää!\nEilen kävin lenkillä (ei mikään vauhtilenkki), mutta aamulla ei ollut kiloa tai kahta turvotuksena. Paino oli pari saataa grammaa jopa tippunut.\nJoin aika paljon vettä (vissyä tosin) verrattuna normaaliin. Juominenhan on mulle ollut ongelma. Ehkä mun pitää panostaa tohon veteen oikeen.\nSöin ehkä astetta tukevammin kuin normaalisti ja pelkäsin vaakalla pahaa tänä aamuna. Olin jotenkin kovin väsynyt ja ajattelin illan ruokailussa jopa jättää salaatin pois. Olisin syönyt vain kanapihviä ja ranskalaisia. Tein sitten kuitenkin sen salaatin ja lisäsin siihen reippaasti vielä raejuustoa.\nMutta ihan mukava ylläri.\nOikein älyttömän ihanaa viikonloppua teille!\neikun 101 blogikirjoitusta, kun tämä pullahtaa ulos.\nElokuussa 2013 aloin pohtia asioita täällä ja syyskuussa sitten aloitin tositoimet painonhallinnan suhteen. Aluksi bloggaus oli vähäistä ja enemmänkin kävin lukemassa muiden juttuja. Tällä hetkellä kirjoittelen enemän, kun on energiaa vähän eri lailla kuin aiemmin.\nEtenkin hankalina hetkinä tämä on tärkeää ja muiden niksit ja ajatukset auttavat pahimmasta taas pois. Viime aikoinan ole saanut kuulla, että miksi ihmeessä edelleen laihdutan. Oikeesti nuo ihmiset eivät tajua, että painan edelleen yli 90-kiloa. En minä miksikään anorektikoksi muutu, kun aion ne puuttuvat n. kiloa laihduttaa. Vasta sitten olen ns. normaalin painon rajoissa. Oikeestihan mun alkuperäinen suunnitelma oli painaa alle 80 kiloa. Just nyt tuo pudottaminen tuntuu haasteelliselta, kun ei oikein mitään tapahdu. Ehkä pitäisi tosiaan tuota vettä juoda paljon enemmän ja pistää aineenvaihdunta liikenteeseen. Mulle on suositeltu myös kilpparikokeita, kun oireita on. En vaan millään haluaisi lääkärille mennä. Ärsyttävää.\nOikeesti olen kyllä ihan hyvällä mielellä. Uskon jopa tavoitteiden saavuttamiseen, vaikka aikaa siihen kyllä tulee kulumaan.\nTaidan nyt lähteä lenkille, kun ulkona on niin upea ilma pitkästä aikaa. On tämä perse ollut penkissä ihan liikaa.\nMahtavia syksyisiä päiviä armaat kanssakulkiat!\nLähettänyt Unknown klo 16.58 2 kommenttia:\nPullukka juhlasyö, ryyppää ja nai!\nViikonloppuna olin jonkin sortin viihdeputkessa, mutta yllättävin vähällä painonnousulla siitäkin on selvitty. Suurin ongelma on valvominen, toki kivojen asioiden takia, mutta kuitenkin. Painonhallinnalle se uni on tärkeää. Kunnon yöuniin en ole vieläkään päässyt, mutta voin vakuuttaa, että näillä endorfiineilla jaksaa pitkään. Ehkä mä joskus kirjoitan siitä pullukkaseksistä...\nOli hassua, kun eräs ystävä juhlissa ihmetteli, että miten mä oikein laihdutan, kun kuitenkin syön... Öööö... mä luulen, että kuolisin, jos en söisi. Muillekin käy niin.\nOikeestihan tuo ihminen tarkoitti sitä, että syön normaaliannoksia enkä korosta mitä kaikkea en syö.\nJos on ruokaisat juhlat illalla tulossa, valitsen lounaaksi yleensä kasviskeiton tai salaatin. Pyrin siihen, etten mene juhliin kuitenkaan liian nälkäisenä. Kerron etukäteen rajoitteista (jos siihen on mahdollista) eli ei viljoja. Siinä lähtee pastat yms. kivasti pois. Jos paikalla on buffet tms. niin homma helpottuu aika lailla. Salaattia paljon, todella paljon. Jos on keitettyjä/paistettuja kasviksia tai juureksi otan niitä enkä riisiä/perunaa. Jos ei vi välttää jotain (esim. sitä perunaa), yksi pieni riittää. Puffetissa on tärkeää päättää etukäteen, että syö vain yhden lautasellisen (tai pieni alkuruoka ja varsinainen ruoka). Siihen sitten ne mitä haluaa syödä ja niitä valitessa voi miettiä onko valinta hyvä. Ei kannata pilata iltaansa kieltäytymällä kaikesta hyvästä. Yksi ilta silloin tällöin ei painonpudotusta vie suuntaan eikä toiseen.\nJos lautanen tuodaan valmiiksi, aika harvoin niissä on kuitenkaan mitään ihan älyttömän epäterveellistä. Eikä lautasta ole pakko syödä tyhjäksi.\nItselläni tekee aina mieli jälkiruokaa. Jos pääsee itse valitsemaan, otan jotain pientä (macaronit, marengit tai pienet suklaat yms.).\nJuomat lihottavat paljon, jos väärin valitsee. Pidän lonkerosta ihan maunkin takia, mutta olen juonut sitä tämän vuoden aikana varmaan ehkä kaksi kertaa tölkillisen. Itse valitsen viiniä ja mahdollisimman kuivaa sellaista. Tähän ikään mennessä maku on muuttunut aika toisenlaiseksi, kun nuorena. Otan usein myös vissyä viinin kanssa. Siis kummankin omista laseistaan. Nautin viinistä täysin siemauksin ja sitten taas vettä. Koko illan selviää usein sillä parilla lasillisella viiniä. Yhteenkin lasilliseen voi jättää. Aina voi myös mennä autolla eikä ole kiusausta juoda lainkaan tai sen yhden vaan.\nKaikkihan me tiedetään, että etenkin liköörit on todella täynnä sokeria. Eikä se olutkaan mikään terveysjuoma ole. Jos tahtoisin nollata täysillä ja vetää lärvit, tekisin sen kirkkaalla viinalla ja vissyllä. Mutta, kun ei tuolle ole tarvetta, niin eipä tartte tuota kärvistellä. Mullahan oli nuorena älyttömän hyvä viinapää ja kekkuliin tullakseni piti vetää ennen ravinteliin menoa pullo kossua. Siellä sitten toistakymmentä paukkua päälle. Voi herranjestas! Ei ollut koskaan ongelmaa päästä baariin sisään eikä muisti mennyt ikinä. Nyt varmaan kuolisin moiseen. Miten mä oon jäänyt noista ajoista henkiin?\nJust tätä kirjoittaessa keksin, että paras tapa juoda vähän, on ostaa pahaa juomaa. Mä sain lahjaksi kaamean makuista valkkaria ja sitä tuli sitten juotua vain se vajaa lasillinen yksissä nyyttikesteissä.\nOnkos teillä ongelmia bileputkien sattuessa kohdalle?\nMulla oli keväästä pitkälle kesään vielä pahoja ongelmia, mutta asioita mietittyäni olen päässyt paljon parempaa tasapainoon näissä asioissa.\nMukavia pippaloita teille, jotka sellaisiin olette lähiaikoina menossa. Muillekin oikein mukia hetkiä sitten ihan muuten vaan!\nPS. Meinas unohtua tärkein juttu. Älkää hankkiko krapulaa! Jos illalla on onnistunut välttämään kaikki kiusaukset, niin siinä vaiheessa, kun ruoka pysyy sisällä ja elämä voittaa, voittaa myös mielihalut. Ja niitä riittää! En nyt ala puhua krapulapizzasta yms...\nLähettänyt Unknown klo 15.11 4 kommenttia:\nLähettänyt Unknown klo 8.39 6 kommenttia:\nKesän extrakilot eivät ole kadonneet minnekään vielä. Toki siitä pahimmasta on pari kiloa poistunut, mutta edelleen paino junnaa 91,5 kilon paikkeilla. Syöminen on mielestäni ollut hyvin asiallista tällä hetkellä.\nPohdin, että kuinka tarkkaa tämä syöminen oikein on ja olenko minä oikeasti syönyt väärin koko kesän. Vaikka kuvaan kaiken syömäni, en ole niitä kuvia analysoinut. Pitäisi varmaan käydä niitä läpi nyt ajatuksella.\nJuttelin puolison kanssa. Hän sanoi, että kyllä me ollaan syöty väärin, sillä hänkin on lihonut. Hän painoi noin 70 kiloa (176 cm) ennen tuota keväällä alkanutta juhlaputkea/kesää ja painaa nyt 75 kiloa. Jostain se hänellekin on tullut. Hän on kovin sporttinen ja tuosta painosta on huomattava osa kiinteää lihasta. No, ei se 75 kiloa hänelle mikään paha silti ole.\nOlen siis puolisoani huomattavasti painavampi. Mutta hänet tavattuani olin paljon lihavampi. Hän ei ole minua aiemmin tämän mittaisena edes nähnyt. Vaikuttaakohan mitenkään, kun pääsen tavoitteeseeni ja olen painossa aika lähellä häntä?\nMinkä kokoisia teillä on puolisot, keillä niitä on?\nKumma vaikutus noilla uusilla sporttivaatteilla.\nMä olen nyt jo kahtena päivänä käynyt lenkillä. Tosin lyhyellä lenkillä enkä todellakaan juokse. Juokseminen on multa loppuelämäksi kielletty, mutta samperi soikoon, olin kuitenkin kävelyllä vaikka vähän sataa tihuttikin. Huomenna on edessä lenkkeilyä kamujen kanssa ja matkakin on vähän pidempi.\nTies miksi sporttihirmuksi tässä vielä oikein ryhtyykään! No oikeesti ajattelin nyt varovaisesti nostaa peruskuntoa ja oikeastaan pääni kunnossapitämiseksi tuo happi on hyvä asia.\nMukavaisaa loppuviikkoa teille armaat kanssakulkijat!\nLähettänyt Unknown klo 22.41 1 kommentti:\nKävin Porvoossa Top-Sportissa ja siellä oli yllärinä vähän isompiakin kokoja urheiluvaatteista.\nJos joku käyttää esim. kokoa 50, niin alennusmyynnissä oli sitä kokoa olevia pitkiä jumppahousuja. Myös uusia ja ihan kivoja muitakin vaatteita näkyi olevan. Myyjä kertoi, että heillä on nyt pari vuotta ollut isompia kokoja myynnissä ihan hyvällä menestyksellä. Joku mallisto oli koosta 44 alkaen.\nTuo on oikein hyvä juttu, sillä itse olen tuskaillut, kun ei isoille löydy urheiluvaatteita. Nyt alan olla koossa 44, josta jo löytyy paremmin urheiluvaatetta. Tästä aion pienentyä kokoon 42 tai 40 vielä.\nOsa teistä on jo sen verran pieniä, että löytää urheiluvarusteet helposti muutenkin. Onkos muilla ollut ongelmia?\nItse olen jotain ostanut jenkeistä, kun siellä minäkin olen pieni tyttö.\nPäädyin ostamaan itselleni takin ja housut ulkoilua varten. Jos sitä vaikka innostuisi kunnolla.\nMietin noita edellisen postaukseni juttuja ja ajattelin, etten rankaise tänään itseäni millään väärällä valinnalla. Minä ansaitsen hyvää ja sain ostaa itselleni tällä tavoin kivoja ulkoiluhetkiä. En mennyt jäätelökioskille vaan kotona tein soijamaidosta, kanelista, kaardemummasta ja banaanista pirtelön. Oli hyvää!\nUlkona näyttää pahasti siltä, että alkaa sataa. Muualla tulee kuulemma rankasti vettä. Ehkä jätän nyt tekemättä sen lenkin. Pitää seurata säätä, jos keli parantuisi. Hmmm... mitenköhän olisi jumppa täällä sisällä?\nLähettänyt Unknown klo 17.38 3 kommenttia:\nTänään meinasin jo ottaa kuvan kropastani. Toki ihan normivaatteet päällä... Mutta en nyt sitten kuitenkaan ottanut. Oisinpa yhtä reipas tässä suhteessa kuin moni muu.\nOmat fiilikset on vähän kummat. Olisi tärkeää opiskella täydellä teholla, mutta jotenkin on niskat kireät ja pieni jomotus takaraivossa. Olen toisaalta aika energinen ja pää on täynnä luovuutta ja suunnitelmia. Silti on vähän ärripurri olo. Ehkä en vaan tuota energiaa vielä osaa kanavoida oikein?\nLuin ystävää lääkäriin viedessä eilen jostain terveysalan lehdestä tunnesyömisestä ja siitä kierteestä miten siihen jää. Monelle tapahtuu repsahdus ja sitten masentuu. Itseruoskinta vie suurempaan masennukseen ja sitten taas lohduttaa ruualla itseään. Tuosta se kierre tulee. Joillakin voi olla tapana palkinta itseään herkuilla.\nMietin tässä omaa suhtautumistani. Jos olen oikein stressaantunut ja on hektinen vaihe elämässä, niin saatan herpaantua ja rentoutuakseni ja palkitakseni itseäni, saatan syödä jotain väärää. Tuolla osa kiloja aikoinaan tuli, koska tein melkein aina 7 päivää viikossa töitä.\nMinulla on myös erittäin pimeä puoleni ja se on itseni rankaisu. Jos en mielestäni ole ansainnut hyvää, saatan rankaista itseäni. Olen tajunnut, että vääränlaiset ruuat ovat keino rankaista itseäni. Hyvin tuo kristallisoitui miehen tuodessa karkkia reissulta. Olen tällä hetkellä tyytymätön itseeni ja jotenkin todella kierolla tavalla rankaisin itseäni syömällä ne suklaat ja muut karkit. En nauttinut siitä lainkaan. Jos olen vihainen (tai lievemmin ilmaistuna kiukkuinen) jollekin toiselle, saatan silti rankaista itseäni. Lapsuudessa oikein vihaisena olen rikkonut itselleni tärkeitä leluja tms. Vihani on kääntynyt sisäänpäin. Ulospäin olen hyvin diplomaattinen ja sovinnollinen.\nEn myöskään anna itseni tehdä useinkaan kivoja asioita, joista oikeasti saan voimaa. Pidän aidosti opiskelusta ja monenlaisesta aktiivisesta touhusta. Mutta jarrutan noiden kivojen asioiden tekemistä, sillä minulla on odottamassa likaisia pyykkejä tai astianpesukone odottaa tyhjentämistä. En silti tahdo saada aikaan niitäkään, kun ärsyttää ne hommat. Kaikki tekeminen kärsii siitä, kun en salli itselleni kivaa. Ne vähemmän mielekkäät hommatkin sitten jäävät huonolle hoidolle. Energiaa olisi, mutta se menee tyhjänpäiväiseen itselleen kiukutteluun.\nJostain syvältä kumpuaa syyllisyys. Ei saa olla kivaa. Pitää raataa. Minä olen laiska, tyhmä ja ruma.\nTuo boldatulla kirjoitettu on narsistisen äitini päähäni istuttamia ajatuksia. Millä hiton ilveellä pääsen eroon?\nTämän painonhallinnan onnistuminen on kiinni siitä, miten hyvin suostun myöntämään oikeat ongelmani. Tämä homma ei hoidu pelkällä tahdonvoimalla. Korjatakseni asiat, minun tulee hoitaa ongelma eikä vain hoitaa oireita.\nMinä en vielä ole paljastanut vartaloani teille, mutta sieluani jo jonkin verran.\nKäyttekö te muut armaat kanssakulkijat kuinka syvää keskustelua itsenne kanssa?\nViikonlopun syömiset meni ihan ok. Liikuin olemattomasti, mutta olipa muita haasteita elämässä. En viitsi selittää, sillä tulen vaan niin huonolle tuulelle uudellen. Alla oleva ei liity niihin juttuihin.\nMuruni tuli reissusta ja hän syyllistyi kaameaan tekoon. Hän toi karkkia tuliaisiksi! Siis mies, joka on kovin tarkka syömisistä ja on mun paras kannustaja. Kaksi isoa suklaalevyä ja 300 gr van slooteneita!!!!\nEn nuo namit nähdessäni viitsinyt sanoa, että mitä helvettiä. Myöhemmmin illalla sitten sanoin, että sovitaanko, ettei enää namia tuliaisiksi. Olin kyllä oikeasti pettynyt. Niin pettynyt, että toinen suklaa syötiin eilen ja ne kaamea hedelmäsuklaakarkitkin.\nYksi suklaalevy on varmaan säästettävä sitten seuraavaa karkkipäivää varten. Sekin ottaa pattiin. Mulle karkkipäivä on nimittäin tosi tärkeä. Nuo mun eilen syömät karkit oli jonninjoutavia ja se suklaakaan ei ollut kovin mieluinen. Mulle on tärkeää, että saan rauhassa valita sen karkkipäiväkarkin. Ostan aina suklaata ja kaikkein mieluiten jonkun oikein pienen rasian tai sitten herkkumyymälästä valitsen konvehteja. Mutta se, kun saa tehdä sen valinnan ja nauttii niistä jokaisesta palasta täysillä.\nNyt sitten tietty tyhmänä söin noi "herkut" enkä nauttinut pätkääkään. Tuli tietty huono olo eikä ne tosiaan maistuneet edes hyviltä. No, peiliin saan siis katsoa, sillä eihän kukaan niitä mun suuhun väkisin tunkenut.\nPainoa ei ollut tullut yössä yhtään lisää, mutta läskiksihän nuo vielä muuttuvat. Selkeästi turvottaa. Oisin todennäköisesti pudottanut hieman painoa, jos en olisi noita syönyt.\nNo, ehkä tästä taas oppi jotain. Osaan normaalisti olla herkuttelematta, mutta jotenkin tämä niin täysillä yllätti mut. Tämän oppi oli, että karkkipäivästä on pidettävä kiinni. Jos saan yllättäen karkkia, pitää miehen itse syödä se tai sitten se pitää antaa lapselle. Minä haluan nauttia oikeasti siitä namista.\nEi namia muru, kiitos!\nAika mielenkiintoinen asia tuo painoindeksi.\nKaron blogista Anonyymi vinkkasi uudesta painoindeksistä Ylen jo vähän vanhemmassa jutussa. Olen minä tuosta aikoinaan lukenut, mutta asia jäi jotenkin unhoon silloin.\nNs. normaali painoindeksi minulla on juuri nyt 29. Minulla on 13,9 kiloa normaalipainon rajaan.\nTuon toisen laskurin mukaan minulla on normaaliin painoon vain 12,5 kiloa.\nOlen myös miettinyt, että aika hassu asia tuo vyötärön mittaaminen. Kun googletin löysin tällaisen ohjeen. Siis tuon perusteella mun pitää välittömästi hakeutua ammattilaisen hoitoon painoa pudottamaan. Kun katson tätä pömppöni muotoa, niin onhan tuossa just vatsan yllä selkeä makkara. Sen yläpuolella on sitten kyllä suhteessa hyvin kapea osa ja vartalon malli siis näyttää tiimalasilta äärikuvana katsottuna. Vatsaan mulla läskit tulee viimeisenä.\nMitta, johon pitäisi naisen päästä on alle 80 cm. Joo... kaukana ollaan. En vaan tajua, että miten mua napaan saakka oleva nainen saa olla saman mittainen vyötäröltään. Kyllä yleensä esim. kengännumero on isolla ihmisellä on suurempi kuin pienellä ihmisellä, niin miksi ei myös vyötärö voisi olla suurempi?\nRasvaprosenttia en ole koskaan mittauttanut.\nNo, olenhan minä tietty ylipainoinen kaikkien mittareiden mukaan, sitä en kiellä. Ihmettelen vaan.\nLähettänyt Unknown klo 12.55 2 kommenttia:\nAloitetaan päivän kivalla uutisella. Paino on nyt 91 kiloa eli se puoli kiloa on tippunut. Tiedä sitten mitä vaaka huomenna näyttää. Kun tällä lailla päivittäin katsoo vaakan lukeman, joutuu tottumaan heittoihin ylös ja alas. No, mutta suunta on oikea kesän läskeilyn jälkeen. Odotan kyllä, että taas pääsen alle 90 kilon, että ei paino ala ysillä.\nAloin pohtimaan omaa perhettäni ja muiden bloggaajien perheitä. Osalla juuri se perhe tuottaa aikamoisia haasteita painonhallinnalle. Jossain tapauksissa puoliso ei yhtään tue painonpudotus haaveita. Ikinä en unohda jo aiemmin viittaamaani Suuri painonpudotushaaste (vai mikä se jenkkiohjelma olikaan), jossa vielä kotona asuvan nuoren naisen perhe terrorisoi hänen painonpudotustaan. Tuntui tosi pahalta hänen puolestaan. Hänhän sai lopulta oman asunnon. Olisi kiva tietää miten hänellä menee, kun niin sympatiseerasin häntä.\nMonelle se puoliso taas on hyvä kannustaja ja osalla puoliso myös tahtoo pudottaa painoaan.\nEntäs me, joilla on lapsia? Sopiiko meidän syömiset lapsille?\nOma puolisoni on hoikka ja hyväkuntoinen. Se ei kuitenkaan ole tullut ilmaiseksi eli hän hyvin aktiivisesti liikkuu (salia, hiihtoa, juoksua yms.). Hän myös syö todella tarkasti. Ei niin, että pelkäisi lihovansa, vaan tarkkailee suolaa yms. Suvussa on verenpainetautia ja hänellä on myös korkea verenpaine (sukurasitteen takia ilmeisesti). Hän ei koskaan ahmi eikä hänellä ole mielihaluja. Ruoka on hänelle välttämätöntä polttoainetta eikä sitten oikein muuta. Mulle kyllä ruoka on sitten parhaimmillaan suuri nautinto eli tässä eroamme. Hän syö puuroa ja leipää aika lailla aamusta ja se meidän erottaa. Hän toisaalta tarvitsee hiilareita kuntoilunsa takia. Suhteemme aikana lihoin sen viisi kiloa, kun aloin hänen kannustamaan syödä kunnon aamiaisen. Leipä ei sovi mulle painonhallinnan kannalta ja vatsakin teki sitten kovan vastalauseen eli kehitin jonkinlaisen allergian viljaan (ainakin ruis ja vehnä).\nMies kannustaa, mutta ei painosta. Hän on myös alkanut ymmärtää, että painonhallinnassa yhdet keinot eivät ratkaise kaikkien ongelmia. On tajunnut, etten voi urheilla lujaa ja paljon. On kyllä ostanut hienoja kuntoilulaitteita mulle, kun olen jotain kuolannut. Hänelle ei myöskään alkoholi ole tärkeä juttu ja voi hyvin olla juomatta kanssani. Mieheni on hyvä tuki tälle painonhallinnalleni.\nNuorin lapsista on vielä kotona. Hän on ollut aika ronkeli syömisissään ja aika kamalaa höttöä syö. En kuitenkaan ole pakottanut häntä valitsemalleni linjalle. Minua istutettiin pienenä pöydän ääresssä pienenä pitkään. Joko söin tai itkin. Yleensä itkin ja söin. Selkäsauna tms. ei ollut vieras asia, jos lautanen ei tyhjentynyt. Siihen aikaan päiväkodissakin pakkosyötettiin. Muistan kuinka kalamaksaöljyä pistettiin suuhun ja nenä puristettiin kiinni samaan aikaan. Oli pakko happea saadakseen avata suu ja sinne meni sitten kalanmaksaöljy. Vieläkin kuvottaa.\nJos meillä laitetaan jotain lihaa/kalaa ja sen seuraksi syön salaattia, niin teiniä varten keitän makaronia tai riisiä. Myös mieheni silloin voi ottaa noita hiilareita lautaselleen salaatin lisäksi. Teen yleensä ison salaatin, johon laitan öljyä/viinietikkaa, pähkinöitä, auringonkukansiemeniä yms. perinteisten vihreiden lisäksi. En oikein välitä jostain perussalaatista (tomaatti/kurkku/salaatinlehti) ilman muita makuja.\nJoskus, kun haluamme syödä sushia, kasviskeittoa tai muuta ruokia joita lapsi ei halua syödä, olen antanut hänelle sitten eineksiäkin. Hän joskus ihmetteli, että miksi ihmeessä me ylipäätään teemme ruokaa, kun kaupasta saa valmistakin ruokaa... Kuvittelin sitten pitkään, että hän haluaa syödä noita eineksiä eikä piittaa kotiruuasta. Harmittelin, mutta en pakottanut syömään terveellisemmin. Välillä olen miettinyt, että pilaanko lapseni terveyden.\nNo, suuri ylläri oli, kun alkukesästä lapsi kyseli, että koska meillä on oikeaa ruokaa. Oli ollut kylässä, jossa oli jotain lihapullia ja perunaa. Hassua, kun ennen se oikea ruoka oli pahaa ja einekset herkkua. Tämän jälkeen olen sitten vähentänyt einekset minimiin.\nPoika on kasvanut hurjasti pituutta. Toinen ylläri oli, että hän sanoi minulle syyksi sen, että hän syö nykyään salaattia. Siis täh??? Poika, joka nimittää kaikkia kasviksia "vaarallisiksi". Tämä tuli vasta pari päivää sitten. Kun kyselin tarkemmin, niin hän syö isällään sekä koulussa salaattia. Keitetyt kasvikset eivät kuulemma vieläkään mene. Hän sanoi, että mun salaattia voi syödä, kun siinä on kaikkea...\nPoika on pitkä ja erittäin hoikka. Istuu päivät pitkät tietokoneella. Ei ole ollut koskaan kiinnostunut mistään ohjatusta urheilusta, vaikka olen tarjonnut vaikka mitä harrastusta. On silti erittäin sosiaalinen kaveripiirissä. Ei siis mikään epäsosiaalinen lihava nörtti.\nNyt tässä mietin, että miten tuon salaattisysteemin hoidan. Pojan pitää tietty salaattinsa saada jatkossa. Mies syö missä vaan formaatissa ne. Itse taas en todellakaan syö pelkkiä kasviksia, vaan tarvitsen sen öljyn ja muun oheisen salaattiin. Pitäisikö tehdä sitten perussalaatti, josta nuo muut perheenjäsenet ottavat omansa ja sitten vaan sötkötän omat päälle? Vai laittaisinko lapsen lautaselle valmiiksi kurkkua ja salaattia tai porkkanaraastetta, joista kuulemma siis nykyään tykkää.\nItse pyrin normaaliin kotiruokaan. Nykyään tosin kasvikset houkuttelevat kovasti. Hieman tässä joutuu edelleen funtsimaan ja järjestelemään syömisiä. Onhan tässä perheessä tosiaan muitakin jäseniä kuin minä.\nMitens teillä muilla perheen syömiset on järjestetty?\nLähettänyt Unknown klo 11.19 2 kommenttia:\nPäivä alkoi mukavasti. Ei haittaa, vaikka sataa eikä ole helle. Vaaka näytti, ettei normaalityyliin viikonloppuna ole tullut yhtään lisää kiloja. Vaaka näytti edelleen 91,5 kiloa. No, olishan se tietty voinut mennä alemmaskin, mutta hyvä näin.\nViikonloppuna söin normiannoksen suklaata (100 gr) ja kävin ulkona lounaallakin. Söin salaattia, mutta juustosalaattia. Aika kasvispitoinen oli ruokavalio viikonloppuna eikä mitään kummempia sitten tullut herkuteltua. Mutta koin kyllä syöneeni hyvin. Olin myös suhteellisen toimeliaskin ja tunnen hiukan turvotusta kropassani. Eli vakiokuvio, kun liikkuu, niin turvottaa.\nTänään pitää suunnitella viikon ruokalista niistä aineksista, joita kotona jo on. Yritän olla käymättä kaupassa, mutta saattaa olla, että kasviksia on käytävä hakemassa. Olen huomannut, että tuo valmis ruokalista helpottaa kyllä hommaa suunnattomasti. Käytän suunnitteluun sen yhden kerran, kun aiemmin meni lähes sama aika päivittäin kaksi kertaa.\nTämä viikko on ennusteissa sateinen. Yritän opiskella tehokkaasti ja todennäköisesti vesijuoksen jossain vaiheessa. Myös lenkillä olisi hyvä mennä jonkin kerran. Jotain jumppaliikkeitä pitäisi tehdä, jotta tämä koneen ääressä istuminen ei jäykistä taas sikana. Viikonloppuna en koneen ääressä aikaa viettänyt. Olen nyt hakenut tällaista rytmiä elämään eli viikolla opiskelua, mutta viikonloppuna ihan muita juttuja. Kyllähän se opiskelu työstä käy vaikka onkin ihan mukavaa, kun ei ole muuta touhua tai haasteita samaan aikaan,\nMutta hyvällä mielellä täällä ollaan.\nOikein mukavaa alkanutta viikkoa teille armaat kanssakulkijat!\nEilen epäilin, että paino nousee, kun liikun. Oikeassa olin. Vaaka näytti 91,5 kiloa eli puolen kilon painonnousua. Se oli oikeastaan pienempi nousu kuin ajattelin etukäteen. Hyvä niin.\nKävin lenkillä aamupäivästä ja sitten tosiaan vesijuoksemassa iltapäivällä. Sen jälkeen saunoin ja jo saunominen nostaa mun painoa seuraavaksi aamuksi jopa 2 kiloa. En syönyt tavallista enempää, joten lisääntyneellä ruokahalulla tms. mun vaakan lukemia ei selitä. Nestehän se tietty mulla kerääntyy.\nTänään jätän varmaan liikunnan vähemmälle. Viikonloppuna on ohjelmassa kävelyä tai sitten ainakin ratsastusta.\nTässä musiikkikappale, joka on hyväntuulinen, mutta sisältää sinällään asioita, joista olen eri mieltä. Mutta ihan hauska. No, totta on kyllä, että mä olen aika leppoisa persoona. Tämän myötä mukavaa ja leppoisaa viikonloppua teille armaat kanssakulkijat!\nTämän päivän (14.8.2014) Hesarissa on mielenkiintoinen juttu fitnesbuumista.\nNora Yrjölä sanoo jutussa mm: " fitness on sallittu syömishäiriö, joka voi pahimmillaan pilata terveyden. " Nora kärsi kilpailuvuosinaan kehonkuvan häiriöstä ja kisojen jälkeisistä ahmimiskohtauksista. Aika karua luettavaa.\nItse mietin, että kun tässä nämä tissit laihtuessa pienenevät, niin miten Jutat ja kumppanit säilyttävät rintansa niin pyöreinä? Osassa kisaajista taitaa olla pienet rukkaset, mutta onko ne silikonit tuossa lajissa kovin yleiset?\nKuten olen täällä aiemmin jo sanonut, mun silmään ei nuo kilpailuissa pärjänneet sitten millään miellytä.\nMutta onhan tämä tietty ala, jossa myös raha pyörii. Kisaajien on ostettava kaikenlaista ja valmennukset, lisäravinteet yms. maksaa. No, samapa tuo mulle. Onhan se hyvä, että rahaa tulee jollekin. Sehän tätä yhteiskuntaa pyörittää.\nKuitenkin toivoisi, että tässä läskiyden, anorektisuuden ja fitnesin välissä olisi hyväksyttää olla ihan vaan tavallinen. Hyväkuntoinen ja normaalipainoinen. Sinne olisi kiva tavoitella ja päästä. Kun ei nuo äärilaidat kiinnosta.\nTänään olen ollut pidemmällä kävelylenkillä ja vesijuoksemaankin olen menossa. Yleensä liikunnallisen päivän jälkeinen aamu tietää painonnousua (neste kerääntyy). Saa nähdä miten huomenna. Tänään oli taas kivasti paino tippunut 91 kiloon. No, huomenna varmaan taas sitten nousee, mutta kyllä se tästä taas lähtee laskemaan.\nMä tykkään näistä vilpoisemmista keleistä, kun loppuu tämä nesteen paikkaaminen kroppaan ja muutenkin jaksan tehdä enemmän asioita. Ymmärrän kyllä, ettei tämä syksyn tulo ole kaikille samanlainen nautinto.\nLähettänyt Unknown klo 13.23 7 kommenttia:\nPaino on lähtenyt laskemaan vihdoin! Nyt aamun lukema oli 91,7. No, olen tietty vielä siitä 87,4:stä vielä 4,3 kiloa lihavampi. Mä olin melkein kuusi kiloa lihonut keväästä pahimmillaan vai oliko se jopa enemmän... Olen kai pyrkinyt unohtamaan vaakan kaameat lukemat. Jotenkin sitä vaan halusi ajatella, että pari kiloa nestettä on kerääntynyt.\nEi tässä mitään muuta kummempaa ole tullut tehtyä korjausliikkeessä, kuin päivittäisiä pieniä valintoja. Jatkan niiden tekemistä.\nMun tavoite on ollut, että kun 85 kiloa tulee täyteen alan aktiivisemman liikunnan. Nyt varmasti yritän harrastaa hyötyliikuntaa ja ratsastusta sekä vesijuoksua. Pelkään niin paljon liikunnan sekoittavan kroppani, että on pakko ottaa iisisti. Mutta tuossa kalorimäärässä ehkä jo uskallan ottaa riskejä.\nMä olen aiemmin voinut ottaa huoletta esim. lasin tai pari valkkaria, eikä se ole vaakalla näkynyt. Kun sitä ei joka päivä harrasta. Nyt en aio ottaa vähään aikaan mitään.\nItse nautin, kun helteet on loppuneet. On paljon tarmokkaampi olo.\nTsemppiä meille kaikille näihin haasteisiin!\nSain Paksun Perhosen blogista haasteen kertoa kolme hyvää asiaa kropastani. Meille painonpudottajille tämä on haasteellista, mutta minä olen päättänyt rakastaa itseäni ja näen kropassani paljon hyvää.\n1) Hiukset on naisen kruunu ja niin se taitaa olla minullakin. Niistä tulee välillä kehuja.\n2) Vyötärö. Siis mulla on näiden lylleröiden alla se olemassa! Kyllä tämän kurvikkuuden näkee jo vähän nytkin, kun osa lylleröistä on poistunut. Vyötärölle nämä mun läskit ei muutenkaan ihan ensimmäiseksi kerääntyneet. Tästä kropan muodosta normaali painossakin on ongelmansa, kun barbivyötärolle ole vaikea löytää sopivia housuja. Silti se on aika kivan näköistä, kun on kivat vaatteet päällä.Parasta on kuitenkin, että mä tiedän, että tuolla jossain on olemassa se vyötärö. Mulla on hyvä aihio!\n3) Pituus. Koska en ole ihan pieni, olen saanut tämän painoni kanssa aika paljon "anteeksi".\nHaastan kisaan mukaan Carolin, Päärynän ja Norma Joen. Jos olette tämän jo aiemmin tehneeet, niin unohtakaa juttu. Eikä tätä muutenkaan tarvitse tietty tehdä.\nEn mä tällä hetkellä osaa muutenkaan vartaloani vihata, vaikka jonkun kovin laihan ihmisen mielestä olen kamala pullero. Mutta pakko sanoa, että kyllä noissa vaatekaupoissa on ihan eri fiilis kierrellä, kun voi käydä muuallakin kuin isojen tyttöjen osastolla. Kuten moni muukin on kirjoittanut, kiva ostaa vaatteita, kun voi valita eikä ole pakko ostaa sitä ainoaa joka mahtuu päälle.\nPitäisiköhän jossain vaiheessa kirjoittaa seksistä? Monella palstallahan saa lukea kuinka mahdotonta lihavien seksi on ja kuinka lihavan kanssa menee halut. Pistetään harkintaan, jos tämä aihe kiinnostaa.\nLähettänyt Unknown klo 17.28 4 kommenttia:\nEilen olin kovin kevyellä linjalla syömisissä, mutta empä minä koneen naputtelua kummempaa tehnytkään.\nSöin kalakeiton lounaaksi ja päivälliseksi söinkin vain kasviskeiton. Keittoihin toki lisäksi riisikakkua maksamakkaralla. Aamupala on vakio eli jukurttia, mustikkapellavarouhetta sekä pieni lusikallinen sokeritonta hilloa. Välipaloiksi söin jokusen omenan ja illalla viimeiseksi sitten suklaapäällysteisen riisikakun.\nEn mä yleensä näin askeettisesti syö, sillä kaksi keittoa päivässä on vähän liikaa keittoja. Mulla oli pari sisäistä taistelua itseni kanssa ja olen samperin tyytyväinen, että pysyin tiukkana. Mun aiempi laihdutushan ei ole ollut mitään hirvittävää taistelua itsensä kanssa, vaan homma on hoitunut melko helposti. Luulen, että tämä hellepöhötys on vienyt mut vähän alamaihin ja siksi olen tehnyt niitä huonoja valintoja, joihin en tuossa aiemmin sortunut. Mutta terveellistä havaita, kuinka helposti se väärä suunta tulee.\nEilen vaaka näytti sen järkyttävät 93,3, mutta nyt oli lukema laskenut jo 92,3 eli kilon verran paino laski eilisestä. No, eipä tuo mua tietenkään tyydytä, mutta suunta on kuitenkin oikea. Ei sen puoleen, mun elämässä on aina ollut tavallista suuret painonvaihtelut vuorokaudenkin sisällä. Se, että sauna illalla nostaa mun painon kaksi kiloa seuraavaksi aamuksi ei ole mitään höpötystä vaan ihan vakiokuvio mulle.\nTänään teen salaatin (fetaa ja aika rasvaista) ja illemmalle on tarkoitus on tehdä kaalikeittoa. Rakastan kaaliruokia, mutta useamminkin niitä voisi tehdä. Jauhelihaa mukaan, että tulee proteiiniakin tarpeeksi. Normaali tavoitteeni on syödä lounaaksi keitto tai salaatti ja sitten päivälliseksi ns. tavallista ruokaa. Toki mulle se lihan/kalan lisäksi on salaattia tai jotenkin muuten käsiteltyjä kasviksia. Ei kovin usein riisiä tai perunaa. Kesällä on tullut vähän liian usein nimittäin noita nautittua. Siitä seurasi jonkinlainen hiilarikoukku. Oli paljon useammin nälkä, vaikka oli syönyt ihan riittävästi.\nOn muuten helteestä huolimatta paljon energisempi olokin. Ehkä se eilinen kevyempi syöminen sai tämän aikaan.\nIltalehti kertoi vegaanin pestautuneen karjatiloille ja siellä hän teki ikäviä havaintoja. Aiheesta Eveliina Lundqvist kirjoitti kirjan; Salainen päiväkirja eläintiloilta. Itse en kirjaa ole lukenut, mutta mieli tekisi.\nTekeekö pahaa syödä lihaa? Mietitkö koskaan miten tuotantoeläimiä kohdellaan?\nItse olen eräässä vaiheessa ollut jonkin aikaa kasvissyöjä. Vegaaniksi en varmaan koskaan pystyisi, sillä kananmuna on mulle liian tärkeä ravintoaine. Ostaisin kovin mielelläni munia, jotka tietäisin oikeasti asiallisesti tuotetuiksi, mutta eihän nuo virikekana tms. kerro riittävästi. Kai kanojen olot ovat parantuneet, mutta onhan nuo tehokanalat varmaan aika kaameita paikkoja. Ei sioilla ja lehmilläkään varmasti aina ole hyvät oltavat. Taviksen on vaan aika vaikea tietää mistä se kaupan liha oikein tulee ja miten siellä eläimiä kohdellaan.\nEn edes halua ajatella asiaa, koska pidän kuitenkin lihastakin.\nToinen juttu, joka pohdituttaa on luomu. Siihen on jo standardit, mutta onko se sen hinnan väärtti. Täällä maaseudulla ei kauppojen valikoimissa ole hurraamista. Ääskaupasta ostetaan mitä siellä on tarjolla ja aika kovaan hintaan. Luomuja voi kasviksissa olla vähän, mutta ne on yli puolet kalliimpia kuin muut ja näyttävät aika kämäisiltä usein. Herneet on kyllä luomuna (kuivaherneet) jopa halvempia kuin tavalliset. Joskus kun pääsen jollekin isommalle paikkakunnalle hyvää kauppaan, voi sitten luomua jo ostaakin.\nMeillä on tilaa ja haaveissa olisi jotain viljellä itsekin. Ei vaan ole ollut aikaa. Jopa omaa eläintuotantoa voisi harjoittaa, mutta en minä taitaisi niitä eläimiä pystyä syömään tai ainakaan tappamaan.\nItsellä on siis aika ristiriitainen olo. Enkä ole kovin varma miten syvällisesti haluan asiaan perehtyäkään. Kai tämä on pään pensaaseen pistämistä.\nYhdestä asiasta olen kuitenkin varma. Kiinalaista luomua en osta. Minusta se on lähtökohtaisesti epäilyttävää (Kiinassa käyneenä). Enkä näe mitään järkeä, että Kiinasta rahdataan tänne elintarvikkeitakaan.\nJaahas, seuraavaksi olisi ruuanlaitto. Hieman siihen kyllä tulee jauhelihaakin...\nOnkos kellään aiheesta ajatuksia?\nLähettänyt Unknown klo 17.47 3 kommenttia:\nLehdistä saa jatkuvasti lukea, että istuminen on pahasta.\nMinulla on ollut tähän asti kaikenlaista vaivaa siitä, että olen tämän tietokoneen orja. Töitä ja opiskeluja teen koneen ääressä istuen ja valitettavasti se viihdekin tuppaa tulemaan pitkälti tämän koneen kautta. Aika vähän katson perinteistä tv:tä sohvalla istuen. Minulla olisi työpiste, mutta sen ergonomia ei ole huippu ja käytännössä levittäydyn oikein ison ruokailupöydän äärelle.\nLomalla naputtelin konetta aika vähän. Enemmänkin se oli sitten kännyn näpyttelyä. Mutta nyt huomaan niskan kiristyneen, korvassa humisee.\nLuon nyt tulevan syksyn ja talven rutiineita itselleni. Miten saisin riittäviä taukoja tähän naputtamiseen? Mitä niiden taukojen aikana tekisin? Onko mitään erityisesti selkään, niskaan ja käsiin liittyviä jumppia, joita voisi itsekseen tehdä?\nRatsastus on ihan huippua niskalle ja sitä minun pitää jatkaa. Helteiden takia se puuha on jäänyt vähäiselle.\nVesijuoksun vaikutuksista niskaan en osaa sanoa, mutta vatsalihaksiin se vaikuttaa. Sitä kautta tietysti selkä voi paremmin. Nyt oikein himoitsen pääsyä halliin, sillä meidän lähistöllä on muuten erittäin huonosti uimapaikkoja luonnossa. Välillä on vaikea uskoa, että tämä on tuhansien järvien maa ja rantaviivaa löytyy. Silti meiltä on pitkä matka paikkoihin, joissa ei rannat ole käyttökiellossa.\nMulla on laadukas soutulaite, mutta pelkään polven ongelmia. Ehkä sitäkin pitäisi varovaisesti kokeilla. Musta on tullut tämmöinen arkajalka liikunnan suhteen, kun olen liikunnan kautta hajottanut aikoinaan selkäni pahasti. Silloin en edes ollut tämmöinen pullukka.\nOlen tässä vältellyt painoasioita, mutta kerrottakoon tässä vaakan ikävä lukema 93,3 kiloa! Että voi ottaa aivoon. Olen pyrkinyt terveellisyyteen, mutta homma ei vielä ole täysin hanskassa. Uskon kyllä, että tässä on jokunen kilo kyllä ylimääräistä turvotusta, joka tuli helteiden myötä. Mutta on tässä ihan turha yrittää selittää kaikkea sillä.\nOn oikeastaan pysäyttävää tuo Superdieetti Katja. Niin mahtava laihtuminen ja hyvällä asenteella. Sitten tulee kiloja tosi nopeasti julmetusti. Jos Katjaa harmittaa jo välillä blogin pitäminen, niin veikkaan, että aika monelle hänen blogistaan on apua. Minä ainakin tajuan, etten todellakaan aio lihoa näitä kiloja takaisin tämän enempää. Päinvastoin! Mulle tosin tuo kilojen lähteminen on aika helppoa. Ehkä sitä sitten ei tajunnut, että tämä on niin pienestä kiinni. Mutta nyt olen hereillä. Toivon vaan, että tämä on mulle se herätys.\nMutta tässäpä näitä aamupäivän pohdintoja. Tänään on hyvä päivä. Lounas ja päivällinen listan mukaan eikä tarvitse koko aamua suunnitella sitä lounasta. Lounaaksi tulee kalakeittoa. Päivälliseksi kesäkurpitsa/tomaatti/jauhelihavuokaa.\nMukavaa päivää teille kanssakulkijat!\nMeillä jokaisella lienee omat ongelmansa pääkopassa. Luin Jutan Superdieteeissä olleen Katjan blogista kirjoitusta, jossa hän pohtii sitä, miten on tehnyt muiden mielen mukaan ratkaisuja.\nItse olen elänyt suhteellisen rohkeasti ja kulkenut omaa tietäni. Silti mullakin on siellä ne omat peikkoni. Kommenteissa Iiris kertoo miten hän perheväkivallan takia mussutti leipää ja pelkäsi kaapissa. Itselläni on taustana myös väkivaltainen lapsuus ja ruoka toi lohtua. Jouduin myös hetkittäin näkemään nälkää, kun koulusta kotiin tullessa ei ollut huomioitu meitä lapsia eikä kotona ollut syötävää. Meillä myös pakotettiin julmasti syömään ruokaa, josta ei pitänyt. Kyllä sitten oli ihanaa, kun sai jotain hyvää. Lapsuuden jälkeen päätin, ettei jääkaappi ole koskaan tyhjä.\nKatjan kirjoituksesta tuli mieleen, että kyllä minäkin olen hyväksyntää hakenut. Minusta tuntui, etten koskaan ole riittävän hyvä. Minun piti olla nuorempana viimeisen muodin mukainen, koulussa piti pärjätä, mutta olla silti cool. Seksissäkin piti olla hyvä ja tosi hot (hitto! käsittämätön ajatus, että seksiäkin pitäisi suorittaa).Työelämässä minusta tuli hirvittävä työnarkomaani. Työelämässä minulle tapahtui eräänlainen romahdus (pitkälti ulkoisista syistä). Siinä sitten olin, epäonnistuneena. Olin uhrannut työlle melkein kaiken elämässä ja mitä minulle jäi? Ylipainonen ja huonokuntoinen kroppa, haavoittunut sielu.\nNoilta raunioilta olen itseäni rakentanut. Naimisiin mennessä kysytään Tahdotko? Minä tein päätöksen ja päätin rakastaa itseäni. Olen oppinut hyväksymään itseni ja puutteeni. Paljon tässä auttoi kirja., joka kertoo narsistisesta äidistä selviytymisestä. Mutta silti minun itseni piti tehdä PÄÄTÖS. Minä TAHDON rakastaa itseäni. Minä haluan panostaa terveyteeni. Minä päätin tehdä elämänmuutoksen.\nEi tämä elämä tuosta päätöksesta muuttunut pelkäksi linnunlauluksi. Paino on jumittanut ja nyt kesällä tuli painoa lisää. Silti, minä aion elää nyt niinkuin aion elää loppuelämäni. En ryhdy minkäänlaiseen pikadiettiin. En minä niitä tuomitse. Jollekin se voi olla sykäys parempaan. Se vaan ei ole minun tieni.\nTämä tie on hyvä. Minä en ole valmis, mutta kasvan kokoajan (ei kuitenkaan kiloissa, kiitos).\nEilen tein ruokalistan tälle viikolle. Tänään on ollut kiva päivä, kun ei ole tarvinnut miettiä aamusta alkaen mitä söisi.\nKyllähän tuo lista elää, kun on liian kuuma tai jotain ruokaa jääkin. Mulla jäi esim. kana/halloumisalaattia lounaalta. Aion syödä sen ja eiliseltä jääneen kevätkääryleen illalliseksi. Hassu, että näin pieni juttu auttaa arjessa ja ajattelussa paljon.\nEn ole päässyt itseni kanssa selvyyteen, onko liika ruuan ajatteleminen ongelma vai hyvä juttu.\nJos minulla on kiire, en ajattele ruokaa koko ajan. Hyvä. Mutta. Sitten kiireessä syön väärin. Menee liikaa eineksiin ja liian pitkiin taukoihin. Sitten pitää itseään kiireen ja stressin keskellä palkita. Ruualla ja jollain epäterveellisellä.\nJos mulla on aikaa, ajattelen heti aamusta ruokaa. Aamiaisen jälkeen ajattelen ruokaa ja lounaan jälkeen ajattelen iltaruokaa. Ihan kuin mun elämässä ei muuta olisi. Hoen itselleni, että mun on syötävä puolen päivän aikaa tai iltasyömiset menee sitten ihan päin peetä. Mietin, että mitä ottaisin välipalaksi ja mietin jo viikonlopun karkkipäivää.\nTalvella tämä homma oli jotenkin hanskassa. Keväällä oli tuota kiireosiota ihan liikaa ja nyt kesällä olen helteen pehmentämine aivoineni ihan sekaisin.\nTätä blogia kirjoittaessa ja muita lukiessa huomaa asioita. Tätä kirjoittaessa tajusin, että mun pitää suunnitella syömiset hyvin ja riittävän ajoissa. Joskus aikoinaan mulla oli kahden viikon ruokalista ja söin sen mukaan. Toki joskus joutui tekemään lennossa muutoksia. Nyt vaan on ollut ongelmana, että olen mieheni kautta oppinut kautta systeemin, että sitten lounaan aikaan aletaan miettimään, että mitä syötäisiin. Mitään ei ole päätetty aiemmin, vaan kotiin on kerätty kasa ruokatarvikkeita. Onneksi ollaan päästy siitä, että lounasaikaan lähdetään kauppaan ostamaan sitä ruokaa ja pahimmillaan iltapäivästä uudelleen illan ruokaa.\nMieheni ei ole kovin suunnitelmallinen ja minä olen. Ilman suunnitelmia en saa mitään aikaiseksi. Nyt huomaan, että ilman selkeää suunnitelmaa riittävän ajoissa, mä en saa mitään aikaan. Nyt korvienvälinen kovalevy käy liian kuumana syömisen suhteen, kun ei ole täysin selvää mitä syödään.\nPäätökseni on, että mä päätän jatkossa kerrallaan viikon ruuat (lounaat, päivilliset, aamupalat ja jossain määrin välipalatkin). Mieheni on kaikkiruokainen eikä hänen intohimonsa ole ruoka. Hän syö kiltisti kaiken mitä eteen kantaa. Arvostaa terveellistä ruokaa. Ainoa ongelma on perheen teini. Hän ei tykkää kasviksista, mutta on nyt alkanut arvostaa einesten sijaan itsetehtyä ruokaakin. Pitää siis ottaa hänet huomioon syömisissä. Taidan tänään käyttää aikaa siihen, että suunnittelen loppuviikon ruuat. Ei tarvitse miettiä mitä on tulossa, kun on päätös tehty.\nVälillä sitä tajuaa käytännössä, että miksi tätä elämänhallintablogia oikein pitää. Tässä kristallisoituu omat ajatukset.\nKiitos, kun taas jaksoitte lukea tätä tajunnanvirtaani. Mukavaa alkanutta viikkoa!\nLähettänyt Unknown klo 12.20 6 kommenttia:\nSyntilista ja outokumpu!\nEdellisessä postauksissa olin päättänyt lopettaa pullistumisen. Silti jatkoin ihan samalla linjalla kuin edellisen kuukauden. Olen jotenkin samperin hidas näissä prosesseissa. Työstän juttua päässäni ja toiminnaksi homma siirtyy ihan liian hitaasti.\nAamulla vaaka näytti järkyttävät 91,1!!!!!! Siis minäkin olin jo 87,4 ellen jo jossain vaiheessa vähemmänkin. Miten hitossa olen antanut näin käydä? En edes lomalla keväällä saanut tälläistä painoa kasattua. Myös vatsassani tämän huomaan turvotuksena ja kaventuneen vatsan kohdalla on kaamea outokumpu.\nTässä syntejä joihin olen syyllistynyt:\n- karkkipäivä ei ole kerran viikossa vaan liian usein\n- syön muitakin herkkuja kuin karkkia, mm. taikinaa (suklaatäytteitä kakkuun yms.)\n- olen juonut juhlissa alkoholia ja juuri vääränlaisia juomia (makeita)\n- pahimman syöpöttely ja juopottelupäivän jätin kuvaamatta, kun aiemmin olen kuvannut jokaikisen suupalan.\n- en tee aktiivista miettimistyötä, kun joudun tekemään valintoja. Aiemmin mietin miten valinta vaikuttaa vointiini ja tavoitteisiini. Teenkö herkkua ottamalla itselleni pahaa? Olen vaimentanut tämän äänen sisältäni.\n- en ole käynyt kaupassa suunnitellusti. Meidän hyvä systeemi parin viikon välein käydä kaupassa, joka säästi myös rahaa, ei ole näennäisen kiiremme takia toiminut. Kotiin haetaan kiireessä yhtä sun toista.\n- olen ostanut liikaa tarjottavaa juhliin. Millään ei raaski heittää pois ja sitten sitä syö.\n- olen syönyt liian makeaa ja seuraavaksi tahdon suolaista, sitten makeaa... kierre! Oikeat hyvät maut on kadoksissa. Syön paljon huonommin.\n- lounas on ollut aivan liian myöhään. Tulee nälkä ja sitten tulee syötyä harkitsemattomasti. Kun lounas on tunninkin liian myöhään, loppupäivä menee naposteluun ja herkutteluun vaikka lounaaksi söisi mitä tahansa.\nOiskohan tuossa syntilistani? Liikkumisesta en kirjoita mitään, sillä en ole sillä saralla kunnostautunut muutenkaan tässä painonhallintakuviossani. Oli tosin tarkoitus siihen panostaa, kun paino alkaa olla lähempänä tuota 80 kiloa.\nNo, itseruoskinta kovin pitkään ei vie sinällään mua parempaan suuntaan. Pitää nyt vaan myöntää tilanne ja siihen johtaneet syyt. Jos alan märehtiä asiaa liikaa, itsekunnioitus menee ja alan mussuttaa entistä enemmän masikseen. Nyt vaan pitää ajatella, kun on kiusaus edessä. Mitä se minulle aiheuttaa, jos teen vääriä valintoja. Lounaaseen on panostettava. Se on altava ajateltuna jo aamusta, etten sitten tässä puolelta päivin ala metsästää syötävää.\nOnko teillä muilla käynyt vastaavia juttuja? Miten niistä on selvitty?\nTsemppiä teille haasteisiinne.


Mielipidemaanantai – Kokeilemisesta ja epäonnistumisesta – Mungolife\n26th October 2020 by mungoanna\n7 thoughts on “Mielipidemaanantai – Kokeilemisesta ja epäonnistumisesta”\nTämä “Harmittaisi tosi paljon, jos jäisi kokematta mielenkiintoisia asioita epäonnistumisen pelon vuoksi.”, sekä “Vasta ehkä viime aikoina äitinikin on ymmärtänyt, että mun on saatava tehdä omat kokeiluni, ja myös virheeni, itse.”!\nNaulan kantaan, Anna! Mitä tämä elämä on, jos ei uskalleta kulkea omaa polkua? Kuten ilmeisesti siekin, itse kokisin “epäonnistumisena”, jos omaa mielenkiintoa herättävää jättäisi tekemättä ja kokematta. Ja kukapa ei olisi joskus vaihtanut suunnitelmia? Tottakai ihmiset tahtovat elämältä eri asioita, tekevät eri valintoja, toiset poikkeavat polulta useammin ja toiset tykkäävät kulkea suorinta tietä. Eikö se ole ihan ok ja kaikille sallittavaa? Miksi meidän pitäisi mahtua samaan muottiin? Jos ja kun joillekin “epäonnistumiset”elämässä on negatiivinen asia, miksi sen pitäisi kaikille muillekin tuottaa samanlaisia tunteita? Miksi toinen ei saa tehdä niitä virheitä ja epäonnistua vaikka koko elämänsä ajan? Miksi, miksi, miksi?? 😁😁\nAnyway, pidän sinua Anna ikuisena seikkalijana, jonka sielu kaipaa jatkuvasti itsensä toteuttamista ja jokaisen nurkan taakse, kiven alle kurkistamista. Lasisi on aina puoliksi täynnä, eikä edes taivas taida olla rajana. Ikään kuin olisit eniten elossa, jokainen solu hereillä ja onnellisena, kun saat kokeilla ja kokea. Olet blogin perusteella rohkea, sympaattinen, fiksu ja viisas, kaiken kaikkiaan myös aivan ihana äiti, malliesimerkki lapsillesi. Uskalla aina pitää pää pilvissä, olla oma itsesi ja juhlistaa sitä. Kaikkea hyvää syksyyn 💕\n27th October 2020 at 7:41 am\nTosi hyvä kirjoitus! Surullista, että oot saanut inhottavia kommentteja kokeiluista. 🙁\n27th October 2020 at 10:45 am\nIhmiset ovat aina turhan kovia tuomitsemaan muita, mutta ymmärrän myös asian toisen puolen.\nYleisesti ihmiset jotka vaihtavat tiuhaan ystäviä, työpaikkaa ja yhteistyökumppaneita, SAATTAVAT (eivät kaikki) olla hieman hankalia ja helposti tulee epäluotettava kuva; voiko luottaa että toinen tekee mukana loppuun asti, ottaako tosissaan vai lähteekö, kun ei enää huvitakaan. Muille kasaantuu helposti paineita ja heille jää lopulta kyseisen ihmisen työt tehtäväksi. Ja lisäksi se vaiva etsiä uusi kasvo äkkiä kadonneen tilalle. Tästä ne epäluulot varmasti kumpuaa. Tulee kuva että ihminen on itsekäs ja toteuttaa spontaanisuuttaan muista välittämättä.\nMutta esim sun blogijutut ja valokuvausharrastuksen muuttaminen bisneksi ovat mun mielestä sellaisia asioita, että vaikka lopettaisit ne huomenna ei tapahtuisi muille mitään varsinaista vahinkoa, ellei lasketa sitä että seuraajia varmasti harmittaisi, että yksi parhaista ja pitkäaikaisimmista blogeista lopettaisi. Ja tuo start up esimerkki on mielestäni hyvä, pohdittu tarkkaan mutta todettu että kaikille reilumpaa ettei lähde mukaan vain ”hetkeksi”. Juuri näin pitääkin mielestäni toimia.\n“Meillä on muutenkin liian vahva tarve olla jotenkin valmiita ja vakavia.”Hyvin ja osuvasti kirjoitettu!\nVarmasti ne, jotka uskaltavat ennakkoluulottomasti kokeilla eri juttuja ja vaihtaa tarvittaessa jopa koko elämänsä suunnan, ovat huomattavasti tyytyväisempiä elämäänsä verrattuna niihin, jotka puskevat vuodesta toiseen samaa ilman, että sitä oikeasti sisimmässään haluavat (enää). Todella ankea ajatus, että jos kerran teet jonkin valinnan, et sitten myöhemmin enää voi vaihtaa suuntaa. Aika harvoin tosiaan kokeilematta voi täysin tietää, miten joku tietty juttu juuri itselle sopii. Paperilla maailman epäkiinnostavin asia voi ollakin käytännössä maailman kiinnostavinta ikinä, ja toisin päin.\n27th October 2020 at 11:30 am\nValokuvaaminen on minunkin unelmani. Hienoa, että asiat ovat lähteneet hyvin liikkeelle!\nArat aikovat, rohkeat lentävät. Niin se on. Mitään ei tapahdu eikä missään onnistu jos ei uskalla yrittää.\nTodella hyvä teksti! Itseä myös harmittaa se, että lyhyemmät kokeilut koetaan epäonnistumisiksi. Kun asuin Australiassa 7kk ja tulin pois, koska tuli ikävä Suomeen ja rahatkin loppuivat, se koettiin epäonnistumiseksi ja ajattelin itsekin, että no epäonnistuinkohan nyt pahastikin, koska niin muut ajattelivat. Olen tosi onnellinen, että menin ja koin Australian ja ehkä pienesti jälkikäteen joskus vuosien jälkeen harmittelin, etten jäänyt pidemmäksi aikaa, mutta siinä hetkessä se oli hyvä ratkaisu.\nSama nyt kun muutin Ruotsiin, täällä kyllä vieläkin asun, mutta kaksi työpaikkaa vuoden sisällä meni alta. Toinen koronan takia ja toinen, koska en halunnut olla paikassa enää töissä. Tiedän, että jotkut ajattelevat, että voivoi kun tuo nyt sai taas kenkää, mutta itse pyysin potkuja ja ne myös sain ja olen paljon onnellisempi ilman tuota työtä. Nyt etsin taas jotain uutta, erilaista ja mukavaa 🙂\nKiitos tästä postauksesta. Siitä sain taas muistutuksen itselleni, että lyhyemmät elämänjaksot tehden joitain asioita eivät ole lainkaan epäonnistumisia, niistä saa vain ymmärrystä, että mikä kiinnostaa ja mikä ei ollutkaan sitten oma juttu. Kiitos Anna.


Eijan holskut: marraskuuta 2015\nLähettänyt Eijan holskut klo 20.53 Ei kommentteja:\nKoiraleiriä ja hoitokoiria\nMeillä oli ns. omatoiminen koiraleiri täällä meillä. Puuhailtiin koirien kanssa lauantai ja sunnuntai (24-25.10) peltojäljen, haku-treenien, tokon, rallytokon, hajujen ja id-jäljen parissa. Ihmisiä oli paikalla kuusi ja koiria kahdeksan. Edustetuin rotu oli pk holskut, yllättäen :) 4kpl, pari australianpaimenkoiraa , mudi ja saksanpaimenkoira.\nTanja saapui perjantai-iltana Oksin siskopuolen Sindin kanssa. Ilta hurahtikin yöpuolelle koirista jutellen ja Oksikin oli varsin ihastunut puolisiskoonsa :D. Jaksan aina hämmästellä sitä miten saman rotuisten koirien leikit menevät yksiin niin hienosti.\nLauantaina aamupalalle saapuivat Elina ja Mira koirineen. Elinan Lime, Oksin pentuesisko, ja aussipentu Narri sekä Miran aussinarttu Vuk. Päivälle oli varattuna paljon tekemistä joten loput saapuivatkin suoraan pellolle. Nina Aino-sakemannin kanssa ja Laura Sieni-holskun ja Luksi-mudin kanssa. Ainolle, Oksille ja Sindille tehtiin jälki joka jätettiin vanhenemaan. Laura kyllä varoitteli, että ei jättäisi paljon namitettua jälkeä vahtimatta. Mikään ei ole koiralle tylsempää kuin haistaa, että nameja oli mutta ne ovat hävinneet.\nOlin kysellyt lähimetsästä lupaa hakutreeneihin. Treenit alkoivat alueen tallaamisella ja itselleni tämä oli mielenkiintoista koska en moisessa ole ollut mukana koskaan. Haku vaikuttaa muutenkin mielenkiintoiselta lajilta. Aloitettiin pentu-Narrin kanssa, maalimiehet juoksivat koiran nähden ja ääniavuilla ja pentu palkattiin ruualla. Narri olikin varsin pätevä pakkaus :). Seuraavana vuorossa Sindi, jolle tehtiin parin piston rata niin että maalimies antoi ääniavun piilosta. Samoin Ainolle ja molemmat palkattiin patukkaleikillä. Aussi-Vuk olikin sitten jo kokeneempi koira jolle neljä maalimiestä piiloissa ja ilman apuja. Vuk oli haukkuva hakukoira ja maalimies palkkasi ruualla sen haukkuessa. Sieni teki muistaakseni koko radan viidellä maalimehellä (olikohan yksi tyhjä). Sieni on rullakoira ja palkattiin kun oli käynyt ilmaisemassa löydön ruualla.\nHausta siirryttiin treenitilan pihalle jossa tehtiin tokoa . Ennen ruokaa käytiin ajamassa jäljet. Ja juuri niinhän siinä oli käynyt että Oksin ja Sindin jäljeltä olivat namit osittain kadonneet parempiin suihin. Oksille tehtiin vielä uusi jälki tässä vaiheessa joka ajettiin heti. Keppien ilmaisu ei tule vielä ihan luonnostaan ja ohjeeksi tuli että namia jäljelle vähemmän ja kepeistä koiran mielestä erinomainen palkka (meillä siis purkista kissan märkäruokaa).\nRuokailun jälkeen palattiin treenitilan pihalle tekemään rallytokoa ja Oksia kiinnosti muu kuin varsinainen asia. Oikein ihmettelen Lauran ottamia kuvia joista voisi kuvitella koiran joskus keskittyneen tekemiseen :D. Ei se meidän menoamme haitannut kuitenkaan muiden tekemistä oli kiva katsoa ja aina oppii uutta. Laura leikitti Sindiä sekä Limeä. Sieni sekä Luksi-mudi tekivät rallyä ja Aino kävi jäljestämässä rallytoko radalla mudin jäljen :D. Lime sekä Vuk tekivät rataa myöskin.\nKahvitauon jälkeen Elina ja Mira lähtivät ajelemaan kotiinsa. Kiitos kun kävitte :). Muu porukka palasi jo hieman uuvahtaneena treenitilalle, jossa Oksi teki muutaman hajun ja värierottelun. Luksi teki erottelua ihmisten hajulla. Kiva päivä oli ja paljon opittiin taas uutta!\nLaura koirineen jäi meille yöksi, kuten myös Tanja ja Sindi, ja ilta kuluikin koirista jutellen. Holskut saivat keskenään remuta pihalla ja Oksi vaikutti vähän pöllämistyneeltä kun ihana holskutyttö kahdentui. Sindi ja Sieni pitivät kivaa ja Oksi peesaili.\nAamulla itse heräsin siihen että yöaikaan oli migreeni iskenyt. Aloitin aamu oksentamalla. Onneksi Ninan mies Jori tuli mukaan, joten koirille saatiin hakutreenit tehtyä. Treenitilalla tehtiin Luksille id-jälki, jonka se erittäin mallikkaasti suorittikin. Tässä kohtaa allekirjoittanut joutui vetäytymään sohvalle maate. Muut jatkoivat vielä pellolla jossa Laura näytti häiriönteko esim. maassa oloon. Ruokailun jälkeen lähtivät Tanja sekä Sindi junalla kotiinsa ja Laura lähti ajelemaan omaansa. Vaikka itselläni meni sunnuntaipäivä ns. vähän ohi oli viikonloppu todella antoisa :). Katsellaan keväällä uudelleen samanmoista! (kuvia tulee ehkä myöhemmin)\nHoitokoira rintamalla on ollut Topi täytteistä. Topin kanssa ollaan tehty haistelulenkkejä metsässä ja pidetty rapsuttelutuokioita. Ensi viikonlopuksi on tulossa sitten eri hoitolaiset, katsotaan mitä sitten keksitään :).\nAino on ollut Oksin kaverina tämän päivän ja viihdytin itsenäni aamupäivän kuvaamalla koiria. Noiden touhuja jaksaisi katsoa vaikka koko päivän :).\nLähettänyt Eijan holskut klo 13.47 Ei kommentteja:


Veneet Esillä 2018 | Veneet Esillä\nPosted on 29.6.2015 by tuleva1975\nNaantalissa järjestetään käytettyjen veneiden myyntipäivät Veneet Esillä 2018 – 31.8.-2.9.2018\nVeneet Esillä -tapahtuma järjestetään kymmenettä kertaa Naantalin vierassatamassa. Hinta-, koko-, ikä-, tai muita vaatimuksia Veneet Esillä -tapahtuman veneille ei ole, myös yritysten esittelyveneet ovat tervetulleita mukaan.\nVeneet Esillä 2018- tapahtuman ajatuksena on koota huomattava määrä käytettyjä veneitä samaan paikkaan samaan aikaan, jolloin ostajalla on hyvä tilaisuus tutustua ja vertailla tarjontaa. Myyjän osalta tapahtuman joustava luonne ja otollinen myyntihetki luovat houkuttelevan ympäristön esitellä omaa venettään. Myyjällä ei ole velvollisuutta olla paikalla, vaan veneeseen voi halutessaan jättää tiedot esittelyajoista. Tavoitteena on myös pidentää Naantalin veneilykesää ja vierassataman sesonkia kauden kummastakin päästä.\nMahdollisuus myös maaosastoille\nSuuren kysynnän vuoksi otamme 2018 tapahtumaan myös maaosastoja käyttöön. Maaosastoille tullaan veneiden lisäksi ottamaan myös muita myyjiä ja tuotteita. Kiinnostusta tapahtumaan on tullut mm. vaatemyyjien, laiturikauppiaiden, erilaisten pihakalusteiden ja kylpypaljujen edustajilta, venetarvikekauppiailta ja monilta muilta näytteilleasettajilta, jotka ovat tuttuja esim. Naantalin Venemessuilta.\nSamaan aikaan lauantaina 1.9 on alueella myös K50-festarit, jotka tuovat taatusti lisää ostovoimaista yleisöä Naantaliin.\n2017 tapahtumassa vieraili arviolta yli 10 000 veneistä kiinnostunutta messuvierasta.\nParhaita aikoja tavoittaa myyjät ovat yleensä perjantaina n. klo 16-20 välillä ja viikonloppuna n. klo 10-20 välillä.\n14 kommenttia artikkelissa “Veneet Esillä 2018”\nOnko mahdollista tuoda venettä esille trailerin päällä, siten että se on jokseenkin näkyvällä paikalla? Tarkoitus ei ole tulla koko viikonlopuksi, ainoastaan sunnuntaina. Pieni jettivene olisi myytävänä, sen esittely on siten helpompaa trailerin päällä. Tarvittaessa käytän sitten koeajelulla, jos kiinnostunut ostaja sattuu kohdalle.\nMoi Joonas, kyllä on mahdollisuus myös traileripaikkaan. Hinta traileripaikalle on 100€. Voit soitella vielä lisätietoja numerosta 0400 385 522\nSaako yritys tuoda tarvikkeita näytille (liivejä, alennustavaraa, esitteitä)?\nMoi Jan-Erik, myös varusteiden ja tarvikkeiden myynti onnistuu. Ollaan yhteydessä!\nOnko pakko tuoda vene paikalle vai onko mahdollista esitellä venettä kuvallisesti jollain taululla?\nMoi Jyrki, A4 kokoisen ilmoituksen voi lähettää joko sähköpostilla tai tuoda paikanpäälle. Hinta on 30€ ja se sisältää ilmoituksen tulostuksen ja laminoinnin.\nHei! Ihan saman kysymyksen olisimme esittäneet. Meillä on aito summalainen Teuvo Seppälän veistämä saaristolainen puuvene, joka olosuhteista johtuen on toista kesää telakalla. Haluaisimme myydä veneen sopivalle veneilynharrastajalle, joka arvostaa perinnevenettä.\nMikä on sähköpostiosoitteenne, johon materiaalin voi lähettää? Maksutapa tai -osoite?\nTuolta löytyy tarkemmat ohjeet.\nmitä oheistuotteiden myyntipaikka maksaa?\nMaa-alue 3x3m omalle teltalle 200eur. Myyntipöytä katoksella 200eur\nMoi, pääsymaksua ei ole mutta onko paikkoja veneelle eli vierailu/asiointipaikat vapaana?\nHei, vierasvenepaikkoja löytyy Kailon sillasta ja satama-altaan pohjukasta.\nOnko myynnissä myös venetrailereita?\nHei, trailereiden myyjät ovat myös tervetulleita, vielä ei ole yhtään traileria ilmoittautunut.


Ensimmäisen sukupolven Pokemon - CosplayMade Finland\nKuroko koripallo Tarvikkeet-väri kaksipuolinen huivi\n1224kuroko n Koripallo Asusteet Reppu\n1225 auringonpilkkujen koripallo reppu\nEnsimmäisen sukupolven Pokemon\nEnsimmäinen sukupolvi teokset: punainen, vihreä, sininen, keltainen\nAlkuperäinen Pokémon pelit japanilainen roolipeli strategian elementtejä Satoshi Tajiri Game Boy kehitystä. Nämä Pokemon Puku roolipeli ja sen jatko-osa, remake katsotaan olevan pääasiallinen Pokémon pelisarjaan, parhaiten tunnettu fani sarjassa.\nPokémon pelisarjaan jälkeen Game Boy "Pokémon Punainen, vihreä," myynnissä Japanissa. Kun peli erittäin suosittu, parannettu versio "Pokémon Blue" Myöhemmin myyntiin, sininen versio on numeroitu uudelleen "Pokémon Red · Blue" palvelemaan ulkomailla painos myynnissä. Alkuperäinen versio ei koskaan myyty punainen ja vihreä alueilla Japanin ulkopuolella. Sen jälkeen, jotta voidaan vastata toiseen parannettu remake Pokémon animoitu "Pokémon keltainen" myyntiin. Ensimmäinen sukupolvi esitteli alkuperäisen 151 erilaista aarre voi haaveilla (mukaan National Pokédex järjestyksessä tilastot sisältävät Bulbasaur unelmoida ympäri aarre voivat unelmoida) ja perus pelattavuus, kuten kädet, koulutus, taistelevat muiden pelaajien ja tietokoneet vaihto aarre voi haaveilla kuten. Versio pelistä tapahtui pelissä ovat kuvitteellisia pois paikka. Pelit ovat sivuhaara mukailtu Pokémon kaupankäynnin korttipeli Game Boy Color peli "Pokémon Pinball" Nintendo 64 peli ajotapa valokuvausta "Pokémon snapshot" mukailtu "Yoshi Venäjä box "Pokémon teema" Pokémon box Alliance ", kannettavat RPG taistelu järjestelmä käännettyä Nintendo 64 3D pelialusta" Pokémon Colosseum "muutaman Pokémon co-näytteli Nintendo 64 taistelupeli Anime puvut "Smash Brothers." Vuosina 2000 Nintendo Space World -näyttely, Rockets meow ja laulaa läpi lyhyt esittely uuden pelin - miau party, jossa Polk ja kaunis kukka debyytti, mutta peli ei ole virallisesti tuotettu. Kuitenkin kappale käytettiin päättyy teema ja animaatio myyntiin Japanissa rajoitettu painos CD.


Seitsemän veljestä on kertomus lukutaidosta ja siihen liittyvästä osallisuuden kokemuksesta. Veljesten vaivalla hankkima lukutaito on Aleksis Kiven teoksessa paljon enemmän kuin vain kirjainmerkeistä muodostuvien sanojen ymmärtämistä. Se on elämänhallintaa ja tunnetta yhteiskuntaan kuulumisesta. Tämän veljekset saavat tarinan edetessä kokea, kun heidän elämänsä alkaa muillakin tavoin järjestyä.\nVaikka Seitsemän veljeksen ilmestymisestä on kulunut yli 140 vuotta, ei lukutaidon merkitys ole kadonnut minnekään. Voisi jopa todeta, että sitä tarvitaan ja siltä vaaditaan nykyisin paljon enemmän kuin Aleksis Kiven kuvitteellisten romaanihahmojen aikaan. Seitsemän veljeksen lukutaidoksi riitti katekismuksen tavaaminen, koska juuri muita suomen kielellä julkaistuja tekstejä ei ollut. Nykyisin elämme valtavan tietomäärän keskellä ja tarvitsemme sen jäsentämiseen monipuolista lukutaitoa: kykyä ymmärtää erilaisia tekstejä ja arvioida niitä lähdekriittisesti. Tämä on huomioitu perusopetuksen opetussuunnitelmassa, joka nostaa monilukutaidon yhdeksi keskeisistä opetuksen tavoitteista.\nMediakasvatukseen sisältyvät tiedonhankintataidot ja lähdekriittisyys kehittävät monilukutaitoa. Nykyisessä, ilmiöoppimista korostavassa opetussuunnitelmassa koulujen ulkopuoliset tahot, kuten museot, ovat kouluopetusta tukevia oppimisympäristöjä. Turun museokeskuksessa kuluvana vuonna käynnissä olleessa Museot monimediaisina oppimisympäristöinä -hankkeessa on etsitty keinoja ottaa mediakasvatus nykyistä tietoisemmin osaksi Turun museokeskuksessa tehtävää kouluyhteistyötä. Vastikään valmistuneessa Turun museokeskuksen mediakasvatussuunnitelmassa lähestymistavoiksi esitetään ilmiöoppimista, pelillisyyttä ja kävijöiden osallistamista.\nMonilukutaidon näkökulmasta tarkasteltuna museot, niiden näyttelyt ja kokoelmat, ovat media, jota kävijät käyttävät ja tulkitsevat. Museokokoelmiin liitetyt objektit sisältävät monenlaista informaatiota, jonka kanssa katsoja käy omaan elämänkokemukseensa pohjautuvaa dialogia. Toisinaan vuoropuhelu katsojan ja näyttelyn välillä on vaivatonta, toisinaan sen eteen on tehtävä töitä. Nuorten museokävijöiden osallistaminen tarkoittaa yksinkertaisimmillaan heidän ottamistaan huomioon – pyrkimystä löytää museoiden tarjoamiin sisältöihin heitä puhutteleva näkökulma ja antaa heille mahdollisuus kommentoida, keskustella ja työstää sisällöistä jotain henkilökohtaista ja omaa. Tämä tarkoittaa ehkä osittaista luopumista museoammattilaisten asiantuntijaroolista, mutta toisaalta virkistävän ja uusia näkökulmia avaavan vuoropuhelun alkua.\nNykykäsittein ilmaistuna Jukolan veljekset olisivat ehkä tarvinneet juuri mediakasvatusta, jota lapsuudenkoti tai lukkarin käyttämät opetusmenetelmät eivät pystyneet tarjoamaan. Nykyisessä perusopetuksessa on kuljettu pitkä matka seitsemän veljeksen ajoista kohti monilukutaitoa. Kuluneen vuoden aikana olen vakuuttunut museoiden mahdollisuuksista tukea nykyisen opetussuunnitelman pedagogisia tavoitteita. Museoiden näyttelyiden ja yleisötyön muodossa tarjoama mediakasvatus antaa keinoja ymmärtää muuttuvaa maailmaa ja kehittää emotionaalisia taitoja. Museot voivat omalla panoksellaan tukea kansalaisten osallisuutta, siihen kuuluvaa omakohtaista sitoutumista yhteisön toimintaan ja pyrkimystä vaikuttaa yhteisiin asioihin.\nLuostarinmäen käsityöläismuseo, Turun kaupunki, Joonas Mäkivirta\nApteekkimuseo, Turun kaupunki, Samu Valleala