Fundamental - Keskiössä mielenterveyteen ja fyysiseen terveyteen liittyvät ilmiöt ja teemat\nUnimatka vastasyntyneestä puolivuotiaaksi -kuinka opin myötäelämään vauvan unessa\nMeidän unimatka vastasyntyneestä puolivuotiaaksi on Instagramin puolella kiinnostanut monia. Aihe on kuitenkin niin laaja, että päätin pitkästä aikaa palata blogin puolelle kirjoittamaan tätä auki.\nVauvan uni on vain yksi osa-alue vauvan hoivaamisessa, mutta se tuntuu nousevan vanhemmuudesta puhuttaessa usein ensimmäisten asioiden joukossa esille. Viime viikollakin törmäsimme koiralenkillä tuttuun koiran ulkoiluttajaan, joka monen muun tavoin kysyi ensitöikseen kuinka meillä nukutaan. Kun vastaamme ”hyvin”, tuntuu moni hämmästyvän. Sitten lähes automaattisesti toteavan: ”niin, toistaiseksi”, johon kaikuna vastaan: ”niin, toistaiseksi”. Ymmärrän, että muutos on vauvavuoden varma vakio.\nVanhemmuuteen ikään kuin sisältyy oletus, että vauvavuosi on loputonta väsymystä. Vauvojen unikeskustelussa nousevat ensisijaisesti esille haasteet vauvojen ja pienten lasten unen suhteen. Myös tutkimukset osoittavat, että aikuisten ja lasten unihäiriöt ovat lisääntyneet. Keskustelu sen suhteen, mitä etenkin vauvaperheen unihaasteille tulisi tehdä, tuntuu kovin polarisoituneelta: onko ainoa ratkaisu unikoulu tai unenpuutteisen kohtalonsa hyväksyminen?\nYleisessä keskustelussa tuntuu myös painottuvan odokset sille, että juuri vauvan unta saadaan korjattua vanhemmalle suotuisampaan suuntaan. Kun vaihtoehtoisesti voitaisiin puhua koko perheen unitottumusten ja uniin sisältyvien odotusten tarkastelusta. Karrikoiden vertaisin tätä siihen, kun synnytyksen jälkeen moni otttaa tavoitteekseen vanhoihin mittoihinsa palautumisen. Yhtälailla lähtökohtainen odotus tuntuu olevan, että vanhemman pitäisi päästä palaamaan vanhoihin unitottumuksiinsa riippumatta siitä millaisia ne ovat ennen lapsentuloa olleet.\nunimatkat kiinnostavat, mutta saattavat aikaansaada vertailua ja paineita\nUnimatkoista onkin kokemukseni mukaan tulossa synnytyskertomusten ja palautumistarinoiden kaltaisia koonteja, joita sosiaalisen median kautta jaetaan muille luettavaksi. Henkilökohtaisesti pidän tätä hyvänä asiana, koska se paljastaa selkeän vaihtelun mitä vauvojen ja perheiden välillä on – aivan kuin synnytys- ja palautumiskertomuksissakin jokaisen läpikäymä polku ja kokemus kuvautuu erilaisena.\nTämän kirjoituksen piti ensin olla koonti univaiheistamme vastasyntyneestä neljän kuukauden hulinoihin. Kirjoittaminen on viivästynyt niin, että tähän kirjoitukseen on nyt koottu meidän unimatka vastasyntyneestä puolivuotiaaksi. Viivästykseen on vaikuttanut muun muassa oma epävarmuuteni liittyen meidän hyvin myötätuulisen unimatkamme jakamiseen.\nLöytyykö unimatkatarinoista tilaa myös vanhemmille, joiden kokemukset vauvan unien suhteet ovat olleet myönteisiä? Vauvaperheille, joissa kaikki nukkuvat pääasiassa hyvin? (Toistaiseksi.)\nJos teillä vauvan unen kanssa on ollut haasteita, on hyvin todennäköisesti suurin selittäjä se, että vauvamme ovat erilaisia. Tätä lukiessasi huomaat varmasti, että olemme myös vanhempina toimineet keskenämme eri tavoin. Se ei tarkoita, että toinen tapa olisi enemmän oikein tai väärin.\nSiksi haluan painottaa, että take home -message tästä blogipostauksesta ei ole, että tehkää niin kuin meillä.\nSen sijaan toivon, että tämän blogipostauksen pohjalta sinulle jää halutessasi:\nEsimerkkejä luotettavista tietoläheistä, joiden pohjalta etsiä tietoa vauvan unesta.\nInnostus pohtia millaisia sinä ja puolisosi olette nukkujina ja kuinka suuren muutoksen vauva unitapoihinne tuo.\nSuuntaviivoja keinoista tutustua oman vauvanne temperamenttiin ja hänen tarpeidensa havainnointiin.\nRohkeutta toimia tavalla, joka vauvan kehityksen huomioiden toimii juuri teidän perheellenne.\nGallerix’lta saatu syntymäjuliste ja puolivuotias vauva! Saat tilattua vauvanne syntymämittojen mukaisen syntymäjulisteen -30% alennuksella koodilla Litmanen30. Koodi on voimassa 19.9.2021 saakka.\nEnnen kuin luet pidemmälle haluan vielä huomauttaa, että olen koulutukseltani laillistettu psykologi-psykoterapeutti, joka tarkoittaa että omaan yhteensä kymmenen vuoden yliopistokoulutuksen ihmisen käyttäytymisestä. Tämä voi olla välillä vanhemmuudessa jopa rasitteeksi, mutta useimmiten olen esikoisen vanhempana kokenut koulutukseni hyvänä pohjana sekä itseni että vauvani inhimillisyyden ymmärtämiselle. En itse ole kokenut paineita vauvan unista – stressiä kylläkin. Olen ollut innokas soveltamaan lukemaani tutkimuskirjallisuutta vauvan uniin hänen syntymästään lähtien ja pyrkinyt itse myötäelämään vauvan unissa omia voimavarojani vaalien. Tähän kirjoitukseen olenkin linkannut luotettavia lähteitä, jotka ovat kenen tahansa saatavilla. Toivon, että kykenen sopivassa suhteessa tuomaan esille yleistä unitietoja ja omia kokemuksiamme unimatkaltamme.\nMeillä on myös temperamenttikriteerein erittäin helpoksi määriteltävä vauva. Todennäköisesti meidän myötätuulista unimatkaa on siis selkeästi tukenut luonnostaan melko hyväunisen vauvan ja asioihin ajoittain innostuksissaan jopa yliperehtyvän äidin kombo. Taustani väistämättä näkyy vanhemmuudessani ja luottamuksessani toteuttamiini ratkaisuihin vauvamme kanssa. Meillä on edetty lapsentahtisesti, mutta teen päivittäin myös tilannekohtaisia ratkaisuja vauvan kanssa. Vuorovaikutusta rajoittavia menetelmiä emme vauvamme kanssa käytä.\nuneni ennen vauvan syntymää\nOlen itse nukkujana auttamatta illanvirkku, joka näkyy muun muassa työarjessani siten, että minun on vaikea saada unipainetta ajoitettua säännöllisen päivätyön kannalta optimaaliseen nukahtamisaikaan (22:00). Loma-aikoina päivärytmini keikahtaa helposti ilta- ja yöpainotteiseksi. Silti tarvitsen määrällisesti melko paljon unta. Työarjen kannalta oikein ajoitettu unipaine vaatii kohdallani riittävän päiväaikaisen fyysisen kuormituksen, joka ei istumatyöläisen arjessa aina mahdollistu. Etenkin huomioiden, että ennen äitiyslomaa suoritin viimeiset neljä vuotta lisäkoulutusta työn rinnalla. Töihin on kuitenkin aamuisin herättävä aina samaan aikaan, joten minulle on tyypillistä, että työarjessa olen nukkunut toistuvasti hieman liian vähän. Perjantaisin olen ollut tämän vuoksi usein kaikkea muuta kuin hyvää iltaseuraa ja viikonloppuisin olen ottanut yleensä kiinni kertynyttä univelkaa tai vaihtoehtoisesti kasvattanut sitä entisestään.\nOle aina suhtautunut illanvirkuuteeni ennemmin ominaisuutena kuin ongelmana. Saan usein parhaat ideani juuri ennen puoltayötä! Toki olen pyrkinyt vaikuttamaan vuorokausirytmiini mm. liikkumalla arki-iltaisin riittävän säännöllisesti, välttämällä liiallista ja liian myöhäistä kofeiinin käyttöä, sekä olemalla tarttumatta ennen nukahtamista liian innostaviin asioihin, joista seuraa itselleni väistämättä unta estävää ylivirittymistä. Juuri ennen nukkumaanmenoa olisin esimerkiksi usein valmis keskustelemaan mieheni kanssa syväluotaavasti aivan kaikesta ja hän taas nukahtaa alta aikayksikön painaessaan päänsä tyynyyn.\nRaskausaikana omat uneni paranivat merkittävästi aiempaan nähden. Uskon tämän johtuneen siitä, että raskauden myötä lisääntynyt kehon kuormitus toi minulle oikea-aikaista unipainetta. Pidin yllä säännöllistä unirytmiä aivan raskauden loppuun saakka: äitiysloman alettua menin nukkumaan ja nousin samaan aikaan puolisoni kanssa (22:00-06:00).\nKävin läpi raskauden raskausajan osteopatiassa, ensin 6 viikon välein, sitten kuukausittain ja lopussa 2 viikon välein. Nukuin erityisen hyvin joka käsittelyn jälkeen. Mulla oli myös rv 16 alkaen käytössä Doomoo Buddy -tyyny uniasentoja tukemaan. Loppuraskaudessa vaihdeltiin ajoittain miehen kanssa sängyn puolia(hänellä on kovempi patja), joka auttoi mua sopivien nukkuma-asentojen kanssa. Viikko ennen synnytystä nukuin erityisen hyvää ja syvää unta – kirjoitin tästä havainnosta myös omaan synnytyskertomukseeni.\nOma vauvakirjani paljastaa, että olen itse ollut hyvä nukkumaan jo vauvana. Rytmini on ollut (/annettu olla) myöhäinen jo tuolloin. Vanhempieni kertomuksien mukaan minut on viety alkuun päivähoitoonkin aina nukkuvana, kunnes hoitajat olivat huomauttaneet, että lapsi pitää herättää ennen hoitoon saapumista!\nhyvin ytimekäs kiteytys aikuisen unen rakenteesta ja uneen vaikuttavista tekijöistä\nOlen tehnyt useamman vuoden psykologina töitä erilaisista uniongelmista kärsivien aikuisten kanssa – myös heidän, joilla uniongelmat ovat joko alkaneet tai pahentuneet pikkulapsiarjen myötä. Jo ennen oman lapsen syntymää tiesin lapsentulon vaikuttavan vanhempien uneen keskimäärin kuuden vuoden ajan ja näiden vaikutusten näkyvän sekä unimäärän että unenlaadun heikkenemisenä. Vauvan unimaailma muutoin oli itsellenikin täysi mysteeri.\nAikuisilla nukahtamiseen vaikuttaa unipaineen (homeostaattinen järjestelmä: uni tulee, kun alla on riittävästi valveillaoloa) lisäksi valoisuuden vaihtelu vuorokauden aikana (sirkadiaaninen järjestelmä: uni tulee, kun pimeähormoni melatoniinia pääsee erittymään riittävästi). Lisäksi muun muassa monet psykologiset tekijät (esim. kuinka turvalliseksi koemme olomme nukahtaessa, koemmeko stressiä, ahdistusta, masennusta tai suurta innostusta), nautintoaineet (piristeet ja päihteet) ja ympäristötekijät voivat vaikuttaa nukahtamiseen ja unessa pysymiseen. Nukahtaminen vaatii sen, että hermoston vireystila on nukahtamisen kannalta suotuisa ja kaikki em. tekijät vaikuttavat myös vireystilaamme.\nAikuisen uni itsessään koostuu viidestä eri univaiheesta, jotka vuorottelevat noin 90 minuutin unisykleissä. Aikuisille tyypillisimmät uniongelmat ovat nukahtamisen vaikeus ja aamuyöstä heräily. Molemmat harvoin korjaantuvat vain ”unta korjaamalla”, vaan vaativat kokonaisvaltaisia psykologisia toimia. Esim. yöaikainen heräily ajoittuen 02:00-04:00 aikavälille on suorassa yhteydessä stressihormoni kortisolin tuotantoon, jonka tuotanto lisääntyy yöllä hieman ennen aamukahta: mitä enemmän stressiä ja kuormitusta, sen enemmän kortisolia erittyy ja se pingauttaa ihmisen aamuyöstä hereille. Usein yhdistyen murheajatusten tulvaan, joilta on vaikea saada uudelleen unen päästä kiinni.\nAikuisille on määriteltävissä ainakin kolme eri kronotyyppiä, joiden mukaan kullekin ihanteellinen vuorokausirytmi rakentuu: yleisimmin tunnettujen aamuvirkkujen ja illanvirkkujen ohella ns. keskipäivän kukkujat. Oman kronotyyppinsä voi suuntaa-antavasti selvittää mm. tällä kyselyllä.\nodotukset vauvantulon tuomista muutoksista\nJokainen meistä on todennäköisesti joutunut enemmän tai vähemmän miettimään omaa untaan ja soveltamaan itsellensä parhaiten unta tukevia toimia jo ennen vanhemmuutta. Tiesin, että vanhemmuuden myötä joutuisin selkeästi huomioimaan omat unitottumukseni, jotta vauva-arjen univelka ei kasvaisi suuremmaksi mitä se välttämättä vauvantulon jälkeen tulee olemaan.\nLienee kohtuullista sanoa, että olin huolissani millaisia muutoksia vauvantulo omiin uniini ja voimavaroihini toisi tullessaan. Ajattelin, että olisi väistämätöntö, että vähäuniset yöt ja aikaiset aamut tulisivat vauva-arjessa vastaan. Yritinkin raskausaikana saada äitiporukallemme unikonsultin univalmennusta, joka ei aikataulusyistä onnistunut. Jälkikäteen ajatellen hyvä niin, sillä tämä sysäsi itseni hakemaan tarkemmin tietoa vauvan unen kehityksestä ja perehtymään muun muassa vanhemmuustyylin vaikutuksiin vauvan unen osalta.\nesimerkkejä lähteistä, joihin perehdyin\nSuomenkielisiä luotettavia tietolähteitä on löydettävissä verrattain paljon. Perehdyin mm. Duodecimin (lääketieteellinen aikakauslehti) artikkelien kautta vauvan unen rakentumiseen ja lapsilla esiintyviin väsymysongelmiin, etenkin imeväisikäisten uniongelmiin ja näiden pohjalta erityisesti positiivisten menetelmien käyttöön vauvan ja lapsen unien tukemisessa. Lisäksi hyvää perustietoa seka raskausajan unista, että vauvan unesta löytyi THL:n sivuilta. Sain myös neuvolasta Imetyksen tuki ry:n materiaalia vauvan uniin perehtymiseksi – meillä neuvolassa vauvan unesta siis puhuttiin jo ennen vauvan syntymää.\nOhessa esimerkki THL:n sivuilta löytyvästä havainnollistavasta materiaalista vauvan unissa esiintyvän luonnollisen vaihtelun suhteen.\nJoitakin yleisiä ohjenuoria pistin lukemani perusteella takataskuun jo ennen vauvan syntymää. Sain myös yhdeltä psykoterapeuttikollegaltani luettavaksi vauvan unia koskevan kirjan ja toinen psykoterapeutti taas vinkkasi minulle kätilö Elina Bothan silloin juuri valmistueen väitöskirjan itkuisen vauvan rauhoitteluinterventiosta. Väitöskirja pohjaa Yhdysvaltalaisen lastenlääkäri Harvey Karp’n viiden kohdan rauhoitteluinterventioon (kapalointi, kylkimaha-asento, suhina, keinuttelu ja imeminen), jotka on todetty hyödyllisiksi sekä itkuisen vauvan rauhoittelussa että vauvan nukuttamisessa.\nSaamani kirja (jonka nimen jätä tästä tarkoituksella pois) sisälsi hyvää perustietoa vauvan unien rakenteesta, mutta oli myös esimerkki siitä kuinka tärkeää lähdekriittisyys on. Ko. kirjasta löytyy maininta esimerkiksi siitä, että vauvan ei tulisi nukkua ”liikkuvaa unta”, mutta kirjassa lukee hyvin selkeästi, että tämä perustuu kirjoittajan _mielipiteeseen_. Pikaisella googlauksella selvisi, että tutkimukset eivät puolla tätä. Ilmeisesti juuri tästä kirjasta tulee kuitenkin somessa leviämään lähtenyt ohje liikkuvien unien välttämisestä.\nPoimin kyseisestä kirjasta kuitenkin lauseen, joka kiteytti vastasyntyneen unien tukemisen olevan yksinkertaisimmillaan vauvan unen tarpeen ennakointia (”anticipating when he will need to sleep”) vauvan väsymysmerkkien opettelua (”learning to recognise drowsy signs”) ja jo vastasyntyneestä alkaen unirutiinien rakentamista (”developing a bedtime routine”).\nTästä kolmeen asiaan kiteytyneestä ohjenuorasta viiden kohdan rauhoitteluinterventiosta ja tuli pohja sille, miten meillä vauvan unia alettiin syntymästä asti tukemaan.\nyhteisen unimatkan alku – vauva syntyy\nimetyksen onnistumisen, suoliston kehityksen ja muun vauvan uniin välittyvän merkitys\nVauva nukkui elämänsä ensimmäisen yön niin hyvin, että miehen kanssa tätä ääneen ihmeteltiin. Sairaalan henkilökunta kertoi, että eka yö onkin usein vauvalle syntymästä toipumista. Meidän vauva oli saapunut maailmaan pitkän ja komplisoituneen synnytyksen päätteeksi kiireellisellä sektiolla. Hän oli siis saanut aimoannoksen lääkkeitä (mm. sekä epiduraalin että spinaalin), jotka vaikuttavat vauvan elimistössä vielä noin kahden viikon ajan syntymän jälkeen.\nSynnytystavasta huolimatta meillä oli todella onnistunut alku yhteiselle taipaleelle: maito nousi hyvin ja vauva hallitsi imuotteen mutkattomasti. Olin aloittanut antenataalilypsyn raskauden tullessa täysiaikaiseksi, sillä ensimaitoa oli tihkunut jo ennen tätä. Ennen leikkaussaliin päätymistä olin pyytänyt synnytyssalissa jopa sairaalamekon vaihtoa, koska rinnukseni oli maidossa: en tiedä kuinka suuri vaikutus näillä oli hyvään maidonnousuun heti sektion jälkeen, mutta asia lienee mainitsemisen arvoinen. Vauvamme sai siis alusta asti vatsansa kylläiseksi rintamaidosta ja sairaalan rutiinien mukaisesti henkilökunta kävi ympäri vuorokauden 2-3 tunnin välein auttamassa vauvan ruokinnassa (sektioni lisäksi miehelläni oli oireileva välilevynpullistuma, eli tarvittiin ihan konkreettista apua, jotta saatiin vauva rinnalle). Vauvaa pidettiin muutenkin paljon ihokontaktissa alusta alkaen! Ensimmäisen kolmen kuukauden ajan vauva nukkui joka päivä yhdet tai useammat päiväunet sylissä.\nVauvalla ei missään kohtaa ollut merkittäviä vatsavaivoja. Vauvaamme kuitenkin hoidettiin jo noin kahden viikon iästä alkaen sekä osteopatialla (4x), vyöhyketerapeuttisella vauvahieronnalla (3x) että fysioterapiassa, koska hän oli ollut kohdussa pitkään virheasennossa. Näillä hoidoilla on varmasti ollut myönteisiä vaikutuksia myös vauvan uneen ja vatsan toimintaan – jokaisen hoitokerran jälkeen vauva nukkui erityisen hyvin.\nHormonit kohtelivat itseäni synnytyksen jälkeen alkuun lempeästi ja tunsin olevani vahvasti vauvakuplassa vauvan syntymän jälkeen. Olin toki herkistynyt, mutta kyyneleet nousivat alkuun lähinnä myönteisistä asioista (kuten sairaalasta saadusta luvasta lähteä vauvan kanssa kotiin).\nensiaskeleet vauvan tarpeiden opetteluun ja sensitiiviseen tarpeisiin vastaamiseen\nEnnen vauvan syntymää mulla oli mielikuva, että vauva ilmaisee nälkäänsä aina itkun kautta. Olin kuitenkin äitiysneuvolassa oppinut saamaani Imetyksen tuen materiaaliin pohjautuen, että itkua edeltää vauvalla jo monia nälkämerkkejä. En kuitenkaan osannut näitä vielä vastasyntyneestä havainnoida, joten pidimme sairaalasta opitusta rytmistä kiinni noin kolme viikkoa vauvan syntymän jälkeen. Luovuimme siitä hiljalleen, kun opin havainnoimaan vauvaamme paremmin sekä nälkä- että väsymerkkien osalta. Vauva saavutti syntymäpainonsa kuudessa päivässä, eli neuvolan puolesta oltaisiin saatu luopua kellottamisesta silloin.\nSairaalan rytmistä kiinni pitäminen tarkoitti käytännössä sitä, että aina kun vauva söi (vuorokauden ajasta riippumatta) asetimme puhelimen herätyskellon hälyttämään tästä kolmen tunnin päästä. Tämä hälytys toimi takarajana vauvan ruokkimiselle – usein vauvasta kuitenkin havaitsi ruokailun tarpeen jo ennen tätä, jolloin tarpeeseen vastattiin. Ja taas asetettiin kello varuiksi soimaan. Voisi siis sanoa, että lapsentahtisuuteen laskeuduttiin meillä sitä mukaan, kun opimme vauvaamme havainnoimaan ja tuntemaan. Myös kaikki hoitotoimet toteutettiin aina sairaalasta opitun järjestyksen mukaisesti – tästä tuli rutiiniemme pohja.\nNämä alkuviikot olivat meilläkin koko vauva-arjen vähäunisimmat. Muistan kun mun oma olo oli kuin ruotsinlaivalla: pyörrytti ja keinutti. En tiedä mikä oli väsymystä, mikä maidonnousuoireita ja mikä leikkauksesta toipumista. Yhtämittaisia unijaksoja tuli meille vanhemmille tällöin keskimäärin pari kahden-kolmen tunnin pätkää per yö.\nKun vauvan tarpeita sekä unen että väsymyksen suhteen opittiin havainnoimaan, olemme pyrkineet joka tilanteessa vastaamaan niihin johdonmukaisesti ja sensitiivisesti heti tarpeen ilmetessä.\nMyös vauvan läheisyyden tarpeeseen on vastattu johdonmukaisesti aivan pienestä pitäen. Häntä ei ole missään kohtaa jätetty olemaan yksin leikkimatolla, sitterissä tai sängyssä, jos ei ole vaikuttanut näissä viihtyvän. Tärkeänä täsmennyksenä kuitenkin se, että hänen on annettu näissä rauhassa olla, kun tämä ei ole vauvalle näyttänyt olevan ongelmallista. Tässä kohtaa toivoisin voivani purkaa sen myytin, että vauvalle tulisi varoa antamasta liikaa läheisyyttä: pienen vauvan kohdalla riskiä tähän ei ole! Kulttuurillemme on paljon tyypillisempää olla pidättyväinen lapsen läheisyyden tarpeeseen vastaamisessa kuin vastata näihin liiaksi.\nswaddle up ja kohina käyttöön!\nToisesta yöstä lähtien aloimme sairaalassa laittamaan vauvan swaddle up -unipussiin sairaalasta saadun kapalon sijaan. Kolmas yö vietettiin jo kotona, jossa vauvan nukkumapaikka oli alkuun oma pinnasänky oman sänkymme vieressä.\nKotona swaddle up:n lisäksi otettiin käyttöön kohinalaite. Meille valikoitui MyHummy -kohinanalle, jossa kohinaäänen vaihtoehtoja oli viisi, kohinan sai päälle joko yhtäjaksoisesti (12h) tai 60min sykleissä ja äänen sai säädettyä riittävän hiljaiselle. Nallessa oli liikesensori, joka käynnisti kohinan uudelleen aina vauvan alkaessa pienestikin liikehtimään. Meillä käytössä oli alusta asti 60 min sykleissä tullut kohina ja se auttoi itseäni tunnistamaan myös vauvan yöaikaista nälkää. Kohina meni päälle ja vauva alkoi pian tämän jälkeen selkeän maiskutusäänen sängyssään tullessaan nälkäiseksi. Näiden kahden (ja hormonien) ansiosta heräsin imettämään vauvaa ennen kuin vauva koskaan tuli itkuiseksi.\nlyhyt oppimäärä oman vauvan havainnoinnin ja tarpeiden tunnistamisen tueksi\nvauvan temperamentti ja ”unitemperamentti”\nItkuttomat illat ja yöt sekä muutenkin vähäitkuinen vauva selittyvät pitkälti sillä millainen vauva on. Mieheni totesi jo leikkaussalissa vauvan ollessa vain muutamien minuuttien ikäinen, että vauvalla oli aivan selkeästi minun sukuni rauhallinen temperamentti – ja tuo havainto vahvistui nopeasti.\nLyhyesti kuvattuna vauvoilla on jo syntymästä lähtien nähtävissä kullekin yksilöllinen temperamentti, eli synnynnäinen käyttäytymis- ja reagointityyli. Yksilöllinen temperamentti muodostuu eri temperamenttipiirteiden pohjalta. Näitä piirteitä ovat vauvan rytmisyys, sopeutumiskyky, suhtautuminen uusiin tilanteisiin, sosiaalisuus, keskittymiskyky, elämyshakuisuus, aktiivisuus ja stressialttius. Kukin piirre vaihtelee yksilöllisesti: vauva voi esimerkiksi olla luonnostaan hyvin rytminen tai ei ollenkaan rytminen – useimmiten asettuen jonnekin näiden ääripäiden väliltä.\nTemperamentiltaan helpoksi sanotaan vauvaa, joka sopeutuu luonnostaan hyvin erilaisiin tilanteisiin, reagoi maltillisesti esim. nälkään/väsymykseen/märkään vaippaan, löytää helposti säännöllisen univalverytmin ja rutiinit, sekä on yleismielialaltaan myönteinen. Arvioiden mukaan noin 40% vauvoista lukeutuu tähän kategoriaan.\n10% vauvoista voidaan määritellä temperamentiltaa haastaviksi, jolloin vauvalle on tyypillistä voimakas reagoiminen ja hidas sopeutuminen muutoksiin, sisäsyntyisen rytmin epäsäännöllisyys ja taipumus negatiivisemmaksi koettuun yleiseen mielialaan, sekä suurempaan itkuisuuteen.\nNoin 5-15% vauvoista voidaan määritellä temperamenttityypiltään hitaasti reagoiviksi. He tarvitsevat aikaa muutoksiin sopeutumiseen kuitenkin lopulta hyvin sopeutuen, he ovat yleisesti hieman passiivisempia ja saattavat myös ilmentää enemmän kielteiseksi koettua yleistä mielialaa. Tällaista vauva saatetaan arkikielisesti pitää ujona tai herkkänä.\nKuitenkin noin 40% vauvoista ei suoraan istu yhteenkään näistä ylläkuvatuista kategorioista, jonka vuoksi tähän jaotteluun kannattaa suhtautua suuntaa-antavasti. Oman vauvan yksilöllistä temperamenttia voi opetella havainnoimaan esimerkiksi täältä löytyvän taulukon avulla.\nVarsinaisen temperamentin lisäksi vauvalle voidaan määritellä ns. ”unitemperamentti”, joka jakaantuu kahteen päätyyppiin: signaleriin ja self-sootheriin. Signaler vauva tarvitsee usein enemmän ja pidempään vanhempaa tuekseen ennen kuin vauvalle kehittyy riittävä itsesäätelytaito ja tämän myötä kyky nukahtaa itsenäisesti. Self-soother vauvalla tämä itsesäätelytaito taas esiintyy sisäsyntyisemmin, jonka vuoksi kyky nukahtaa itse kehittyy todennäköisesti nopeammin. Se ei silti tarkoita, etteikö myös tällainen vauva tarvitse alusta asti vanhemman läheisyyttä ja lämpöä myös unille asettuessaan!\nmiten nämä käytännössä näkyivät meillä?\nHavaitsimme siis jo vauvan syntymähetkellä, että vauvamme oli rauhallinen ja havainnon vahvistuessa ensimmäisinä yhteisinä päivinä opimme hänen lukeutuvan helpon temperamentin omaavien vauvojen joukkoon. Vauva oli myös unitemperamenttityypiltään hyvin ”self-soothing”.\nOsittain ehkä temperamentin ohjaamana, mutta varmasti onnenkantamoisenakin meidän vauvalla oli myös alusta asti oikein ajoittunut vuorokausirytmi, eli pisimmät valveillaoloajat olivat päivällä: ensin puolen päivän aikaan, sitten iltaseitsemältä. Vauva myös asettui alusta asti joka ilta säännöllisesti yöunille n. 23:00 aikaan. Hiljalleen yöunille meneminen on tästä varhaistunut, mutta vauvamme nukkumaanmenoaika on edelleen myöhäinen, n. klo 21:00 aikaan. Tämä sopii meidän perheellemme ja vauvallemme todella hyvin, eikä meillä ole ollut syytä yrittää aikaistaa rytmiä enempää.\nVauvan vuorokausirytmissä olemme ottaneet huomioon myös perheemme suunnitellun aikajänteen päivähoidon aloituksen osalta: lapsi tulee olemaan kotona ainakin 1,5 vuotiaaksi. Rytmiä hivutetaan hiljalleen aikaisemmaksi, mutta ns. päivähoidon kannalta otolliseen rytmiin ei meillä ole kiire.\nVauvan heräämisaika oli vastasyntyneenä n. klo 10:00 aikaan aamulla ja nyt se on asettunut useimmiten 07:30 ja 08:30 aikavälille. Ennen aamuseitsemää vauvamme ei ole herännyt kertaakaan.\ntemperamenttiin pohjautuvia univalintoja\nHuomasin myös, että meillä ei ollut syytä ottaa vauvamme kohdalla muita Harvey Karp’n rauhoittelukeinoja käyttöön swaddle up:n ja kohinan lisäksi. Meidän vauva oli itsessään rauhallinen, eikä kaivannut minkäänlaista heijaamista tai hytkytystä ennen unia – tämä tuntui jopa ärsyttävän vauvaa.\nVauva ei myöskään kaivannut tuttia, mutta 6,5 viikon ikäisenä hänet hiljaa ehdollistettiin tutille tarjoamalla sitä hetkeksi imetysten päätteeksi, kunnes vauva kelpuutti tutin. Tämänkin jälkeen tuttia on meillä käytetty valikoiden: päiväunille nukutettaessa, etenkin muiden kun äidin lohduttaessa, sekä autossa/rattaissa.\nVauvan vuorokausirytmin mukaan eläminen ja vain lempeä ohjaus rytmin hiljattaiselle aikaistamiselle on meillä tehnyt sen, että vauvaa ei ole tarvinnut koskaan varsinaisesti nukuttaa siten, että nukuttamiseen olisi mennyt aikaa. Kellon sijaan olemme vauvan yöunien suhteen havainnoineet hänen väsymysmerkkejään: liikkeiden hidastumista, vauvan katseen ”katoamista” vuorovaikutuksessa ja aivan viimeistään ensimmäistä haukotusta! Käytännössä olemme vauvamme väsymysmerkkejä havaitessa pitäneet kiinni sairaalasta asti samoista iltarutiineista: oman toimintamme rauhoittaminen iltaa kohti, vaipan vaihto, pyjaman pukeminen, imetys ja unille. Vauvamme myös nukahti ja nukahtaa edelleen itsekseen syötyään yöllä. Hän ei havaihdu kunnolla hereille asti, ellei ole nälkäinen. Olemme siis vauvan nukahtamiseen kuluvan ajan, yöheräilyjen määrän, sekä yöaikaisen valvomisen suhteen kuuluneet vauvamme kanssa aina tavallisesti lapsilla ilmenevän vaihtelun piiriin:\nEnsimmäiset kaksi kuukautta vauva nukkui omassa sängyssä, jolloin hänet laitettiin swaddle up -pussiin iltaimetyksen jälkeen ja laskettiin omaan sänkyyn ja tämä riitti nukuttamiseksi. Vauvaa ei ole koskaan herätetty unilta (paitsi aamuneuvolaan). Temperamentiltaan luonnostaan rytmisen vauvan kanssa tämä taktiikka on toiminut ja vuorokausirytmi on pysynyt itsekseen tasaisena luonnollisen vaihtelun kanssa.\nHaluan myös mainita, että meillä on ollut jo melko varhain käytössä myös oma aamurutiini: aamulaulu! Kun vauva herää yöunilta tai päivunilta, olen alkanut laulamaan Pepe Willbergin Aamu -kappaletta (”silmäni kun auki saan ja sinut siinä nään mä ihan lähelläin ..”). Jos olen kuullut itkuhälyttimestä vauvan heräämisääniä, kun olen muualla asunnossamme, olen alkanut laulamaan laulua niin, että vauva kuulee sen jo kävellessäni hänen luokseen.\nKiteytettynä: meillä ei siis ole menty yöunille varsinaisesti kellon vaan vauvan väsymerkkien mukaan, eikä luonnostaan melko selkeään vuorokausirytmiin asettunutta vauvaa ole tarkoituksellisesti herätetty miltään unilta.\nmuut tukikeinot vauvan uneen – kiitos 2020 -luvun vanhemmuusteknologia!\nVaikka vauva nukahti alusta asti nopeasti, niin itseäni alkoivat valvottamaan hormonit. Olin ensimmäiset viikot vauvan kanssa yliherkkä reagoimaan pieniinkin rasahduksiin ja tarkistelin vauvan hengitystä. Tämän takia meille muutti ekan viikon jälkeen Owlet Smart Sock 3 kätkytsukka, jonka jälkeen aloin itse nukkua levollisesti – luottoni teknologiaan on siis ilmeisen kova.\nKätkytsukkaan sisältynyt teknologia myös mittasi vauvan unta: nukahtamiseen kuluvaa aikaa, unenlaatua ja yöaikaisia heräämisiä. Näistä tuli itselleni loistavaa tukea omalle havainnoinnille, vaikka vauvan unen mittaaminen ei ollut itse tarkoitus sukan hankinnassa.\nKätkytsukka siis ensisijaisesti mittasi vauvan sykettä ja happisaturaatiota. Se hälyttää, jos kumpikaan näistä laskee liian matalalle tai korkealle. Meillä sukka on hälyttänyt kerran liian korkeasta sykkeestä – sattumaa tai ei, tämä tapahtui yönä kun swaddle up:n sijaan kokeilimme vauvalle ergobabyn tiukempaa kapaloa. Tämän jälkeen vauvaa ei meillä varsinaisesti kapaloitu koskaan, vaan käytimme väljempää swaddle up -unipussia, jonka vaihdoimme suurempaan kokoon heti siinä vaiheessa, kun edellinen tuntui vauvaa keskivartalolta puristavan.\nEsimerkki Owletin tarjoamasta unidatasta:\nKapalointi perustuu aiemmin mainitsemiini viiteen itkuisen vauvan rauhoittelukeinoon. Tiukka kapalointi saa kuitenkin vauvan nukkumaan luonnottoman syvää unta, joka voi lisätä riskiä kätkytkuolemaan. Pienen vauvan kuuluu havahtua yöllä hereille ja on normaalia, että pieni vauva herää syömään vuorokauden ympäri. Pienellä vauvalla on kuitenkin paljon refleksiliikkeitä, jotka voivat myös häiritä unessa pysymistä. Meidän kokemuksemme mukaan swaddle up toimi siinä, että vauva ei säpsynyt itseään hereille, mutta kuitenkin havahtui hereille normaalissa määrin.\nSamalla kun sairaalassa opitusta tahdista hiljalleen luovuttiin aloin myös merkitsemään vauvan unia ylös Huckleberry -sovellukseen. Tämä tarkoitti yksinkertaisuudessaan sitä, että asetin sovelluksesta kellon päälle ja pois vauvan nukahtaessa ja herätessä. Päädyin myös ostamaan sovelluksen tarjoaman lisäosan (Sweet spot alert), joka alkaa laskemaan vauvalle yksilöllisiä ennusteita nukahtamisaikoihin, kun dataa kertyy riittävästi ja vauva on riittävän vanha (2kk). Tämä on ollut meille loistava!\nLisäksi ostin 4,5 euroa kustantaneen WonderWeeks -sovelluksen, joka kertoo vauvan läpikäymien kehitysharppausten ajankohdat, näihin yhdistyvät ”oireet” (joihin usein lukeutuu unimuutokset) ja vauvalle harppausten myötä kehittyvät taidot. Näin olen osannut vanhempana ennakoiden varautua mahdolliseen tuloillaan oleviin muutoksiin.\nKätkytsukan käytöstä luovuimme vauvan tullessa puolen vuoden ikään (suurin kätkytvaara ohi), mutta vauvan unia aion kirjata ylös myös vastedes. Silloin kun vauvan unissa ilmenee muutoksia on niihin helppo palata. Samalla voi havainnoida mitä päiviimme on viimeaikoina sisältynyt tai mikä kehitysvaihe vauvalla on meneillään. Joka kerta olen näin löytänyt loogisen vastauksen vauvan unessa tapahtuneisiin muutoksiin. Nimittäin unen epätasaisuutta on meilläkin ollut etenkin päiväunien osalta!\nOhessa näet esimerkkejä vauvamme päiväunirytmistä, kun hän oli juuri täyttämässä kaksi kuukautta, kolme kuukautta, neljä kuukautta ja viisi kuukautta. Meillä siis todella on nukuttu päiväunia -usein ja lyhyissä erissä! Vauvamme on kuitenkin tällaisesta päiväunirytmistä huolimatta aina nukahtanut päiväunille hyvin, kun hänet on asetettu unille sekä Huckleberry -sovelluksen Sweet spot alert:ia että omaa vauvan väsymerkkien havainnointiani hyödyntäen. Jos katsot alta THL:n kaaviota päiväunien määrän vaihtelusta, huomaa selkeästi, että meillä ilmennyt päiväunivaihtelu lukeutuu täysin normaalin vaihtelun piiriin!\nMyönnän silti välillä itkeneeni, kun tuntui että päivät olivat ajoittain vain vauvan toistuvaa nukahtamista ja heräämistä. Kokeilin tällöin erilaisia lempeitä menetelmiä vauvan päiväunien pidentämiseen: mm. vauvan vieressä oleilua päiväunien ajan ja imetystä uudelleen uneen vauvan herätessä. Näillä on ollut meillä ajoittaisesti, mutta ei systemaattisesti vaikutusta vauvan päiväunien pituuteen. Valveillaoloajan pidentämisyritys (10-15min viivästys, kun unimerkit olivat vauvasta havaittavissa) taas johti meillä siihen, että vauva muuttui itkuiseksi ja nukahtaminen viivästyi. Väsymerkkien mukaan oikein ajoitetuille päiväunillekin vauva on aina nukahtanut meille nopeasti, joten tässä pitäydyttiin. Vanhemmuusstrategiakseni valikoitui siis päiväunien osalta etenkin kuuluisien neljän kuukauden hulinoiden yli ”wait it out”. Tämä on tarkoittanut, että tuona aikana minun on tarvinnut vanhempana soveltaa paljon omia aikataulujani. Mutta meidän kohdalla se on kannattanut, sillä nyt kuuden kuukauden iässä vauvamme on asettunut luonnostaan kolmien pidempien päiväunien rytmiin!\nPäiväunien unirutiineina meillä on ollut oman toimintamme rauhoittaminen, sylittely, syöttö, jonka jälkeen vauva on laskettu nukkumaan hänelle on annettu tutti, jos se tuntuu tarpeelliselta. Vauva nukahtaa edelleen usein ilman tuttia ja nukahtamisen jälkeen tutti putoaa suusta, eikä vauva kaipaa sitä takaisin. Olemme siis välttäneet kierteen, että tuttia tulisi nostaa takaisin suulle unien jatkumiseksi.\nVauvamme on myös nukkunut hyvin päiväunia kaikkialla: sängyssä, autossa, rattaissa yms. Päiväunet eivät ole myöskään olleet meillä sen pidemmät kotiin jäämällä tai liikkeessä ollessa. Sen verran olemme onnistuneesti kikkailleet vauvan päiväunien kanssa ja toisaalta taas lapsentahtisesti ajastaneet päivämenojamme, että paikasta toiseen siirtymiset on pyritty aina yhdistämään vauvan nukahtamisaikoihin. Tällöin olen tietoisesti ruokkinut vauvan aina juuri ennen lähtöä, vaikka hänestä ei sen suurempia nälkämerkkejä olisi havaittavissa. Tämä on sallinut myös meidän perheelle sopivan aktiivisen arjen, kun vauvan ei ole tarvinnut olla tietyssä paikassa nukkuakseen: tähän sopeutumiskykyyn vaikuttaa varmasti vauvan temperamentti.\nKoko perheen hyvät unet\nMeillä, kuten varmasti monella muullakin vauvaperheellä tehtiin alkuun myös vanhempien nukkumisjärjestelyihin muutoksia vauvan saapumisen jälkeen. Vauvan syntymän jälkeisen isyysloman ajan (2vkoa) nukuimme koko perhe samassa huoneessa, minä hoidin yöimetykset ja mies yöaikaiset vaipanvaihdot, joista kuitenkin neuvolan ohjeella luovuttiin nopeasti (kun vauva vain pissi yöllä saimme ohjeen pukea öiksi yhtä kokoa isomman vaipan ja vaihtaa vaippa vasta aamulla, jottei vaipanvaihto aiheuttaisi vauvalle tai vanhemmille ylimääräisiä yöherätyksiä).\nKun mies palasi töihin siirtyi hän alkuun toiseen huoneeseen nukkumaan. Hän kuitenkin heräili öisin tarkistamaan onko meillä vauvan kanssa kaikki hyvin, kun aina oli niin seesteisen hiljaista! Siispä siirryimme nopeasti kaikki takaisin samaan makuuhuoneeseen.\nMinä taas saatoin jäädä yöimetysten jälkeen pitkiksi ajoiksi valvomaan saamatta unta, kun sekä mies että vauva nukkuivat ongelmitta. Aloin myös melko pian vauvan syntymän jälkeen jossain unen ja valveen rajamailla etsimään vauvaa meidän lakanoista, vaikka hän nukkui levollisesti omassa sängyssään.\nKun vauva oli kahden kuukauden ikäinen johtivat omat unihasteeni perheemme siirtymiseen perhepetiin – ja olihan vauvan kanssa yhdessä nukkuminen meidän molempien mielestä jotenkin erityisen ihanaa! Olin itse ollut ennakkoluuloinen perhepetiä kohtaan. Perhepeti osoittautui kuitenkin helpoksi toteuttaa vauvaturvallisesti ja tällä ei ollut heikentäviä vaikutuksia vauvan uneen, mutta monia myönteisiä vaikutuksia minun uneeni. Koko perheen unet siis paranivat!\nPerhepetiin siirtyessä unirutiinimme muuttui siten, että vauva imetettiin ja yhä imetetään sängyssä juuri ennen nukkumaanmenoa. Meillä on siis tietoisesti käytössä rinta-assosiaatio, joka ei ole tuntunut ongelmalliselta. Vauva saa nukahtaa rinnalle. Vauva nukahtaa myös perhepetiin pääsääntöisesti heti. Ajattelen, että tähän vaikuttaa myös se, että menen itse vauvan kanssa lähes poikkeuksetta samaan aikaan nukkumaan. Vauvan rytmissä pysyminen on auttanut itseäni pitämään kiinni sopivasta vuorokausirytmistä. Jos ottaisin oman ajan illasta, valvoisin helposti yömyöhään. Siksi varmistan mieluummin riittävän unensaantini ja herään aamulla ennen vauvaa ottamaan omaa aikaa sitä tarvitessani.\nPerhepetiin yhdistyen lienee paikallaan sanoa, että en ole imettäessäni käyttänyt alkoholia kuin aivan yksittäisiä annoksia esim. tervetuliaismaljan muodossa ystäviemme häihin osallistuessa. Alkoholittomuus on tärkeä turvatekijä perhepedin osalta, suositeltavaa imetyksen kannalta, mutta myös välittömässä yhteydessä palautumiseen: jo yhden alkoholiannoksen tiedetään heikentävän seuraavan yön unien palauttavaa vaikutusta.\nEn saa itse nukuttua päiväunia, vaikka olisin päivästä väsynyt. Olen kuitenkin mennyt vauvan viereen ajoittain päivisin pötköttelemään hänen päiväuniensa ajaksi myös omaa päivääni rauhoittaakseni.\nkehitysharppaukset ja muut elämää sekoittavat vaiheet\nJokaisen kehitysharppauksen kohdalla olen tietoisesti päivisin antanut vauvalle tilaa harjoitella tuloillaan olevia taitoja: esimerkiksi kääntymisharjoitusten aikaan vietimme vauvan kanssa iltaisin aikaa siten, että käänsin häntä selälleen leikkimatolle ja hän kiepsahti siitä heti mahalleen: tätä toistettiin useita kertoja ”energian purkumielessä”. Vauvalle itselleen se tuntui mahdottoman hauskalta leikiltä. Näitä voisi siis sanoa meidän iltavilliksi! Vauva on myös ajoittain herännyt aamulla omaan normaaliinsa nähden aiemmin (mutta hyvin inhimilliseen aikaan n. klo 07:00) harjoittelemaan eri taitoja ja joskus muutamia kertoja tehnyt tätä juuri nukahdettuaan. Yöllä hän ei kuitenkaan ole taitoharjoitteluun herännyt. Oma hypoteesini on, että eri vaiheet näkyvät meillä selkeämmin päiväunissa kuin öissä.\nMeillä merkittävästi vauvan unille nukahtamiseen vaikuttanut tekijä oli myös suhteellisen aikaisin – viiden kuukauden kohdalla alkanut vierastaminen. Läsnäoloni on vauvallemme yksi selkeä uniassosiaatio: vauva nukahtaa usein onnistuneesti päiväunille jo sillä, että olen näköpiirissä. Vierastamiskautena näköpiirissäni oleminen on ollut vauvan nukahtamiselle välttämättömyys. Yksinkertainen toimintamallini on ollut antautua vauvan tarpeille, eli vauvaa ei ole edes yritetty saada nukahtamaan isän kanssa, kun vierastusta häntäkin kohtaan on ollut. Tämä on meillä saanut ainakin toistaiseksi vierastamisen selättymään nopeasti.\nPuolen vuoden rajapyykin lähestyessä olemme tietoisesti lähteneet tekemään selkeämpää ohjausta vauvan uniin niiltä osin, kun olemme kokeneet sen tarpeelliseksi. Olemme käyttäneet tähän positiivisia menetelmiä, eli vuorovaikutusta vauvan kanssa ei ole rajattu (vauvalta ei ole ns. viety mitään), vaan olemme lisänneet vauvalle sellaisia assosiaatioita, jotka helpottavan hänen nukahtamistaan isän ja muiden läheisten (esim. isovanhempien kanssa). Loistava pieni opas uniassosiaatioiden lisäämiseen löytyy täältä.\nOn esimerkiksi luonnollista, että vauvan nukahtaminen voi olla alkuun imettävän vanhemman varassa. Meidän kohdalla tätä ei pyritty muuttamaan aikaisemmin, koska vauvan nukahtamistapa ei ole ollut meille raskas ja uusien assosiaatioiden luominen vie aikaa. Elokuun mieheni oli isyyslomalla, joten uniassosiaatioiden luominen ajan kanssa oli paremmin mahdollista. Käytännössä tämä on tarkoittanut sitä, että elokuun ajan olemme menneet tietoisesti koko porukalla samaan aikaan nukkumaan ja isä on lukenut vauvalle iltasatua samaan aikaan, kun vielä iltaimetän vauvaa. Tästä on hiljalleen pystytty siirtymään siihen, että isän lukema iltasatu on riittänyt nukahtamisen tueksi (muiden iltarutiinien jatkeena), kun haluamme itse valvoa vauvaa myöhempään. Tämä myös purkaa rinta-assosiaatiota siten, ettemme kokisi sitä ongelmalliseksi tulevaisuudessa. Rinnalle nukahtamisesta ei kuitenkaan pyritä meillä luopumaan – ennemmin tarkoituksemme on siis tuoda muita toimivia assossiaatioita sen rinnalle.\nJos vauva ei illalla nukkumaan mennessä vaikuta nukahtavan normaalien unirutiinien päätteeksi, on hänen kanssa noustu hetkeksi vielä ylös puuhailemaan. Meillä siis ilta-aikaisiin nukahtamisen viiveisiin on vaikuttanut selkeästi se, että vauvaa on välillä yritetty laittaa liian aikaisin unille suhteessa hänen unetarpeeseensa. Myös vauvan unipaineessa kun esiintyy luonnollista vaihtelua sen mukaan millainen vauvan päivä on ollut!\nmyötätuuliseen unimatkaan vaikuttaneita tekijöitä\nMitä pidän keskeisenä meidän onnistuneella unimatkallamme on se, että olen kyennyt hyvin tunnistamaan meidän vauvan temperamenttia (mm. luottamaan siihen, että luonnostaan rytminen vauva asettuu tiettyihin päiväunirytmeihin ollessan niihin kehityksellisesti valmis), olen oppinut havainnoimaan hänen tarpeitaan ja toisaalta kyennyt toimimaan johdonmukaisesti hänen kanssaan samoja rutiineja toistaen jokaisilla unilla. Jos rutiineita on tarvinnut muuttaa, se on tehty ajan kanssa ja positiivisten menetelmien kautta.\nYksi tärkeimmistä asioista itselleni on ollut miettiä vauvan nukahtamistilanteita sen kautta, onko nukahtamistilanne vauvalle turvallinen ja myönteinen. Olen pyrkinyt tekemään ympäristöstä aina vauvan rauhoittumista ja nukahtamista tukevan. Esimerkiksi kotona nukahtamiseen ei usein tarvitse kiinnittää sen suurempa huomiota (normaalit unirutiinit riittävät), mutta mitä vieraampi nukahtamisympäristö on, sen turvallisemmaksi olen halunnut vauvan olon tehdä: olen mm. reissuilla mennyt aluksi vauvan viereen päiväunille tai ottanut enemmän aikaa vauvan sylittelyyn ennen unia.\nVauvan uniin perehtyminen on ollut ehdottoman tärkeää normaalin unirytmin rakentumisen ja vauvoilla ilmenevän normaalivaihtelun ymmärtämiseksi. Meillä lähtökohtana on ollut, että minä joustan vauvan rytmiä kohti, kun vauvan unet ovat mukailleet vauvan kehitykseen kuuluvaa normaalivaihtelua. Jos vauvan unet poikkeavat normaalivaihtelusta on näihin suositeltavaa hakea varhain apua. Olen huomannut, että vauva myös vieraassa ympäristössä ensimmäisinä öinä syö useammin kuin kotona ja sitten yösyötöt tasaantuvat. Meillä yösyöttäjä on nyt vauvan ollessa puolivuotias n. kaksi yöllä aamuyöhön painottuen.\nEtenemme edelleen lempeästi unien suhteen, emmekä esimerkiksi ole jättämässä kiireellä yösyöttöjä pois tai muuttamassa perhepetijärjestelyä niin kauan kun se perheellemme toimii ja vauvalle turvallista on. Varmasti moni tuloillaan oleva kehitysvaihe vielä vaikuttaa uniimme (meillä ei vielä mm. alkanut hampaidentulo), mutta tällöin tasapainoilemme oman toimintamme sopeuttamisen ja vauvan unien lempeän ohjaamisen kanssa.\nSyntymäjuliste ja muut julisteet: Gallerix.\nMinulla ei ole vertailukohtaa, miten vauvamme olisi nukkunut, jos olisimme toimineet toisin. Siksi muistutan vielä kertaalleen, että tämä matka kertoo yhden vauvan unimatkasta näillä keinoin kun se on toteutunut. Tapamme toimia on ollut hyvä meidän perheelle, mutta ei välttämättä toimisi toisenlaiselle vauvalle. Siksi mahdollisen seuraavan vauvan kohdalla oletukseni on, että hänen unimatkansa tulee olemaan aivan erilainen. Silloinkin lähtisin liikkeelle vauvan temperamentin ja muiden yksilöllisten tarpeiden huomioimisesta ja rakentaisin vanhemmuusvalintojani näiden varaan.\nSynnytyskertomus: kiireellinen sektio myönteisenä synnytyskokemuksena\nMeidän perheeseen syntyi toissasunnuntaina ihana pieni poika. Sujahdin vauhdilla vauvakuplaan ja yhteinen alkutaival on tuntunut erityisen ihmeelliseltä, vaikka univajekin on vääjämättä tullut tutuksi. Uskon vahvasti, että ruusuisena alkanut vauva-arki on yhteydessä synnytyskokemukseen, joka omalla kohdallani oli äärimmäisen myönteinen. Siitä huolimatta, että synnytyksen kulku mukaili enemmän sitä mikä oli synnytykseen valmistautuessani lähempänä mielikuvaa, jossa asiat eivät mene kuten toivon.\nOlen vauva-arjen ohella kuulostellut itseäni ja seurannut lähteekö kokemus synnytyksestä muuttumaan päivien edetessä, mutta sama myönteinen mieli on säilynyt – jopa vahvistunut. Halusin siksi kirjoittaa synnytyskertomukseni auki, kun asiat ovat vielä tuoreeltaan mielessä.\nSynnytyskertomus kuvaa ennen kaikkea omaa henkilökohtaista kokemustani synnytyksestä (kuten synnytyskertomukset aina). Haluan omassa kertomuksessani painottaa sitä minkälaista ajatustyötä tein itseni kanssa synnytyksen aikana, koska se on itselleni tutuinta maaperää. Uskon, että psyykkisellä synnytykseen valmistautumisella on merkitystä sille, millainen synnytyskokemus synnytyksestä muodostuu. Toivonkin, että tämä synnytyskertomus tarjoaisi myös näkökulmia siihen, miten psyykkinen synnytykseen valmistautuminen voi käytännössä tukea synnyttäjää synnytystilanteessa.\nOman synnytykseen valmistautumiseni aloitin jo raskausviikolla 28 ja siitä voit lukea enemmän tästä postauksesta.\nsynnytysmielikuvat vs. realiteetit\nOlen luonteeltani sellainen, että opiskelen itseni hetkessä kirjaviisaaksi asiasta kuin asiasta, josta olen kiinnostunut. Pitkin raskautta olin siis perehtynyt melko hyvin synnytystä mahdollisesti ennakoiviin oireisiin, synnytyksen eri vaiheisiin, synnytyksen käynnistymistapoihin ja erilaisiin synnytyksen kulkuihin.\nOlin myös käynyt monia keskusteluja lähipiiristäni löytyvien jo synnyttäneiden kanssa. Eniten minuun vaikuttivat kuitenkin keskustelut sekä omasta syntymästäni että sisarusteni syntymästä vanhempieni kanssa. Kuin varkain näistä pääsi muodostuman itselleni melko vankka mielikuva siitä, miten oma synnytykseni saattaisi edetä. Kuvittelin, että synnytykseni käynnistyisi ennen laskettua aikaa, viikonloppua vasten aamuyöstä tai aamusta lapsivedenmenolla (olemme sisarusteni kanssa kaikki syntyneet ennen laskettua aikaa, sunnuntai- tai pyhäpäivän lapsia ja synnytykset ovat alkaneet lapsivedenmenolla). Toivoin hartaasti, että alla olisi hyvät yöunet, joiden voimin pääsisin lähtemään synnyttämään.\nSynnytysviikon maanantaina mut oli lähetetty neuvolasta raskauspäivystykseen korkean lapsivedenmenon epäilyn vuoksi, sekä todettu alapaineet selkeästi kohonneiksi aiempaan nähden (epäily alkavasta raskausmyrkytyksestä). Käyrillä mulla todettiin yksittäisiä supistuksia, joita olin tuntenut jo jokusen päivän, mutta muutoin kotiuduin vielä ns. vääränä hälytyksenä.\nOlen näin jälkikäteen spekuloinut itsekseni mahdollisia synnytystäni ennakoineita oireita, mutten varsinaisesti tunnista mitään mikä olisi viitannut lähestyvään synnytykseen. Ainoa minkä merkitystä olen enemmän pohtinut, oli unessa tapahtunut muutos: nukuin koko raskauden ajan hyvin, mutta tuon viikon synnytystä edeltäen uni oli erityisen hyvää ja syvää. Useana aamuna totesin miehelle, että miten mä olen voinut nukkua näillä viikoilla näin sairaan hyvin.\nRunebergin päivän iltana olin asettunut yöpuulle noin klo 23:00 aikaan, kun hieman tämän jälkeen vatsastani kuului kaksi pientä poksahdusta noin minuutin välein. Sanoin miehelleni, että ihan kuin joku olisi poksauttanut pari popcornia mahassani ja pohdin ääneen enteiliköhän se lapsivedenmenoa. Pari minuuttia tästä tunsin lämpimän valahduksen sängylle. Tässä kohtaa olin vielä optimistinen, että saisin silti asettua nukkumaan ja lähteä vasta aamusta kohti synnytyssairaalaa. Soitin sairaalaan ja puhelimeen vastannut kätilö vahvisti, että kotona saisi olla niin kauan kuin hyvältä tuntuu.\nSuuntasin kuitenkin samantien kuumaan suihkuun pesemään hiukset ja muun muassa tarkistamaan, että varpaankynteni oli varmasti leikattu. Mulle oli jotenkin tärkeä saada itselleni sellainen fiilis, että mulla on itselläni freesi olo lähteä synnyttämään. Punnitsin myös itseni nähdäkseni mikä oli raskauskilojen viimeisin lukema. Vaaka näytti + 11,8 kiloa lähtöpainoon, joka tuntui yllättävän vähältä.\nSuihkussa kertasin edeltänyttä päivää hakemalla sieltä asioita, jotka saivat mut kokemaan itseni valmiiksi synnyttämään. Hain mieleen ajatuksia, kuten: ”onneksi söin pari Runebergin torttua ja otin päivän aika rennosti niin mulla on nyt energiaa synnyttää, vaikka yötä vasten tulisi lähtö”.\nJa niinhän se tuli – jo suihkussa mulla alkoi supistukset, joita aloin kellottamaan puhelimen Preglife -applikaatiolla. Samalla laitoin ostamani mamaTENS -laitteen selkään, joka toimi hyvin vielä pitkälle siitä hetkestä eteenpäin.\nSupistukset kuitenkin tihenivät niin, että 03:45 oltiin jo kirjautumassa sisään sairaalaan. Automatkalla tunsin supistusten aikaan pientä etovaa oloa. Meillä oli sattumanvaraisesti autossa päällä suomirap -kanava, josta soi matkan aikana ainakin Asteen Poikkeus sääntöön. Lauloin ja ujosti räppäsin mukana – mikä toimi etovan olon ja epämukavuuden karkottamiseen. Jos hengittäminen on kivun tai esimerkiksi paniikin vuoksi vaikeaa, auttavat rauhallinen puhuminen tai laulaminen, sillä tällöin tulee automaattisemmin ylläpidettyä luonnollista hengitysrytmiä.\nOlin myös jo ennen synnytystä hakenut mieleeni oman tsemppilausebiisilistan, joka ei varsinaisesti korreloi mun omaan musiikkimakuuni, mutta sai mut löytämään myönteisen suhtautumisen synnytyskipuun. Tästä mielensisäisestä synnytysradiosta multa löytyi ainakin lainauksia Juha Tapiolta (”mä tykkään susta niin, että halkeen”), Reino Nordinilta (tuu jo / rakasta mut palasiks, rakasta mut palasiks /mä haluun et se tuntuu) ja Tommi Läntistä omalla sovituksella (ei mikään oo niin ihanaa, kun katsella Litmasen po-i-kaa). Useassa kohdassa synnytyksen aikana annoin näiden sanojen soida mielessä supistusten tullessa.\nneljänkymmenen tunnin synnytysmaraton\nSairaalaan saapuessa olin vielä vahvasti sen mielikuvan varassa, että olen varmaan ”nopea” ensisynnyttäjä. Jälleen kerran mielikuva, jonka olin muodostanut oman äitini synnytyskokemuksiin pohjaten ja jota vahvisti mun tiiviisti tulevat supistukset. Lopulta mun synnytyskertomukseen kuitenkin merkittiin ajaksi lapsen syntymään 40h 2min lapsivedenmenosta ja 37h 43min sairaalaan saapumisesta. Koko tuo aika oli käytännössä latenssivaihetta, sillä säännöllisistä supistuksista huolimatta mun kroppa ei lähtenyt avautumaan ja synnytys ei edennyt. Niihin tunteihin mahtui paljon erilaisia hetkiä ja tunteita, joista suurinta osaa muistelen edelleen lämmöllä.\nPäästiin sairaalassa suoraan synnytyssaliin. Meidän synnytyssairaala oli TAYS, jonka vielä uudenkarheat synnytystilat olivat ihan mahtavat ja tekivät olon todella kotoisaksi. Synnytysosasto oli täynnä, joten toivomani ammehuone ei ollut mahdollinen. Olin pakannut sairaalakassiin täyttämäni TAYS:n sivuilta löytyvän synnytyskirjeen pohjan. Sitä ei ollut kuitenkaan tarpeen antaa kätilölle, koska saatiin hyvin keskusteltua mun toiveet läpi saapumisen yhteydessä.\nKeskustelussa käytiin läpi muun muassa seuraavat tekijät:\nKerroin perehtyneeni kaikkiin kivunlievitysvaihtoehtoihin ja toivovani, että kätilöt antavat synnytyksen eri vaiheissa mulle suosituksensa tarpeelliseksi arvioimistaan kivunlievitysvaihtoehdoista ja kertovat mulle synnytyksen kulusta.\nToivoin voivani pysyä mahdollisuuksien mukaan liikkeessä ja toivovani ammeeseen pääsyä.\nKerroin pelkääväni episiotomiaa ja käytiin lyhyt hyvä keskustelu siitä, miksi sitä pelkäsin.\nKoska olin sairaalaan saapuessani ollut valveilla jo lähes vuorokauden ja supistukset tulivat kokoajan säännällisesti sain aamuyöstä yhden kipupiikin. Yritin nukkua sen ja mamaTENS:n turvin. Uni oli kuitenkin aika koiranunta, vaikka kipu tuntui noiden keinojen turvin vielä kohtuulliselta. Mieli odotti malttamattomana mitä tuleman pitää.\nLauantain aikana pääsin kahdesti erilliseen pieneen ammehuoneeseen – sekä aamulla että illalla. Ne olivat ehdottomasti koko synnytysmaratonin parhaat tunnit. Lämmin vesi tuntui ihan loistavalta kivunlievittäjältä ja laitettiin miehen kanssa taustalle soimaan meidän häiden cocktailosuuden soittolista. Supistusten välillä hengailin rennosti altaan reunaa vasten ja supistusten aikana pääsin liikkumaan altaassa siten, että hetkellinen supistuskipu tuntui miellyttävältä vastaanottaa. Illalla mulla oli supistusten aikaan ammeessa kaverina vielä ilokaasu.\nIlokaasu oli aloitettu jo lauantaipäivän aikana ja päivällä ammehetkien välissä olin saanut toisen kipupiikin. Mulla oli edelleen vielä mamaTENS selässä kiinni, mutta se alkoi supistusten yltyessä kääntyä itseään vastaan ja aloin kokemaan sen ylläpitävän kipua. Havahduin tähän, kun roikuin yhdessä kohtaa ilokaasussa useita minuutteja ja kätilö ihan ihmetellen kysyi, että eikö se supistus tunnu laantuvan ollenkaan. Kun poistin TENS:n kipu helpotti. Siinä kohti olin myös hetken aika kuutamolla moisesta ilokaasuannoksesta.\nKoko lauantain yli mua kannatteli mielikuva surffaamisesta, joka toimi kivun kanssa todella hyvin. Kuvittelin supistukset surffiaaltoina, joiden kyydissä mun tuli vain pysyä. Jokaisen aallon väliin jäi hetki valmistautua seuraavaan aaltoon. Aallokko toki kasvoi synnytyksen edetessä, mutta samalla ajattelin, että munkin kyky pysyä kipuaaltojen kyydissä lisääntyi samaa tahtia.\nVaikka supistukset olivat tihentyneet ja kipeytyneet koko lauantain ajan ja pärjäsin synnytyskivun kanssa koko lauantain hyvin, ei mun kropan tilanne käytännössä edennyt yhtään. Koska lapsivedenmenosta oli kulunut jo vuorokausi, oli lauantain ja sunnuntain välisenä yönä synnytystä pakko alkaa jouduttamaan epiduraalilla ja oksitosiinilla. Pyysin epiduraalia edeltäen vielä mahdollisuutta nukkua kipupiikin turvin, jotta mulla olisi riittävästi voimia, mikäli synnytys lähtisi toivotusti edistymään. Näin tehtiin ja epiduraali sekä oksitosiini aloitettiin vasta sunnuntaina aamuyöstä muutaman tunnin unien jälkeen.\nOlin etukäteen jännittänyt epiduraalin laittoa, mutta se meni kivuttomasti ja alkoi vaikuttaa heti. Tuntui hassulta, että yhtäkkiä kivut olivat lähes täysin poissa. Oksitosiini ei kuitenkaan toivotulla tavalla vaikuttanut synnytyksen edistymiseen, vaan sai aikaan vauvalle lyhyitä sykkeenlaskuja.\nVarhaisina sunnuntaiaamun tunteina yövuorossa ollut kätilö mainitsi ensimmäisen kerran, että alatiesynnytyksen mahdollisuudet alkoivat olla aika vähäiset ja edessä olisi todennäköisesti sektio. Mulle oli erityisen tärkeää, että asia sanottiin suoraan ja koin, että mua pidettiin tilanteesta hyvin kartalla. Sovittiin, että oksitosiini tauotettaisiin ja yritettäisiin vielä aamuvuoroon saapuneen kätilön kanssa uudelleen ennen kuin päätöstä tehtäisiin suuntaan tai toiseen.\nTässä kohti mut myös ohjeistettiin olemaan ravinnotta. Pyysin saada sokeritipan, jotta mun verensokeri ei laskisi liiaksi, sillä pelkäsin sen laukaisevan mulle migreenin – ja tippa laitettiin.\nSunnuntaina aamupäivästä oksitosiini aloitettiin uudestaan ja vauvan sykkeet lähtivät taas laskuun supistusten aikana. Lopulta päivävuoroonkin tullut kätilö vahvisti lääkäriä konsultoituaan, että vauva tulee syntymään sektiolla iltapäivän aikana. Tunsin ihan valtavaa helpotusta selkeästä päätöksestä. Vaikka olin maininnut kätilölle episiotomiapelosta, en yllätyksekseni tuntenut lainkaan pelkoa sektiota kohtaan.\nKoska oli sunnuntai, ei suunniteltuja sektioita ollut listalla ja mut pystyttiin valmistelemaan leikkaukseen rauhassa. Ehdin siinä samalla kysymään kaikki mieltäni askarruttaneet kysymykset läpi ja hakemaan itselleni taas myönteisiä näkökulmia tilanteeseen. Mua auttoi esimerkiksi ajatus, että siinä kohtaa jo neljääkymmentätuntia lähennellyt synnytysrupeama oli kuitenkin osaltaan valmistellut vauvaa syntymää varten. Myös mun kroppa oli todennäköisesti valmiimpi esimerkiksi maidonnousua ajatellen. Tiesin myös, etten olisi voinut tehdä mitään synnytyksen kulun osalta toisin ja että kaikki keinot oli kokeiltu ennen sektioon päätymistä.\nSektiota edeltänyt tunti oli mun synnytyksen kipein. Epiduraalia ei voinut enää lisätä, joten pitkin matkaa yltyneet kivut pääsivät läpi monen lähes kivuttoman tunnin jälkeen. Tipuin mun henkiseltä surffilaudalta ja pahasti. Yritin pitää itseni pinnalla sen mielikuvan voimin, että leikkaussali henkilökunta olisi mun rantapelastajia ja voisin luottaa heidän kyllä saapuvan hätiin. Hengitin ilokaasua ja pitkiä hengityksiä muuten vain, mutta samalla myös itkin kivusta ensimmäisiä kertoja koko synnytyksen aikana. Kun mut vietiin leikkaussaliin pidin silmiä pääosin kiinni ja yritin vain saada ylläpidettyä mahdollisimman pitkää ja rauhallista hengitysrytmiä. En kivuiltani päässyt oikeaan asentoon spinaalipuudutusta varten, mutta se saatiin silti paikalleen onnistuneesti. Ja humps – olin taas ihanan kivuttomassa synnytyskuplassa. Samalla mun mies saapui mun vierelle ja leikkaus pääsi alkamaan. Vain minuutteja myöhemmin kuului ensiparkaisu ja mun miehelle ojennettiin meidän pieni poika syliin. Syntymäpäivänä raskausviikkoja oli 38+6.\nLeikkauksen aikana selvisi, että sykkeenlaskut johtuivat siitä, että vauvalla oli napanuora kahdesti tiukasti kaulan ympäri ja vauvan pää oli virheasennossa – ollut jo pitkään, sillä vauva oli kiinnittynyt aikaisin. Tämän kuuleminen teki mulle entistä varmemman olon siitä, että tämän synnytyksen kuului mennä juuri näin. Meille syntyi terve poika, joka ei joutunut kärsimään hapenpuutteesta, joka oli mun suurimpia synnytyspelkoja. Sain myös kuulla, että mun istukka oli jo hyvin kalkkeutunut ja meidän poika syntyikin kovin hoikkana: 2890 grammaisena ja 51 cm pitkänä. Muistan säikähtäneeni tätä hieman ja kysyneenikin istukan varhaiseen kalkkeutumiseen vaikuttavista tekijöistä useamman kerran henkilökunnalta. Mitään selittävää tekijää tähän ei kuitenkaan löytynyt.\nmikä takasi myönteisen synnytyskokemuksen?\nKoko synnytyskokemuksen kruunasi tarkkailuhuoneessa saatu tieto, että meille oli vapautunut perhehuone ja päästäisiin jäämään yhdessä sairaalaan. Lisäksi yhteisille alkumetreille mahtui monta asiaa, jotka vahvistivat myönteistä kokemusta: vauvalla oli alusta asti kaikki hyvin ja imetys onnistui ensi-imetyksestä alkaen.\nKun vuorossa ollut gynekologi (joka ei osallistunut muuten synnytykseni hoitoon) tuli käymään kanssani keskustelun synnytyksen kulusta vahvisti hän jotenkin ihanasti mun kokemusta sanoen, että: ”kun luin tuota sun synnytyskertomusta, niin mulle tuli sellainen olo, että sua on ihan aidosti kuultu läpi synnytyksen”. Näin itsekin koin. Lisäksi mulla oli kiertänyt aamu- ja yövuoroissa samat kätilöt, joten synnytykseeni osallistunut henkilökunta ehti tulla mukavan tutuiksi. Mun synnytyksen hoitoon osallistui myös loppuvaiheen kätilöopiskelija, joka oli todella taitava. Myös perhehuoneessa meidän hoidosta vastasi useampi opiskelija ja kaikkien kohtaamisesta jäi positiivinen ja luottavainen mieli.\nSe mikä lopulta muodostuu kullekin synnyttäjälle myönteiseksi synnytyskokemukseksi on riippuvainen monista tekijöistä. WHO:n ohjeistuksessa on listattu kuitenkin joitakin myönteiseen synnytyskokemukseen vaikuttavia tekijöitä:\nOmalla kohdallani koen kaikkien edellä mainittujen toteutuneen hyvin. Kaikki saamani kivunlievitys toimi ja tuli mielestäni synnytyksen kulun kannalta oikea-aikaisesti. Synnytyksen kulkuun nähden koin olevani joka kohdassa aktiivinen osallinen synnytyksessäni ja mun toiveita kuultiin. Sain kätilöiltä myös myönteistä palautetta asenteestani ja omista toimistani synnytyksen aikana. Se ruokki kokemusta omasta vaikuttamisen mahdollisuudesta.\nMun mieheni oli synnytyksen aikaan ja vielä sen jälkeenkin sairaslomalla selkävaivojen vuoksi, mutta tilanteesta huolimatta pystyi osallistumaan synnytykseen. Onnistuttiin pitämään ilmapiiri sopivan rentona – mies oli sopivasti läsnä ja teki mitä pyysin (hieroi, paijasi ym.), mutta pystyi sopivissa määrin keskittymään muuhunkin synnytyksen akana. Esimerkiksi seuraamaan jääkiekkopelejä.\nSektiosta huolimatta kotiuduttiin omasta toiveestamme sairaalasta kahden yön jälkeen tilanteeseen nähden hyvävointisina. Olen kokenut toipumisen kotona helpommaksi. Sairaalassa liikkuminen oli ymmärrettäen rajoitettu vain omaan huoneeseen koronatilanteen vuoksi. Uutta yhteistä arkea onkin takana jo kohta kahden viikon verran.\nsynnytyskertomus = kuvaus yksittäisen synnytyksen kulusta\nHaluan vielä loppuun muistuttaa, että synnytyskertomus on aina henkilökohtainen, yhden ihmisen kuvaus synnytyksen kulusta ja siitä mieleen tallentuneesta kokemuksesta. Tiedän, että suunnittelemattomaan sektioon päätyneet synnytykset saattavat herkästi herättää myös omalle kokemukselleni päinvastaisia tunteita, kuten synnytyspettymystä.\nToivon, että synnytyskertomuksia lukiessa mielessä pysyisi myös se, että ei ole yhtä oikeaa tapaa tuntea, ajatella tai reagoida riippumatta siitä millainen kunkin synnytyksen kulku on ollut. Halusin kuitenkin, että myös tämä synnytyskertomus tulisi jaetuksi, sillä koin itse valtavan hyödylliseksi erilaisten synnytyskertomusten läpilukemisen omaan synnytykseeni valmistautuessa.\nKorona ja raskaus – ajatuksia synnytyskaranteenin keskeltä\nSynnytyspelko – miten suojata mieltä?\n3 x Storytel lempparini vanhemmuuteen valmistautuvalle


1987 Camaro 3Gen 2.8 V6 - Projektit - F-Body Club of Finland\n1987 Camaro 3Gen 2.8 V6\nSeptember 13, 2012 in Projektit\nUusi harrastaja esittäytyy, eli 16v pojankloppi Kanta-hämeesta ja vehkeenä tälläinen vajaa pyttynen 3g Camaro jonka bongasin pari viikkoa sitten nettiautosta.\nKaupat tehtiin viikko sitten ja eilen ilmestyi auto pihamaalle . Suunnitelmista sen verran että alkuun on tarkoitus hieman siistiä ulkokuorta ja koittaa leipoa kikotin leimakuntoon.\nTexFinn 3 posts\navogta-89 4 posts\nChevyBoy 4 posts\nLarge 22 posts\ntervetuloa kerhoon ja hyvän harrastuksen pariin\nHienoa! Tervetuloa mukaan! Tuosta on hyva aloittaa ja sitten kun ruokahalu kasvaa syodessa niin vaihtaa sitten kokokoneiseen laitteeseen.\nTervetuloa minunkin puolesta, hyvä saada lisää omanikäisiä, vaikka vuoden vanhempi oletkin\nOnnea uudelle pirssille\nHIENO homma ehkä tää nykynuoriso ei olekkaan niin toivotonta ku luulin\nMoi, mulla oli sun ikäsenä, -56 Popeda. Ajeltiin palokatuja pitkin, nooh, joskus kadullakin.\nKomea pirssi ja tervetuloa mukaan kerhoon kirjavaan\nNuorena se oikea harrastus pitää aloittaa\nOikein...minunkin ensimmäinen itse ostama auto oli f-body\nJa tervetuloa minunkin puolesta.\nMut sahan oot niin vanha etta toi Popeda oli varmaan uusinta uutta silloin...\nPope oli 7v., kun olin "largen" ikäne.\nKiitokset kaikille lämpimästä vastaanotosta, viikonloppuna tarkoitus saada pahimmat puutteet korjattua.\nEli ainakin tämmöistä pientä askaretta tiedossa\nÖljyjen ja nesteiden tarkastus\nUudet kaasujouset konepeltiin (toinen hieman kuoleentunut ja toinen puuttuu kokonaan)\nJarrujen ilmaus (puoltaa kohtalaisesti)\nTuossa vissiin tärkeimmät, onko jotain muuta erikoista mitä kannattaa tarkastaa/tehdä näin heti alkuun?\nTervetuloa porukkaan minunkin puolesta\nVaihteiston öljyjen ja suodattimen vaihtoa suosittelen varsinkin jos ed. vaihdosta ei ole tietoa. Suodattimen mukana tulee myös uusi öljypohjan tiiviste.\nMitä nyt ekana tulee mieleen, niin:\n-Tekniikanvaihto tehokkaaseen V8-moottoriin ja manuaalivaihteistoon.\n-Alustan päivitys jäykillä jousilla, kisaiskareilla, tiukoilla puslilla, hipo-tukivarsilla yms, yms.\n-Jarrujen raju suurentaminen, isot ja kevyet vanteet\nNoilla pääsee hyvin alkuun...\nVaraudu vaihtamaan etujarruletku, tyyppivika että turpoaa umpeen.\nEdellisen omistajan mukaan juuri vaihdettu öljyt ja suodatin, joten öljypinnan tarkistus riittänee näin ensi alkuun.\nToiselle puolelle edellinen omistaja on tuon juuri vaihtanut ja toiselle puolelle sain uuden letkun kaupan päälle joten tämäkin on hoidossa.\nJotenkin osasin odottaa tätä Z-molta\nja jos ei noi riitä niin vaihtaa mustangiin alkaa omien housujen lisäks tytöilläkin pöksyissä tapahtuu\nei vaan, onnea hankinna johdosta ja ei muuta kun niin paljon huoltoa kun lompakko kestää\nHyvä homma! Taitaa olla se sininen? Kävin kanssa sitä katsomassa, mutta tarve oli valmiille autolle. Tekemistähän siinä on, muta ei mitään ylivoimaista. Oikein hyvä eka projekti.\nOlihan siellä kuviakin, ei vain heti auennut. On tää se sama peli.\nJep sama peli, tekemistä tuossa on mutta ei mitään ylitsepääsemätöntä ja varsinkin kun aikaa on 1v 7kk ennen kun auton oikeasti tarvis olla ajokunnossa.\nJuuri passeli kakkosprojekti mun '55 Ford Anglia entisöinnin rinnalle\nAuton pesu - Check!\nÖljyjen ja nesteiden tarkastus - Check! *\nÄänenvaimentimen asennus - Marteliukselle lähetetty tiedustelu catbackista joten Check!\nUudet kaasujouset konepeltiin - Ei löytynyt Hyvinkään motonetistä, täytyy kahtoa jostain muualta\nJarrujen ilmaus (puoltaa kohtalaisesti) - Korjaantui letkun vaihdolla Check!\n* Vaihteistoöljy on vähissä, kylmänä auto sammuksissa tikku juuri ja juuri kastuu, lämpimänä vaihteiden läpikäymisen jälkeen auton käydessä ei tikussa näy mitään. Kannattaako tuonne vain lisätä jotain (mitä?) öljyä vaiko vaihtaa suosiolla kokonaan?\nNykyään hammaslääkäriin joutuu jonottamaan, eli varaa aika hyvissä ajoin. Z-mo:n ohjeilla pääset varmasti eroon vanhoista amalgaamipaikoista.\nKusevat housuunsa, kun naurattaa ?\nlisää heti autom.vaihteistoöljyä DEXRON III,jos ajat autolla\nKaasujoisia kannattaa kysellä noilta kerhon yhteistyöfirmoilta niin saa oiket ja tarpeeksi vahvat .\nVaihteistoöljyä lisätty, vajausta oli n. 1,5 litraa onneksi ei tullut paljoa ajettua ennen lisäämistä.\nHieman ihmetyttää noin suuri vajaus kun tippaakaan ei ole maahan tullut, täytynee tarkkailla öljypintaa...\nVielä puuttuu ainakin\nMuutaman ruostekohdan paikkamaalaus\nEteen uudet jarrupalat/takapään liinojen tarkistaminen\nLeima ja se hemmetin ajokortti\nNyt kun auto on seisonut pidemmän aikaa samassa paikassa huomasin että tiputtaahan se öljyä, vuoto on vain pieni joten ei heti oo osunnu silmään. Läikkä jää laatikon etupään kohdille, joten ilmeisesti turbiinin kaulan stefa vuotaa, onko ko. stefan vaihto minkäläinen homma? Ilmeisesti joutuu ainakin vaihdelaatikon tiputtamaan vaihdon ajaksi?


Monipuolisuudellaan hämmästyttävä kalustoauto - EL-Kori Oy\nKalustoauto rakennettiin asiakkaan monipuolisten tarpeiden pohjalta, helpottamaan asiakkaan arkea ja työntekoa. Korin rakennuksessa erilaiset säilytysratkaisut olivat olennaisessa osassa ja jokaiselle työkalulle ja tavaralle rakennettiin oma säilytyspaikka. Myös erilaiset sähkötarpeet huomioitiin korissa, muun muassa asentamalla autoon erillinen generaattori.\nTyöturvallisuuden huomiointi oli myös erittäin tärkeää jo korin rakennus- ja suunnitteluvaiheessa. Korissa on monipuolinen ja tehokas valaistus sekä ulkona että sisällä. Ulkona lähes 15 työvaloa varmistavat näkyvyyden pimeimpinäkin ajankohtina ja sisällä 12 kattovaloa sekä hyllyvalot takaavat turvallisen työympäristön. Koritilan lattia, sekä katon ulkopinta on käsitelty liukuestepinnoitteella, joka vähentää liukastumisen riskiä ja kestää kovaa kulutusta.\nKorissa on myös monia muita pieniä yksityiskohtia, joten tutustu tarkemmin koriin ja korin monipuolisiin ratkaisuihin alla olevalta videolta tai tämän linkin takaa!


Tietoturva-alan tähtihakkeri Samin tiedot vietiin Vastaamo-kiristyksessä: "Kamalin keissi, mitä olen nähnyt, vaikka paljon olen nähnyt" – kertoo nyt, miten tekijää jahdataan - MTVuutiset.fi\nVideolla Sami Laiho kertoo, miten Vastaamon tietomurtajaa jahdataan pimeässä verkossa.\nJulkaistu 27.10.2020 20:13\nSami Laiho on yksi monista valkohattuhakkereista, jotka jahtaavat Vastaamon tietomurron tekijää pimeässä verkossa. Laiholle syy on myös henkilökohtainen.\n– Tämä on kamalin kiristyskeissi, mitä minä olen nähnyt, vaikka paljon olen nähnyt, Sami Laiho toteaa viimeisen viikon suurimmasta puheenaiheesta.\nPsykoterapiakeskus Vastaamon potilaiden tietoja on murrettu, ja kiristäjä uhkaa julkaista niitä, jos lunnaita ei makseta. Uhreja on arvion mukaan jopa 40 000, mukana lapsia ja nuoria, joiden elämän arkaluontoisimmat tiedot voivat olla rikollisissa käsissä. Osa tiedoista on jo päätynyt pimeään Tor-verkkoon.\nJutun lopussa olevalla videolla Laiho kertoo ohjeet tietomurron uhreille.\nHuonoja uutisia. Vastaamon tietomurron tekijän jäljille on hyvin hankala päästä. Se johtuu siitä, että pimeä verkko, jossa tekijä toimii, on niin hyvin salattu ja suojattu.\nHyviä uutisia. Tekijän jäljille pääseminen on mahdollista, mutta…\n– Olen valitettavasti sitä mieltä, että hänen kiinnisaamisensa vaatii jonkinnäköisen inhimillisen virheen hänen kannaltaan, johtava tietoturva-asiantuntija Laiho harmittelee MTV Uutisten haastattelussa tiistaina.\nEi mikään tavan tallaaja\nHyvää tekevät niin kutsutut valkohattuhakkerit virittävät tekijälle ansoja, joiden avulla hänen liikkeistään yritetään päästä perille. Tietomurtajaa yritetään muun muassa saada klikkaamaan linkkejä, mikä auttaisi asiassa.\nLue myös: Jättimäinen takavarikko: Vastaamon ex-toimitusjohtaja Ville Tapion ja perheenjäsenien omaisuutta takavarikkoon liki 10 miljoonan euron edestä\nPaljon riippuu tekijän tietoteknisestä osaamisesta. Siitä liikkuu Laihon mukaan hyvin eritasoisia arvioita. Laihon oma arvio on, ettei tekijä ole ”tavan tallaaja”.\nKorkeasta osaamistasosta kielii muun muassa se, että jokaiselle uhrille lähetetyssä kiristyskirjeessä on keskenään eri lunnaiden maksuun osoitetut bitcoinosoitteet.\nSuomesta vai ulkomailta?\nLaiho puhuu tekijästä yksikössä. Uskooko hän, että tietomurtaja toimii yksin?\n– Uskon, että tämä henkilöityy yhteen tekijään. Mutta yksin hän ei tätä ole voinut tehdä.\nTekijän käyttämästä kielestä voi yrittää päätellä, minkä maalainen hän on. Englanti tekijältä taittuu lähes virheettömästi, kuin myös suomi.\n– Joko hänellä on kääntäjä tai sitten hän on suomalainen, Laiho arvioi.\nTästä on kyse Vastaamo-kiristyksessä käytetyssä Bitcoin-valuutassa – tämän takia se sotkee rikostutkintoja\nValkohattuhakkerit luovuttavat keräämänsä tiedot poliisille. Keskusrikospoliisi tutkii Vastaamon tietomurtoa useilla eri törkeillä rikosnimikkeillä ja on ilmaissut julkisuudessa kiitollisuutensa valkohattuisille apukäsille.\n– Vaikka olen itse kuinka kiukkuinen tälle taholle, niin tässä on tehty selkeä raja siitä, että meidän tehtävänämme on etsiä datapisteitä ja erilaisia todisteita ja jälkiä tästä tekijästä.\nHyvät hakkerit tukevat poliisia tietomurron tutkinnassa– yksi hakkereista kertoo, ketä vähin äänin toimivat auttajat ovat\nTietoturva-asiantuntija: Vastaamon johto vastuussa tietomurrosta – "Pahoin pelkään, että vastaavia tietomurtoja tulee jatkossakin"\nTee näin, jos haluat nähdä kirjatut potilastietosi – poistaminen ei ole mahdollista\nTekijä saattaa harhauttaa\nEtsittäviä asioita ovat muun muassa se, millä alustoilla, millä kielellä ja miten tekijä on viestinyt. Helppoa se ei ole, sillä tekijän epäillään harhauttavan jäljittäjiään jatkuvasti virheellisellä informaatiolla.\nKaikki tekijästä oleva tieto vaikuttaa asian selviämiseen. Esimerkkinä tästä Laiho mainitsee maanantaisen uutisen siitä, että Vastaamon erotettu toimitusjohtaja saattoi tietää tietomurrosta jo puolitoista vuotta ennen tutkinnan alkamista.\n– Sehän on ihan eri tilanne, jos saadaan tietää, onko tämä tapaus ihan uusi vai onko järjestelmä murrettu kaksi vuotta sitten.\nTietojen menettäminen voi pilata elämän\nValkohattuhakkereita on liikkeellä nyt paljon, osa enemmän, osa vähemmän ammattitaitoisia.\nTietoturva on Laihon erityisalaa 25 vuoden kokemuksella. Hän kiertää maailmaa tietoturvasta puhuen ja kouluttaen. Hänet on tunnustettu monesti teknologiajätti Microsoftin Yhdysvaltain-konferenssien parhaaksi puhujaksi.\nLaiho pitää muihin asiaa selvittäviin yhteyttä puhelimitse ja sähköpostitse. Järjestäytymistä on tapahtunut myös yhteisön keskusteluforumeilla.\nTällä hetkellä Laihon lähes kaikki vapaa-aika uppoaa tekijän jäljittämiseen. Se johtuu pitkälti siitä, että myös hänen tietonsa ovat todennäköisesti tekijän hallussa.\n– Täytyy sanoa, että motivaatio on aika kova.\nLaiho kävi vuosia sitten kerran Vastaamon vastaanotolla. Hän itse ei pelkää potilastietojensa vuotamista julkisille alustoille, sillä suuria salaisuuksia ei tullut kerrottua terapeutille. Muilla uhreilla tilanne voi olla täysin toinen.\nMyös vain henkilötietojen ja puhelinnumeron päätyminen vääriin käsiin voi kuitenkin johtaa karmeaan lopputulokseen. Alla olevalla videolla Laiho kertoo tosielämän esimerkin.\nVideolla Sami Laiho antaa ohjeet tietomurron uhreille ja kertoo koskettavan tapauksen huijareiden pääsystä kaverinsa yksityisiin tietoihin: "Hänen elämänsä meni pilalle"\nVastaamo Tietomurrot Verkkorikollisuus KRP Digi Kotimaa


Lumet Ruukinlahden puistoon? "Mitään ei ole päätetty" | Lauttasaari.fi\nLumet Ruukinlahden puistoon? ”Mitään ei ole päätetty”\nLumiherra. Projektinjohtaja Jyrki Paavilainen kävi Punaisella huvilalla. Mitään ei ole vielä päätetty, hän sanoo. (Kuva: Pete Suhonen)\nRuukinlahden puiston länsireunalle on suunnitteilla lumen vastaanottoasema. Paikkaa testattiin runsaslumisena viime talvena. Projektinjohtaja Jyrki Paavilainen Helsingin kaupungilta myöntää, että Ruukinlahdessa on haasteensa lumensijoituspaikkana.\n”Ruukinlahti on kuitenkin huonoista vaihtoehdoista paras. Olemme tutkineet saaren tarkasti.”\nVanhemmat ovat esittäneet huolensa lumikuormarallista Myllykallion alakoulun nurkalla. Kuinka huoli otetaan huomioon?\n”Paikka vaatii ilman muuta huomattavia lisäselvityksiä, jotta liikenne ja lumenajo sinne on turvallista koululaisille.”\nEikö 0,7 hehtaarin varaus lumensijoituspaikalle ole ylimitoitettu, varsinkin, kun ala peittää alleen siihen suunnitellun hiekkatekonurmen?\n”Aivan hyvin voidaan tutkia mahdollisuutta, että lumia ei ajeta kentän päälle. Jos lumet ajetaan kentän päälle, ne ja mahdolliset roskat poistettaisiin aikaisin keväällä ja kenttä saataisiin käyttöön.”\nTuotaisiinko Ruukinlahteen myös muualta kuin Lauttasaaresta kertyvää lunta?\n”Pääsääntöisesti kyse on vain saaren lumista. Mutta lumikaaoksen sattuessa kaupunki on tietenkin pakotettu hyödyntämään kaikkia lumen välivarastointipaikkoja.”\nMikä estää käyttämästä Koivusaarta lumenvastaanottopaikkana?\n”Hanasaaren sillan alikulku on liian matala tällä hetkellä. Paikka on mahdollinen, mutta ei tehokas, koska joutuisimme käyttämään eri kalustoa. Kun Koivusaaren täyttäminen alkaa, on todennäköistä, että sitä hyödynnetään lumien sijoituspaikkana.”\n”Näillä näkymin testaamme ensi talvena Vuosaaressa Staran Innovaatiohankkeen yhteydessä lumensulatuskonttia. Jos se toimii, kaukolämmön paluulämpöenergiaa hyödyntävä sulatusasema voitaisiin sijoittaa myös Ruukinlahteen. Se vähentäisi merkittävästi vastaanottopaikan vaatimaa tilaa. Haluan korostaa, että mitään ei ole vielä Ruukinlahden puiston osalta päätetty, ei edes sen käyttöä lumen vastaanottopaikkana. On tärkeää käydä dialogia alueen asukkaiden kesken.”


Kirja-arvostelu / Janis ja Elli Rozentāls – elämää ja taidetta, toim. Marjo Mela - Rozentāls-seura ry.\nJanis ja Elli Rozentāls – elämää ja taidetta, toim. Marjo Mela. Rozentāls-seura, Keuruu 2006, 127 s.\nRozentāls-seura sai nimensä, kun v. 1990 haeskeltiin henkilöhahmoa, johon Suomen ja Latvian väliset kulttuurisuhteet voisivat kiinnittyä, Viron Friedebert Tuglaksen tapaan. Itsestään selvä, jollei suorastaan ainoa kandidaatti tähän rooliin oli Janis Rozentāls. Seuran vuosikirjoissa on aika ajoin ilmestynyt hänestä kertovia artikkeleita, ja vuonna 2006 Seura julkaisi otsikoidun teoksen, kun taiteilijan syntymästä oli kulunut 140 vuotta. Nyt, vuonna 2016, siitä on kulunut jo 150 vuotta, mutta kirjoitukset täyttävät edelleen tehtävänsä eli esittelevät tiiviissä muodossa taiteilijan elämää ja taidetta, erityisesti suhteissa Suomeen.\nKirjoittajat ovat Marjo Mela, Anto Leikola, Saara Vaherjoki-Honkala ja Inta Pujāte.\nAluksi Latvian historian tutkija, FT Marjo Mela esittelee artikkelissaan ”Janis ja Elli Rozentālsin Suomi ja Latvia” historian vaiheita, johon taiteilijan elämä sijoittuu: 1800-luvun loppua ja 1900-luvun alkua (ss. 6-20).\nProfessori emeritus Anto Leikola, maamme varsinainen Rozentāls-asiantuntija, laulajatar Elli Forssell-Rozentālen sisarentyttären poika, kertoo Janis Rozentālsin elämästä ja sidoksista Suomeen artikkelissaan ”Janis Rozentāls ja hänen kaksi kotimaataan” (ss. 21-38). Kirjoittaja esittelee taiteilijan elämänkerran, hänen taiteilijantiensä ja sen kontekstin, tuotantonsa päälinjat, kontaktit vaimon perheeseen ja suomalaiseen taiteeseen, viimeiset vaiheet vuonna 1916, muistonäyttelyt ja Elli-vaimon ja lasten myöhemmät vaiheet. Leikolan runsas kotiarkisto kirjeineen, julkaisemattomine käsikirjoituksineen ja valokuvineen on palvellut lähteenä hänen moniin Janis Rozentālsia koskeviin artikkeleihinsa, niin myös seuraavaan.\nHuK Saara Vaherjoki-Honkala keskittyy laajassa artikkelissaan Elli Forssell-Rozentāleen, ”taiteilijan muusaan aikalaislähteiden valossa” (ss. 39-88). Artikkeli esittelee Elli Forssellin lapsuutta ja nuoruutta, monilukuista sukua, musiikkiopintoja ja konserttikiertueita, tapaamista Janis Rozentālsin kanssa Riiassa, häitä, yhteiselämää Riiassa, Suomen-vierailuja, muuton Suomeen maailmansodan alkuvaiheessa, täysihoitolan Kulosaaressa ja sen vieraat, taiteilijan näyttelyt ja kuoleman, Ellin elämää Riiassa., jossa hän piti taidegalleriaa ja toimi kulttuurisiltana latvialaisten ja vierailevien suomalaisten välillä. Kertomusta kuvittaa runsas valokuva- ja sitaattiaineisto Anto Leikolan kokoelmista. Kirjeenvaihto sukulaisten ja ystävien kanssa oli tuona aikana kiitettävän vilkasta, joten siinä kuvastuu elävänä nuoruus, aloittelevan laulajattaren ura, romanttinen rakkaus, idyllin hälveneminen, pariskunnan arki. Sota-aika muodostaa kirjeenvaihdossa aukon, kunnes se 1943 alkaa uudelleen.\nLatvialainen taidehistorioitsija, MA Inta Pujāte täydentää kirjaa artikkelillaan ”Janis Rozentālsin taiteesta” (ss. 89-102). Hän on aiemmin koostanut monikielisen loistopainoksen taiteilijan töistä (1991) sekä myöhemmin runsaasti kuvitetun esittelyn tämän elämästä ja taiteesta (2014). Hän on myös kirjoittanut Janis Rozentālsin yhteyksistä pohjoismaiseen taiteeseen kirjassa Latvijas māksla starptautisko sakaru kontekstā (2000).\nTaiteilijan tie vei Kuurinmaalta Pietarin Taideakatemiaan, tutustumismatkoilla Tukholmaan (tekijä ei mainitse tässä yhteydessä käyntiä Suomessa, joka kuitenkin on Leikolan artikkelissa), Saksaan sekä Ranskaan, Pariisin maailmannäyttelyyn. Tyylien kehitys eteni realismista uusromantiikkaan, sitten symbolismiin. Maininnan saavat lyyrinen maisemamaalaus, ”biologinen romantiikka”, mytologia ja kaiken aikaa ansiotöinä muotokuvamaalaus ja laatukuva, alttaritaulut, grafiikka, kirjan- ja lehdenkuvitus. Suomalaisista taiteilijoista, joiden kanssa Rozentāls oli kosketuksissa, tekijä mainitsee Albert Edelfeltin ja Akseli Gallén-Kallelan, jonka freskot Pariisin maailmannäyttelyssä ja Porin Juselius-mausoleumissa innoittivat hänen omia freskojaan. Lähteeksi on mainittu Rozentālsin artikkeli Suomen taiteesta (”Par Somijas makslu”). Itse asiassa Rozentāls esitteli tällä otsikolla Suomen huomattavimmat taiteilijat ja kansallisromanttisen arkkitehtuurin edustajat Wehrotajs-lehden vuoden 1905 numeroissa 2-6 ja 9-10 kuvituksen kera, eikä täältä saatuja vaikutteita ole vaikea löytää.\nVärikuvina kirjan lopussa saamme nähdä Pujāten v. 1991 koostamasta albumista peräisin olevat yhdeksäntoista maalausta Suomesta (ss. 103-118; muotokuvia ja maisemia) ja symbolistisista teoksista yhdeksän (ss. 119-126). – Mahdollisesti nämä olivat maalauksia, jotka olivat esillä muistonäyttelyssä vuonna 1917 – Leikolan (eli ajankohdan lehdistön) mukaan niitä oli 77. En malta olla lisäämättä, että lehtitietojen mukaan jo alkuvaiheessa myytiin viisitoista teosta ja lopulta lähes kaikki. Lehdet nimeävät viisitoista öljymaalausta ja luonnosta niiden muutaman lisäksi, jotka ostettiin Latviaan. Sopii siis odottaa, että tässä kirjassa esitetyt Suomessa maalatut taideteokset eivät ole ainoita, joita vielä täältä löytyy.\nKirja on saatavilla seuran nettikaupasta.


John Terry, 33, on yhä Valioliigan eliittiä. (KUVA: ANDY RAIN)\nLiverpoolissa yli 500 ottelua vuosina 1996-2013 pelannut ex-toppari Jamie Carragherhttp://www.is.fi/haku/?search-term=jamie+carragher kohtasi uransa aikana useita huippuluokan keskuspuolustajia. Yksi on Carragherin mukaan ylitse muiden.\nDaily Mailille kirjoittamassaan kolumnissa Carragher paljastaa ihalleensa aina Chelsean kapteenia John Terryähttp://www.is.fi/haku/?search-term=john+terrya. Lontooseen vuonna 1998 siirtynyt Terry on Valioliigan historian toinen puolustaja, jonka Englannin pelaajayhdistys PFA on valinnut Valioliigan vuoden pelaajaksi.\nCarragher muistelee vuoden 205 Mestarien liigan kevättä, jolloin Liverpool marssi lopulta jännittävien vaiheiden jälkeen mestariksi. Välierissä Liverpool kohtasi Chelsean. Carragherin ja Sami Hyypiän http://www.is.fi/haku/?search-term=sami+hyypianjohtama Liverpoolin puolustuslinja piti nollan sekä kotona että vieraissa. Terryn Chelsea joutui antautumaan kerran. Carragher kertoi ajatelleensa mestaruuden ratkettua ensimmäiseksi kohtaamistaan Terryn kanssa.\n- Muistan kuinka manageri Rafael Benitezhttp://www.is.fi/haku/?search-term=rafael+benitez sanoi minulle ennen välierien alkamista, että Chelsea on onnekas, kun heillä on riveissään Terryn kaltainen puolustaja.\n- Ymmärsin, mitä hän tarkoitti. Terryllä oli uskomaton kyky vetää pallo itseensä magneetin lailla. Hän sai aina päänsä tai jalkansa pallon tielle, kun sitä tarvittiin.\nTerry on nyt 33-vuotias. Hän on voittanut Chelsean kanssa kaiken mahdollisen ja kuulunut seuran avainpelaajiin siitä saakka, kun saapui Stamford Bridgelle. Carragherin mielestä Terryn ura Valioliigassa hakee vertaistaan.\n- Joitakin loistavia keskuspuolustajia on pelannut Valioliigassa, kuten Rio Ferdinandhttp://www.is.fi/haku/?search-term=rio+ferdinand, Jaap Stamhttp://www.is.fi/haku/?search-term=jaap+stam, Ricardo Carvalhohttp://www.is.fi/haku/?search-term=ricardo+carvalho, Tony Adamshttp://www.is.fi/haku/?search-term=tony+adams, Sol Campbellhttp://www.is.fi/haku/?search-term=sol+campbell ja Vincent Kompanyhttp://www.is.fi/haku/?search-term=vincent+kompany. Heillä on myös titteleitä, jotka todistavat heidän hyvyytensä.\n- Terry on kuitenkin koko joukon paras. Hän on Paul McGrathinhttp://www.is.fi/haku/?search-term=paul+mcgrathin jälkeen ensimmäinen puolustaja, joka on valittu PFA:n vuoden pelaajaksi. Minusta tuntuu siltä, että hänen tasaisuuttaan ei aina ole arvostettu tarpeeksi, Carragher analysoi.


Apteekkarin lipasto ikea – Internet ja tietokoneet\nHome / Apteekkarin lipasto ikea\nApteekkarin lipasto ikea\nKalustevaliot – Etusivu,rh:kalustevaliot. JPG,ow:80pt:Työpöytä, vaatekaappi, laatikosto, tarjoilupöytä, lipasto, valaisin,rh:manse. Näin tuunasin huonekalun -kilpailu: Paperia pintaan!\nSignaler une autre imageVous avez trouvé des images choquantes. Siksi tuotteen mukana tulee seinäkiinnike, jolla lipaston voi . Hemmottele itseäsi viihtyisällä kylpyhuoneella. Meillä on laaja valikoima tyylikkäitä lipastoja, tutustu ja osta JYSK. Ikea sentään osaa tarjota palapeleilleen suht idioottivarmat ohjeet, muut eivät. Pommi-isku apteekkarien mielenosoitukseen tappoi ainakin Pakistanissa.\nIkea maksaa jättikorvaukset lapsensa lipaston takia menettäneille perheille. Ikea muistuttaa, että muun muassa Malm-lipastot on kiinnitettävä seinään kaatumisen estämiseksi. Lipasto ja piironki aina edullisesti JYSKistä.\nUlospäin täyttä tyyliä ja sisältä pelkkää säilytystilaa. Ongelmana on puulipasto (ns. apteekkarin lipasto), joka on muuten hyvä,. Ikea keksi kierrätyshuonekaluista uuden bisneksen.\nRuokapöydistä, tuoleista ja lipastoista alkanut kierrätyspalvelu on positiivisen palautteen . Ilmoituksia yhteensä 2689 Myydään käytetty, ostetaan ja rekrytoidaan. Lastenhuoneen lipasto on nyt tarpeeton uusien kaappien myötä ja ajattelimme uudelleensijoittaa sen eteiseen. ANNETAAN tarpeettomana kappaletta IKEA Expedit hyllykköjä x noin 1X 1cm. Näytä: Suosituimmat, Suositellut, Äskettäin julkaistut.\nIkea Maryd Tray Table to be painted with one part French Linen two parts Old White. JUVIn apteekkarin lipasto mustaksi maalattuna. Tunnisteet: kierrätys, lipasto, sisustus, tuunaus, uusvanha. Vielä kun saisin hankittua sellaisen apteekkarin lipaston kuppivetimillä. Tämä 1900-luvun alkupuoliskolla on toiminut oikean apteekin lipastona, syvyys.\nXD tipihii, jos mie osaan pellittää hallin katon, kasata ikea-kalusteet ja. Tämähän on hauskaa, Ikea on muuten tuossa naapurissa, joten se on meidän. Kyseessä on apteekkarin lipasto, joka on ollut meillä puun . Poika oli apteekkarina Kyrössä ja Edith puolusti oikeuttaan juristin laatiman.\nHilkalta lipaston, jotta sohva ja lipasto päätyisivät samaan paikkaan. Lisäksi tuonne on mahdollisesti tulossa 30cm leveä apteekkarin kaappi jonne on suunnitteilla mm. Meillä on jo yli vuotta käytössä ollut koivupuiset sänkyrunko, yöpöydät ja lipasto kirsikan väristä puuta.\n← Beautiful girl Samsung 8500 →


Osallistu SPHT-tutkimukseen! | Sosiaalipedagoginen hevostoimintayhdistys ry\nPyyntö SPHT-käsikirjan täyttäjille osallistua tieteelliseen tutkimukseen\nSosiaalipedagogisen hevostoiminnan laatu ja vaikuttavuus -käsikirja on dokumentti, jolla hevostoimija kuvaa palvelunsa sisältöä. Yhdistys edellyttää käsikirjan täyttämistä henkilöiltä, jotka hakevat SPHT® -tavaramerkin käyttöoikeutta vuodesta 2021 alkaen tai ovat saaneet sen ennen vuotta 2021.\nPalauttaessaan käsikirjan yhdistykselle, palauttaja voi antaa suostumuksensa sen tutkimuskäyttöön Luken tutkimuksessa. Käsikirjan tietoja käytetään selvittämään sosiaalipedagogisen hevostoiminnan merkitystä, tavoitteita, sisältöjä ja asiakasvaikutuksia. Tietoja voidaan käyttää myös yhteydenottoon jatkotutkimusta varten, mikäli aineistosta nousee sellaiseen tarvetta.\nTutkimukseen osallistuminen on tärkeää, sillä sen avulla voidaan osoittaa toimintamuodon yhteiskunnallista vaikuttavuutta. Mahdollisimman suuren aineiston avulla on mahdollista selvittää toiminnan piirteitä kattavasti. Tutkimukseen osallistuminen hyödyttää SPHT-toimijoita, sillä tulosten avulla voidaan kertoa hevostoiminnasta palvelunostajille ja eri sidosryhmille.\nTutkimukseen osallistuminen on vapaaehtoista ja osallistumisen voi keskeyttää milloin tahansa ottamalla yhteyttä tutkijaan. Tutkimuksen keskeyttämisestä ei aiheudu tutkittavalle minkäänlaisia kielteisiä seuraamuksia.\nTiedot käsitellään ehdottoman luottamuksellisesti ja osallistujia ei nimetä mihinkään tutkimuksen kirjalliseen työhön. Kerätty aineisto anonymisoidaan, jotta vastaajia ei voida tunnistaa. Henkilötietoja kerätään, käsitellään ja säilytetään tutkimuksen tietosuojailmoituksen mukaisesti. Tietosuojailmoitus löytyy käsikirjan palautuslaatikon yhteydestä yhdistyksen sivuilta.\nKiitos yhteistyöstä! Mikäli sinulla tulee kysyttävää, ota yhteyttä!\nTutkija Maija Lipponen\n029 532 2024


Perhetyö - Tuopa\nPerhetyö on perheissä tehtävää työtä, jolla tuetaan perheiden voimavaroja ja asiakkaiden hyvinvointia. Toiminnan tavoitteena on vahvistaa perheen sisäistä vuorovaikutusta ja turvata lasten kasvu ja kehitys suotuisassa kasvuympäristössä.\nPerhetyön tarkoitus on tukea perheitä omassa arjessaan. Turvaamme lapsille terveen kasvun ja kehityksen, työstämme arjessa esiintyviä haasteita. Tuemme positiivista kasvatusta, minkä kautta pystymme tukemaan hyvän vuorovaikutuksen rakentumiseen perheessä. Lisäksi luomme yhdessä perheen kanssa ratkaisumalleja perhekohtaisiin haasteisiin ja mahdollisuuksiin.\nToimintamuodot ovat arkisia ja perhetyö edellyttää perheen sitoutumista toimintaan. Tuopa tukee ja ohjaa perheitä kokonaisvaltaisesti moniammatillista henkilökuntaamme hyödyntäen. Teemme tiivistä verkostoyhteistyötä muiden toimijoiden ja asiakkaan läheisten kanssa.


Racinel Piggy savustettu possunnahka kierretikku - Lemmikkistore\nTuotearvioinnit: 0\tRacinel Piggy savustettu possunnahka kierretikkuRacinel Piggy puruluut on valmistettu herkullisesta possunnahasta. Niissä yhdistyy possunkorvien kiistämättä herkullinen maku ja perinteisten naudannahkaluiden funktionaalisuus. Possunnahkaiset puruluut sulavat paremmin kuin naudannahkaiset luut ja hennosti savustetut luut tuleekin syötyä viimeistä murua myöten.* Rehuaine koiralle* Kaikille koirille sopiva puruluu* Sopivat myös koirille jotka on yliherkkiä nautaproteiinilleVarmista,että koiralla on aina raikasta vettä tarjolla. Muista valvoa koiraasi aina kun sillä on purutuote.Koostumus: Pestyt, kuivatut ja savustetut possunnahatSäilytys: Kuivassa ja viileässä Racinel Piggy-sarjassa on solmuluita, puristeluita, kierretikkuja, kääröjä ja puristerullia.\nKysy lisää tuotteesta: Racinel Piggy savustettu possunnahka kierretikku, 17cm, 50kpl -VARASTOPOISTO-


Pirttimaan talossa Lohjalla hyödynnettiin märkätilojen vedeneristyksessä Kiillon uutta tehokolmikkoa: Kiilto PrimerOne, Kiilto XPU ja Kiilto KeraPro.Tapani Pirttimaa on rakennusalan yrittäjänä tottunut rientämään työmaalta toiselle. Tällä kertaa kesää on vietetty kuitenkin erityisen paljon omassa pihapiirissä Lohjalla, sillä työn alla on perheen uusi omakotitalo. Jotta talo olisi syksyllä muuttovalmis koko perheelle, pitää märkätilojen olla käyttövalmiina alusta lähtien. Vedeneristyksessä Pirttimaa päätti hyödyntää Kiillon uutta märkätilaratkaisujen tehokolmikkoa:  1. Ensin\nke, elo 29, 2018 09:40 CET\nke, elo 23, 2017 11:00 CET\nMistä uuden tuotteen kehittäminen saa alkunsa? Joskus suoraan asiakkaan aloitteesta. Keväällä 2013 Tampereen yliopistollisen sairaalan (TAYS) infektio-osaston ylilääkäri Jaana Syrjänen kertoi tarpeistaan tapaamisessa Kiillolla.– Sanoin, että kun teillä on tämä Erisept Foam, joka on ollut käyttäjän kannalta hyvässä muodossa – voisiko sen tyyppinen olla myös klooriheksidiinistä? Syrjänen muistelee nyt. Pirkanmaalla MRSA-bakteeria on esiintynyt jo yli kymmenen vuoden ajan erityisen paljon muuhun maahan verrattuna. MRSA on metisilliini-antibiootille vastustuskykyinen bakteeri, joka voi\nti, elo 22, 2017 12:00 CET\nKansainvälinen Rolls-Royce-monialayhtiö tuottaa korkean osaamisen laitteita kuten lentokone- ja laivamoottoreita sekä laivalaitteita. Merenkulkuvälineiden taustalla on vahvaa suomalaista tietotaitoa: Rauman tehdas on maailman johtava azimuth-tyyppisten potkurilaitteiden valmistaja. Vaikka eivät ne raumalaiset itse sitä sano. Haastattelussa Rolls-Royce Rauman tehtaan edustajat toteavat vaatimattomasti tekevänsä potkurilaitteita ja siihen liittyvää myyntiä ja ostoa, tuotekehitystä, projektin suunnittelua ja projektinvetoa. – Myös potkurilaitteiden huolto on kasvava ala, johon yritys\nto, elo 10, 2017 09:04 CET\nKiillon yhteistyö suuren paperivalmistajan kanssa laajeni yksinkertaisesta tuotekehitysprojektista kokonaisen toimintamallin kehittämiseen.Suuren paperivalmistajan haasteena oli tuotantoyksikkö, jossa käytetään korkealaatuisen paperin valmistamiseen selluloosan lisäksi paljon päällyste- ja täyteainepigmenttejä. Päällystyspastoilla aikaansaadaan hienopapereihin korkeaa kiiltoastetta sekä erilaisia paino- ja käsittelyominaisuuksia. Tässä tuotantoyksikössä valmistettavia erikoispapereita käytetään mm. aikakauslehdissä ja markkinointimateriaaleissa - silloin, kun tarvitaan esimerkiksi\nti, elo 08, 2017 10:20 CET\nKiillon ja paperinvalmistajan yhteishankkeessa kehitetään jatkuvan optimoinnin toimintamallia.Syvempää vuoropuhelua ja ketterämpää reagointia Kiillon ja asiakkaan yhteistyö käynnistyi tuotekehitysprojektista, jossa kehitettiin räätälöity pesuaine erittäin vaativia ja korkealaatuisia paperituotteita valmistavan tuotantolaitoksen tarpeisiin. Tarve pesuaineiden optimointiin ja jatkuvaan kehittämiseen tiedostettiin jo tuolloin. – Jo alkumetreillä tiedostimme, että olisi hyvä pystyä käymään syvempää vuoropuhelua pesukemikaalien kehittämisen ympärillä. Nopeat muutokset vaativat läheisempää\nti, kesä 13, 2017 11:00 CET\nSiivous-, kiinteistö- ja turvapalveluita tuottava SOL Palvelut Oy on osa SOLEMO-konsernia. SOL on perinteikäs, monille suomalaisille tuttu perheyritys, joka ei kaihda uudistumista. Heidän yhteistyönsä Kiillon kanssa on kestänyt vireänä jo 20 vuotta.- Kiillon kanssa tuotekehitys onnistuu hyvin, koska heidän tuotekehityksensä on täällä Suomessa, kiittää SOL Palveluiden liiketoimintajohtaja Jussi Holopainen. Kiillon vahva panostus tuotekehitykseen näkyy myös puhdistus- ja hygieniatuotteiden kumppanuudessa. Jos kiinteistöön on esimerkiksi tullut uusia materiaaleja joiden puhdistamiseen\nti, kesä 13, 2017 09:00 CET\nHuippuravintolan puhtaudesta ei voi tinkiä, mutta koska keittiötä siivotaan usein, puhtaanapidosta kannattaa tehdä mahdollisimman sujuvaa. Siinä kohtaa kuvaan astuvat toimivat puhdistustuotteet ja -välineet.Myös Pekka Terävän Michelin-tähditetyssä Olo-ravintolassa puhdistustuotteen toimivuus asetetaan edullisen hinnan edelle. - Jos ammattikokki, käsityön mestari kuluttaa aikaansa pintojen hinkkaamiseen huonolla tuotteella, se on kallista hommaa. Huippukokit siivoavat keittiönsä itse, ja siinä maksaa eniten ammattilaisen työpanos, ei puhdistukseen käytetty pesuaine. Terävälle\nSiivous- ja kiinteistöpalveluita tuottava SOL Palvelut on osa Lindström Oy:stä polveutuvaa SOLEMO-konsernia. SOL on perinteikäs, monille suomalaisille tuttu perheyritys, joka ei kaihda uudistumista. Heidän yhteistyönsä Kiillon kanssa on kestänyt vireänä jo 20 vuotta.Yrityksen arvoista heijastuu vahva luotto henkilöstön osaamiseen: siihen ovat sidoksissa niin oman työ tulokset, kuin asiakkaan tyytyväisyyskin. Palveluvastaavia ja muuta henkilöstöä koulutetaan jatkuvasti syvemmälle puhtaanapidon saloihin sekä lyhyt- että pitkäkestoisilla koulutuksilla ja valmennuksilla. SOL Palveluiden


Pessimiltsi & Illusiano: Mitä meillä syödään?\nRaahasin Kaino-kamerani tänään taas pitkästä aikaa tallille, tarkoituksena kuvata taas vaihteeksi hevosten ruoat teille! Tykkään itse tehdä hevosten ruokia, ja tykkään ihan yhtä paljon lukea postauksia koskien hevosten ruokintaa. Jos löytyy vielä kuvat niistä ruuista, niin meikäpoika on häpi!\nValpperissa hevoset syövät Marstalin rehuja. Racingiä nuo taisivat syödä ennen (sillon kuin alotin Melexin hoitamisen, taisi se syödä päivässä litran Peacemakeria ja litran vehnälesettä, ja tungin siihen varmaan 5l aina vettä, että se turpoo tarpeeksi.. joo, Melex ois voinu yhtä hyvin juoda sitä pillillä), mutta pari talvea sitten vaihdettiin Marstaliin, ja tyytyväisiä ollaan oltu!\nSupervanhus Melex syö päivässä litran verran Senior Plussaa, joka näyttää mun mielestä näistä eniten pupun ruualta. Okei, nämä kaikki myslit kyllä näyttävät vähän samalta, mutta tää on kunnon pupun ruuan näköstä!\nSamainen ruunahevoinen syö myös päivässä vähän alle puolisen litraa kauratonta Haferfreita. Melex saa vähän sitä ja tätä ja tuotakin, että massa pysyisi hyvin yllä. Hemmoteltu vanhus!\nKivennäisenä toimii Force, jota Melex saa reilu puoli desiä päivässä, Safi ja Poni sitten siitä vielä puolet (eli n. 1/4dl). Melko tyyrishän tuo 20kg säkki on, mutta toisaalta se kestää myös kauan! Ja maistuu hyvin hevosille.\nSohvipohvin oma Issikkarehu! Tällä on joku hieno nimi, tyyliä ISL robust mysl, mutta issikkarehuna tuo ainakin Valpperissa tunnetaan! Hyvin uppoaa meidän pikkuiseen issiponiin. Safi saa mysliä puoli litraa päivässä.\nViimisenä mun ehdoton lemppari - Sinfonie! Tuoksuu ihan törkeen hyvälle, voisin melkein itekin syödä tätä :-D Avaa hyvin hengitystsydeemit (Selssi ryösti melkein jokaisella lenkillä ensimmäisenä talvena, kun tähän vaihdettiin, sen verran hyvin röörit aukes!), ja lisäksi tällä on oikeasti piristävä vaikutus.\nPiristävän vaikutuksen takia Poni saa Sinfonieta reilut 2dl päivässä, ja Melex puolisen litraa, ihan piristävän vaikutuksen takia, sekä juuri noiden yrttien mitä tuossa joukossa on, kun papparaisellahan myös puhkuri on.\nPoni saa lisäksi omasta purkista biotiinia, Melex ja Safi biotiinia ja valkosipulia, sekä nyt nuo ovat syöneet kohta tuon pellavapullon. Keväällä koko poppoo saa varmaan b-vitamiinikuurin vähän jelppaamaan tuon karvanvaihdon suhteen. Jos putois talvikarva ennen juhannusta pois! ;-)\nHuomenna olis tarkotuksena lähteä ajamaan piiitkästä aikaa Safilla, mutta saa nähä. Tänään tallille ajellessani tallille johtava tie oli aivan peilijäässä, joten siinä ei paljon uskalla kengättömällä varsalla kärryt perässä mennä. Jäi Ponin liikutuskin tänään taas ruunan oman harkinnan varaan. Huomenna jos ei kärryjä laiteta perään, niin mennään luultavasti sänkkärille pöhisemään.\nLähettänyt Raipe klo 22.45\nReetta 27. marraskuuta 2013 klo 23.14\nOon miettiny tätä ties kuin kauan, mutta siis mikä idea tuolla issikkarehulla on? Mitä erilaista siinä on verrattuna normimysleihin? :D\nJa aa Sinfonie! <3 Se_tuoksu, ihan taivaallinen. Harmi, ettei meidän tallilta enää kukaan syö tuota, ei pääse nuuhkimaan. :D\nraipe 27. marraskuuta 2013 klo 23.20\nissikkarehussa on mun mielestä (oon niin perillä ah) pienemmässä määrässä kaikki tarvittavat jutut = sitä ei tarvi syöttää paljoo tämmösil hyville rehunkäyttäjille :D\nsinfonie on jotain taivaallista <3


Maailma muuttuu, mutta jotkut asiat pysyvät. Siltä tuntuu, kun seuraa tapahtuma-alaa. Mukaan tulee koko ajan uusia sovelluksia ja työkaluja tapahtumien elinvoiman lisäämiseksi. Se, mikä ei tunnu muuttuvan on, että yhä edelleen markkinoidaan, kaupataan ja puhutaan kokoustiloista – ja niitä tarjotaan kaikenlaisiin tapahtumiin.\nEi kokoustilaa vaan tila kohtaamiselle\nTörmään tähän usean kerran vuodessa, kun etsin koulutuksilleni tiloja. Etsin tiloja, joissa voi kouluttaa ja oppia. ”Ai tarvitsette kokoustilaa”, sanotaan. Monelleko hengelle? En todellakaan tiedä kuukausia etukäteen, osallistuuko koulutukseeni kolme vai kolmekymmentä henkeä, mutta tilaa tarvitsen. Tilaa, jossa toivottavasti on ilmaa ja mielellään monipuoliset oppimisen edistämiseen liittyvät fasiliteetit. Tilaa, johon osallistujien on helppo saapua ja joka tarjoaa kouluttajalle teknisesti luotettavan ympäristön.\nEn tahdo ostaa tilaa, jossa ”kokouspöydän ympärille mahtuu istumaan kahdeksan tai kaksitoista henkilöä”. En tahdo myöskään ostaa tilaa, jossa kokouspöydät ovat kahdellekymmenelle henkilölle. Tahdon ostaa tilan, johon ihmiset mahtuvat hengittämään, kenties kävelemään tai tekemään yhdessä. Tilassa voi muuttaa tuolin ja pöydän paikkaa. Tilassa voi kohdata.\nOppimiseen vaaditaan monipuolista ympäristöä\nIhmiset puhuvat paljon kokouskäytännöistä ja siitä, etteivät kaikki valmistaudu kokouksiin. Siksi kokouskäytännöistä pidetään myös koulutuksia. Ihmiset puhuvat siitä, miten tärkeää olisi osallistaa ihmiset käsiteltäviin asioihin ja miten ihmiset pitäisi sitouttaa asioihin, joita käsitellään. Se edellyttää tiloilta aiempaa enemmän. Tilat ovat niitä, jotka tukevat muutosta ja käsiteltävien aiheiden edistämistä, olivat ne sitten kokous- tai koulutusasioita. Koulutusmaailmassa puhutaan oppimisympäristöstä. Niiden vaikutusta oppimiseen on myös tutkittu laajasti. Myös musiikki on osa kohtaamistilaa. Bulgarialaisen psykiatrin, suggestopedian kehittäneen Georgi Lozanovin mukaan musiikki rauhoittaa mieltä, lisää keskittymiskykyä ja rentouttaa. Miksei jokaisessa tilassa voisi olla mahdollisuus musiikin käyttöön?\nTila, joka muuttuu kohtaamisen ehdoilla\nHaluan, että ihminen saapuu kohtaamistilaan, jossa on muutama keinutuoli, fatboy tai mukavat sohvat. Tilaan, jossa on pyöreitä pieniä pöytiä, pöytiä, joita saa nostaa tai laskea. Haluan tilan, jota saa muotoilla kohtaamisen ehdoilla. Sellaisia tiloja minä tahdon ostaa. Olisiko siis aika muuttaa tarjottavien tilojen hinnoittelua tai ajatusmaailmaa hinnoittelun taustalla? Tahdon ostaa kahdenkymmenen neliön tilan viidellä tuolilla ja yhdellä pöydällä, mutta tarjoilut voin ostaa kymmenelle.\nVieraskirjoittajana Helena Vallo\nKirjoittaja on tapahtumatohtori, kouluttaja, konsultti ja bloggaaja.