Alle indlæg | Ivans Natur - Part 2\nIndeholder alle indlæg på bloggen\nNaturen holder døgnåbent, og når vi ikke kommer i naturen svigter vi den.\nFamiliefest på Avnø\nVi husker at lufte hundene, men glemmer at børnene har brug for frisk luft og naturoplevelser.\nVi kommer alt for lidt i naturen. Man kunne for nylig læse i avisen, at børnefamilier nedprioriterer naturen. I de seneste år der lavet flere undersøgelser over vores besøg i naturen. I 2013 blev der lavet en undersøgelse, der viste, at børn i dag tilbringer mindre end halvt så meget tid i naturen end deres forældre og bedsteforældre gjorde, da de var børn. Kun 23 procent, eller færre end hvert fjerde barn, er dagligt ude og lege i naturen. Kun lidt over hvert tredje barn er i naturen flere gange om ugen. En ny undersøgelse viser, at næsten halvdelen af de danske forældre mener, at deres børn ikke kommer nok ud i naturen. Computer, tv, dårligt vejr og manglende tid er nogle af forhindringerne. Det er jo en god ting, at forældre erkender problemet, men det ville jo være godt, hvis de også handlede på problemet, og tog deres børn med ud i naturen. Man husker altid at få luftet hundene, men glemmer, at børnene også har behov for at komme ud og får frisk luft og naturoplevelser.\nJeg færdes meget i naturen, og møder desværre ikke så mange andre, og dem jeg møder er ofte 60+, som jo hele livet har været vandt til at færdes i naturen.\nHvis vi ikke alle får et forhold til naturen, vil vi heller ikke være motiveret til at være med til at beskytte den, hvilket der stort behov for.\nSiden min barndom er undervisningen om naturen blevet kraftigt reduceret, hvilket giver sig udtryk manglende viden om den. Da mit ældste barnebarn var 3 år var der et lille dyr i børnehaven med mange ben. ”neej se et tusindben udbrød pædagogen” mit barnebarn kunne dog korrigere hende ved at fortælle, at det skam var en skolopender. Jeg har på nogle af mine guide ture medbragt både et tusindben og en skolopender, og oplever gang på gang at såvel voksne som børn ikke kunne fortælle hvad der var hvad.\nOringe hospital blev åbnet i 1858 og adgangen til parken og naturen skulle være et led i behandlingen af patienterne. Allerede den gang erkendte man, at adgang til naturen er vigtig for menneskers velbefindende.\nHeldigvis oplever jeg en ny trend, hvor familier fejrer begivenheder ude i naturen. I stedet for at drikke sig i hegnet hjemme i haven, fejres begivenheden med en tur til Avnø Naturcenter, hvor den kan kombineres med naturoplevelsen på en guidet tur rundt på området, hvor der kikkes på sælerne, og hvor havørnen ind imellem også viser sig. Sidst har jeg haft en 60 års fødselsdag og en fætter/kusinefest.\nNaturen har mange oplevelser at byde på, og de er hver gang forskellige. En tur i naturen kræver opmærksomhed, og får os til at glemme en ellers stresset of forjaget hverdag.\nSkolepender og tusindben\nUgens naturfoto – en fejlfarvet giraf.\nVi er alle forskellige, og det skal vel ikke lægges nogen til last. Denne så vi i Krüger Nationalpark i Sydafrika.\nUgens Naturfoto – Stor hornugle\nDer findes kun lidt over 30 par af stor hornugle i Danmark.\nEN GRUSGRAV BLEV TIL FLOT NATUR.\nFugle i og ved søen\nSom naturelsker er der steder, man ikke så gerne vil dele med andre, men så alligevel. Der kommer ikke mange mennesker i naturen så hvorfor ikke.\nNår en grusgrav er færdig med at afgive sine råstoffer, er der indført krav til ejerne af grusgraven, at den skal reetableres som natur.\nSåledes også med grusgraven i Bårse.\nVed udgravningen bliver der blotlagt en jomfruelig mineralrig jord. Nye planter indvandrer kun langsomt, der går derfor lang tid før jorden er dækket af planter og nye planter kan derfor let etablere sig. Krybdyr og padder som eksempelvis markfirben finder sig godt tilpas i disse omgivelser, ligesom mange insekter tiltrækkes af disse soleksponerede områder.\nDer har i lang tid været en sø i grusgravningsområdet. Omgivelserne er nu reetableret, blandt andet ved at der er blevet lagt muld på. Det er dog ikke hele området, hvor man har lagt mulden på. Man har ladet et stort område stå. Man vil på steder, hvor der ikke lægges muld på, få en hel speciel biotop, med planter der kan vokse i det tørre og næringsfattige grus. Blandt andet kan man her finde 5 forskellige slags kløver, ligesom der også vokser vild timian på området.\nNu har grusgraven med søen udviklet sig til en spændende naturlokalitet, med et meget rigt fugleliv. Her yngler grågæssene, gråænderne, troldænder, gråstrubet lappedykker, toppet lappedykker, strandskade, blishøns og rørhøns samt lille præstekrave. Også den lidt sjældne svaleklire ser jeg ofte i området. Også mange måger holdet til ved søen.\nSøen har en god vankvalitet med mange fisk, som hejrerne og lappedykkerne har glæde af. Det er dog forbudt at fiske i søen. I træktiden ses en lang række andre fugle gæste søen. Jeg har blandt andet observeret flokke af blisgæs, skalleslugere og bjergænder.\nJeg har ved flere lejligheder set fiskeørnen jage over søen, ligesom jeg en dag så 3 unge havørne ved søen.\nUgens naturfoto – Skarver på bundgarnspælene.\nSkarver på bundgarnspælene.\nSkarven finder man ved kyster og ved de større søer. Skarven lever af fisk, som den jager under vandet. Skarvens fjerdragt tillader, at der kommer vand ind mellem fjerene. Det gør den bedre egnet til at jage under vand. Men da fjerdragten ikke er vandskyende, må skarven bruge tid på at lufttørre fjerdragten efter svømmeturen. Det sker ofte med karakteristisk udbredte vinger\nNaturen er der også om natten.\nHimlen før solopgangen gav nogle meget flotte røde og lilla farver, og mosekonen bryggede ud over engene.\nAt springe en nattesøvn over, eller blot stå meget tidligt op, kan give anderledes oplevelser i naturen.\nFornylig stillede jeg vækkeuret til klokken 03:00 for at stå op og tage en meget tidlig tur på Avnø. Mange af de oplevelser man kan får om natten og meget tidlig morgen, kan man ikke få om dagen.\nPå vejen derud så jeg for eksempel en husmår i vejkanten. På min gåtur i den dejlige stille sommermorgen, kunne jeg hører sælungernes kalden ude fra fjorden, og længe før solen stod op var der gang i lærkesangen derude.\nPå stien ude ved kysten, støtte jeg pludselig på en rævemor, med 2 hvalpe. Ræven sad stoisk på stien, medens hvalpene sprang rundt og lejede. Himlen før solopgangen gav nogle meget flotte røde og lilla farver, og mosekonen bryggede ud over engene.\nMange rovdyr færdes kun ude i landskabet om natten, og i skumringen morgen og aften. Det gælder blandt andet også et dyr som grævlingen, som vi normalt kun ser som dyr i vejkanten, der er kørt over. Men kender man en grævlingegrav, kan man sætte sig tålmodigt til at vendte på, at den går ud om aftenen eller kommer hjem om morgenen, efter at den har været ude og furagerer om natten. Man skal blot huske at have vinden i mod sig ryggen, da den ser meget dårlig, men har en formidabel lugtesans.\nOgså mange hjortedyr ses bedst på disse tidspunkter, hvor de kommer ud fra deres skjul i skoven. Er man heldig kan man se dådyrene i samlet flok passere vejen i billygternes skær.\nUgens naturfoto – køllesværmer\nKøllesvæmeren er egentlig en natsværmer, men den er dagaktiv. Den har sit navn efter dens kølleformede følehorn.\nPå Avnø kan man midt på sommeren finde den siddende på blomsten blåhat.\nOm mange mange år er Evensø blevet til en mose.\nRørhøgen over Evenssø\nEt par tusinde år vil det sandsynligvis tage for Even Sø at blive til en mose idet rørskoven konstant breder sig ud i søen.\nEvensø er som resten af det danske landskab dannet af isen, da den smeltede efter sidste istid. Nede under isen løb der floder af smeltevand, som gravede såkaldte tunneldale. I en sådan ligger Evensø.\nSøen er langsomt under opfyldning, og man regner med, at der er mellem 10 og 15 meter dynd (mudder) på søens bund. Dyndet dannes ved at der gennem mange tusind år er faldet blade og andet plantemateriale i søen. Der er også tidligere ledt urenset spildevand ud, ligesom søen er meget kvælstofbelastet.\nSøens gennemsnitlige dybde er 30 cm og ingen steder overstiger dybden 60 cm, og der findes ingen vandplanter i søen. Søen gror også langsom til i tagrør og danner en såkaldt hængesæk, som er et plantesamfund dannet af sammenfiltrede rødder, uden forbindelse til bunden. Næstformand i DN Peter Ferdinand, som bor ved søen, fortæller, at markerne i hans barndom gik helt ned til søen, og at rørskoven er fremkommet gennem de sidste 50-60 år.\nSøen har gennem Even Å forbindelse til Præstø Fjord, hvorfor der ved højvande kan trænge vand ind fra fjorden, som gør at søens vand er brakvand. I åen er finder man bl. andet en masse skaller. Mange af dem går til, hvis der kommer for meget salt ind åen.\nSøen og den omgivelser rummer et meget varieret fugleliv. Der er blandt andet på en dag set 70 store skalleslugere i søen. En anden dag blev der talt 1000 ringduer i skoven ved søen. Der er også på et tidspunkt blevet talt 600 troldænder i søen. Også engsnarren er hørt her. I skoven finder man selvfølgelig spætter, spætmejser og træløbere.\nVed et besøg for nylig så jeg blandt andet isfugl og skægmejser derude. Rørhøgen yngler i den store rørskov, lige som der også er hørt rørdrum ved søen. I Melteskoven på vestsiden af søen er der en hejrekoloni, og de har her ved søen gode furageringsmuligheder. Der er på et tidspunkt blevet talt helt op til 84 fiskehejre der. Jeg ser også ofte fiskeørnen ved søen, og det er et oplagt sted for et fiskeørnepar at slå sig ned.\nDer er også en række relativt sjældne planter her. Blandet andet findes her Kødfarvet Gøgeurt og sumplæber, som begge er relativt sjældne orkideer. Og orkideen myggeblomst som er en meget sjælden orkide findes her også.\nDet mest spektakulære ved Even sø, er dog havørneparret, der etablerede sig ved søen i 1999. I den tid og til nu har parret fået 19 unger på vingerne. De har bygget rede 2 steder ved søen. I år har jeg set 2 unger i reden, og det er imponerende at se den store fugl svæve ned over søen. Også egernet og rådyrene har jeg set her, når jeg har stået og kikker efter havørnene.\nDet er dog ikke den rene idyl. Godsejer Gerner Wolff-Sneedorff Engelholm fortæller, at man med tilladelse fra naturstyrelsen har sat fælder ude i rørskoven og der har fanget 8 mink, som jo er til stor skade for fuglelivet i og omkring søen.\nHusmåren er et natdyr\nDen døde husmår.\nEn meget tidlig sommermorgen var jeg desværre så uheldig at køre en husmår over, som løb lige ud foran min bil.\nHusmårene er et natdyr, og den lever hovedsagelig af fugle, fugleæg, mus og rotter. Den kan også spise frugt og bær. Til forskel fra skovmåren lever husmåren, glimrende i pagt med menneskene. Hvor de før levede i skovene, findes de nu både i parcelhuskvarterer og sommerhusområder.\nMange har oplevet at få husmåren ind på loftet. Det kan være en lidt larmende oplevelse at have dem på loftet, og mange mennesker henvender sig dag også til Falck, for at få fanget de larmende dyr.\nTil forskel fra skovmåren som efterhånden er sjælden, må skovmåren jages og fanges i fælder.\nUgens naturfoto – Tårnfalk med bytte\nFlot udsigt fra Høvblege med stor gøgeurt i forgrunden.\nJeg færdes meget i naturen, men helst alene, for så oplever man mere. Men en gang imellem, kan det betale sig at deltage i en guidet tur, da man på disse ofte har en vidende guide med, som kan fortælle om, hvad man ser, ligesom man så ofte kommer på steder, hvor man måske ikke altid vil lægge vejen forbi.\nTuren startede ved Geocenteret ved Møns Klint. Her fra cyklede vi ned gennem den nu fuldt udsprungne bøgeskov. Fremme ved campingpladsen svingede vi ad Liselundvej, og gjorde det første stop for at gå op i Jydelejet for at finde orkideerne her. Vi fandt da også stor Gøgeurt. Turleder Peter Ferdinand fortalte også om orkideen Stor Horndrager. Denne fandt man i 1987 een plante af. Ved ihærdig naturpleje, hvor området bliver slået med le, ligesom der bliver sat kreaturer på, har medført, at bestanden i 2010 var oppe på 1753 planter. Stor horndrager kan blive op til 40 cm høj, men blomstrer dog først i juli måned.\nHerfra gik turen videre til Liselund park og slot. Amtmand for Møn, Antoine Bosc de la Calemette og hans hustru Elisabeth Iselin købte i 1783 Liselund i 1886 blev der opført en ny hovedbygning, nemlig det nuværende Slot. Slottet ligger i en meget flot park anlagt allerede i 1790. En del af haven blev dog ødelagt ved et klinteskred i starten af 1900-tallet.\nEfter besøget i Liselund, fortsatte turen til Sømarksdyssen, som med sine 90 meter over havet giver en fantastiks udsigt ud over Østmøn. Dyssen er bygget for ca. 5000 år siden. Nationalmuseet registrere dyssen første gang i 1880, men da var den allerede plyndret af gravrøvere.\nTuren forsatte derefter ad små veje gennem det kuperede landbrugslandskab frem til Klintholm Gods. Landbrugslandskabet er godt nok ikke natur, men grønt er det, hvilket er godt for øjet.\nI 1798 blev krongodset på Møn opdelt i 5 hovedgårde, hvoraf Klintholm var en af dem. Godset blev i 1798 erhvervet af familien Scavenius og har været slægtens eje lige siden. Familien ejede Møns Klint indtil 1980, hvor det blev solgt til staten.\nNed ad bakke gik det derefter mod Mandemarke og overdrevslandskabet Høvblege, som er en af Danmarks fornemste botaniske lokaliteter. Her finder man blandt andet 9 forskellige orkidearter samt flere andre rødlistede planter. Det rige blomsterliv skyldes blandet andet kridtet i jorden, samt at det er en sydvendt lun bakke. Også her fandt vi stor Gøgeurt.\nHer finder man også mange forskellige insekter. Den mest sjældne er sortplettet blåfugl., som kun findes meget få steder i landet. Sommerfuglens livscyklus viser hvor kompleks naturen kan være. Laven lever på timian eller merian. På et tidspunkt falder larven ned på jorden, hvor den bliver fundet af en myre og bragt ned i myreboet. Larven producerer et sødt sekret til myrerne. Som tak æder larven myrernes yngel. Den sortplettede blåfugl klækkes nede i myreboet og kryber ud af myrernes udgangshul.\nDen sidste destinaton, der skulle eftersøges for orkideer var Bødkermosen ved Busene. Her fandt vi en del Majgøgeurt, som hovedsagelig vokser på fugtige engarealer.\nDen 18 kilometer lange meget kuperede cykeltur sluttede tilbage ved Geocenteret.\nUgens naturfoto – traner på Skagen\nDer bliver flere og flere traner i Danmark.\nDe yngler også i Råbjeg Mose på Skagen.\nEn flodbådtur på Ou-river i Laos.\nToiletbesøg foregik på flodbredden.\nPå en tur til Laos havde vi besluttet, at vi ville sejle fra Nong Khiaw i det nordlige Laos ad Ou-floden ned til Luang Prabang. Efter en dags sejlands på Mekongfloden fra det nordlige Thailand kom vi efter en lang men flot køretur fra Pakbeng ved Mekongfloden først på aftenen til Nong Khiaw ved Ou-floden. Vi boede i 4 dage i en hytte ved floden omgivet af det flotte landskab med de skovbeklædte bjerge.\nEfter oplevelserne i Nong Khiaw skulle vi sejle ned ad Ou-floden til Luang Prabang. Sejltuden foregik i en lille flodbåd med plads til 8 passagerer. Der var dog kun os, vores guide, samt bådførerens kone og dennes søster, samt deres børn.\nFloden er ca. 450 kilometer lang og udspringer på grænsen mellem Kina og Laos. 8 bifloder støder til undervejs. Sejladsen er temmelig omskiftelig på nogle strækninger flyder floden stille afsted. På andre strækninger ændrer den sig til en rivende strøm. Bådføreren skal virkelig kende floden, som flere steder indeholder klipper både over og undervandet. På andre strækninger gror der buske ud i strømmen, så man dårlig kan se hvor man skal sejle. Under sejlturen mellem de flotte limstensklipper etc. støder vi på de lokale, som fisker, bader eller vasker tøj.\nVed Ou-flodens udløb i Mekongfloden, ser men Ou-flodens klare vand løbe sammen med Mekonflodens brune vandmasser. Lige overfor ligger der en stor hule (Pak Ou caves) som indeholder flere hundrede buddafigurer placeret på hylder i hulen. Mange af dem er blevet bragt dertil, fordi de er beskadiget. Efter besøget i hulen fortsatte vi af Mekongfloden til Luang Prabang.\n46 fiskearter er set i Præstø Fjord.\nHer er et flot kik over til Feddet fra Næbskoven.\nVordingborgs Kystline er 385 km, som er ca. 5% af Danmarks samlede kystlinje. En del af Kommunens kystlinje er den sydligedel af Præstø fjord.\nPræstø fjord er dannet ved en havskabt afsnøring af Fakse bugt. Strømmen har før flint grus og sand med sig, fra Stevns klint. og dannet Feddet, Som består af strandvolde. I store dele af Præstø Fjord er vanddybden over 2 meter, men der findes flere fladvandede områder. Der findes også et par lave øer ud for Præstø By, nemlig Lille- og Storeholm. Inden for øen Maderne er der meget lavvandet, og det er et yndet sted at raste for de trækkende andefugle. Større både kan i en sejlrende sejle ind til Præstø Havn.\nSom resten af landet er Præstø Fjord dannet af Isen. På et tidspunkt smeltede isen bort, og landet hævede sig. Men på grund af den smeltede is steg vandstanden til et niveau, der var højere end i dag. Efterfølgende faldt vandstanden til det vi kender i dag, og Fedets dannelse begyndte. Fedet har i dag et af de største hedeområder i Østdanmark.\nPræstø fjord er EF-fuglebeskyttelsesområde det vil sige et område, som vi er forpligtiget til at passe ekstra godt på.\nSom navnet angiver var Præstø tidligere en Ø, hvortil der var adgang først ved hjælp af en træbro, senere etableres dæmninger til øen. Det først i begyndelsen af attenhundredtallet, at øen blev gjort landfast med Sjælland.\nPræstø Fjord tiltrækker mange trækfugle forår og efterår, ligesom havørneparret, der yngler ved Even Sø, ofte furagerer ude på fjorden.\nDer findes 46 fiskearter i Præstø Fjord. I forbindelse med sine biologistudier på Københavns Universitet har Line Raft Calum lavet en omfattende fauna-undersøgelse af Præstø Fjord. Lines undersøgelse afslørede i alt 18 nye fiskearter, således at antallet af kendte arter der er set i fjorden nu er oppe på i alt 46.\nI den nordlige ende af Vordingborg Kommunes del af Fjorden, har vi Hollænderskoven. Specielt før der kommer blade på træerne kan man følge skovvejen/stien langs med vandet og få nogle flotte kig ud over fjorden.\nPræstø har en flot bynær natur langs Tubæk å.\nHer kan man blandt andet opleve Stor Skallesluger, som har sin største udbredelse i Sydøstsjælland og på nordsiden af Møn.\nØst for Præstø har Næbskoven. Også her kan følge stien langs fjorden og få nogle flotte udsyn over fjorden. På et tidspunkt kommer man til en god udsigt til Feddet på den anden side af indsejlingen til Præstø Fjord.\nLængere ude følger overdrevet Bøndernes Egehoved, hvor man blandt andet kan finde flere sjældne planter samt den sjældne løvfrø. Fjorden slutter ude ved Roneklint, hvor man har udsigt til Maderne. Her kan man ofte se havørne sidder ude i træerne på øen.\nUgens naturfoto – Et flot koralrev.\nMeget få steder i verden findes der stadig meget flotte koralrev, men hvor længe?\nForåret er kommet til Avnø\nForåret er kommet til Avnø. Lærkerne har været der et stykke tid, og også viberne er ankommet. Jeg har også set de første klyder. Lad os håbe, at de vil yngle derude i år. Sidste år blev det desværre ikke til noget.\nHar også hørt enkelte rødben derude, og der kommer forhåbentlig flere. Stærene har indtaget stærekasserne.\nDer er masser af vand derude, hvilket lover godt for vandfuglene, og det kan ikke vare længe før vi ser grågæssene med gæslinger.\nFornylig talte jeg 160 sæler liggende ude på stenrevet i Avnøfjorden, ligesom jeg ind imellem har set havørne derude.\nHar man lyst til en guidet tur derude, kan man kontakte Kari Hald på Avnø Naturcenter eller man kan kontakte mig.\nLæs om guidede ture på Avnø ved at trykke på linket under Menu.\nUgens naturfoto – Painted Stork fisker\nPainted stork skygger med vingen, så den bedre kan se fiskene. Sølvhejen og kohejren er der også. Her fotograferet i Sri Lanka\nElever tager ansvar for strandrensningen i deres skoleområde\n5 klasse bag alt affaldet\n5. klasse fra Svend Gøngeskolen har samlet affald på strækningen fra Svinø Havn til og med Avnøs kyststrækning.\nFor ca. 35 år siden sad jeg i skolenævnet (skolebestyrelsen) for Svend Gøngeskolen. Her foreslog jeg, at eleverne skulle tage ansvar for strandrensningen i skolens område fortæller Ivan Ingemansen fra Danmarks Naturfredningsforening. Det var der ikke rigtig opbakning til.\nNu efter alle disse år, er det endelig lykkedes at få projektet op at stå.\nDa jeg på et møde med skolen foreslog det igen, slog skoleleder Søren Peter Foldberg straks til. Den nye skolelov lægger op til et samarbejde med organisationer og virksomheder i skolens område, og her var en mulighed.\n5 klasse stillede derfor op sammen med deres lærere til at samle affald på stranden i skolens område. Klassen blev delt op i 4 hold, som hver tog sin kyststrækning, hvor de samlede det affald, der lå på kysten. Beklageligvis er der i løbet af vinteren skyllet utrolig meget tang op på kysten, så der af denne grund vil være meget affald, der ikke blev fundet. Som det fragår af billedet, havde eleverne dog flittigt samlet meget affald sammen.\nDanmarks Naturfredningsforening arrangerer affaldsindsamling for skolerne i perioden 13. til 17. april. Dette er dog ikke et godt tidspunkt at samle affald på kysten, da strandens fugle på det tispunkt er begyndt at lægge æg og ruge fortæller Ivan Ingemansen.\nMed Danmarks længste kystlinje har Vordingborg Kommune en ekstra forpligtigelse til at få renset op ved vore kyster, det er derfor mit håb, at dette initiativ fra Svend Gøngeskolen, vil brede sig til kommunens andre skoler udtaler Ivan Ingemansen.\nEftermiddagen blev brugt til lære noget om de store affaldsøer, der flyder rundt i vore oceaner, samt info om Avnø, og en tur ud og se sælerne.\nUgens naturfoto – Frogmouth på reden.\nDenne Frogmouth på sin rede fotograferede jeg i Sinharaja regnskoven i Sri Lanka. Den ligner lidt en ugle, men er af natravnefamilien. Den har fået sit navn på grund af den brede frølignende næb. Den er fantastisk til at camouflere sig. Den er relativ sjælden og svær at finde.\nPå billedet for neden sidder der et par sammen, også i Sinharaja. Den brune er hunnen.\nForåret betyder også slåskampe\nHvis I bare skal slås, så er jeg skredet.\nMed forårets komme skal der også kæmpes om territorier og hunnernes gunst. For nylig stødte jeg på en mark, hvor der sad 6 harer. Jeg satte mig til at vente, idet jeg var klar over hvad der skulle ske. Og ganske rigtig efter et stykke tid begyndte 2 af dem at slås. Det lignede en rigtig boksekamp.\nInden længe kan vi begynde at se små harekillinger på markerne.\nJeg har også set fasankokkene slås om retten hunnerne.\nBegge kampe, er tegn på, at foråret så småt er gået i gang.\nMange dyr nøjes dog med at markere deres territorie med dufte, ligesom fugle hævder deres territorie med sang. Eller som spætten, der hævder sit territorie med sin banken på træernes stamme.\nAllerede nu kan man finde havørneparrene nær deres reder, og Inden for ganske kort tid, vil de lægge deres æg. Det sker som regel sidst i februar eller lige først i marts. En gang snevejer vil ikke genere dem, når de først er begyndt at ruge.\nDet kan vi måske få et se, når Dansk Ornitologisk Forenings webkamera på ørnereden på Lolland går i gang med at sende.\nEn del trækfugle er allerede tilbage. Det gælder blandt andet lærker og viber, som man nu kan træffe på Avnø. På en tur for nyligt så jeg også en lille flok gulspurve. Ingen af disse fugle trækker dog særlig langt væk, og er derfor hurtigt tilbage om foråret.\nMed de varmere vintre, som vi vil opleve på grund af klimaforandringerne, vil nogle af dem sandsynligvis ikke trække væk. Det gælder blandt andet grågæssene, som man allerede nu kan møde parvis i landskabet.\nDer er dog endnu et stykke tid til vores landsvaler kommer. De har blandt andet opholdt sig i Sydafrika vinteren over. Som det fremgår af DOF’s blad ”Fugle & Natur” kan man i fuglereservatet Mount Moreland se 3 millioner svaler komme til området for at overnatte. Ligesom ”Sort sol” herhjemme, er det et stort tilløbstykke.\nUgens naturfoto – Sangsvanerne\nSangsvanerne kan ses rundt på vore marker. De er specielt glade for de afhøstede roemarker, hvor de furagerer på roeresterne.\nEt tilbageblik på naturen i 2014\nI det høje grantræ yderst til højre kan havørnereden lige skimtes.\n2014 bragte både gode og dårlige oplevelser i naturen. Af gode oplevelser i 2014 var at havørne i vores kommune endnu engang havde ynglesucces. Parret ved Storstrømmen fik i år 3 unger på vingerne, parret ved Evensø fik 1, parret på Møn fik 2, ligesom det nye par på Jungshoved også fik 2 unger. Man regner med, at der har været omkring 56 ørnepar i Danmark i år.\nMindre godt gik det for Vandrefalkene. Parret på Mønsbroen fik godt nok 2 unger. Desværre blæste de tilsyneladende i havet under et stærkt blæsevejr før de var flyvefærdige. På Møns klint, gik det heller ikke særlig godt, idet der kun var 2 par der fik unger på vingerne i modsætning til sidste år, hvor 5 par fik unger på vingerne.\nAf sjældne besøg kan nævnes en buskrørsanger, som i juni/juli opholdt sig på Nyord Kirkegård hvor man kunne høre dens flotte sang.\nPå Avnø var der uvist af hvilken grund slet ingen ynglende klyder i år. Der var dog 2 par af de mere sjældne dværgterner der ynglede på klydeøen.\nDet meste af vinteren stod der tusindvis af bramgæs derude. De forlod ført området først i Maj, og allerede først i oktober var de tilbage i store flokke. Den 11. april blev der talt ca. 10.000\nJeg har dog haft en endnu større oplevelser på Avnø. Midt i oktober rastede en stor flok traner stående ude i havstokken ud for fugleskjulet på Avnø, hvor de havde overnattet. Jeg nåede ud og fik taget nogle billeder, da de lettede for at flyve videre sydpå, et imponerende syn. Der blev i de dage set mange traner over Svinølandet, hvilket er ret usædvanligt, da de sjældent kommer så langt vestpå. Det største antal traner blev dog set på Høje Møn, hvor der blev talt 2805 traner den 15. oktober.\nIsfuglen ses sjældent i Vordingborg kommune. Den er kun registret med 4 observationer i 2014. Den blev dog også set den 15 december ude ved Avnø. Det lykkedes mig at få taget et billede af den i nabokommunen.\nPå ønskelisten havde jeg også et godt filmklip med en kvækkende klokkefrø. Det lykkedes mig i foråret at få det i kassen på Knudshoved Odde. Det kan ses og høres på: https://www.youtube.com/watch?v=HwaCDV5jdfA. . Klokkefrøen vil være truet med den stigende vandstand og den megen regn, som vil oversvømme deres ynglevandhuller.\nFor første gang var jeg med min hustru ude og sejle med båden Discovery fra Klintholm Havn. Det var en stor oplevelse at se klinten fra søsiden. I en potentialeplan for møn kunne man i øvrigt for nylig læse et forslag om at lukke vand ind i Borre Sømose. Det vil gøre naturen på Møn endnu mere spændende.\nUgens naturfoto – Dompapper\nSjaggeren er en sikker vintergæst.\nSjaggeren skutter sig i kulden.\nSjaggeren er hvert år en sikker vintergæst fra det nordlige Skandinavien. Den er dog også begyndt at yngle i mindre antal herhjemme.\nSjaggeren er på størrelse med en solsort, men til forskal for denne, ser vi om vinteren sjakkerne færdes i store flokke, hvor man kan høres deres kald, der lyder som sjak, sjak, sjak. Sjaggeren yngler i kolonier og deres forsvar af kolonien foregår ved, at de dykker ned over fjenden, medens den skider på den.\nDen lever af bær, insekter snegle, orme og om vinteren også æbler.\nMange traner over svinølandet\nTranerne letter tidlig morgen fra havstokken ved Avnø\nFor nylig oplevede jeg megen trompeteren over vores hus. Efter et hurtigt kig ud af døren i regnvejret kunne jeg konstatere, at en stor flok traner fløj lavt over vores hus. Da det foregik lige i skumringen, kunne jeg jo godt regne ud, at de ville slå sig ned for natten i nærheden.\nDet er således, at tranerne sover stående ude på lavt vand om natten, hvor de kan være i fred for rovtøj, så som ræve.\nNæste morgen stod jeg derfor tidligt op for at køre ud for at finde tranerne. Det mest oplagte sted måtte jo være Hylleholtene ude ved Avnø. Så jeg kørte derud, gik op i tårnet for at se om jeg kunne se dem. De var dog ikke i Hylleholtene, men stod i en stor flok ude i havstokken lige ud for fugleskjulet på Avnø.\nJeg hastede derud. Tranerne letter normalt et lille stykke tid før solopgang. Jeg nåede da heller ikke helt derud inden de lettede., men det lykkedes mig da at fotografere dem. Der var ca. et par hundrede stykker.\nSenere på formiddagen mødte jeg DN formand Martin Vestergaard, som fortalte, at han havde talt op til 1600 traner trækkende ned over Svinølandet. Der var også en mindre flok, der havde slået sig ned inde i Svinø Nor. Dette fik mig selvfølgelig til at tænke på, hvor fantastisk det ville være at få noret naturgenoprettet. Vi ville så helt sikkert få ynglende traner i Vordingborg Kommune. Nu skal vi til Næstved eller Nykøbing Falster kommune for at se ynglende traner.\nDet er første gang, at vi har set så mange traner i denne kant af kommunen. Tranerne er jo på vej sydover. Jeg tjekkede antallene i Nordtyskland. Den 12. oktober blev der talt ca. 67.000 traner i Rügen-Bock-Regionen nær Stralsund. På den anden af deres rastepladser, som er ca. 200 kilometer sydligere, havde man den 7. oktober talt 130.000 traner. Når man er i området kan man støde på marker med 5-10.000 traner. Til aften kørte jeg igen til Avnø, for at se om de igen ville holde nattekvarter derude. Medens jeg stod ude i fugleskjulet, kom der først fire, som landene ude i Hylleholtene. Et stykke tid senere kom der yderligere 25, og til sidst kom der 2, som landede lige foran fugleskjulet. Desværre var det blevet for mørkt til at fotografere dem.\nUgens naturfoto – badetid\nSTIKKET FRA STOR GEDEHAMS ER FLERE GANGE KRAFTIGERE END FRA DEN ALMINDELIGE HVEPS.\nBo af stor gedehams i redekasse.\nJeg blev for nogen tid siden kontaktet af Knud Rasmussen, som i en redekasse på et redskabsskur ved sit sommerhus i Ulvshale var blevet invaderet af Stor Gedehams. Man skal helst undgå at komme for tæt på boet af Stor Gedehams, da de godt kan være aggressive og angribe, hvis man kommer for tæt på deres bo. Knud Rasmussen var da også blevet stukket 3 gange den dag jeg var på besøg for at se på boet. De store gedehamse er ret almindelige sydpå, men på grund af klimaforandringerne, hvor det bliver varmere i Danmark, kan vi forvente at vi får flere Stor Gedehamse i vores natur.\nDer har i den senere tid været eksempler på, at specielt skovgæster er blevet angrebet, og i hast har måttet flygte. Bliver man stukket flere gange, opfordres man stil at søge læge straks.\nStor gedehams bygger deres bo i hule træer, men kan også finde på at bygge andre steder blandt andet i opsatte redekasser. Boet laves af afgnavet træmasse blandet med spyt. Boet kan være et fantastisk flot byggeri. Det er kun Dronningen hos Stor gedehams der overlever vinteren. Hun kan blive 30 – 38 mm, medens arbejderne kan blive op til 25 mm.\nStor gedehams er et rovinsekt. Den fodrer sine larver med insekter, som den først har tygget igennem.\nGedehamsen er både et skadedyr- og et nyttedyr. Den kan blandt andet finde på at slå honningbier ihjel som foder for deres laver, ligesom den spiser af vore frugter. Men den lever hovedsagelig af andre insekter som vi for en dels vedkommende betragter som skadelige. Og et bo kan udrydde tusindvis af skadelige insekter. Den bestøver også mange af vore vilde blomster.\nUgens naturfoto – De etbenede\nEfterårets fugletræk er for længst gået i gang.\nTranerne landede i søen her i Sydsjælland.\nSnart vil vi blandt andet se tranernes kileformede trækformation over Vordingborg Kommune. Selv stødte jeg på en flok på fjorten traner som slog slå sig ned i en mose i Vores nabokommune, medens jeg sad og ventede på at havørnen skulle vise sig. Tranerne begyndte straks at pudse sig , sandsynligvis efter en længer flyvetur.\nEt af de bedste steder ar at se tranetrækket i Vordingborg Kommune er på Nyord, og ved Møns fyr. Hvis vi får hård østenvind kan man dog også se tranetrækket i den vestlige del af kommunen. Selv har jeg faktisk med østenvind set dem trække over Kostræde Banker.\nHvis man rigtig vil se trantræk, skal man dog tage til Nordtyskland først i oktober. Ca. 100 kilometer øst for Rostock nær Stralsund, kan man opleve op til 40.000 traner. Jeg har set marker med mellem 5 og 10.000 traner der. Hver aften trækker alle tranerne ud til vandet, hvor de overnatter ude i vandet i en kæmpe flok.. Næsten morgen kan man så se dem trække ind til land igen. Det er nok en af de mest spektakulære naturoplevelser i Nordeuropa. Man kan se hvor det er på ” http://ivan.ingemansen.dk/2009/09/se-40-000-traner-i-nordtyskland/”. Her har jeg markeret hvor man bedst ser morgen- og aftentrækket, samt hvilke området man ser flest traner i dagtimerne.\nOgså rovfugletrækket er godt i gang. Tidligere redaktør Niels Bangild, så for nogen tid siden 15 hvepsevåger skrue sig op over Nyråd.\nSamtidig med at jeg sad og så på tranerne, landede der en fiskeørn i et træ i nærheden. Også disse er på vej fra Norge og Sverige til deres vinterkvarter i Afrika. De vil også kunne ses trække ned gennem kommunen. Hvis de på deres træk finder en god fiskesø eller lignende, kan de godt finde på at slå sig ned i en uge eller to. Et af de steder hvor man kan være heldig at se dem, er ved Evensø nær Præstø. Vi har desværre kun få ynglende fiskeørne i Danmark.\nVadefugletrækket har længe været i gang. På Avnø kan man opleve flokke af ryler og hjejler de raster der før de flyver videre. Også masser af grågæs ses derude.\nDet er dog langt fra de trækkende fugleflokke man kan se i Vadehavet, hvor jeg lige har været. Her kan man se flokke af ryler på op til 100.000 tusinde, ligesom man kan se hjejler, klyder i store antal.\nPå en tur over Rømødæmningen kan man betragte de mange fugle. På en gå eller cykeltur langs med Margrete Kog, et stort vådområde med saltvand, som ligger lige inden for det fremskudte dige, kan man også se fuglene raste og furagerer inden de senere flyver længe syd på.\nNår havørnen tager sig en tur ned over koget letter alle fuglene, og der er lige før man kan tale om sort sol, når det sker.\nSidst i september og først i oktober kan man opleve et andet spektakulært naturfænomen, nemlig sort sol. På den til søger over en million stære nattesæde i rørskovene omkring den dansk/tyske grænse ved Rudbøl og Aventoft. Der er igen garanti for hvor de vil sætte sig, men en god ide er at spørge de lokale, hvor de sad aftenen før, da der så er sandsynlighed for at de sætter sig der igen.\nDet værste rovdyr i mit havebassin\nHer sidder den flotte blå mosaikguldsmed sammen med sit nymfehylster, som den lige har arbejdet sig ud af.\nI de sidste mange år, er der sløjfet mange vandhuller i det åbne land. Til gengæld har mange haveejere etableret havedamme, og disse kompenserer for en del af de mange vandhuller, som landbruget har nedlagt.\nJeg har 2 havedamme. Den største er kun ca. 2 gange 2 meter, og der er ikke pumpe til dammen. Med mange forskellige vandplanter, hviler den helt i sig selv. Om foråret kommer der dog en del trådalger, som jeg fisker op med et net.\nNår jeg foretager denne oprensning fanger jeg selvfølgelig også en del af de dyr der lever i dammen. Her er både stor og lille vandsalamander. Mine børnebørn, har engang fanget 42 eksemplarer af lille vandsalamander. Der findes også grønne frøer i dammen.\nNår jeg renser dammen får jeg også altid guldsmedenymfer i nettet. Guldsmedenymferne er dammens værste rovdyr. Den lever af vandinsekter, haletudser, krebsdyr, og jeg er sikker på, at de også tager for sig af de små salamanderunger.\nI år blev jeg så nysgerrig, og ville gerne vide, hvad det var for en guldsmed, der ynglede i min havedam. Jeg placerede derfor et par store nymfer i en beholder, sammen med nogle plantestængler og med et net over. Hvorefter jeg placerede beholderen ud i dammen, så vandet i beholderen kunne holde samme temperatur som dammens vand.\nJeg så til beholderen flere gange daglig, og den 3 dag kunne jeg så se en guldsmed sidde på stænglen sammen med det nymfehylster den lige var krøbet ud af. Og hvilken forvandling, fra en drabelig grim nymfe, havde den forvandlet sig til en stor flot blå mosaikguldsmed, som er en vore største guldsmede med en kropslængde på over 70 millimeter. Ufattelig at et så stor og flot insekt, kan komme ud af den lille nymfekrop. Den efterlader kun et lille hul øverst på nymfehylsteret, ellers er resten af nymfehylsteret intakt.\nGuldsmeden lægger sine æg på vandplanterne. Æggene klægges næste forår, og ud kommer guldsmedenymfen. Den tilbringer herefter de næste 2 til 3 år som rovdyr i dammen.\nPå et tidspunkt en sommerdag kravler nymfen op af en bladstængel, hvor den langsomt arbejder sig ud af sit nymfehylster. Derefter giver den sig til at pumpe luft ud i sine ånderør, og den folder sine vinger ud fra små sammenkrøllede stumper til 4 store flotte vinger. Dette er et farligt øjeblik for guldsmeden, idet den sidder som et nemt offer for eventuelle fugle i nærheden. Den voksne guldsmed lever kun en enkelt sommer.\nGuldsmeden er en fantastisk flyver. Jeg har stået ud i min have set den flyve rundt i haven og fange insekter i luften, og derefter fortære dem også flyvende. Somme tider stansede den op lige foran mig, for at tage mig i øjensyn. Den er i stand til at stå stille luften, og så pludselig stige op eller ned. Den kan flyve op til 30 kilometer i timen. Guldsmede parrer sig sidende på et blad, det kan dog foregå i luften, hvor man kan se dem flyve rundt som et tandempar, idet hannen med sin bagkrop griber om hunnens hals.\nMan skønner, at mennesker har været her på Jorden i ca. 200.000 år, medens guldsmede har været her i ca. 200 millioner år.\nUgens naturfoto – Nu er det ederkoppetid.\nKorsedderkop med bytte.\nUgens naturfoto – nymfesex\nBåndet pragtvandnymfer er ved at parre sig. Den grønne er hunnen.\nBliver Kulsøen på Kulsbjerg naturgenoprettet.\nHer lå kulsøen.\nKulsbjergområdet har som mange andre af militærets øvelsesområder udviklet sig til en naturperle. For at bevare områdets natur, blev der da også lavet en plejeplan i 2001, som sikrer, at området bevares som værdifuldt natur. Plejeplanen udløber i 2015, hvorfor der arbejdes på en ny plan.\nOmrådet domineres af de 3 Kulsbjerge. Store Kulsbjerg er med sine 107 meter et af de højeste punktér i det sydlige Sjælland. Fra toppen er der en fantastisk udsigt. I klart vejr ses bl.a. Storebæltsbroens Pyloner og Storstrømmens broer.\nDer findes flere søer i området. Den største sø var tidligere Kulsøen, den blev dog afvandet omkring 1920. Den var oprindelig så dyb, at man kunne sejle og sætte ruser i den. I Danmarks Naturfredningsforening Vordingborg arbejdes der nu på at få den naturgenoprettet. Den er i mellemtiden vokset til med buske og tagrør. Det er håbet, at man i den kommende plejeplan kan få indarbejdet forslaget om at lave en naturgenopretning af Kulsøområdet.\nKulsøen var oprindelig en vandkraftsø på omkring 33 hektar. Allerede i middelalderen udnyttedes den som drivkraft for 5 vandmøller. Søen lå 62 meter over havets overflade, d.v.s. 26 meter højere end Gåsetårnet. Da der kun er 3 kilometer til Storstrømmen, har vandet i sit løb haft stor kraft.\nI 1734 var der så meget vand i søen, at stigbordet ikke kunne holde til presset, så vandet løb videre til Hulemosesøen. Vejdæmningen her, kunne dog heller ikke holde til presset, og vandet brød igennem og ødelagde den mølle, der lå der.\nPå kulsbjergområdet findes der en lang række mindre søer. I mange af dem finder man den truede løvfrø, som er en lille grøn frø, som ved hjælp af sugeføder er i stand til at klatre i træer. Der var kun få frøer tilbage i et par vandhuller i Sydsjælland. I 1988 til 1991 blev der udsat løvfrøunger i 3 vandhuller på Kulsbjerg. I dag er der løvfrøer i 22 vandhuller, og syngende hanner er steget fra 4 til 230. Der er også et rigt dyreliv på området. Jeg ser en del rådyr når jeg går derude, ligesom jeg har set spor efter grævlingen, og ræven er her også. Området har haft en rig flora. Der findes blandt andet orkideer på området. Tidligere var der dog orkideer flere steder, blandt andet i kanten af kulsøområdet. Med ved tilgroningen af området er de dog forsvundet. Men med en naturgenopretning vil man sandsynligvis igen kunne se dem her.\nPå en cykeltur på området for nylig var jeg ved at køre en snog over. Jeg så også den gråstrubede lappedykker i flere af vandhullerne, og jeg stødte på den lille lidt sjældne vadefugl Svalekliren, men også sommerfuglen Øjeplet-Iris fik jeg fotograferet. Med et vingefang fra 58 til 72 centimeter er det en af de største dagsommerfugle man kan finde i Danmark. Hannen er let genkendelig med et flot blåt skær, når lyset falder i bestemte vinkler på den.\nHele området ville dog få endnu større naturværdi, hvis det blev plejet. Det mest spændende kunne jo være hvis man fik en masse hjortevildt derud til at holde beplantningen nede. Alternativt arbejdes der på at få kreaturer derud til at pleje området.\nEfter Danilogs nedlæggelse, vil øvelsesaktiviteten givet falde, hvilket vil give publikum bedre og tiere adgang til området. Offentligheden har fri adgang undtagen ved militære aktiviteter. Aktivitetsoversigt findes på www.Danilog.dk. Til fods må man færdes over alt, på cykel kun på stier og veje.. Der er adgang fra Vallebovej i vest, fra Stensved ved Kulsbjergvej, fra Røstofte Skovvej, Vallebo Skov ved Vallebovej og ved Skovhusevej.\nSommerfuglen Øjenplet Iris\nIris fotograferet på Kulsbjerg øvelsesområde.\nSommerfuglen Øjeplet-Iris er med et vingefang fra 58 til 72 millimeter en af de største og flotteste dagsommerfugle, man kan finde i Danmark. Hannen er let genkendelig med et flot blåt skær, når lyset falder i bestemte vinkler på den.\nDen er ikke særlig almindelig i Danmark, da vi ligger på grænsen til dens norlige udbredelse. Med den globale opvarmning, vil vi givet få flere af denne sommerfugl i fremtiden. Iris sommerfuglen holder meget af stinkende og ulækre sager. Den flyver hovedsageligt i juli og august.\nSommerfuglen er nært knyttet til planten seljepil, på hvis blade den lægger sine æg.\nUgens naturfoto – kornblomster er blevet sjældne.\nKornblomsterne er stort sprøjtet væk.\nVandrefalkeunger blæst i havet\nVandrefalkene ved Mønsbroen, medens ungerne stadig var der.\nI et samarbejde mellem Dansk Ornitologisk Forening og Vordingborg kommunes Natursekretariat blev der for et par år siden placeret en redekasse under Mønsbroen til Vandrefalkene.\nDa kommunerne over tog naturbeskyttelsen i det åbne land, fik kommunerne ansvar for en truet art, som de er særlig ansvarlig for at beskytte. For Vordingborgs vedkommende blev det Vandrefalken.\nKassen blev taget i brug sidste år, hvor falkene trods den tunge trafik og renoveringen af broen fik 2 unger på vingerne. Det var det første par, hvor det lykkedes at få dem til at yngle i en opsat kasse.\nIgen i år har de fået unger i kassen. Ungerne var så småt begyndt at kravle uden for kassen, hvilket kunne iagttages fra Kalvehave Havn med en kikkert.\nUngerne, som ikke var helt flyvefærdige, er nu forsvundet. De er sandsynligvis blæst i havet i den skrappe blæst i sidste uge.\nIfølge Bjarne Hemmingsen fra Dansk Ornitologisk Forening har der fundet parringsflugt og parring sted, så parret vil måske forsøge endnu en gang i år. Det vil i så fald blive et meget sent kuld.\nDet går heller ikke så godt med vandrefalkene på Møns Klint, hvor der ifølge falkeekspert Niels Peter Andreasen måske kun er 2 par der yngler i år, mod 5 par sidste år.\nOrkideerne har en kompleks formering.\nStor Gøgeurt, som kan bliver op til 60 centimeter høj.\nBestøvningen af blomsterne foregår ved hjælp af insekter, som lokkes indenfor. Støvklumper klæber sig med hæfteskiver til insektet. Når det besøger den næste plante, er indgangen så snæver, at støvet gnides af på orkideens klæbrige støvfang. Blomsten sender over 100.000 frø ud i luften. For at frøet kan udvikle sig til en plante, skal det ramme et område med en speciel svampeart, idet frøet skal bruge næringen fra svampen, for at få gang i spiringen. Orkideen bevarer forbindelsen til svampen i hele sin levetid. Orkideerne er fredede og må ikke plukkes eller graves op.\nUgens naturfoto – fodringstid på ørnereden\nDer er 3 store unger i reden.\nUgens naturfoto – Strandskaden\nStrandskaden spejler sig.\nDen mest spektakulære skov til skovturen.\nEt flot kig til klinten.\nVores foretrukne naturtur er en tur i skoven og Vordingborg kommune har en af de mest spektakulære skove i Danmark, nemlig Klinteskoven på Møn.\nMange vil jo nok vælge at starte skovturen i Klinteskoven fra Geocenteret, men jeg valgte i stedet at tage udgangspunkt i Bakkegaardens Gæstgiveri i Busene, hvor jeg kunne parkere. Turen gik her fra op ad Karensbyvejen. På den måde får man oplevet stigningen op mod Klinteskoven. Fra Karensby gik turen østover op gennem skoven op mod Timmersøbjerg ad gul rute På Timmersøbjerg vokser der nogle af de ældste bøgetræer vi har, hvor af nogle er mere end 400 år gamle.\nPå toppen af Timmersøbjerg, som er 113 meter høj, ligger der et gammelt voldanlæg, som er flere tusind år gammelt. Det menes at Timmesøbjerg har været et sted, hvor man søgte tilflugt, når der kom fremmede både syd fra.\nHvad enten man kommer på det ene eller andet tidspunkt af året, er skoven med sit kuperede terræn en flot oplevelse. Turen skal dog gennemføres en dag hvor man har ”gode ben” som cykelrytterne udtrykker det, da turen er ret strabadserende.\nOp gennem skoven var der på min tur et flot tæppe af anemoner, mest hvide, men ind imellem også med gule, ja sågar blå anemoner. Anemonerne skal skynde sig at udnytte lyset, inden træernes blade skygger for lyset.\nHvis man kommer i skovene før træerne springer ud, har man størst chance for iagttage fugle som spætterne, spætmejserne og træløberne. I modsætning til spætmejsen, som kan løbe både op og ned ad stammerne, løber træløberne kun opad. Også egernet er lettere at spotte når der ikke er blade på træerne.\nFra Timmersøbjerg fortsatte jeg ud mod Geocenteret. Ved et besøg på centeret kan man lære om klintens tilblivelse, hvor grundlaget blev lagt for 70 millioner år siden, hvor landet var dækket af hav. I havet levede der alger med en kalkskal. Skallerne blev aflejret til et tykt lag af kridt på havets bund.\nFra centeret tog jeg den nye handicapvenlige bordwalk ud til Freukens Pynt. Medens jeg har holdt en pause her og fik lidt at drikke, kom der en vandrefalk susende forbi. Møns Klint er en af de vigtigste ynglelokaliteter for Vandrefalkene. Sidste år ynglende 5 par på klinten. Senere på turen mødte jeg Niels Peter Andreasen, som i mange år har holdt øje med falkene. Han var lidt i tvivl om lige så mange par ville yngle på klinten i år, da han endnu ikke har konstateret så mange ynglepar .\nEfter Freukens Pynt fortsatte jeg syd på langs klintens kant. På turen får man flere steder nogle flotte kig til de hvide kridtklinter. For hvert udkigssted spejde jeg efter vandrefalken, og fik endnu engang set den siddende i en lille busk på klinten.\nMan skal dog passe på ikke at gå for tæt på klintekanten, idet der ind imellem forekommer klinteskred. Kysten eroderes hele tiden med ca 2-4 centimeter om året. Hele klinten er 6 kilometer lang. Og den højeste klint er 128 meter.\nJeg fortsatte forbi Radartårnet og ud til Jættebrink, hvor en gruppe ornitologer stod med deres store kikkerter og spejdede efter trækfuglene. Der er her på de gode dage et stort indtræk sydfra. Det er blandt andet et godt sted at stå under tranetrækket. Fra Hundevængsfald gik turen ad stien der fra tilbage til Busene.\nUgens naturfoto – Krage mobber musvåge.\nHvor mange isfugle yngler i Vordingborg Kommune?\nIsfuglen er nok Danmarks flotteste fugl.\nJa umiddelbart er der ikke registreret nogen ynglende isfugle i Vordingborg Kommune. Det betyder ikke, at der ikke kan være ynglende fugle, men isfuglen ses som regel kun i et glimt, når det blå lyn smutter forbi.\nIsfuglen er dog mest udbredt i Jylland, medens bestanden i resten af landet ikke er ret stor. Ser man på Dansk Ornitologisk Base, har der i de 3 sidste år kun været 3 observationer i Vordingborg Kommune. I 2012 er der en observation ved Næs Strand i Avnøfjorden. I 2013 en observation ved Svinø Øster og i 2014 er der set en i Næbskoven ved Præstø.\nSelv har jeg for et par år siden set den på Dybsø Fjord, hvor den jævnligt kom strygende langs rørskoven. Jeg gik så langt som at sætte en gren ud i vandet, som den kunne sidde på, det lykkedes mig dog aldrig se den på grenen.\nDer er også beretninger om, at den er set ved Fuglebækken, som løber ud i Avnøfjorden, ligesom jeg har meldinger om, at den bliver set langs Tuebækken ved Præstø.\nJeg har de sidste 3 – 4 år været på jagt efter at komme på skudhold af den flotte fugl, men først i år lykkedes det, idet en meget fotogen isfugl præsenterede sig i vores nabokommune.\nIsfuglen er meget farvestålende og nok Danmarks flotteste fugl. Trods dens blå ryg og orange underside er den dog ikke let at få øje på, når den sidder skjult på en gren over vandet. Den er samtidig ret sky, og flyver hurtigt væk ved forstyrrelse. Den har et forholdsvis stort og kraftigt næb, som den bruger, når den dykker efter fisk, som er dens foretrukne føde.\nDen har sin rede i stejle bringer nær vandløb eller søer. Den graver en ca. 1 meter lang gang ind i brinken. Her kan den få både 2 og 3 kuld i løbet af ynglesæsonen. Det desværre sådan, at kun ca. 20% af ungerne overlever det første år.\nIsfuglen er først kommet til Danmark sidst i 1800-tallet. Man regner med at der yngler omkring 300 par i landet. Man vi vil sandsynligvis få en mere nøjagtigt opgørelse, når man får tal for den igangværende Atlasundersøgelse.\nFor at hjælpe bestanden frem, er man begyndt at etablere store kasser med jord i, som placeres tæt på fiskerige vandløb. Isfuglen kan så her i udgrave sit redehul.\nAt se så godt ud har også haft sine bagsider. Isfuglens fjer har op gennem tiderne været efteragtede, hvor dens fjer blandt andet har været brugt til dekoration af forskellige slags.\nDer findes over 90 forskellige isfugle i verden\nFlyvende hunde ( frugtflagermus) i Sri Lanka\nFlyvende hunde kaldes de, fordi deres hoved ligner små hundes. I virkeligheden er de store flagermus, det vil sige et pattedyr. De kaldes også for frugtflagermus, fordi lever af frugter som mango, figner og nektar. De lokaliserer ikke deres føde ved hjælp af okkolokalisering, som andre flagermus, men ved hjælp af deres store øjne, hvor de ser bedre om natten end vi gør, samt med deres gode lugtesans.\nOm dagen hænger de med hovedet nedad i træer eller inde i huler. I Unawatuna i det sydlige Sri Lanka, var der nær ved hvor vi boede en meget stor koloni af disse flagermus. Der findes næsten 200 arter af disse flyvende hunde. I skumringen letter hele flokken for at drage ud for at finde føde.\nUgens naturfoto – edderfugletræk\nDer er i denne tid godt gang i edderfugletrækket til den Botniske Bugt.\nEt hotel med flot natur\nflychatcher brun og hvid\nI januar/februar 2014 boede vi i 2 perioder på Nooit Gedacht Herritage hotel i Unawatuna i Sri Lanka.\nHvad der kom helt bag på os, var det fantastiske fugleliv, hvor jeg i og fra hotellets have kunne fotografere 31 forskellige fuglearter. En del af fotografierne kunne tages fra liggestolen ved swimmingpoolen, og så var der 5-6 fuglearter som jeg ikke fik fotograferet\nHotelles have, som havde en større dam med lotusblomster stødte lige op til junglen uden mure eller hegn.\nBlandt de mere spektakulære fugle, man kunne møde, var Asian Paradise Flycatcher. Hannerne har op til 30 centimeter lange halefjer. De forekommer både i en brun og en hvid udgave. Den brune er endemisk for Sri Lanka, medens den hvide er vintergæst fra Indien. Hunnerne har ingen lang hale, og hannerne får først deres lange hale når de er omkring 3 år. De lever af insekter, som de fange i luften ofte under et tæt overdækket trækrone. På grund af den lange hale er deres flugt meget flagrende, og de opholder sig tit inde i det tætte løv, hvor de er svære at lokaliserer. Jeg fotograferede som sagt 31 forskellige arter, som kan ses på linket til venstre ”Birds Nooit Gedacht hotel, Sri Lanka”.\nPas på svirrefluerne i haven.\nDette er en dobbeltbåndet svirreflue, som er den mest almindelige i vores have.\nDer findes omkring 270 arter svirrefluer i Danmark. Mange af dem kamuflerer sig som hvepse, humlebier etc. for at beskytte sig mod at blive ædt af fuglene, som tænker sig om en ekstra gang inden tager en svirreflue.\nSvirrefluerne er, foruden at være vigtige bestøvere, også vigtige i kampen mod bladlusene, idet flere af svirrefluernes larver har bladlus som deres hovedføde.\nDe voksne svirrefluer lever af nektar og pollen fra blomsterne. Ved deres besøg i blomsterne er de med til at udføre den vigtige bestøvning af blomsten.\nNår de heder svirrefluer, er\ndet fordi de kan stå stille i luften, med svirrende vinger.\nSvirrefluerne er desværre i tilbagegang, hvilket er med til at true bestøvningen af nogle af vores vigtige afgrøder. Specielt sprøjtegifte er med til at decimere bestanden.\nNogle arter migrerer, det vil sige trækker sydpå om efteråret, og nordpå om sommeren.\nUgens naturfoto – Gigant cikade\nDenne cikade (tibicen/lyristes plebejus) fangede med et glas i vores bungalow i Dominical på en rejse til Costa Rica. Hannerne holder en øredøvende koncert for at tiltrække hunnerne. Arbejdstilsynet ville forbyde ophold i en lignende larm. Der findes over 2000 arter cikader i verden.\nHvornår kommer de hvide fugle til at yngle i Vordingborg Kommune\nSølvhejre sammen med fiskehejre.\nFlere og flere store hvide fugle er ved at etablere sig i Danmark. Sølvhejren er en af dem, sølvhejren ses ofte i landet, dog endnu ikke som ynglefugl. Man forventer dog at den inden længe vil begynde at yngle her i landet. I Vordingborg kommune har der det sidste årstid været ret mange observationer specielt på Nyord og Ulvshale. Selv har jeg set et par på Avnø i foråret., ligesom jeg sidste år så et par stå i mosen ved Kostræde Banker.\nSølvhejren er lidt større end vores hjemlige fiskehejre, og helt hvid. Dens næb er gult. I yngletiden er det dog sort. Den lever af fisk og vanddyr, men kan dog også tage mosegrise og firben. Sølvhejren var på et tidspunkt ved at blive udryddet i Europa, da den blev jagtet da dens fjer blev brugt som pyntefjer.\nEn anden fugl, som kan være på vej er skestorken. I Jylland er skestorken i stor fremgang, rekorden er i år fra Filsø, hvor man på en enkelt dag har observeret 180 rastende skestorke.\nDen yngler flere steder i Jylland, og et par er måske ved at etablere sig i klydesøen på Amager. Der har været stedfaste par blandt andet på Møn, uden de dog har ynglet her. Selv har jeg set dem her i efteråret i Vejlerne og ved Ulvedybet i Nordjylland. Skestorken er ikke meget større end en skarv, og den er i virkeligheden slet ikke en stork, den er derimod i familien med ibisserne. De lever og yngler i kolonier. Deres føde består af krebsdyr, småfisk, muslinger og snegle, som den fanger ved at bevæge næbet sidelæns gennem vandet. Dens vinterkvarter er Vestafrika. Og jeg så faktisk skestorke første gang på en tur til Marokko for mange år siden.\nOg sidst men ikke mindst kunne vores almindelige hvide stork måske igen etablere sig i kommunen. Storkene kommer jævnligt på besøg her. Det er ofte storke fra det svenske storkeprojekt, men også storke fra Polen og Tyskland kommer på besøg.\nVi mangler dog steder her i kommunen der egner sig til ynglelokaliteter for disse store fugle. Vi mangler at få naturgenoprettet nogle områder, som kunne tiltrække og skabe levegrundlag for disse flotte fugle.\nDesværre foregår de fleste store naturgenopretninger af vådområder i det Jyske.\nI midten af 1800 tallet var der ca. 10.000 storkepar i Danmark. H.C. Andersen skrev i sin dagbog den 25. maj 1851 ved et besøg på Nysø bl. a. ”Storken knæbrede, det var som bankedes på søm i skudderne”. I bogen ”Storken natur- og kulturhistorie” af Hans Skov, står der, at det sidste storkepar på Vordingborg-egnen rugede på Skovgården i Ornebjerg i 1930,erne. I 1933 var der hele fire unger i reden.\nUgens Naturfoto – Kronhjortene slås.\nKronhjortene slås i Børsmosen nord for Oksbøl. Her kan man næsten altid se en flok kronhjorte.\nMed Danmarks længste kystlinje har Vordingborg Kommune meget spændende natur at byde på.\nHavørn med Avnø Naturcenter i baggrunden\nVordingborg kommune har Danmarks længste kystlinje på 385 kilometer. En stor del af Danmarks natur knytter sig netop til kystlinjerne. Vordingborg Kommunes kystlinjer spænder lige fra kridtklinterne på Møns Klint til Knudshoveds overdrevslandskab, Nyords våde enge, og fjordlandskabet ved Præstø.\nDisse landskaber giver ligesom resten af kystlinjen optimale muligheder for en lang række spændende dyr og fugle, såsom havørne, vandrefalke, sæler etc..\nVordingborg kommune har nu 4 havørnepar, som kan træffes både langs vore kyster og ved vore søer. I år har de fået 5 unger på vingerne. De er fordelt med 3 par på Sjælland og 1 par på Møn.\nOm vinteren er kommunens kyster også velbesøgt af havørne både fra Sverige og Tyskland, samt af vore egne ørne. Et år var der i februar helt op til 22 havørne på Avnøfjorden.\nEn anden spektakulær fugl har sin hovedudbredelse i Vordingborg Kommune. Det er vandrefalken, som med 6 par i år har rundet det største antal i kommunen siden den genindvandrede i Danmark. Vandrefalkens fortrukne biotop er selvfølgelig Møns Klint, hvor den har ynglet siden 2001. Men et par har også etableret sig under Mønsbroen.\nKlyder og dværgterner yngler på Avnø Naturcenters område, og efterår og forår raster her tusindvis af bramgæs. Det rige fugleliv her, kan – sammen med sælerne – blandt andet iagttages fra Danmarks største og dyreste fugletårn, nemlig det gamle flyveledertårn fra den nedlagte flyvestation. Naturcenterets udeskolefaciliteter benyttes i stor udstrækning af kommunens skolebørn.\nEn anden specialitet i Vordingborg Kommune er kolonien af spættede sæler på stenrevet ude i Avnøfjorden. De kan iagttages fra fugletårnet på Avnø, samt fra naturcenterets kyst. Her føder de deres unger, som ind imellem kan træffes på kysten. Sælerne fælder deres pels i august/september ude på revet.\nMøns Klint med kridtklinterne og Klinteskoven er altid et besøg værd. Her kan man blandt andet finde spændende orkideer, som ikke findes andre steder i landet, samt spændende forsteninger på stranden. Kridtet giver også grobund for et planteliv, der tiltrækker sjældne insekter, som blandt andet den sjældne sortplettet blåfugl.\nKnudshoveds lange tange ud i Smålandsfarvandet er med sit flotte fredede overdrevslandskab altid et besøg værd. Her kan man blandt andet høre den sjældne klokkefrøs karakteristiske fløjtelyd, og her er specielt flot, når hvidtjørnen blomstrer.\nNyords enge er en magnet for vandfugle. Specielt i træktiden kan man træffe på en lang række ande- og vadefugle, ligesom havørne og vandrefalken ofte søger føde her.\nPræstø Fjord tiltrækker også mange trækfugle forår og efterår, ligesom havørneparret, der yngler ved Even Sø, ofte furagerer ude på fjorden.\nEt stort skovområde strækker sig langs den sydsjællandske kyst ud mod Storstrømmen og Ulvsund. Specielt om foråret, hvor man finder både hvide, gule og blå anemoner, er en tur i skovene en flot oplevelse. Også her holder et havørnepar til.\nSelv færdes jeg meget i naturen og oftest ved vore kyster, og der er altid noget at opleve. Jeg er derfor glad for at bo i kommunen med Danmarks længste kystlinje.\nFlere tusinde bramgæs på Avnø\nDet er ikke mange år siden, at var det en sjældenhed at se en bramgås i det sydsjællandske. Nu kan man opleve flokke på flere tusinde. Således er der i skrivende stund en flok på flere tusinde på Avnø.\nBramgåsen er en forholdsvis lille gås, som hovedsagelig yngler højt mod nord, nemlig i det nordlige Rusland, på Svalbard og i Østgrønland. Vi er dog også begyndt at se ynglende bramgæs sydligere. De har blandt andet ynglet på Saltholm i en årrække.\nI vadehavet hvor de fleste bramgæs raster, har man set flokke på over 50.000 bramgæs,. Mange bramgæs overvintrer i vadehavet, og i milde vintre, kan vi også se overvintrende flokke på Sydsjælland og Møn.\nSE ET FILMKLIP MED BRAMGÆSSENE PÅ AVNØ\nRovfuglesucces i Vordingborg Kommune\nDe 3 unger i reden ved Storstrømmen spejder efter om forældrefuglene kommer med mad til dem.\n2013 har været et godt år for rovfuglene i Vordingborg kommune. De 4 par havørne vi har i kommunen har tilsammen fået 5 unger i år. Topscore var parret ved Storstrømmen som fik 3 unger på vingerne, hvilket er godt gået, men parret, som oprindelig boede på Tærø, er et ældre modent par, som ved hvad det drejer sig om. Parret ved Evensø har i hvert fald fået mindst 1 unge. Det nye par på de sydøstlige Sjælland har ikke fået nogen unger i år, medens parret på Møn, som ikke ynglede sidste år, fik 1 unge på vingerne. Så alt i alt må man konstatere, at året har været en succes for havørnene i kommunen.\nAldrig har der i nyere tid været så mange vandrefalkepar i Vordingborg Kommune som i år. Hele 6 par blev det til i år. Heraf fik 5 par unger på vingerne. De fem af parrene findes på Østmøn, medens det 6. par har ynglet i en kasse under Mønsbroen.\nDa kommunerne overtog naturbeskyttelsen i det åbne land fik kommunerne en truet art, som de har et særligt ansvar for at beskytte. For Vordingborgs Vedkommende blev det vandrefalken.\nDe mange par på Østmøn, har selvfølgelig skabt nogle konflikter mellem parrene, så nogle par har måttet flytte redested fortæller vores falkeekspert Niles Peter Andreasen Møn. Flere af fuglene er ringmærkede, og en af hunfuglene er sandsynligvis fra Tyskland. Falkene må endvidere kæmpe med at holde andre rovfugle, store måger og Gråkrager ude af området.\nPå trods af broarbejde lige over redekassen, og livlig trafik på Mønsbroen, er det lykkedes parret her at få 2 unger på vingerne. Der er udvist stor forståelse fra vejvæsenet, der tager hensyn til yngleparret, og da nødvendigt arbejde skal foregå lige ved kassen, er de 2 unger så store, at de roligt kigger ud fra kasseåbningen på arbejdsfolkene. Udflyvningen sker den 23. juni, og de første dage ses de unge falke faretruende tæt ved kørebanen, uden der dog sker uheld.\nPå Østmøn blev det til 9 udfløjne unger, hvoraf 6 af dem er blev ringmærket oplyser vores Niels Peter Andreasen. Niels Peter følger falkene tæt hele året rundt.\nHan oplyser i øvrigt, at der er registreret yderligere 8 par i Danmark. I alt er der i hvert fald kommet 22 vandrefalkeunger på vingerne i Danmark i år.\nDer i kommunen konstateret 2 måske 3 par glenter. Der kan dog godt være flere par, som man endnu ikke har fundet.\nGlenten er tilsyneladende i fremgang i Danmark. Efter at have været helt udryddet, begyndte den at genindvandre i halvfjerdserne. Glenten er ådselsæder, og derfor specielt udsat når der lægges forgiftet kød ud i naturen, hvilket der desværre har været set flere eksempler på i den seneste tid. Man kan også opleve glenten følge efter høstmaskinerne, når der høstes. Det oplevede jeg på en tur til Skåne her i sommer, hvor jeg så 9 glenter følge efter en mejetærsker, for at tage de smådyr og insekter, der kommer frem når afgrøden høstes.\n3 store vandrefalkeunger på Møns Klint. (Foto: Niels Peter Andreasen).\nUgens naturfoto – hvidklire\nHvidklire furagerer ved Basnæs. Den er den største af vore klirer.\nVil du vide hvilke natsværmere der huserer i din have om natten?\nVed hjælp af de såkaldte ”rødvinsnore”, kan du få svaret på hvilke natsværmere, der er i din have, og du kan i lygtens skær studere dem, og eventuelt også fotografere dem.\nMan laver en lage af lige dele rødvin og sukker. I denne lage lægger man noget snor. Sisalsnor er velegnet, og man kan eventuelt sno dem til en tykkere snor. Det skal nu stå og trække et stykke tid.\nNår det har trukket noget tid, jo længere jo bedre, kan du hænge snoren eller snorene, hvis du har lavet flere, op ude i haven. Det er bedst at hænge dem i nærheden af de steder, hvor du ser dagsommerfuglene komme, idet natsværmerne kommer de samme steder. Det vil især være steder, hvor der er blomster, der tiltrækker insekterne.\nHæng først snorene ud i skumringen, så de ikke når at tørre, inden det bliver mørkt. Efter at det er blevet mørkt, kan du gå ud og ved hjælp af en lommelygte se, om der er natsværmere, der har sat sig på snorene. Man kan også ofte finde græshopper og andet på disse ”rødvinssnore”.\nDer skulle leve om omkring 2500 sommerfugle i Danmark, men heraf er kun ca. 100 dagsommerfugle, medens resten er natsværmere.\nUgens naturfoto – Gammauglen\nGammaugle – en dagaktiv natsværmer.\nVi skal passe på havets oaser.\nSpidsen af Knudshoved\nStenrevene i vore farvende kan man godt kalde havets oaser. Dette skyldes blandt andet, at når vi har iltsvind om sommeren, kan fiskene søge hen på disse stenrev, der som regel ligger højere i vandet end den omgivende havbund.\nStenrevene blev dannet i istiden. Isen førte en masse sten og klippestykker med sig. Disse sten blev og bliver stadig frigivet af de morænebakker som isen efterlod.\nEt af de steder, hvor det anskueliggøres mest tydeligt, er på spidsen af Knudshoved, hvor man kan se store sten sidde oppe i klinten. Efterhånden som klinten\nnedbrydes af kraftige storme, falder stenene ned i vandet.\nKlinten har i tidligere tider gået meget længere ud i havet, og i forlængelse af odden mod vest finder vi da også Knudshoved rev. Længere vestpå finder man Venegrunden, og endnu længer vestpå ligger Kirkegrund, som er et Natura 2000 område. Det vil sige, at grunden er et EU-beskyttet stenrev. Udpegningsgrundlaget er den marine naturtype rev. Revet består af sten i forskellige størrelser omkranset af sandbund. Dette er grundlaget for et rigt dyre- og planteliv. Det er hovedsageligt rødalge vegetation og blåmuslinger. For marsvinene i Smålandsfarvandet har stenrevene en v i s betydning.\nNaturen under vandet har ikke samme opmærksomhed som naturen på land, men natruren her er ikke mindre vigtig for os end naturen på land. På stenrevene findes lagt større biodiversitet end i det omgivende farvand. Dette er dog en erkendelse, som først er kommet i de sener år. Omkring 1960 var der ca. 30 stenfiskerbåde, som fiskede sten op til havnemoler etc.. I dag er dette fiskeri heldigvis ophørt.\nMan har nu erkendt, at det kraftige indhug i stenrevene var en fejl, og man er nu, lige som på land, begyndt at genoprette nogen af den tabte natur. Således er man i gang med ved hjælp af 86.000 tons sten at genoprette et rev ved Læsø.\nStenrevene er blandt andet vigtige for vores fiskebestand. Mange fisk gyder deres æg på stenrevene, hvor fiskeyngelen kan finde skjul mod deres fjender. De små fisk tiltrækker naturligvis større fisk, lige som de pattedyr som sæler og marsvin, der lever af fisk, tiltrækkes af disse områder.\nPå stenrevene er også en rig plantevækst i form af mange forskellige alger og tangplanter, som er vigtige for optagelse af de næringsstoffer der flyder ud i havet. Men netop de alt for store næringsmængder vi leder ud i havet er også den største fare for livet i havet, idet de skabe iltsvind, som kan lægge havbunden øde.\nJeg var for nylig ude og snorkle på Knudshoved rev. Desværre var sigtbarheden under 2 meter, på grund af algevæksten i det varme vejr. Ved en af de store sten, stod der dog en flok fiskeyngel af ubestemmelig art, tangsnarren søgte føde mellem stenens begroning, og neden for stenen i en tot ålegræs stod en 15 centimeter lang flot grøn tangnål.\nI det hele taget er stenrevene ud for vores klintekyster oplagte mål for en snorkletur. Det er bedst først på sommeren, inden algevæksten gør vandet uklart. Hvis man skal have børnene med ud og snorkle, er det dog vigtigt at købe noget ordentligt snorklegrej, der passer til dem. Får de hele tiden vand i masken, mister de hurtigt interessen for den sport, hvilket er en skam, for det er en stor oplevelse at betragte livet under havets over flade.\nStenrev med fiskeyngel.\nUgens naturfoto – sæler på sten på Avnøfjorden.\nHej! Jeg vil også med på billedet.\nSe sælerne slås om en sten på nedenstående filmklip.\nDu kan se sælerne på guidede ture på Avnø Naturcenter. Kontakt Avnø Naturcenter eller undertegnede.\nUngerne fodres og passes på skiftende facon\nTernen har lige givet sin unge en fladfiskeunge.\nHer i sommermåneden, skal de store unger fodres. De fleste fugle fodrer deres unger. Det gælder blandt andet ternerne, som fanger små fisk til deres unger. Man kan høre på ungernes skrig, når en voksen fugl nærmer sig med føde, som den afleverer i farten.\nDer findes dog også fugle, der overlader det til ungerne selv at finde deres føde. Det gælder blandt andet klyden. Her må unger selv lede efter noget at spiser, dog godt overvåget af forældrene, som straks flyver op og skælder ud, hvis man nærmer sig.\nAt ungerne tigger føde af de voksne fugle, kan man også høre i haven, hvor fugleungerne sidder rundt omkring og kalder på deres forældre. Højeste lyd i haven, kommer fra de halvvoksne solsortunger, der har forladt reden. Lyden tiltrækker dog også Danmarks værste fugledræber, nemlig katten, som tager godt for sig af retterne.\nI det hele taget er det farligt at være fugle- eller dyreunge. En stor stigning i kajakroere ved vore kyster giver megen forstyrrelse. Hvis de går i land på kysten, bliver fuglene her forstyrret, og ungerne bliver udsatte for krager og store mågers angreb. I fuglereservaterne er det ikke tilladt at færdes før efter den 15. juli.\nDesværre ser man også kajakroerne sejle for tæt på sælerne, så de søger tilflugt i vandet, hvor de føler sig trygge.. Specielt i den første måned, hvor ungerne dier hos sælmødrene, er det vigtigt, at de får fred. Blot nogle få forstyrrelser kan have fatale konsekvenser for ungernes overlevelse, da de så ikke får de fedtreserver, som de skal overleve på den første tid efter at de ikke mere kan die hos deres mødre, og selv skal fange deres føde. I forvejen overlever kun ca. halvdelen af ungerne deres første leveår.\nDyre- og fugleunger er også i fare i det danske landsbrugsland. For eksempel ligger rådyrungerne og hareungerne ofte skjult ude i kornmarkerne. Det er et farligt sted at ligge, når der skal høstes. Mange dyr og fugle går til når de tages af de store høstmaskiner. Landmændene bryder sig ikke om at få dem i maskinerne, og de arbejder da også sammen med dyrenes beskyttelse og DN om at findes løsninger der kan forhindre disse dyredrab.\nDer er blandt andet blevet lavet en folder med råd om hvordan man kan forhindre, at de mange dyr og fugle går til. En af de metoder der beskrives, går ud på at opstille skræmmemidler ude i marken dagen før der skal høstes, således at man får skræmt dyrene ud af marken. Dansk Jægerforbund anbefaler, at sende hunde gennem marken inden man høster.\nDer forskes i andre metoder for at afhjælpe problemet. Blandt andet afprøves varmefølsomme kameraer, der kan afslører dyrene før de bliver taget af høstmaskinerne.\nUgens naturfoto – Tårnfalken\nTårnfalken set fra fugletårnet ved Jarskoven\nStor præstekrave har måske været her i 18000 år.\nPræstekrave ved Knudshoved Odde.\nDer findes 3 præstekravearter i Danmark, hvoraf stor præstekrave er den største. Den var sandsynligvis en af de første vadefugle, der kom hertil lige efter istiden. Præstekraven er en vadefugl, der har fået sit navn på grund af den sort krave den har på halsen, som ligner kraven på en præstedragt. Her i Danmark yngler præstekraven hovedsagelig ved vore kyster, men kan også findes inde i landet.\nBestanden er gået noget tilbage, blandt andet på grund af den intensive landbrugsdrift, men forstyrrelsen ved vore kyster, af blandt kajakroere og andre fritidsaktiviteter på standen har også indflydelse på bestanden. Møder man dem på ynglepladsen, vil de som regel opføre sig som om de er syge, og på den måde lede de forstyrrende væk fra deres rede.\nUgens naturfoto – En for stor mundfuld\nToppet lappedykker der har fanget en stor fisk. Den måtte dog til sidst give slip, da det var for stor en mundfuld.\n“Under åben himmel” med TV2ØST\nJournalist Ulrik Westphal og naturvejleder Kari Hald Avnø Naturcenter i kajak på Avnøfjorden.\nTV2 Øst starter en serie, som de kalder ”Under åben himmel”. Udsendelserne foregår ude i naturen, og sendes tirsdage fra klokken 19:45 til 20:15. Med kajak på taget og fiskestænger, dykkerudstyr, fotoapparat, reb, riffel og meget mere, tager naturvejleder og journaliset Ulrik Westphal ud i naturen for at udforske regionen og tage mod de udfordringer der dukker op.\nEn af udsendelsen er tirsdag den 2. juli. Den foregår på Avnø. Her søges der efter havørnen og der ses på sælerne. Først fortælles om Avnøs historie og natur. Efterfølgende tager Ulrik ud i kajak sammen med naturvejleder Kari Hald for at se på sælerne, og blandt andet forklares, hvorfor det er meget uheldigt at sejle for tæt på sælerne, så de må gå i vandet.\nFår man ikke set udsendelsen “TV Øst på Avnø” kan man se den på nettet under mine links.\nUgens naturfoto – Svaneungetransport\nDet er ikke kun menneskene der forkæler deres børn.\nAvnø myldrer af liv lige nu\nKlydeunger på Avnø\nMasser af skolebørn er i denne tid på udeskole på Avnø. For nylig var en gruppe elever fra Sværborg Skole derude. Mange af disse elever havde også været en tur på Avnø for 4 år siden. Også den gang var jeg med dem derude. Den gang handlede det meget om at komme ud og fange fisk og krebsdyr i vandkanten og studere dem, ligesom de også var på en såkaldt GPS-tur med diverse poster. Denne gang handlede det også om naturen, men også om historien bag Avnø helt tilbage fra istiden og Avnø under sidste verdenskrig, hvor stedet blev brugt til at uddanne tyske piloter.\nSnart vil Avnø også være et mylder af fugle- og dyreunger. Ude på ”klydeøen” ligger der for tiden mange klyder på rede, ligesom der som sidste år er mindst et par måske 2 af den sjældne dværgterne på øen. En del stormmåger ligger også på rede derude.\nMange viber og rødben har også gang i produktionen af næste generation. Her ude har de et fristed. Bestanden af vadefugle er i de senere år gået stærkt tilbage, således er vibebestanden siden 1970 halveret. På Avnø kan man dog stadig opleve at blive angrebet af dem, hvis man kommer for tæt på reden eller deres unger.\nI vandhullerne kan man høre den grønne frøs kvække, og om aftenen fløjtetudsen karakteristiske fløjtetriller, og i vandhullerne kan man også se flere slags andefugle, blandt andet Atlinganden, som kun yngler fåtalligt i Danmark, og mest i Jylland.\nI løbet af juni måned vil Avnøs sæler føde deres unger. Man kan så være heldig at træffe dem på stranden. De er ikke bange for mennesker og meget nysgerrige, men man må absolut ikke røre dem, og heller ikke opholde sig nær ved dem, da deres mødre så ikke kommer ind til dem.\nSkolerne her i Sydsjælland er heldige at have et område som Avnø at praktisere udeskole på. Udeskole kan dog praktiseres på mange måder, og kan i princippet også forgå i den nærmeste grøftekant, eller virksomhed. Som Vordingborgs borgmester Henrik Holmer engang udtrykte det lærer eleverne mere her, end ved den sædvanlige ”rumpe til bænk” undervisning. Børnene har her ude mulighed for at bruge naturen til at anskueliggøre sammenhænge og se teorier udført i praksis.\nEn ny skolereform skal snart implementeres. Man må håbe på, at reformen vil medføre mere rum for udeskoleundervisning. Ifølge eksperter på området kan man stort set undervise i alle fag på udeskoleture. Vi vil med mere udeskole få både gladere, sundere og klogere børn.\nUgens naturfoto – Se spætten fodre sine unger.\nNu myldrer de frem fra gemmerne\nVinteren har endelig sluppet sit tag. Det er ikke længe siden isen forsvandt fra mine havebassiner. Men nu var det så tid til at rense dem for visent og overflødigt plantemateriel. I den proces kommer salamandre og andet jo også med op. I mit store bassin på 4 m2 fiskede jeg 18 stk. af lille vandsalamander op, samt 1 stor vandsalamander.\nI mine små bassiner, som består af 3 murebaljer bundet sammen med rør under jorden, så vandfladen bliver stor nok til, at vandkvaliteten ikke bliver for dårlig, fiskede jeg ikke mindre end 36 små vandsalamandre samt en springfrø op af vandet. De blev selvfølgelig alle sat ud igen. I vandet lægger de deres æg enkeltvis på vandplanterne. Salamanderne er rovdyr. I vandet lever de af dafnier, vandlopper, myggelarver etc.\nEfter ynglesæsonen går salamanderne på land. og lever her af insekter, insektlarver, biller etc.. Om vinteren går de i vinterhi under sten, grene, trærødder og lignende.\nSalamanderne og specielt den store er gået tilbage i de senere år i takt med at deres vandhuller på markerne er forsvundet. Der er ingen tvivl om, at de mange havebassiner, der er etableret i de senere år er godt for bestanden. For at få salamander i sin havedam, er det dog en forudsætning, at man har få, eller ingen fisk i bassinet.\nI havebassinerne har jeg også i mange år haft grøn frø, som også kommer frem i denne tid. Også den grønne frø er gået stærkt tilbage, og på store dele af Fyn og Sjælland er den blevet sjældent forekommende. Hvor jeg tidligere havde 10-12 grønne frøer ved bassinerne, har der de sener år kun været 4 til 5. Også springfrøen ser jeg jævnligt i haven.\nI de sener år, har jeg også haft grønbroget tudser i haven. De holder til i min kones blomsterbed. Her kan de gemme sig mellem planterne og inde under de sten, der omkranser det lille bed ved terrassen. Med sit flotte grønne kamuflagemønster, som er forskelligt fra tudse til tudse, kan den være svær at opdage mellem de grønne planter. Også den grønbrogede tudse er gået stærk tilbage. Den findes ikke i Jylland, og på Fyn findes den kun fåtalligt. Her omkring Køng og Kostræde Banker er der dog en del. I halvfemserne skønnede man, at der var 20.000 grønbrogede tudser i Danmark. Heraf levede de 10.000 i Slambassinerne ved den gamle sukkerfabrik i Stege. Ganske uforståeligt udsatte man gedder i bassinerne, og inden længe var halvdelen af den danske bestand udryddet.\nDen kaldes også fløjtetudsen, fordi hannen i parringstiden afgiver nogle fløjtetriller, hvilket man på lune forårsaftener, kan høre 1 til 2 kilometer væk. På varme sommeraftener, hvor vores terrassedøren står åben, kan mine grønbrogede tudser godt finde på at komme ind ad døren, og lystigt hoppe rundt langs panelerne.\nHØR DEN GRØNNE FRØS KVÆKKEN.\nUgens naturfoto – strandtudsen\nStrandtudsen på farlig vej til et ynglevandhul.\nUgens naturfoto – Hyænen og sjakalen\nHvornår er det min tur syntes sjakalen at spørge. Et optrin vi oplevede i Krüger Nationalpark i Sydafrika\nNaturen kan være med til at kurere stress\nAnemonerne er sprunget ud.\nUndersøgelser har vist, at næsten hver 5 dansker ofte føler sig stresset. Det er en farlig udvikling, at så mange mennesker føler sig stresset i deres hverdag. Der kan være mange årsager til den udvikling. Vores mere og mere komplekse samfund, med dens mange påvirkninger, er mennesket slet ikke bygget til.\nSet i et historisk perspektiv, er det ikke så længe siden vi klatrede ned fra træerne. Vores underbevidsthed er bygget til at reagere på de signaler, som vi hele tiden modtager. Og vores underbevidsthed betyder utroligt meget for vores beviste oplevelse af tilværelsen. Livet på savannen indeholdt ikke så mange signaler, som vi var nødt til at reagere på. Men alene at færdes i det offentlige rum specielt i byerne, hvor mange igennem det sidste århundrede er flyttet til, medfører så mange signaler, at underbevidstheden ikke kan rumme dem alle, og derfor kommer den på overarbejde.\nSamtidig er arbejdslivet også blevet uhyre kompliceret, men mange beslutninger der skal træffes hver dag. De beslutninger eller handlinger, som vi ikke når, er dem der stresser mest. Undersøgelser har vist, at jo tættere vi bor på naturen, jo bedre har vi det både mentalt og fysisk. Pointen er, at vi skal koncentrere os mindre i naturen, og at den er nemmere at forstå.\nMennesker der rammes af stress, vil ofte være tilbøjelige til at sætte sig hen i et hjørne, og foretage sig absolut ingen ting. Videnskaben er dog ved at finde ud af, at en af kurene mod stress kan være at komme ud i naturen. Vi har brug for at komme ud af stresstilstanden, uden at gå helt i stå. At komme ud i naturen, og kun modtage de indtryk som naturen giver, hvilket er langt færre end de indtryk, man får blandt andet ved at færdes i byen, vil få antallet af stresshormoner til at falde. Naturen er ikke krævende, da vi ikke umiddelbart behøver at gøre noget ved den, men blot kan nyde at færdes i den. Nogle læger er begyndt at anbefale naturen som terapi mod stress, ja nogle er endda begyndt at udskrive den på recept.\nAnalyser har vist, at børn i dag kun kommer halvt så meget i naturen som deres bedsteforældre gjorde. Præsidenten for Danamarks Naturfrednings Forening Ella Maria Bisschop-Larsen har udtalt, at vi er bedre til at tage hunden ud i naturen, end vi er til at tage vores børn derud. Alene det peger på, at vi kan få endnu større problemer i fremtiden, da mange færre mennesker vil kommer i naturen. For at råde bod på dette, kan vi i fremtiden tage børnene ud og undervise dem i naturen. Forskning om bl.a. udeskoler og naturbørnehaver har vist, at man med stor fordel kan undervise i det meste ude i naturen, og at stoffet hænger bedre ved, og vi får sundere og gladere børn, og så er det oven i købet meget billiger for samfundet. På den måde får børnene også et forhold til naturen, så de måske af sig selv vil søger derud, hvis de føler sig stresset.\nDette betyder selvfølgelig at vi må bevare så meget natur som muligt, og om muligt også skabe mere. Den nyligt etablerede Naturfond i Vordingborg Kommune, kan være med til at løse det problem, hvis den får tilstrækkelige midler til sit formål. Vi har en god del natur i Vordingborg Komme, blandt andet fordi vi har Danmarks længste kystlinje, men vi kan sagtes bruge mere. Der er specielt brug for at få den fragmenterede natur bundet sammen.\nUgens naturfoto – blå fasan\nPræstø har naturen i baghaven,\nMan kan gå næsten direkte fra hovedgaden og ned over Tubæk Å.\nSom navnet angiver, har Præstø tidligere været en ø. Det har medført, at Præstø i dag i bogstavelig forstand har naturen i baghaven. Tubæk Å løber langs mange af byens baghaver, og beboerne har her naturen på meget tæt hold. Oprindelig var det en del af fjorden, og vandfladen var lige så bred som fjorden ved Østerbro. Men opfyldning har lige som ved den vestlige ende af byen gjort den tidligere ø til en del af Sjælland. Heldigvis er åen og dens omgivelser bevaret trods den videre udbygning af Præstø, og byen har derfor en fantastisk natur tæt op ad byen.\nPå en tur først i marts måned, hvor foråret endnu ikke har fået naturen til rigtig at vågne, kunne jeg alligevel opleve en masse natur langs med åen. Gråænderne sad flere steder og hvilede sig, medens rørhønsene pilede rundt efter føde på græsplænen. Musvitterne var begyndt på deres territoriesang, og også en spætte kundgjorde med sin banken på et af træerne, at her bor jeg. Fiskehejren kom svævende langs med åen for at finde en godt fangstplads.\nJeg mødte også en lystfisker, der fortalte, at man i åen kunne fange havørreder, bækørreder, aborrer og skaller, lige som det også var muligt at fange en gedde her. Jeg så også et par af Stor Skallesluger komme svømmende ned af åen bag ved campingpladsen.\nStor skallesluger er en almindelig vintergæst, men er ikke en særlig almindelig ynglefugl i Danmark. Men netop Vordingborg Kommune er nok en af de kommuner, der huser de fleste af de ca. 60 til 70 par, der yngler i Danmark. Tidligere brandmand Jørgen Villum Rasmussen, som har have ned til åen fortæller, at han gennem flere år har set Stor Skallesluger komme svømmende med sine ællinger siddende på ryggen ned ad åen. Stor Skallesluger har deres reder i hule træer eller i opsatte redekasser. De nyudklækkede unger, må så tage det store spring ned fra træet eller redekassen. Et spring, som de normalt sagtens kan klare. Jørgen Villum Rasmussen fortæller endvidere, at han i år har set isfuglen flere gange. Den har ellers ikke været at se ved åen i flere år fortæller han..\nTubæk Å løber ud i Præstø fjord ved Østerbro. Her mødte jeg børnehaven Tusindfryd, som fra broen iagttog de omkring 2000 troldænder, der lå lige uden for broen. Pædagog Annelise Egebæk fortalte, at de er en udegruppe, som går ud et par gange om ugen for at opleve årstidernes skiften og for at se på naturen. Det er netop i den alder man skal begynde at interessere børnene for naturen og lære dem om den.\nBåde mod øst og nord er Præstø omgivet af Præstø Fjord, med dens mylder af fugleliv. Specielt i træktiden er fjorden en vigtig rasteplads for de trækkende vade- og svømmefugle. Også havørnene, som har deres rede ved Even Sø, kan ofte spottes over fjorden, ja jeg har sågar engang se en havørn komme svævende ind over Præstøs tage, ikke mere end 20 meter oppe.\nDet er dog ikke blot vandet, Præstøs borgere kan har glæde af, men også de nærliggende skove Næbskoven og Hollænderskoven kan føjes til Præstøs herligheder.\nBørn fra Børnehaven Tusindfryd ser på en stor flok troldænder på deres naturtur.\nUgens naturfoto – Julia sommerfugl\nJulia sommerfugl (Dryas Julia), som lever i et et bælte fra det nordlige Brasilien til det mellemste USA. Denne har jeg fotograferet i Costa Rica.\nHøgeuglen en sjælden gæst i Danmark\nHøgeuglen i Porsemosen. (Foto: Bjarne Stenberg Christensen)\nEn Høgeuglen har her i vinter en tid opholdt sig i Porsemosen. Høgeuglen lever i det nordlige Skandinavien, og ses sjældent på vores breddegrader. Der var derfor mange ornitologer og andre, der lagde vejen forbi Porsemosen for at se og fotografere den hos os sjældne ugle.\nHøgeuglen er en lille ugle, der i flugten har en vis lighed med Spurvehøgen. Den er til forskel for mange andre ugler dagaktiv, og den havde her fundet et sted med gode fødemuligheder.\nDen lever først og fremmest af mus og lemminger, men kan også tage fugle. Høgeuglen kan være aggressiv og angribe mennesker på det tidspunkt, hvor ungerne forlader reden.\nUgens naturfoto – Musvågen får et måltid mad ved vejen.\nHvert år dræbes 5 millioner dyr og fugle i den danske trafik. I perioden 2003 til 2006 lavede man en undersøgelse over større dræbte dyr. Det blev til 11.711 rådyr, 361 krondyr, 57 sikahjorte, 499 dådyr, 321 ræve, 143 grævlinge.\nDet er dog ikke sådan et disse dyr går til spilde. De tjerner til føde for blandt andet rovfuglene.\nTRYK PÅ BILLEDET HERUNDER OG SE MUSVÅGEN SPISE HARESTEG.\nBiodiversiteten er måske større under vandet end over.\nHer på et dyk ved Koh Haa-øerne i Thailand i år.\nDet vides ikke hvor mange forskellige arter, der findes på jorden, men man skønner, at man kun har beskrevet en meget lille del af dem. Kun 15% af de beskrevne arter findes i vandmiljøet – i havet som i søer og vandløb. Det er et åbent spørgsmål, om der findes flere arter på landjorden end i vandet, selv om mange hælder til, at der er flere på Jorden, fordi det er det vi kender mest til.\nAt undervandsnaturen er lige så flot eller flottere end naturen på land, kan man konstatere, hvis man dykker ned under overfladen. Jeg har selv dykket en lille smule i tropiske farvande, og her bliver jeg hver gang lige overrasket over, hvad man kan se under overfladen. Det er ikke blot de mange forskellige fisk man støder på, men også de mange andre former for liv der findes. Specielt når man dykker på de tropiske koralrev, er farver og former næsten uoverskuelige, nogle store nogle små, nogle ligner ikke levende væsener, men er det.\nAlene af nøgensneglene omfatter de kendte arter over 3000. De er havsnegle, og som gruppenavnet antyder, er de snegle uden hus. De varierer i et udtal af former og farver, og de er nogle af de mest farverige arter, der findes på kloden. Deres manglende hus gør, at de er rimelig forsvarsløse. De kamuflerer sig derfor, så de ikke ligner fiskenes normale føde og ikke smager godt, og nogle foregiver ved hjælp af deres farver, at de er giftige.\nDesværre er hele det maritime liv stærkt truet af den globale opvarmning, der går så stærkt, at dyr og planter i havet ikke kan følge med. Det skønnes, at hvis klimaforandringerne bliver som forudsagt, vil halvdelen af verdens koralrev opleve en affarvning i mange år.\nDisse nøgensnegle (Phyllidia Varicosa) så jeg på dykket.\nDU KAN SE FLERE UNDERVANDSBILLEDER NÅR DU TRYKKER PÅ Dykkerbilleder\nUgens naturfoto – Varan i Thailand\nDenne Varan (Water monitor) mødte jeg i haven på ressorten Ban Habeebee hvor vi boede i Thailand. De bliver normalt 1,5 – 2 meter, den kan dog maximalt nå op på en længde af 3 meter. Denne var mellem 1,5 og 2 meter lang.\nSunbird – en lille fugl med stor eneregi.\nOlive-backed Sunbird han ved sin kunstfærdige rede i haven på Ban Habeebee ressort i Ao Nang, Thailand\nPå en tur til Thailand i vinter havde jeg dagligt lejlighed til at følge en Olive-backed Sunbird, som havde sin kunstfærdige flaskeformede rede hængt op i et blad i et lille palmetræ i haven på Ban Habeebee ressort i Ao Nang, hvor vi boede. Den havde netop fået sine 2 unger da vi kom. De næste 3 uger kunne jeg følge fuglenes travle arbejde med at fodre de 2 unger op, der var i reden, og efter de 3 uger forlod de flyvefærdige unger reden.\nDen Olive-backed Sunbird er en meget lille fugl, på kun 8-10 centimeter. Den lever hovedsageligt af nektar fra blomster, som den med sit relativt lange buede næb suger op fra blomsterne. Ungerne bliver dog hovedsageligt opfodret med animalsk føde i form af insekter og larver, og hver femte til tiende minut kom enten hunnen eller hannen med føde til dem, og det på trods af, at jeg kun sad ca. 3 meter fra reden og tog billeder af dem.\nSunbirds findes i flere arter, og er udbredt over store dele af Sydøstasien og Nordaustralien, hvor den oprindelig levede i mangroveskovene langs kysterne. Men de har nu fundet sig til rette i beboede områder, og bygger gerne reder i haverne.\nKLIK PÅ NEDENSTÅENDE BILLEDE OG SE HUNNEN FODRE UNGERNE.\nUgens naturfoto – en fræk væverfugl\nDenne væverfugl på lodgen Lower Sabie i Krüger Nationalpark i Sydafrika stjal køddet fra vores frokosttallerkener. Med næbbet væver væverfuglen kunstfærdige reder af græsstrå.\nFoder ikke svanerne med brød.\nSvanen tror der er brød i vente.\nSvanen er vores nationalfugl. I Danmark overvintrer foruden vores egen bestand på ca. 5000 omkring 65.000 fra de omkringliggende lande. Bliver det en hård vinter vil fuglene selvfølgelig få det sværere, og de svageste fugle vil bukke under. Det er nu engang naturens orden, og godt for fuglebestanden, idet kun dem med de bedste gener overlever og fører bestanden videre.\nVi mennesker vil ofte prøve at modvirke naturens gang ved at fodre, hvis vi tror at fuglene lider nød. Dette vil ofte være en naturlig reaktion, men ikke nødvendigvis godt for fuglene. Specielt ikke hvis vi fodrer dem med det forkerte.\nMan vil ofte se svanerne ligge passivt på isen, og vi tror derfor at de lider nød. Men på den måde sparer de energi, og har ikke brug for ekstra foder, selv om der er et par hårde vintermåneder. Svanen sparer simpelthen på sine fedtreserver, og forstyrrelsen i form af fodring, vil få den til at bruge mere energi, end den vil få, når vi tyr til brødkassen og fylder en plasticpose op for at gå ned til havnen, fjorden etc. for at fodre vandets fugle. Det er derfor bedst at lade dem være i fred. Sunde og raske fugle vil ikke gå til på grund af fødemangel i nogen tid.\n”Dyrenes beskyttelse” advarer også mod fodring af vandfuglene. Zoolog Michael Carlsen gør blandt andet opmærksom på, at fodringen giver konkurrence om fodret, og fuglene bruger energi på den konkurrence, ligesom fodringen ofte vil samle fuglene på et sted, og dermed øge faren for at sprede smitsomme sygdomme.\nSE SVANEMOR PRØVE AT REDDE SIN UNGE OP PÅ ISEN.\nHandicapvenlig vej indviet på Avnø\nBorgmester Henrik Holmer hjælper Handicaprådets forman Anders J. Andersen over kvægristen\nDen nye handcapvenlige vej fra Avnø Naturcenter og ud til Avnøfjorden er nu indviet. Det barske vejr var ikke helt til udendørs aktiviteter, men borgmester Henrik Holmer og formanden for Handicaprådet Anders J. Andersen, naturvejleder Kari Hald med flere vovede sig dog ud for at klippe snoren over til den nye vej og den handicapvenlige indgang til området.\nVed en guidet tur for handicaprådet for nogen tid siden blev det konstateret, at det var næsten umuligt for handicappede i egen kørestol at komme ad den hullede og ujævne vej ud til fjorden og se på sælerne.\nFriluftsrådet Kreds Storstrøm, Ornitologisk Forening Storstrøm, Danske Handicaporganisationer Vordingborg og Danmarks Naturfredningsforening i Vordingborg, besluttede derfor at arbejde for at få forbedret vejen. Organisationerne gik derfor i gang med at søge diverse fonde om midler til at forbedre vejen.\nI løbet af efteråret kom der tilsagn om 150.000 kroner fra Aage V. Jensens Fonde, som jo også var dem der i sin tid sponserede den store kikkert i tårnet. Fra Bevicafonden tilsagn om 60.000 kr. og fra Vanførefonden 100.000. Der manglede nu 60.000 kr. for at projektet kunne gennemføres. For at få det gjort nu skød Naturstyrelsen Storstrøm de sidste 60.000 kroner ind.\nUd over at vejen var meget hullet og ujævn, stod der også ofte vand på den sidste del vejen, så det blev besluttet, at hæve den del af vejen med ca.10 centimeter. På hele vejen blev der lagt et toplag af stenmel, som når det har sat sig, skulle gøre vejen hård nok til at kørestolsbrugerne kan køre på det. For at give kørestolsbrugerne adgang til området er der blevet lavet en færist med metalplader på, som kørestolene kan køre ind over.\nI dagens anledning, havde Vordingborg Kommune doneret en tænkebænk til det nye udsigtspunkt ved fjorden. På et skilt på bænken skriver Henrik Holmer ”Kunne vi skifte det lille ord ”men” ud med det endnu mindre ”og” kan vi i fællesskab være med til at sætte fokus på de gode ting og de ting vi i fællesskab skal gøre bedre.”\nDet er ikke blot de handicappede der får glæde af den forbedrede vej. Alle andre gæster, såvel som de skolebørn der kommer på udeskole på Avnø, vil også få stor glæde af den nye vej fortæller naturvejleder på Avnø Kari Hald.\nHun kunne i øvrigt også fortælle, at en måling fra marts til december 2012 viser, at der har været ca. 30.000 besøgende på Avnø i den periode.\nMallings Kløft kan byde på fantastisk naturoplevelse.\nHavørred på vej op i bækken i det lave vand i Mallings Kløft.\nFor at opleve noget spændende i naturen, kræver det for det første, at man kommer i naturen. Derefter kræver det en del tålmodighed, og sidst men ikke mindst også en del held.\nOg heldig det var jeg for nylig, da jeg gik mig en tur i Mallings Kløft. På vej over bækken opserverede jeg pludselig 2 havørreder, der stod i bækken ikke mere end 3 meter fra mig. De var så optaget af at sætte den næste generation af havørreder i verden, at de ikke ænsede mig. I ca. ½ time, kunne jeg stå og iagttage deres leg i den lavvandede bæk.\nSidst i november og først i december går havørrederne op i vores vandløb for at gyde. Det bedste tidspunkt, at se dem på, er når de går op i bækken lige efter en god regnvejrsdag, hvor der bliver tilført tilpas meget vand til, at de kan svømme op igennem den. Ikke mindst af hensyn til de strømfald, der er i bækken, er det vigtigt, at der er tilstrækkeligt med vand.\nPå steder, hvor der ikke er så meget vand, kan man over kortere stræk se dem svømme på siden, for at komme frem. Æggene lægges i vandløbet på såkaldte gydebanker, hvorefter ørreden dækker dem til med sten og sand, ved lave kraftige slag med halen. Gydepladserne kan ofte kendes på, at småstenene i bækken er lyse på gydebanken, idet de ellers algebeklædte småsten er blevet vendt om.\nHavørreder, der er opfostret naturligt i et vandløb har langt større chancer for at overleve, end ørredyngel, der udsættes i vandløbene.\nDe små ørredunger bliver det første år omkring 5 til 10 centimeter. De bliver i bækken i et par år, inden de trækker ud til havet for at vokse sig store. Herude kan de blive op til en meter lang, og veje op til 15 kilo. De lever af små krebsdyr, som rejer, tanglopper og forskellige småfisk.\nEfter 1 til 5 år bliver havørrederne kønsmodne og går op i det vandløb, hvor de selv er vokset op for at føre slægten videre.\nFor at vandløbne kan huse ørreder, skal de være rene, og uden for mange næringsstoffer. Vordingborg Kommune, har i de senere år restaureret en del vandløb, hvorfor vi har en del vandløb, hvor der går ørreder op.\nHavørrederne er en af lystfiskernes foretrukne byttefisk, og den er en fremragende spisefisk.\nSE HAVØRREDERNES LEG I BÆKKEN PÅ NEDENSTÅENDE FILMKLIP.\nUgens naturfoto – gæs over Avnø\nEn helikopter flyver over Avnø, og alle gæssene letter. Der var flest bramgæs\nNæsehornene er i fare.\nI Krüger Nationalpark kom vi tæt på næsehornene.\nPå en nylig afholdt rangerkonference, gør rangerne opmærksom på, at de er ved at tabe kampen mod krybskytterne, der alene i 2011 dræbte 447 næsehorn.\nNår så mange næsehorn dræbes skyldes det at asiaterne tror, at pulveriserede næsehorn har medicinske egenskaber. Dette er så meget mere sørgeligt, som at det selvfølgelig er uden hold i virkeligheden.\nRangerne gør opmærksom på, at krybskytterne ofte er bedre udrustet end rangerne. De bruger blandt andet helikoptere og motorcykler i deres jagt, hvilket gør, at de kan komme hurtigt væk fra gerningsstedet.\nBliver krybskytterne fanget risikerer de mange års fængsel. Således er 3 fra Mozambique i Sydafrika i år blevet dømt til 25 år i fængsel for at have skudt næsehorn i Krüger Nationalpark.\nDer findes dog stadig ca. 3.500 hvide næsehorn, og ca. 300 sorte næsehorn i Krüger Nationalpark. Flere andre steder i Afrika, hvor vi har været, har vi ikke set næsehorn tæt på, men i Krüger Nationalpark er de så vandt til bilerne i parken, at man kommer temmelig tæt på dem uden at de reagere.\nNæsehornene er et af de største landlevende pattedyr. Hannen af det hvide næsehorn kan vejer over 2 tons. Det sorte næsehorn er noget mindre.\nNavne skyldes ikke deres farve, men forskellen på deres mund, hvor det hvide næsehorn har en bred mund, medens det sorte næsehorn har en mere spids mund.\nUgens naturfoto – traneunge\nTraneungen følger sine forældre på trækket sydpå.\nFuglesværme – et imponerende naturfænomen.\nFor at hjælpe de store traneflokke kører traktoren ud og spreder korn på marken.\nEfterårets fugletræk sydpå er ved at kulminere. I øjeblikket er der en store flokke bramgæs, der holder til på Svinølandet og Avnø. Disse store fugleflokke er efterårets store naturoplevelser. På de gode dage flyver der mange trækfugle ud fra Falsterbo i Sydsverige. De rammer så Sjælland ved Stevns Klint, hvorefter de fordeler sig ned over Sydsjælland, Møn og Lolland Falster.\nDen 11. oktober blev der ifølge Dansk Ornitologisk Forenings DOF-base (en base hvor ornitologer indrapporterer deres observationer) opserveret 7000 bramgæs trækkende over Kalvehave. Senere samme dag kunne disse 7000 gæs opserveres på Avnø.\nSamme dag blev der set 205 musvåger over Nyråd, 72 røde glenter ved Rosenfeldt. Så den 11. oktober har været en god trækdag. Dette sker ofte efter dage med rigtig dårligt vejr.\nDen 11. oktober blev der også set 4000 troldænder i Jordbassinerne ved Stege By. Troldænderne opholder sig tit her i en periode om efteråret. Det samme gør de i Hulemosesøen i Nyråd.\nDen 23. september blev der set 12.000 bogfinker trække ud ved Råbylille Strand på Møn. Småfuglene flyver ofte så højt ud over vandet, at man kun kan se dem som skyer på en raderskærm.\nDen 4. oktober blev der set 2000 viber ved Maderne i Præstø Fjord. Og den 23. september blev der set 400 traner flyve ud over Femernsund ved Busemarke på Møn.\nTranernes næste stop er i det nordlige Tyskland lige vest for Strallsund. Her har jeg netop været nede og se tranerne på deres rastepladser. Den 29. september var der 37.000 traner i området. De overnatter i samlet flok stående ude i vandet. Om morgen kan man iagttage det imponerende skue, når alle disse traner trækker ind til nogle rastepladser i området. Senere trækker de til Spanien og Nordafrika for at overvintre.\nVi kørte efterfølgende over til den anden ende af Nordtyskland. Her kan man lige syd for den danske grænse nær Rudbøl se når store flokke af stære går til ro i rørskoven.\nStærene kommer fra det meste af Jylland for at overnatte her. Først kommer der mindre flokke, men efterhånden stiger antallet i de flokke der kommer, og til sidst kan de enkelte flokke være på op til 50.000. På de gode dage, kan der komme helt op til en million fugle. Hvis flokken er så stor vil den dog dele sig. Man kan ikke være sikker på, hvor i området stærene slå sig ned, så det bedste råd er at finde ud af, hvor de var aftenen før, og så håbe på, at de kommer samme sted igen. Er der rovfugle til stede, vil man se stæreflokken flyve op igen og flyve rundt i sære formationer. Når det sker, kalder man det sort sol.\nSE OG HØR TRANERNE PÅ VEDLAGTE FILMKLIP\nPå nedenstående link kan du se, hvor tranerne var.\nSe Tranetur på et kort\nUgens naturfoto – Napoleonsfisk\nNapoleonsfisken er en af de største fisk på koralrevet.\nNapoleonsfisken,som også hedder Humphead Wrasse, er en af de største fisk man kan møde på koralrevet. Hannen kan blive op til 2 meter lang. Jeg så den første gang ved Giftun Island i det Røde hav. Denne her har jeg dog fotograferet i et akvarium i Tyskland.\nSom dykker eller med snorkel, kan man faktisk komme temmelig tæt på dem.\nMikkel ræv er en hønsetyv.\nRæven spejder efter mus i i græsset.\nAt mikkel er en hønsetyv, er dog en sandhed med modifikationer, idet forskning har vist, at husdyr i form af høns, duer, gæs etc. er under 10 procent af rævens føde, som for 75 procents vedkommende består af mus.\nRæven er vores største rovdyr, og det skønnes, at der er omkring 100.000 ræve i Danmark. Vi ser dog ikke meget til ræven, idet den hovedsagelig er nataktiv. Skal du se den, skal du finde en rævegrav, og tage derud omkring en time før solopgang, og placere dig, så ræven ikke kan lugte dig. Den ser ikke så godt, men har en formidabel lugtesans.\nDagen tilbringer den i sin grav, som den selv har gravet eller overtaget fra en grævling. Den føder også sine unger her, og disse kommer først ud ca. en måned efter fødselen.\nRæven skal selvfølgelig også være her. Den kan dog være et problem for jordrugende fugle. Klyderne har i år ynglet på Avnø, men kun fordi der er blevet etableret en ø, som ræven ikke kan komme til.\nPå grund af den stigende bebyggelse med vejanlæg etc. er ræven på grund af pladsmangel også begyndt at flytte ind i vores byer. Det har vist sig, at land- og byræven er i færd med at udvikle sig i 2 forskellige retninger måske også genetisk. De 2 grupper parrer sig ikke med hinanden, da de færdes i vidt forskellige biotoper. Deres fødevalg er også forskelligt, idet byrævene i stort omfang går i skraldespandene. De kan også finde på at tage huskatten. Det ser også ud til at byrævene lever længere, sandsynligvis på grund af den lettere adgang til føde.\nRævens fjende på landet er jægerne, medens det i byerne er trafikken, der dræber flest ræve.\nSe ræven fange mus på nedenstående filmklip.\nUgens naturfoto – træsnog\nDenne træsnog her jeg fotograferet på øen Koh Ngai i Adamaterhavet.\nFra truet natur til flot natur.\nNaturchef Flemming Kruse fortæller at området skal udvikles til rekreativ natur.\nI 2005 var der planer om at bygge boliger på marken syd for Nyråd. Mange af Nyråds borgere protesterede, ligesom Danmarks Naturfredningsforening var imod at placere boliger inden for skovbyggelinien. De mange protester afværgede planerne, og nu bliver området lagt ud til rekreativt naturområde.\nFor nyligt afholdt miljørådet en ekskursion til området. Ekskursionen startede med at Biolog Jimmy Olsen fra kommunen fortalte om projektet med at lede Fladbækken uden om Hulemosesøen. Dette bliver gjort for at undgå at belaste bækken med alger og næringsstoffer fra søen af hensyn til faunaen i bækken. Samtidig har man ledt bækken hen i andet forløb under Nyråd Hovegade gennem en gammel stenkiste, hvor bækken tidligere har løbet igennem. Efter underløbet er der på trods af et kraftigt fald lavet så ørrederne har fået mulighed for at gå op i bækken.\nKommunen har endvidere planer om at forbedre stien rundt om hulemosesøen, og på nogle steder laver boardwalk (træsti) på stiens mest våde passager.\nSyd for vejen hedder bækken Vintersbølle bæk. Miljørådet fulgte bækkens forløb ned gennem skoven, for at se det arbejde, der under meget vanskelig fysiske forhold var lavet for at genetablere bækkens gamle forløb.\nEkskursionen forsatte derefter til området vest for Vintersbølle Skovvej, hvor kommunen har etableret 2 søer til opsamling af regnvand fra Nyråd by.\nKommunen er gået i gang med at få separeret regnvandet fra kloarkvandet, således, at man undgår at skulle lede alt regnvandet til rensningsanlægget.\nFor at bliver af med vandet skulle der bygges nogle regnvandsbassiner.\nI stedet for at lave de sædvanlige betonbassiner, har kommunen lavet et pilotprojekt, hvor Vordingborg Forsyning og Teknik og Miljø har samarbejdet om et projekt der løser vandopsamlingsproblemet og samtidig tilgodeser naturen. Ved at lave søerne får man brugt pengene, der var afsat til at løse regnvandsproblemet til også at få noget flot natur, og det er jo en rigtig god måde at bruge borgernes penge.\nVed at lede regnvandet ned gennem søerne, inden det løber ud i Vintersbølle bæk, får noget af det materiale som regnvandet føre med sig mulighed for at bundfælle sig i søerne inden vandet ledes videre ud i bækken.\nFremtiden er ifølge naturchef Flemming Kruse, at områdets skal udlægges til rekreativ natur med stier og græssende kvæg, så området bliver til gavn for kommunens borgere.\nEfterfølgende blev der elfisket i bækken for at se hvad der var af ørreder. På en strækning på kun et par meter fangede Jimmy Olsen 6 små ørreder. Han fortalte, at disse ørreder har 25% større chance for at komme tilbage til bækken efter at have været ude til havs og vokset sig større, end de ørreder fra dambrug, man tidligere satte ud i vores vandløb.\nDer elfiskes i Vintersbølle bæk. På en strækning af 2 meter blev der fanget 6 små ørreder.\nUgens naturfoto – lyngen blomstrer i Rebild Bakker\nLyngen blomstrer i Revild Bakker om efteråret.\nStålormen – et firben uden ben.\nStålormen fotograferet i Mallings Kløft (Foto: Niels Bangild)\nNår man umiddelbart ser på en stålorm, ligner den en slange, men er i virkeligheden i familie med firbenene. Mallings Kløft er et sted, hvor man kan gå en spændende tur på børnenes præmisser, og her være heldig at se stålormen.\nMan ser ellers sjældent stålormen, selv om den er rimelig almindelig i hele landet. Den undgår helst solen og foretrække at leve i tilgroede områder, og er specielt glad for at leve i fugtig løvskov, hvorfor Mallings Kløft er et godt sted for den.\nHer kan den leve skjult, og den bevæger sig kun lidt omkring når den om natten går på jagt efter insekter, regnorm, larver, snegle, edderkopper og tusindben. Den kan dog også tage firben og sågar også andre mindre stålorme.\nDen bliver ca. 45 centimeter lang, og den kan ligesom firbenene miste halen, som udgør over halvdelen af dyret. Halen gror dog ud igen, dog i en kortere form.\nStålormen bevæger sig ligesom en slange, og kan med lethed bore sig ned gennem jorden, ligesom den også kan finde på at bore sig ned i et myrebo, hvor den udnytter varmen i boet, uden at det generer myrerne. Om vinteren går de i dvale, ofte flere sammen i samme hule i jorden. Stålormen er fredet.\nUgens naturfoto – Kongeørnen i Lille Vildmose\nKongeørnen i Lille Vildmose (Foto: Ib Dyhr)\nHvis man er guide og fotograf i Lille Vildmosecenteret og har stor tålmodighed kan man få sådant et billede i kassen. Læs mere om kongeørnen i foregående indlæg.\nKongeørnen en sjælden gæst i Vordingborg Kommune\nKongeørnen fotograferet på Grønvej i Lille Vildmose\nEn ung kongeørn er fra november sidste år og til i sommer blevet set flere gange på Møn, med en enkelt afstikker til Jungshoved. Derefter skal man helt tilbage til 2008, hvor der blev opserveret en kongeørn ved Avnø. Så den er en sjælden gæst i kommunen.\n2011 var der kun 4 par i hele Danmark, og de findes alle i det Jyske. 2 af parrene findes i Lille Vildmose, hvor jeg har taget ovenstående billede.\nKongeørnen er knap så stor som havørnen. Med sit vingefang på op til 225 centimeter, kan den ikke konkurrere med havørnens ca. 245 centimeter. Kongeørnen er dog en mere elegant flyver.\nKongeørnen ynglede første gang i 1999 i nyere tid. Siden da er der kommet 21 unger ud af det. Så bestanden syntes langsomt men sikkert på vej frem.\nDer er dog langt til havørnens fremmarch, som med sine 286 udfløjne unger siden 1996 virkelig har etableret sig i det danske landskab.\nKongeørnen lever hovedsageligt af smågnavere, harer, fugle herunder blandt andet gæs. Også ådsler står ind i mellem på menuen. Kongeørnen kræver et territorium uden forstyrrelser, hvorfor Lille Vildmose er et oplagt sted for den.\nI mosen er der også en stor bestand af det oprindelige krondyr, som indvandrede til Danmark efter istiden. Desuden er der vildsvin, oddere ligesom mange fugle holder til her. Blandt andet yngler tranen her.\nLille Vildmose er Nordvesteuropas største lavlandshøjmose. Området ejes af Aage W. Jensens Fonde, som er en af Danmarks største ejere af naturområder i Danmark. Fonden har givet mange penge til Naturgenopretning i Danmark. Det var også dem, der betalte for den store kikkert på Avnø Naturcenter. Den har ligeledes bevilliget kr. 150.000 til at forbedre vejen ude på Avnø Naturcenter.\nLille Vildmose er en af de mest spændende naturlokaliteter i Danmark bestående af vidtstrakte moser, skove, fuglerige søer, frodige græsmarker. Der er i Høstermark skov alene fundet 7.700 arter af dyr, fugle, planter, insekter etc.. Mosen er på 76 km2 og hele området er fredet. Dele af området er kun tilgængeligt på guidede ture.\nVed hjælp af EU-midler går fonden nu sammen med Aalborg kommune og Naturstyrelsen i gang med at genoprette mosearealet mellem Tofte Mose og Høstemark Skov, for at bringe det tilbage til den oprindelige mosetilstand, således, at spagnumplanter kan indvandre i området.\nse Lille Vildmose på et kort\nUgens naturfoto – Natsværmeren Mældugle\nNatsværmeren Mældugle set på Avnø den 17. august 2012. Sad på en snor dybbet i sukkervand og rødvin.\nSælungerne på Avnøfjorden har haft det svært i den kolde sommer.\nSælerne fælder deres pels i august/september.\nDet var hårdt for sælungerne i den kolde sommer. Sælerne føder deres unger i juni måned. Ca. halvdelen af ungerne overlever ikke det første år. Der kan i år være gået flere til. Den lave vandtemperatur først på sommeren, kan have været hård ved ungerne, og der er da også fundet flere døde unger på Avnø.\nSælbestanden af spættede sæler er dog gennem de senere år steget betragteligt, og på gode dage kan der tælles op til 250 sæler på stenrevet i Avnøfjorden. I august fælder sælerne deres pels, og tilbringer derfor megen tid på revet. Revet ligger dog ca. 500 meter fra land, så det er en god ide at medbring en kikkert, når man skal iagttage sælerne. Hvis man ser noget der ligner en sten, der vender opad i begge ender, er det en sæl. I kikkerten kan man også iagttage, hvordan sælerne ind imellem slås om de bedste sten, da der jo selvfølgelig også i en sælkoloni er et heraki.\nSælen er godt tilpasset et liv i vandet. På land må den mave sig frem. Den holder sig altid tæt på vandet. Ved Avnøfjorden ser man kun enkelte unger på kysten. Medens de voksne holder sig til stenene på revet.\nSælerne kan i vandet opnå en fart af op til 35 km/t, dykke omkring 100 meter ned. Den kan holde vejret i 20-30 minutter, og den kommer op efter luft med 5-10 minutters mellemrum.\nSælerne lever for det meste af fisk. For sælerne på Avnøfjorden drejer det sig hovedsagelig om fladfisk, som den sluger med det samme. Den spiser ca. 3 til 5 kilo fisk om dagen. De fanges ude i Smålandsfarvandet. For bedre at se byttet på bunden svømmer sælen ofte på ryggen.\nSælerne kan stå lodret i vandet og sove. Den kommer automatisk op til overfladen for at trække vejret uden at vågne.\nHelt tilbage i jægerstenalderen blev sælerne jaget, og i slutningen af 1800-tallet var man ved at udrydde dem, da man mente, at den konkurrerede med fiskerne. Sælen blev dog totalfredet i 1977 og er nu i fremgang.\nUgens naturfoto – Cumulusskyer\nCumulusskyerne spejler sig i fjorden.