Construir una piscina a casa | Consumer\nConstruir una piscina a casa\nUn bon sistema de filtrat i la seva corresponent bomba, així com el correcte manteniment químic de l'aigua són les claus per al bon funcionament de la piscina\nImatge: ARAGrup sistema TeichMeister\nConstruir una piscina a casa pot proporcionar als ocupants d’un immoble una millor qualitat de vida, així com un espai d’oci i esport idoni per a grans i petits. I, per què no, un augment considerable en el valor econòmic de la propietat, això sí, sempre que estigui dissenyada i construïda d’una manera correcta i adequat a la normativa.\nAbans de decidir-se per un model concret és important rebre assessorament d’una empresa especialista per saber, per exemple, quina piscina pots posar en la terrassa. Demanar diversos pressupostos i consultar sobre els lliuraments de garanties escrites i terminis de les mateixes pot evitar alguns malentesos. Demanar diversos pressupostos i consultar sobre els lliuraments de garanties escrites i terminis de les mateixes pot evitar alguns malentesos. Així mateix, és recomanable demanar-li al constructor referencies d’altres piscines que ell mateix hagi construït en altres ocasions per comprovar la qualitat del treball.\nEspai disponible i grandàries de piscines\nQuan l’espai disponible per col·locar la piscina és de reduïdes dimensions, caldrà tenir molt en compte la grandària de la mateixa: s’hauran de respectar rigorosament les disposicions reglamentàries que determinen una distància mínima d’1,20 metres entre les piscines i els eixos o parets mitgeres.\nUn altre element que s’ha de prendre en consideració serà el nombre de banyistes i el volum de la piscina. Així, per exemple, es calcula que sis persones necessiten almenys 18 metres quadrats d’aigua per moure’s folgadament al mateix temps en una mateixa piscina. Per tant, si la piscina fos rectangular, les seves mesures serien de sis metres de llarg per tres metres d’ample.\nPot ocórrer també que existeixin construccions antigues ocultes sota el sòl, per exemple, blocs de fonaments, pous negres, etc. No influiran en les dimensions de la piscina, però sí és probable que ho facin en el preu final d’aquesta, generant un alt cost extra si no es va pressupostar al principi.\nAltres aspectes importants per escollir l’emplaçament són: l’orientació de la mateixa en relació al recorregut del sol en els mesos d’estiu, les altures de les parets mitgeres i la presència d’arbres frondosos, que influiran en el seu futur manteniment.\nLes vores atérmicos i antilliscants, així com les llosetes per solarium, s’utilitzen per cobrir l’entorn de la piscina i millorar la seva estètica i comoditat. Aquests últims són més recomanables perquè no rellisquen i no s’escalfen amb el sol. A l’hora d’instal·lar-los cal tenir en compte que les peces s’han de col·locar amb anterioritat a l’assecat de la barreja d’adherència.\nL’aigua, el pH i el clor\nLa piscina ha d’explicar necessàriament amb un sistema de depuració que preservi les condicions d’economia, seguretat i higiene. Quan s’omplen amb aigua corrent o de perforació, generalment s’observa que l’aigua és neta, però en estar exposada al sol i a l’aire pot contaminar-se dels microorganismes que hi ha en l’atmosfera, a més dels quals porten els banyistes. D’altra banda, l’aire i la pluja introdueixen en l’aigua quantitats de pols, terra i fulles que l’enterboleixen. Aquests factors poden produir que en pocs dies la piscina es converteixi en un espai poc agradable per al bany.\nPer combatre aquest problema s’ha de mantenir en l’aigua una quantitat de clor residual suficient perquè els bacteris i microorganismes que es trobin en ella puguin ser destruïts al moment. Per això és molt recomanable la instal·lació d’un filtre que per mitjà d’una bomba retingui en el seu interior tota la matèria en suspensió de l’aigua. D’altra banda, els valors de pH estaran compresos entre 7,2 i 7,8, de tal manera que el nivell d’acidesa i alcalinitat de l’aigua sigui l’apropiat i no resulti corrosiu per a ulls i mucoses nasals. El nivell de clor lliure en l’aigua, segons les disposicions sanitàries vigents, estarà comprès entre 0,5 i 1,5 ppm.el nivell de clor lliure en l’aigua, segons les disposicions sanitàries vigents, estarà comprès entre 0,5 i 1,5 ppm\nBombes i filtres per a piscines\nUn bon sistema de filtrat i la seva corresponent bomba, així com el correcte manteniment químic de l’aigua de la mateixa, són claus per al bon funcionament de la piscina. El filtre i la bomba han de situar-se a una distància no superior als 15 metres de la piscina i a un nivell de 0,50 metres per sota de la superfície d’aigua de les piscines.\nEl filtre està compost per una massa de sorra silícica, a través de la qual es fa circular l’aigua en sentit descendent; d’aquesta forma es reté entre ella la matèria en suspensió de l’aigua filtrada. Una vegada iniciat el cicle de filtració i al cap de cert temps, caldrà rentar el filtre, ja que la sorra s’haurà obstruït amb la brutícia, la qual cosa impedirà el pas de l’aigua. Amb el rentat a contra corrent s’aconsegueix invertir el sentit de circulació de l’aigua de les piscines en el filtre, expulsant així en el desguàs la matèria filtrada.\nPer escollir la grandària del filtre cal tenir en compte el cabal que es determini per a la bomba. És recomanable que a més d’instal·lar un filtre, es pari esment al tractament químic del mateix per obtenir així el màxim rendiment de l’aparell.\nEl mercat ofereix una infinitat de complements per a les piscines. Entre ells es poden adquirir:\nEscales marineres o desmuntables: És recomanable que siguin d’acer inoxidable perquè durin més temps.\nHidrojet: Funciona amb la barreja d’aigua i aire, els que possibilita rebre aigua en les piscines de forma burbujeante i amb major pressió que la que li brindaria una típica tornada. S’usa com una alternativa d’hidromasaje.\nUtensilis per a la neteja manual (paleta treu fulles): Especialment aconsellades per a piscines que estan col·locades en zones amb diversos arbres o plantes.\nSkimmers: Són boques de succió que estan instal·lades en una de les parets de les piscines a un nivell proper a la superfície de les mateixes, i que permet el correcte procés de filtrat de l’aigua.\naigua filtre Piscina-ca


Sacyr s'enfonsa a la borsa després d'aturar les obres del Canal de Panamà - Diari de Girona\nSacyr s'enfonsa a la borsa després d'aturar les obres del Canal de Panamà\nReclama més de mil milions d'euros per seguir El grup competidor en el projecte ja va advertir que el preu ofert era insuficient per cobrir costos\nmadrid/panamà | efe/ddg 03.01.2014 | 00:00\nImatge de les obres d´ampliació del Canal de Panamà. efe\nLa companyia Sacyr s'ha desplomat en borsa després d'anunciar ahir que suspendrà les obres d'ampliació del Canal de Panamà si les autoritats panamenyes no li reconeixen uns sobrecostos de 1.600 milions de dòlars (uns 1.168 milions d'euros).\nA la sessió d'ahir, les accions de Sacyr es van enfonsar un 8,95%, fins als 3,43 euros per títol, en la que ha suposat la major caiguda de l'IBEX 35 i la segona del mercat continu.\nLa possible suspensió de les obres ha portat el president de Panamà, Ricardo Martinelli, a anunciar que viatjarà a Espanya i Itàlia per exigir als seus governs que facin que les seves empreses compleixin amb el contracte.\n"Aniré a Espanya i Itàlia a exigir-li a aquests governs, perquè no pot ser que una empresa posi una quantitat enorme de sobrecost en una obra d'ampliació, que és una obra per a la humanitat, que quan ells van licitar van posar un preu i ara vénen amb la història que estan pujant els preus", va declarar.\nEl Grup Units pel Canal (GUPC), consorci liderat per Sacyr, va anunciar dimecres que suspendria les obres d'ampliació del Canal de Panamà davant la impossibilitat de portar-les a terme per l'import inicialment fixat en el contracte.\nEl consorci -integrat també per la italiana Impregilo, la belga Jan de Nul i la panamenya CUSA- ha enviat a l'Autoritat del Canal de Panamà (ACP) una nota de preavís de suspensió dels treballs, per la qual aquesta disposa de 21 dies per "complir amb els requeriments sol·licitats" si vol evitar la paralització de les obres.\nAquests sobrecostos ascendeixen a uns 1.600 milions de dòlars (1.168 milions d'euros) i corresponen a suposats incompliments contractuals per part de l'ACP als quals no ha donat resposta, segons els constructors.\nEl GUP es va adjudicar el projecte d'ampliació per un valor total de 5.250 milions de dòlars (uns 4.032 milions d'euros), dels quals 3.118 milions (uns 2.278 milions) corresponen al contracte per a la construcció de les noves rescloses.\nBechtel, la empresa dels Estats Units que competia amb Sacyr per adjudicar-se l'obra -va presentar una oferta gairebé mil milions de dòlars superior- ja va alertar que la proposta del grup espanyol no era suficient "ni per posar el formigó".\nAixí consta en documents revelats per Wikileaks, en què la firma nord-americana sospitava que Sacyr intentaria renegociar a l'alça el contracte.


Tallers i nits temàtiques al Centre Jove de Sant Llorenç | card.cat\nLa diversió està més que assegurada al Centre Jove de Sant Llorenç, i és que t’esperen grans activitats… Reserva’t les dates!\nAquest divendres, 14 de febrer, de les 18 a les 21.30 h: Taller de màscares catrina. A partir de 12 anys.\nEl proper divendres, 21 de febrer, de les 18 a les 21.30 h: Nit temàtica mexicana, amb tallers de decoració, tallers de cuina mexicana (nachos, guacamole, burritos, fajitas…) i molt més!\nPer a particiar, basta que t’inscriguis al 655 895 127. No t’ho perdis i gaudeix l’oportunitat de viure uns capvespres diferents!\nAquest article s'ha catalogat com a Sant Llorenç, Temps lliure i s'ha etiquetat amb Centre jove, nits temàtiques, tallers per Marina Velasco Puigròs. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Consell Nacional de Televisió de Xile multa a TVN per pronòstic de vident brasiler - Viquinotícies\nConsell Nacional de Televisió de Xile multa a TVN per pronòstic de vident brasiler\nEl Consell Nacional de Televisió (CNTV) va cursar una multa de 250 unitats tributàries mensuals (aprox, 11 milions de pesos xilens; 16.600 USD) per difondre els presagis del vident brasiler "Carlinhos" al programa matinal "Muy Buenos Días".\nEn el presagi, difós el 26 de desembre de 2016, el vident va vaticinar un mega terratrèmol que deixaria, almenys 500 mil morts i el caos al país per aquest desastre. Davant d'aquest escenari, l'organisme regulador de continguts de la televisió xilena va rebre prop de 170 denúncies per fer una crida al pànic i culpar els periodistes i conductors el programa per no indagar més en les suposades visions del brasiler.\nAquesta multa es va cursar tot que la mateixa estació televisiva va emetre, dos dies després, un comunicat llegit per un dels conductors de l'espai matinal demanant disculpes per les paraules de l'entrevistat.\n(castellà) P. R CNTV sanciona a TVN por entrevista a vidente brasileño que anunció fatal terremoto en Chile — La Tercera. 17 de març del 2017.\n(castellà) CNTV multa a TVN por pronóstico de "vidente" que vaticinó supuesta tragedia en Chile — El Mercurio. 17 de març del 2017.\nAquest article, o una part, prové d'una traducció de l'article sota llicència CC-BY-2.5 i/o GFDL: «Consejo Nacional de Televisión de Chile multa a TVN por pronóstico de vidente brasileño» (castellà) en la seva versió del 17 de març del 2017.\nObtingut de «https://ca.wikinews.org/w/index.php?title=Consell_Nacional_de_Televisió_de_Xile_multa_a_TVN_per_pronòstic_de_vident_brasiler&oldid=151972»


Cannondale Ryker Am Blau comprar i ofertes a Bikeinn\nTots els productes de ciclisme de la categoria de Cascs són d’una gran qualitat de fabricació i s’han ideat cuidats fins al més mínim detall. A bikeinn trobaràs tot el catàleg de Proteccions de Cannondale. El preu de Cannondale Ryker Am és 65.99 $. Fent la compra obtens la garantia del preu més baix i pots fer el pagament en un entorn totalment segur. A més a més, t’oferim un servei d’entrega ràpida i eficient perquè ho rebis a casa ben aviat!\nSostenibilitat Cannondale Ryker Am\n$ 68.47 $32.99


Circ .. Manel Sala "Ulls": de maig 2012\nDe los2play < Starfatal >\nDesprés d’aquest ho deixo! És la frase que més es repeteix al backstage de Los2play... però aquí estan un cop més! Los 2Play practica aquell circ on només hi ha lloc per a cossos esculturals i els moviments perfectes, on l’error és improbable i la descoordinació impossible.\nUna barreja explosiva d’acrobàcia, malabars i equilibris. Un espectacle subliment superflu i d’alts vols. Dels creadors del molt aplaudit Come Back, arriba Starfatal. Uns volen i d’altres s’estrellen...\nLeticia García, Amanda Delgado, Fernando Melki, Joan Ramon Graell\nLeandre Ribera Escenografia: Isabel Velasco Vestuari: Rosar Soler Diseny gràfic: Oscar Santamaria\nPublicado por Manel Sala en 11:13 0 comentarios\nPublicado por Manel Sala en 14:09 0 comentarios\nPublicado por Manel Sala en 12:35 0 comentarios


El petroli cau: qui hi guanya i qui hi perd?\nDes d'inici d'any hem pogut veure com el preu del cru s'ha desplomat des de màxims històrics. I així ho podíem comprovar dilluns passat, quan després de la falta d'actuació per part dels bancs centrals (promesa en cas que les eleccions gregues provoquessin un caos als mercats), el preu del cru es va desinflar més d'un 2% i va arribar a cotitzar per sota dels 95 dòlars.\nI és que, tot i la tendència alcista que vam viure l'any passat, des que va començar el 2012 el cru ha patit una caiguda de més del 20%, provocada per la falta d'expectatives per una ràpida sortida de la crisi de l'euro i per la por que els EUA tornin a caure en recessió. A tot això hi hem de sumar la desacceleració de les economies de la Xina i de l'Índia, els principals consumidors de petroli a escala mundial.\nPel que fa a la demanda, l'OPEP podria reduir la quota de producció, però en la seva última reunió, del 14 de juny, van decidir mantenir-la. Aquesta situació genera una pressió baixista sobre els preus del cru, ja que molts analistes consideren que actualment ens trobem en una situació d'excés d'oferta.\nMalgrat les implicacions que té la caiguda del preu del petroli a escala mundial, ens hem de fixar en les oportunitats que apareixen a la borsa, concretament, a l'espanyola. En el cas de Gamesa i Solaria , aquestes dues empreses s'han vist clarament perjudicades per la baixada del preu del cru, ja que les inversions en energies renovables són menys atractives per als inversors i les empreses elèctriques prefereixen aprofitar les seves instal·lacions actuals, més dependents del petroli, que escometre noves inversions, fet que augmenta el patiment d'aquests valors a la borsa.\nUna altra empresa perjudicada és Repsol . El grup està invertint grans quantitats de diners a explorar jaciments en regions de difícil accés i fent servir tecnologies molt costoses. La baixada del preu del cru pot afectar el seu marge operatiu i el seu benefici en permetre guanyar menys diners per barril extret, fet que, sumat a l'expropiació d'YPF, castigarà a mitjà termini al valor a la borsa.\nPer altra banda, les companyies elèctriques com Endesa i Iberdrola n'estan sortint beneficiades, ja que veuen que mentre el preu del consumidor final puja, fruit de la complexa legislació de fixació de preus espanyola, els seus costos de generació, molt dependents del cost del petroli, disminueixen. Això pot ajudar Endesa a recuperar part de la capitalització perduda durant els últims mesos.\nFinalment les dues aerolínies espanyoles Vueling i Iberia -actualment integrades dins del grup IAG amb British Airways- estan rebent molt bé la baixada del preu del cru, cosa que pot animar als accionistes d'aquestes companyies.


Comencen els treballs d'instal-lació de la fibra òptica a l'Arboç\nPer descarregar el document de permís d'instal·lació per a comunitats de veïns o particulars feu clic aquí\nDesprés de les gestions efectuades per l'Ajuntament de l'Arboç amb l'objectiu de portar la fibra òptica al municipi, el consistori informa que els representants de MÁSMóvil ja estan treballant a la zona per sol·licitar els permisos d'instal·lació del nou cablejat. L'acceptació d'aquest document per part dels administradors de finques, comunitats de veïns i propietaris particulars és un requisit indispensable per poder completar el desplegament físic d'aquesta xarxa de nova generació.\nD'aquesta manera, la renovació del cablejat permetrà que la fibra òptica arribi a l'Arboç i augmentarà així la connectivitat, la velocitat i la qualitat de connexió del municipi. L'acceptació del permís d'instal·lació autoritza a l'operador MÁSMóvil a accedir i fer servir els espais i dependències de l'edifici necessaris per procedir a la instal·lació i adaptació del cablejat i altres components, elements i equips necessaris per al correcte funcionament, explotació, reparació, manteniment i conservació de la xarxa.\nA més, aquestes tasques no representaran cap cost per a la comunitat de propietaris o propietaris particulars. MÁSMóvil, mitjançant personal degudament acreditat, procurarà minimitzar en tot moment les molèsties que la instal·lació els pugui ocasionar.\nL'Ajuntament de l'Arboç informa també que la companyia MÁSMóvil manté acords comercials amb altres operadors, com és el cas d'Orange. Per tant, els clients d'aquestes companyies també es podran beneficiar d'aquest servei de fibra òptica. Per a més informació sobre aquest aspecte, podeu consultar el portal web www.masmovil.es.\nLa previsió és oferir el servei de fibra òptica a finals de l'any 2017, un fet que permetrà que l'Arboç faci un salt qualitatiu important en termes tecnològics i de connectivitat. A més, la posada en marxa d'aquest nou servei suposarà un guany socioeconòmic important per a la ciutadania.\nEts el visitant nº: 7174692


HTML5 joc Natació 3d 7 anys Arkanoid Action Boys Cursa per a nens Els nens corren Els nens es vesteixen les nenes Kids Coloring Hivern Intel · ligent Busqui els articles Cerca material Nadal Trencaclosques\nDescripció del joc: El ràfting és un ràfting esportiu als rius que flueixen a les muntanyes. Normalment és una baixada difícil, ja que el riu consta d’interminables ràpids i salts d’aigua sobre els quals es pot capgirar. Per a aquest aliatge s’utilitzen embarcacions especials. Això pot resistir el pas de ràpids rocosos. Al joc Canyon Rafting, ajudareu l’heroi a arribar a casa al llarg d’un riu de muntanya. A cada nivell, el camí serà completament impracticable i el faràs accessible. Per fer-ho, eleveu totes les fitxes posteriors al nivell de la línia de punts blancs del joc Canyon Rafting. Haureu de realitzar la primera ascensió sense punts de referència al vostre criteri.\nEl ràfting és un ràfting esportiu als rius que flueixen a les muntanyes. Normalment és una baixada difícil, ja que el riu consta d’interminables ràpids i salts d’aigua sobre els quals es pot capgirar.


Matgala: Primera ronda...\nescrit per Mat gala a les 18:13\nMoltes felicitats! me n'alegro que t'hagi anat tan bé ^^ Jo de veure tants taulers em sembla que ja em marejaria... :P\nDe tauler només en tenia un, al davant, eh! :-)\nOstres, diria que acabo de veure la posició 1:\n1. Txd4 exd4 2. Cf4 amenaçant 3. Cg6+ i 3. Cxe2\nQuè xula! I reconec que difícil de veure!\nAbans d'enviar el post segueixo amb la 2 i diria que la tinc, tot i que sense saber que existeix no crec que la hagués trobat mai!\n1. Cf4 exf4 2. Tg2 Txh5 3. Txg5 sense perdre la dama blanca\nLa posició 3 la veig menys clara. Jo faria:\n1. Ad7 Tc7 2. Ae6+ Re8 3. Txa6 amenaçant 4. Ta8+ amb mala defensa negra\ntot i que també és llaminera 1. Cg6, malgrat que no veig que porti a un avantatge clar.\nLa posició 4 la deixo per algú altre...\nDic la possible solució del diagrama 4:\n1. ... Ac4+!\nSi 2. Cxc4, 2. ... e1D mat.\n2. ... Ab3\n3. h4 d1D+\n4. Cxd1 Axd1\nI les negres guanyen.\nPD: En realitat ahir vaig escriure el comentari amb totes les respostes... però se n'anà la llum!\nOstres, doncs agraeixo la fatalitat que m'ha permès trencar-m'hi jo les banyes...\nCoincidien amb les que proposo jo? la que tinc menys clara és la 3.\nDoncs sí, la 1, la 2 i la 4 són les que diu el gran Fritz.\nAmb la 3, la millor jugada diria que és Cg6. De fet, el blanc passa de tenir peó de menys a tenir peó de més. El negre està obligat a menjar o perd qualitat. I després de Txg6 cauen un mínim de dos peons o és mat. Vaja, em sembla...


Llorca: "L'administració local necessita més recursos i competències"\nL'alcalde de Sant Andreu de la Barca ha detallat a les empreses del municipi les principals línies d'actuació del consistori per fer front a la crisi econòmica i social provocada pel coronavirus\nAhir es va celebrar una sessió virtual del Cicle de trobades -eFòrum- amb Manuel Enric Llorca, alcalde de Sant Andreu de la Barca, qui va poder detallar els àmbits d'actuació del Pla de recuperació social i econòmica dissenyat per l'Ajuntament per fer front a la crisi de la COVID19. "Per una banda, aquest pla potencia els ajuts per millorar els serveis a les famílies en situació més desfavorable; d'altra banda, es fa èmfasi en la recuperació econòmica, per aconseguir mantenir els llocs de treball i generar accions que permetin crear de nous, al mateix temps que s'ajuda a les pimes i comerços municipals en l'adopció de mesures de seguretat", va explicar.\nSegons dades facilitades pel consistori, aproximadament al 63% de les empreses del municipi estan aplicant ERTOs, que afecten a prop de 4.400 treballadors, i l'atur se situa al voltant d'un 14% a causa de la pandèmia.\nEl tercer eix del pla de recuperació de Sant Andreu de la Barca se centra en el canvi tecnològic de l'administració, "per adaptar-se a la nova situació i seguir assessorant i donant suport a les empreses i la ciutadania", segons va destacar Llorca. L'alcalde també va aprofitar l'ocasió per reivindicar reformes que permetin utilitzar el romanent positiu del consistori per fer front a la crisi i ha demanat "més recursos i competències per a l'administració local per donar resposta a totes les necessitats dels nostres municipis."\nRedacció-FEBLL / Fotos: Fòrum Empresarial del Llobregat-Aj. Sant Andreu de la Barca


L'Estable: Agència Alimentària\nUn símbol del paper que a parer dels anti-liberals ha de tenir l'Estat en les societats modernes és aquest tinglado de les agències de certificació alimentària, seguretat en els medicaments o com vulguin dir-ne. L'Estat, lladren, ha de garantir al ciutadà que allò que compra al supermercat, a la farmàcia o al pakistanès de sota casa no li farà mal. Un punt important i polèmic és el dels medicaments, la potestat d'autoritzar la venda de nous medicaments. A tal efecte molts Estats contemporanis crien i alimenten monstres burocràtics com la FDA (Food and Drug Administration) o el ministeri de Sanitat i Consum (que en règims preil·lustrats com l'espanyol acostuma a servir per col·locar dones ministres; les de la quota, ja saben). A la Xina tenen l'Administració General de Supervisió de Qualitat i precisament la setmana passa era notícia perquè n'executaven el director general, un tal Zheng Xiaoyu.\nXiaoyu era un il·lustre buròcrata del govern comunista de la Xina i el cim de la seva carrera l'havia fet precisament com a director general de l'agència de qualitat en l'alimentació i els medicaments. Era l'home que, al cap i a la fi, decidia quins medicaments es posaven a la venda i quins no. Dos problemes que de seguida salten a la vista:\n1. Baixar la guàrdia. Si l'Estat convenç al ciutadà que es fa responsable de la seguretat dels medicaments, hom baixarà la guàrdia i comprarà els medicaments autoritzatsn sense fer gaires més preguntes.\nNo vull desviar-me del tema, però és un cas similar a l'estafa de què ha estat víctima tota la meva generació: l'educació. L'Estat va fer creure en un moment donat que es feia responsable dels plans educatius i el resultat és que hem sortit de l'Institut amb una preparació netament deficient; tot per haver seguit (obligats) els plans educatius criminals de la LOGSE. Un dia ja en parlaré més en detall. (De totes maneres no perdem la perspectiva: som la generació més ben educada de la història, no en tinc cap dubte).\n2. Suborn. Donades les circumstàncies, un xalet a la costa i un maletí carregat de dòlars poden ser arguments tan o més vàlids per l'autorització d'un medicament com un feix d'estadístiques robustes...els buròcrates comunistes, al cap i a la fi, tenen uns gustos previsiblement similars als de qualsevol empresari obscenament capitalista. Només difereixen en els mètodes: robar o produir, respectivament.\nResultat, en el cas de la Xina: durant anys el director de l'oficina s'ha dedicat a acceptar suborns de tot arreu on vinguessin i ha anat autoritzant medicaments que sense el segell de la seva oficina no s'haurien pogut vendre mai (perquè ningú no se n'hauria refiat). I el cas és que hi ha ara mateix a la Xina milers de persones amb seqüel·les permanents: des de nens sords de per vida a dones estèrils i, és clar, una pila de morts. Això sí, tot segellat per l'Estat. Dormin tranquils.\nSemblar ser que la bola es va fer massa grossa i els buròcrates que encara manaven més que en Zheng van decidir que el més prudent era fer-lo passar per un exemple de mal funcionari i treure-se'l de sobre. El 10 de juliol passat li administraven la injecció letal en una presó de la Xina, per corrupte, diuen. Maleïts cínics, dic.\nÉs evident que el problema no era en Zheng sinó el sistema estatista de certificació sanitària, però de moment veig poques possibilitats que apliquin la injecció letal a tot aquest tinglado criminal i de conseqüències funestes per l'individu. Un no perd mai l'esperança.\nJo sóc de l'opinió que les agències de certificació haurien de ser un tràmit voluntari. L'Estat no hauria de ficar-se en aquest tema.\nLa gent aniria al supermercat i triaria l'aliment que volguès. Què passaria? Doncs que la gent tendiria a comprar aquell producte certificat.\nJo segueixo sent partidari del foc.\nel anti-liberals lladren i els liberals ilustreu, no?\nJa que us agrada tant parlar dels analfabets, amb quin criteri podria decidir un ciutadà si el medicament que compra té unes mínimes garanties? Xevi, jo tinc estudis i la veritat és que no podria... i això que tinc un dret de vot qualificadíssim (molt més que els analfabets) perquè tinc 2 llicenciatures!\nLa certificació no pot ser un tràmit voluntari: molts de vosaltres confoneu liberalisme amb anarquisme. Si no hi hagués un organisme que comprobés la qualitat dels medicaments/aliments, els costos que generaria la defectuositat dels productes serien altíssims.\nEl tema de la corrupció no té res a veure amb que sigui un organisme estatal.\nVet aquí el meu profile de mosca collonera comunista capità enciam:\nBarcelona, 1983. Ecosubnormal aquí i allà. He estudiat Dret i Ciències del Treball per aconseguir la dictadura del proletariat. La meva ruta: Lenin, Marx, Capità enciam i Joan Saura. Els meus diaris: no en llegeixo per no contribuir en la talla d'arbres. El meu projecte polític: dictadura del proletariat. Liberalisme? Jo en dic pagar les partides de golf als rics, si m'ho permeten. Reciclo i estimo la mare Terra. Quan sigui gran em compraré una bici reciclable. Defenso el dret als palestins a poder recuperar el que és seu. Legalitzaria les drogues, tot i coincidir amb el Club dels Liberals. El meu president Fidel Castro, la meva primera dama, la Pasionaria. El millor conseller que ha tingut el Govern, Saura. El millor president que podria tenir Espanya, Llamazares. Pels Països Catalans: esperanto.\nEstic d’acord amb en Xevi.\nEl mercat ha respost al problema “creant” aquestes empreses (privades) que es dediquen a l’expedició de certificats de garanties dels productes. Per això, se’m fa inimaginable la situació que planteja Marchelo. Els consumidors, encara que tinguin més de dues llicenciatures, no poden perdre el temps comprovant per si mateixos la validesa del bé que estan a punt de comprar. Què fan? “Deleguen” responsabilitats als agents especialitzats (així és com funciona el mercat).\nAquestes empreses, en expansió a Espanya en els darrers anys, tenen la capacitat i els incentius de fer-ho realment bé. Els ministeris de quotes acaben sent ben sobrers.\nmarchelo, realment creus que les empreses volen assassinar els seus compradors? Vaja, si jo sóc una empresa que es mou per la lògica de mercat, el que voldré és que els meus clients visquin el màxim de temps possible perquè així em comprin durant el màxim de temps possible.\nNo cal ser molt llest ni tenir dues licenciatures per triar entre un producte certificat (per tant amb una garantia) i un de no certificat.\nés evident que les empreses no volen matar als seus compradors. Però també ho és, que si certificar-se no és un tràmit obligatori, les empreses petites segurament el què faran, per reduir costos i ser més competitives, és invertir menys en les revisions de qualitat(hi ha hagut uns quants casos a Espanya sonats de contaminació en els aliments). Crec que ha de ser obligat per a totes les empreses tenir un producte certificat.\nAra, que l'entitat que gestioni la certificació sigui pública o privada ja és un altre tema...\nJo conec el cas d'un establiment tant net, tant net, que no et menteixo si et dic que s'hi podria menjar sopa als WC. Netíssim. Molt!\nTenien una cuinera que per una raó o altra es va fer portadora de la salmonel·la.\nVa fer un dinar i molts clients (una seixantena) van agafar la salmonel·la.\nSanitat els ha expedientat en dient que ho tenien tot tant i tant malament.\nI jo t'he dit que hi he estat i no havia vist mai un lloc tant i tant net.\nEl millor de tot és que per més controls que es fessin, això era impossible d'evitar (s'haurien de fer controls i anàlisis diaris als cuiners perquè això no passés i eliminar el risc), per més obligatori que fos el certificat. Per d'altra banda, ara una gent pringarà per una eventualitat que no es podia atacar (ni preveure, pq, com ja he dit, és absolutament impossible erradicar el risc).\nM'han dit que al Bulli no fan servir ni la meitat de mesures de prevenció que la llei obliga. Pq? Doncs pq és el Bulli.\nMillor que sigui voluntari, pq al cap i a la fi els que tenen contactes i són amics o poden subornar als empleats de l'Estat continuen fent-ho com volen.\nA les empreses que es dediquen a certificar, i per tant el seu prestigi depén d'això és més difícil de subornar.\nAra bé, si l'Estat obliga per llei a inscriure't a una empresa de certificació, l'Empresa no tindrà l'incentiu de l'excel·lència, perquè faci el que faci les empreses l'hauran de contractar per força. Ara bé, si és voluntari, les empreses de certificació s'ho hauran de currar i fer-ho el màxim bé possible perquè algú les contracti. És per això que lo de l'obligatorietat no m'agrada.\nAvui, a la contra de la vanguardia, parla un premi nobel. Aqui teniu un argument més de la no conveniència de barrejar salut i peles...\nRICHARD J.ROBERTS · PREMIO NOBEL DE MEDICINA 1993 "El fármaco que cura del todo no es rentable"LLUÍS AMIGUET - 27/07/2007


El Mural que s'ha instal·lat al Parc de l'Aigua amb motiu del Dia Internacional contra les Violències Masclistes - Ajuntament de Lleida\nEl Consell Comarcal del Segrià ha organitzat una exposició i diverses activitats per commemorar el Dia per a l’Eliminació de la violència envers les dones. El programa, organitzat pel Servei d’Informació i Atenció a les Dones (SIAD), porta per títol És l’hora de ser valenta, creu en tu i inclou diversos actes fins el 16 de desembre. Durant tota la setmana, el vestíbul del Consell acull també l’exposició Lliures i sense por, cedida per l’Institut Català de les Dones. La mostra ajuda a detectar i a reconèixer situacions quotidianes en què es produeixen violències sexuals.\nEl Consell es va adherir a l'acte institucional unitari de manera telemàtica, en què es va llegir un manifest i es va mostrar un vídeo sobre l'elaboració d'un mural reivindicatiu. A la tarda es va organitzar la la xerrada online Empoderament femení: la persona emocionalment intel·ligent conjuntament amb l’Associació de Dones Pou de Gel de Puigverd de Lleida.\nEl dia 16 de desembre es clouran els actes amb el monòleg No solo duelen los golpes, a càrrec de Pamela Palenciano, a la sala social de l’Ajuntament de Torrefarrera, dirigida especialment als alumnes de l’institut d’educació secundària Joan Solà.\nDurant tota la setmana s'ha fet una crida a les xarxes socials adreçada a les dones en situació de violència masclista animant-les a denunciar els fets i a demanar ajudar al SIAD\nA més, el Consell Comarcal també s'ha adherit a la campanya Ni agressor ni còmplice” promoguda per l’ICD.\nLa capital del Segrià també ha celebrat l'acte institucional en motiu del 25N en format telemàtic, on hi ha acudit la tinent d'alcalde, Sandra Castro, i la coordinadora de l’Institut Català de les Dones a Lleida, Carme Castelló; la diputada provincial d’Igualat de la Diputació de Lleida, Helena Martínez; el subdelegat del Govern, José Crespín; el president del Consell Comarcal del Segrià, David Massot, i la coordinadora de Compromís Social, Igualtat i Cooperació de la Universitat de Lleida, Núria Camps.\nEn el decurs de l'acte es van poder veure dos vídeos: el primer mostrava el mural que l’artista visual lleidatana Cristina Dejuan ha realitzat al Parc de l’Aigua, que se centra en el procés de superació d’un maltractament; el segon, va ser la lectura per part del grup teatral Dones a Escena - Lleida del manifest de la jornada, que han elaborat la Generalitat de Catalunya, les quatre diputacions catalanes, l’Associació Catalana de Municipis, la Federació de Municipis de Catalunya, l’Ajuntament de Barcelona, i la Delegació del Govern central a Catalunya.\nLes activitats de formació preventiva que realitza la Paeria han arribat enguany a 1.300 persones\nLa sessió, conduïda per la infermera del SEM Núria Jové, va començar a les 12 h amb el seguiment del minut de silenci en record de totes les víctimes de la violència masclista que s’ha organitzat a tot Catalunya.\nSandra Castro va remarcar “cada dia és el dia contra les violències masclistes”. Aquestes, va remarcar, "de vegades es manifesten de manera molt evident i en altres ocasions els seus efectes passen més desapercebuts des d’una perspectiva física però el mal és tan o més gran que el dolor físic que es pateix".\nLa tinent d’alcalde va subratllar l’obligació de les administracions d’actuar en el cas que es detecti alguna situació de violència masclista –oferint recursos i serveis a les dones- i de treballar per la prevenció d’aquestes violències.\nAixí, va parlar dels abusos a l'Aula de Teatre per remarcar que la Paeria va abordar-los "des del primer moment": “l’any passat vam iniciar el projecte Espais Segurs en l’àmbit educatiu i vam oferir formació als i les professionals de l’Aula així com un protocol d’actuació específic, una auditoria dels espais i s’ha posat en marxa l’aplicació Co-resol perquè les víctimes puguin tenir un canal fàcil, ràpid i directe per denunciar les diferents situacions amb què s’han trobat”. Aquest seguit de mesures s’han començat a aplicar, també, a l’Escola d’Art Municipal Leandre Cristòfol i al Conservatori i Escola de Música Municipal.\nLa lluita contra el masclisme a Lleida, en dades\nEl Centre Municipal d’Informació i Atenció a les Dones ha atès enguany 489 dones i s’han realitzat un total de 1.111 atencions. Respecte a l’any anterior suposa un petit decrement bàsicament provocat, com ha indicat la tinent d’alcalde, per la situació de la pandèmia i del confinament, amb la consegüent complicació per a les dones per sortir de l’espai domèstic.\nD’altra banda, el nombre de dones i fills i filles derivades al SIE (Serveis d’Intervenció Especialitzada), l’any passat va ser dos i enguany, quatre.\nPer fer front al masclisme, la Paeria ha impartit diverses formacions en transversalitat de gènere i prevenció de violències masclistes, que han arribat a 300 persones durant el 2020. En l’àmbit educatiu, a través del programa Tractem-nos bé, s’han ofert sessions formatives a un total de 998 joves –dels quals, 609 són noies i 389, nois- que han assistit a 46 tallers. En total, 1.298 persones han rebut formació en aquest camp.\nEls diferents serveis d'informació i atenció a les dones de les comarques de Lleida han atès des de principis d'any i fins al 31 d'octubre un total de 294 dones per casos de violència masclista, respecte a les 324 del mateix període del 2019. Malgrat aquest descens, des de l'Institut Català de les Dones (ICD) assenyalen que s'han incrementat notablement les atencions, tant en l'aspecte psicològic com jurídic, com a conseqüència del confinament per la Covid-19.


Ramenator.cat - Maruchan Tan Tan Men Dining\nRamenator.cat - Provem i valorem fideus instantanis d'arreu del Món\n// Home / fideus / Maruchan Tan Tan Men Dining\nMaruchan Tan Tan Men Dining\nMarca: Toyo Suisan\nCodi de barres: 4901990338707\nFideus normals amb uns complements perfectes és la millor manera de resumir aquest ramen. No és que siguin de mala qualitat, però amb l'acompanyament que porten, fan quedar el conjunt una mica més enrera del que podrien estar. El brou de totes maneres és excel.lent. Un picant amb el punt just i un cos molt homogeni que desitjaries que no s'acabés tan aviat. Amb tot se'ls hi pot donar una bona nota final.\nFideus estàndard i un tan tan men gustós però que no arriba al nivell dels productes més premium de Nissin. Porta els típics afegits d'aquesta varietat (carn picada, sèsam i verdures). Com que m'agrada molt aquest tipus de brou els he gaudit molt però posats a escollir em quedaria amb les varietats Raoh de Nissin d'aquest mateix tipus de brou.\nTal com diuen els companys, els fideus no són res de l´altre mon, però millors que els típics de demae ramen. El brou no pica gaire, amb el que es si no t´agrada gaire el picant pot ser una bona opció. Com afegits te sèsam, carn picada i cibulet que juntament amb el brou val molt la pena. En resum, força bons, llastima que els fideus no siguin millors, si no tindria millor puntuació, recomanables per qui li agradi el tantan i no gaire excessivament el picant.\nNissin Raoh Hot Dandan\n[+] veure comentaris\nNissin Harusame Chinese Tan Tan Flavour\nYamadai New Touch Spicy Tantanmen Ramen with Bok Choy\nMarca: Yamadai Food Corporation\nMyojo Chukazanmai Dandan Noodles\nMarca: Myojo Foods\n© 2015 Ramenator.cat


Cal negociar i parar la repressio policial a Can Vies | Amoncomunicacio's Blog\nCal negociar i parar la repressio policial a Can Vies\nAmb la excusa dels aldarulls no es pot multiplicar ni augmentar la violència policia: Cal negociar a Can Vies.\nBONES IMPRESSIONS: Can Vies. Mala peça al teler. Article de Jordi Coronas, publicat al seu Blog. Divendres, 30 maig de 2014\nPortem 5 dies d’aldarulls amb l’excusa del desallotjament de Can Vies al barri de Sants. Quedi ben clar, abans de seguir amb aquest article d’opinió, que considero que la violència mai està justificada, vingui d’on vingui. No hi ha mai cap excusa que la justifiqui en el moment actual i en aquest país. Hi ha situacions que requereixen un tacte especial i aquest és el cas de Can Vies. Durant els darrers mesos la tensió ha anat creixent; la corda s’ha anat tibant. És cert que hi ha una sentència judicial que requereix el desallotjament, però també és cert que l’activitat que es duia a terme a l’espai de Can Vies no representava cap risc per als veïns i veïnes. És cert que determinades persones que prenien la paraula en nom de Can Vies han portat la seva protesta massa enllà, però també és cert que des del govern de la ciutat ha actuat amb la determinació de deixar clar que ”això no ho deixarem passar així com així”. En qualsevol cas, cadascuna de les parts és responsable d’allò que fa. Però en el cas de l’ajuntament és molt evident que fa o deixa de fer, mentre en el cas dels aldarulls no queda clar qui els provoca i per a què, malgrat s’utilitza com a excusa el desallotjament. El diàleg és l’única manera d’afrontar conflictes d’aquest calibre. Diàleg i negociació i ningú no s’aixeca de la taula de negociació fins que hi ha un acord. Les amenaces es deixen de banda, per part de tothom. L’actitud de determinats membres de l’Assemblea de Can Vies no ha de servir d’excusa per a deixar de parlar i donar pas a accions que generen confrontació. Hi ha molts exemples als quals podríem recórrer com a exemple per a poder fer les coses millor com ara Can Batlló o Can Masdeu. És evident que hi ha un sentiment creixent de voluntat ciutadana d’autogestionar espais i això no és negatiu, ans al contrari, aquests projectes enforteixen la societat i cohesionen. Com a govern, cal tenir la voluntat política de resoldre el problema. No s’hi val a dir que vols negociar quan has posat l’excavadora dins de Can Vies i has començat l’enderroc, com tampoc s’hi val a cremar contenidors i provocar aldarulls i destrosses que acabem pagant entre tots, amb l’excusa que l’excavadora hi és allà. A més, a la manca de voluntat política cal afegir la manca de visió de l’escenari actual. En aquest moment el país està donant un exemple al món en utilitzar els instruments democràtics, i només els instruments democràtics, per afrontar un repte tan important com l’assoliment de la independència. Aquesta imatge de crema de contenidors, trencadisses a les oficines bancàries i al mobiliari urbà, aldarulls, no ens beneficia en res. És una imatge que confon i que, els contraris al procés d’emancipació que està duent a terme el nostre país, aprofitaran per a fer créixer els arguments de la por. No m’agrada gens que determinats col·lectius aprofitin els conflictes per a justificar i exercir el vandalisme. Però tampoc m’agrada gens veure la manca de responsabilitat i voluntat del govern municipal davant una negociació difícil. L’exercici de la força és una mostra de violència, vingui d’on vingui. Hi ha però massa preguntes sense resposta en tot el que està passant i també caldrà fer un esforç per conèixer tots els detalls.\nCan Vies\tDeixa un comentari\n« Cal negociar i acabar am la repressió a Can Vies\nConcert d’Ana Valle i el seu grup a Pizza Luna, dijous 8 »


Quan és l’Estat qui mata els seus ciutadans – LA RESISTÈNCIA\nQuan és l’Estat qui mata els seus ciutadans\nHome / Projects / Quan és l’Estat qui mata els seus ciutadans\n31 març 2021 31 de març de 2021\nInfants rohingyes en una camp de refugiats. [Foto: Shahida Tulaganova (Exiled).]\n[Un report de Dídac Costa.]\nEl 22 de març es va produir un terrible incendi en tres camps on viuen 50.000 del milió de refugiats rohingyes que acull Bangladesh des de fa 4 anys. Escapen de les matances que van acabar amb la vida de 10.000 civils —encara sota el govern de la Premi Nobel de la pau, Aung San Suu Kyi— per haver comès el crim d’haver nascut en aquest grup ètnic, descendent de comerciants àrabs, que han viscut segles a Birmània, ara Myanmar, on se’ls nega la nacionalitat i se’ls considera immigrants bengalís il·legals, que no poden acreditar que hi eren abans del 1823. Tampoc no els reconeix Bangladesh, que tot i haver-los donat una acollida prou humanitària, els nega el dret a l’educació i a la salut pública. No tenen on anar. Però, ja abans del cop d’estat dels militars contra Suu Kyi el febrer d’enguany, els refugiats preferien els camps birmans, on refeien les seves vides, amb la precarietat en què això és possible, per a tornar a la seva terra natal. Més encara després del cop, amb el poder absolut dels temibles militars.\nFins ara, es compten 15 morts, 3 d’ells infants, i 400 desapareguts i milers de petits habitatges de lona i bambú, amb el poc que havien pogut salvar en aquest trist exili, arrasats per un devastador incendi com els que havien patit poc abans als seus pobles a Myanmar, on són víctimes d’una neteja ètnica de manual, legalment i constitucional, per part del seu propi exèrcit, amb completa impunitat.\nNearly 3,000 thousands shelters have been burnt down from four camps. accomodations. Look like emergency aids are very late and inaffective. @SavetheChildren @kyawwin78 @shafiur @jessica_olney_1 @nslwin @Refugees @UN @tarcaro\nCredit video: Owner pic.twitter.com/ilHKjeGSAl\n— Education for Rohingya Children (@EducationForRo) March 22, 2021\nTot i que Bangladesh els acull amb una certa dignitat, això no ha evitat que els camps estiguin encerclats amb filferro espinós, que ja ha causat algunes d’aquestes morts. És tota una nació obligada a deixar-ho tot enrere, com tants altres refugiats al món, per guerres i repressions salvatges, com els sirians que avui arriben a les fronteres europees, o com ens va passar a nosaltres mateixos no fa gaire, l’any 1939, quan escapàvem del feixisme espanyol, i França també ens va rebre de manera indigna, mentre Franco li deia a Hitler i a la França ocupada que no eren espanyols i podien fer amb ells el que els plagués.\nA la tristesa amb què ja arriben els refugiats, sovint l’únic que porten amb ells, per haver perdut una terra, una nació, moltes vides —i en el nostre cas, utopies republicanes, comunistes o anarquistes, esclafades pel feixisme—, s’hi afegeix el fet de ser tractats de sobte com a criminals sense haver fet mai cap mal. I més trist deu ser encara sentir que el planeta, l’únic que coneixem habitable, no els reserva ni un refugi, ni un petit indret tranquil on poder escapar d’una mort segura. Si no tenen Estat, no tenen protecció.\nL’incendi és una tragèdia més a afegir a les moltes que pateix aquest poble des de fa segles, i molt especialment els darrers anys, quan el govern birmà va decidir que aquesta ètnia sobrava i havia de ser expulsada o exterminada. I en tenir les regnes de l’Estat, esdevé un genocidi legal. I en viure un planeta organitzat per estats, és un genocidi emparat i protegit per la legalitat internacional, i pel lema tan repetit a Espanya i a d’altres països que abusen contra les seves minories i que, de manera sorprenent, la Unió Europea (UE) avala: és un afer intern. Un fet que ha rebaixat no només la credibilitat del projecte europeu sinó, pitjor encara, els estàndards que manteníem —malgrat tant colonialisme salvatge arreu, que fundà la prosperitat europea— i que ens permetien donar lliçons de drets humans a Xina o a Rússia.\nAquestes tiranies, igual que la de Myanmar, poden ara emparar-se en el cas espanyol com un argument irrefutable per dir que si a l’Europa tan civilitzada cal respectar la repressió que s’exerceix sobre Catalunya per tractar-se d’un afer intern, perquè no ho haurien de ser també la repressió o els genocidis físics o culturals als tibetans, als uigurs, a Hong Kong o a la dissidència interna al règim xinès o rus? Espanya, sovint a l’avantguarda mundial de la repressió interna, l’autoritarisme i els genocidis colonials, avui continua abanderant el retrocés humà i democràtic a escala planetària, com van constatar els xinesos en una cimera amb Europa el 2017, on van esgrimir aquests mateixos arguments.\nQuan aquests afers interns es produeixen en un país comunista, com la Xina, Cuba o Corea del Nord, o bé capitalista però no alineat a l’eix geopolític hegemònic nord-americà-europeu, com Rússia, o en l’intent, potser malaguanyat, de socialdemocràcia a les colònies petrolieres (Veneçuela), l’atac, la crítica, i fins i tot la ingerència oberta contra els afers interns, si cal amb cops d’estat i torturadors, és permanent. Però, quan és un bon soci capitalista com Mèxic, que té una policia que lliura als narcos a 40 estudiants d’esquerra perquè els facin desaparèixer amb les seves tècniques inigualables del crim; o, quan l’estat colombià mata camperols per fer veure que han estat atacats per les guerrilles, els falsos positivos; o, quan Turquia, soci militar de primer ordre a l’OTAN i aturador de la immigració pel bàndol oriental, du a terme una altra neteja ètnica sense escrúpols, ajudat d’Estat Islàmic, contra les guerrilleres kurdes de Rojava a un estat veí, aleshores sí que són afers interns que cal respectar. Està clar que el planeta fa temps que ha perdut, si mai els ha tinguts, la democràcia i els drets humans com a eixos vertebradors, per a continuar sent la força i la impunitat de cada estat per fer el que li plagui de portes endins.\nEl cas dels rohingyes posa en evidència tres grans dèficits i obstacles al desenvolupament humà. El primer és la maldat, la manca d’humanitat dels militars birmans, que arriba fins a l’assassinat polític i ètnic d’infants I que ens recorda que el budisme confessional de l’estat no garanteix el camí del mig i de la bondat, com crèiem en veure el budisme tibetà o el budisme a Europa com a alternativa a les religions monoteistes, sempre tacades de sang i fanatisme. Pel que sembla, el budisme dels militars birmans admet també la crueltat fins a límits insospitats. També, ens ha mostrat que la Premi Nobel i Creu de Sant Jordi, Aung San Suu Kyi, o bé està molt lluny de merèixer tals honors per no haver impedit l’atac als rohingyes durant el seu mandat, o bé, ara que hem vist de què son capaços, continuava encadenada pels militars que la van mantenir empresonada durant 15 anys i que la van destituir amb el cop d’estat del febrer.\nEl segon dèficit, que ja hem esmentat, és un dels que els anarquistes fa més d’un segle ja ens n’havien advertit: l’Estat. Quan qui comet la injustícia i els abusos és el propi Estat, no hi ha res a fer, no hi ha més escapatòria que l’exili —o la revolució social. El que, en el cas birmà s’ha agreujat els darrers dies per la terrible repressió que la mateixa junta militar exerceix ja no només contra els rohingyes, als quals han expulsat pràcticament del país, sinó també, encara assedegats de més sang i repressió, contra els propis ciutadans birmans no rohingyes, a qui disparen amb foc real al cap, fent que comptem a centenars els morts per tret de bala en pocs dies, abatuts legalment per l’exèrcit estatal. El que inclou nadons i infants, com ja passava a les aldees rohingyes atacades pel mateix exèrcit, sovint després de violacions múltiples, com feia aquí el feixisme espanyol quan avançava sobre el país.\nLa terrible dictadura birmana, que tant ens recorda als primers dies del cop d’estat de Xile el 1973, o el sempre omès Caracazo del 1989, amb 3.000 morts en pocs dies durant el mandat de Carlos Andrés Pérez, que és el que explica l’arribada posterior del chavisme —i per això mai no se cita—, ha embogit i se situa al costat de tants altres règims feixistes, autoritaris o totalitaris que emprenen una guerra desigual, una repressió impune, contra la pròpia població, usant fins i tot l’aviació per a bombardejar regions senceres.\nI és que quan és el propi Estat qui assassina, quan el terrorisme és terrorisme d’estat —i no partisà com el d’ETA—, els seus jutges, la seva policia, la seva premsa, la seva política i parlaments, o la seva memòria històrica posterior —com el cas paradigmàtic espanyol—, poden ser còmplices dels assassins o, més encara, participar activament de la repressió. Com tristament havien de comprovar els xilens o els argentins quan no podien acudir ni a la justícia ni a la premsa nacional per a denunciar ni més ni menys que la desaparició de 30.000 joves idealistes, amb què l’infame general Videla responia amb un sarcasme sanguinari: «Ni muerto ni vivo, no está».\nI per últim, el tercer dèficit que ens demostra el cas dels rohingyes, conseqüència inevitable de l’anterior, és el dèficit en democràcia nacional al món. La impossibilitat de defensa de les nacions sense estat i, més encara, de les nacions amb estats en contra, en un planeta habitat per 5.000 nacions o grups etnolingüístics, i governat per 200 estats, la majoria dels quals es plantegen com capritxosament mononacionals, quan, com a Espanya, Turquia o el Brasil, no ho són, per més que s’hagin esforçat durant segles a seguir el model francès d’extermini cultural i completa assimilació de les altres nacions amb qui comparteixen un territori.\nI tot, en nom del progrés, d’una falsa igualtat republicana que ho seria si els occitans poguessin exterminar els parisencs com els parisencs han exterminat els occitans. I emparat, pitjor encara, per unes preteses ciències socials justament elaborades a França en gran mesura, durant aquest llarg període d’extermini i assimilació de la pròpia riquesa i diversitat antropològica i cultural de l’estat, amb la destrucció de les seves nacions perifèriques, els patois, de pas toi, tu no, que copien acríticament, encara avui, gairebé tots el estats, de Rússia a Xile. Per suposat a les dretes patrioteres, que anomenen patriotisme el seu nacionalisme, com ens passa diàriament a Espanya. I, més trist, a bona part de les esquerres i moviments revolucionaris, que també han cregut sempre més en el jacobinisme, el centralisme uninacional i monolingüe de la Revolució Francesa, que en els seus ideals de germanor i igualtat, en aquest cas entre les set o vuit nacions que avui ja han deixat d’existir al país veí, i que és un dels seus resultats més tangibles. Una falsedat que es manté intacta i sense una revisió crítica encara avui a França.\nEls rohingyes, que avui pateixen una de les majors injustícies del planeta, són el reflex més trist i sagnant d’aquest gran dèficit democràtic. Un cas extrem, seguit de prop per tants altres avui i ahir: kurds, tibetans, palestins, nacions originàries índies americanes, d’Alaska a la Patagònia, saharaians, amazigs, gitanos, nosaltres mateixos i tants altres a qui no se’ns permet viure plenament amb la nostra llengua, cultura, identitat, sobirania i mínimes garanties democràtiques i de ciutadania. Negant-nos el ple dret cultural, nacional i lingüístic com del que gaudeixen les nacions hegemòniques de cada estat; immersos i embriagats, gairebé sempre, d’un nacionalisme banal, o d’estat, o parasitari, aquest mal anomenat patriotisme, amb què es prova de camuflar el seu nacionalisme extrem, central i dotat de les eines de l’estat, que és el que converteix els seus nacionalismes en tot allò que atribueixen als que no tenim estat: temibles eines de repressió, des dels tancs als jutges i els telediarios. Gairebé sempre ultres —com l’espanyol, el turc, el grec, el francès o l’anglès—; ètnics, identitaris, excloents, assimilacionistes, supremacistes i opressors. Exèrcits des d’estats-nació que es creuen amb el dret d’expulsar per sempre més del planeta, constitucionalment, les nacions diferents a la central i hegemònica. I rebent, tret de casos extrems com el dels propis rohingyes, el recolzament internacional i la complicitat de la resta d’estats.\nBen diferent als nostres nacionalismes perifèrics i reivindicatius, el de les nacions sense estat, que no tenen cap organisme on acudir per a reclamar drets bàsics de ciutadania i de nació. Inclús el dret a la vida. Ni tan sols a l’Organització de les Nacions Unides, que ja menteix en el propi nom. Perquè: quan hi hem vist una nació? Un mapuche, un guaraní, un basc, un occità, un bretó, un cors, un saharià, un tibetà? Mai, només hi hem vist estats. És per tant, més aviat, l’Organització dels Estats Units —valgui el doble sentit del terme. Amb els seus pactes entre criminals per a continuar delmant la biodiversitat humana i poder imposar el pla de l’Imperi, davant del qual ens toca continuar sent la resistència.\n[VÍDEOS] 15 Mesos, 15 Documentals\n[TEXTOS] Dues fotos, dues realitats: una veritat


Cesc Fàbregas reclama "unitat" i passar pàgina després de l'"episodi Piqué"\nEl migcampista diu que Piqué és "un noi peculiar, amb una personalitat i caràcter molt oberts, divertit i que no es menja el cap"\nCesc Fàbregas, amb la selecció espanyola / CÉSAR MANSO / AFP\nLleóEl migcampista Cesc Fàbregas ha demanat aquest divendres "unitat" perquè aquesta nova generació de jugadors "puguin estar en l'Eurocopa de França i guanyar coses importants", en al·lusió als xiulets de l'afició lleonesa al seu excompany al Barça Gerard Piqué.\n"No podem desviar-nos per què va ser una ximpleria i hem d'estar més units que mai", ha insistit en conferència de premsa el jugador del Chelsea, que ha qualificat Piqué com "un noi peculiar, amb una personalitat i caràcter molt oberts, divertit i que no es menja el cap per aquestes coses". Fàbregas que no s'ha vist afectat per les crítiques al seu amic des de les categories inferiors del club blaugrana, ha insistit que Piqué és "fort i sempre que ha vingut a la selecció o amb el Barça ho ha donat tot".\nEn tot cas sí que ha precisat que no serà ell qui defensi si està bé o mal fet (referit a la frase pronunciada durant la celebració de la Lliga de Campions) perquè, segons la seva opinió, cadascú és responsable dels seus actes. "M'imagino guanyant un triplet, amb una copeta de més, en una celebració, veient la gent que t'estima... això pot passar", ha comentat.\nPel que fa a la temporada del seu exequip, Cesc ha reconegut haver seguit tots els seus èxits perquè és del Barça. "Tinc molts amics i m'he alegrat, per descomptat que m'hagués fet una gran il·lusió haver aconseguit el triplet", encara que també ha valorat els dos títols guanyats amb el Chelsea, que ell no havia aconseguit en la seva anterior etapa amb l'Arsenal.\nCesc Fábregas selecció espanyola de futbol Barça Gerard Piqué


TAC12 TV - El PSC aspira als 3 senadors i 2 diputats per Tarragona, en l'últim dia de campanya\nEl PSC aspira als 3 senadors i 2 diputats per Tarragona, en l'últim dia de campanya\nDivendres, 08 Novembre 2019 06:40\nEl PSC aspira a aconseguir 3 senadors i 2 diputats per Tarragona a les eleccions d'aquest diumenge, per evitar un govern de VOX i el Partit Popular a Espanya. En l'últim dia de campanya, els socialistes es mostren com a garants de les necessitats del territori.\nEls socialistes tarragonins esperen recuperar hegemonia al territori com a acció contra la ultradreta. Asseguren que només el vot al PSC pot evitar que VOX i el Partit Popular governin plegats davant la Catalunya governada per l'independentisme, situació que el candidat per Tarragona, Joan Ruiz, ha definit com un malson.\nEn el balanç de campanya Joan Ruiz ha volgut recuperar la batalla del bipartidisme: s'ha de triar, ha dit, entre Pedro Sánchez o Pablo Casado.\nEl PSC vol rebatre a Esquerra els tres senadors per Tarragona que van aconseguir els republicans. L'objectiu, acabar amb la confrontació.\nEl PSC es reivindica com l'autèntica veu de Tarragona a les Corts, i els únics que han aconseguit desbloquejar les principals infraestructures tarragonines.\nMés en aquesta secció: « El PP reclama la unitat de la dreta constitucionalista ERC creu que un grup independentista unitari al Congrés restaria veus »


PRIMER A-B CURS 2019-20: AUDICIÓ I LLENGUATGE\nHola! Com esteu?? Aquesta setmana treballarem...\nLA DISCRIMINACIÓ VISUAL\nLa discriminació visual és l'habilitat visual que ajuda a l'infant a reconèixer les semblances i les diferències de formes, colors i posició d'objectes, persones i materials impresos, i a advertir les coincidències entre ells. Aquesta habilitat permet a l'infant prestar atenció als detalls i apreciar les diferències lleus existents entre objectes i imatges que són similars.\n** IMPORTÀNCIA DE LA DISCRIMINACIÓ VISUAL **\nLes habilitats de discriminació visual són necessàries per distingir els nombrosos signes que componen el nostre llenguatge escrit i ser capaços de reconèixer les característiques distintives de cada símbol. Per tant, aquestes habilitats són fonamentals per a l'aprenentatge de la lectura.\nAquí teniu un enllaç fantàstic i amb exercicis molt senzills per treballar la discriminació auditiva i visual, CLICK AQUÍ\nSeguidament deixo unes imatges que ens poden servir per treballar la discriminació visual amb els nostres fills/es.\nHi ha moltes i variades activitats de percepció i discriminació visual que podeu fer a casa. Podem enumerar algunes d'elles:\nCompondre puzles i trencaclosques, per al que haurà de centrar tota la seva atenció en les peces que el formen.\nRelacionar la figura de dibuixos amb el seu ombra.\nMostrar als nens imatges que es desenvolupen en una seqüència i demanar-los que les col·loquin en l'ordre correcte.\nClassificar i unir colors, discriminant-los entre si.\nOrdenar i classificar cartes o objectes de diversos colors i mides, del més petit a el més gran (per exemple: blocs de construcció).\nUtilitza cartes amb imatges idèntiques, per practicar la coincidència d'imatges.\nRealitzar activitats de "iguals i oposats".\nUnir o classificar formes geomètriques en 3d o figures geomètriques planes (imatges).\nHola a tots i totes!! Com esteu???\nAquí trobareu unes imatges super divertides que ens ajudaran a estimular la parla dels nostres nens i nenes! Es diuen ABSURDS VISUALS!\nAquestes làmines representen escenes quotidianes en les quals apareixen múltiples situacions totalment incoherents i sense cap sentit. Són súper útils per estimular el llenguatge dels nostres nens/es, ja que són molt divertides i criden molt la seva atenció.\nPararem atenció a que la descripció es faci amb oracions senzilles i molt ben estructurades. Aprendran molt de vocabulari i vos ho passareu molt bé!!\nSETMANA 11-15 DE MAIG\nHola de nou! A continuació trobareu uns vídeos per treballar de forma divertida la discriminació auditiva de sons quotidians.\nLa discriminació auditiva és la capacitat que tenim per diferenciar uns sons d'uns altres. És una habilitat bàsica per a desenvolupar la parla i adquirir la lectoescriptura.\nPodeu fer infinitat de variacions i jocs per treballar-la:\n- Podeu tapar els ulls als vostres nens/es i fer sons amb les coses que tingueu a casa, i ell/a ha d'endevinar de que es tracta.\n- Es pot fer una seqüencia curta de sons (2/3/4 elements) amb material que tenim per casa o amb les parts del nostre cos (cops de mans, cop a taula,...). El nen/a l'escolta amb els ulls tapats, després la repetim fent alguna variació (o no) i ells/es ens han de dir si sona igual o diferent que la primera.\n- Podem dir parelles de paraules que sonin igual, o no, i ells/es seran qui ens diguin si són la mateixa paraula o no. Exemple: pala/bala, cosa/casa, llit/llis, taula/taula..\n- I moltes més coses que, amb un poquet d'imaginació, faran que vos ho passeu molt bé!!\nSETMANA 4-8 DE MAIG\nAquí teniu un enllaç per treballar les vocals!!\nTreballem les VOCALS "Click aquí"\nTreballarem la discriminació auditiva i visual dels fonemes i també la correspondència entre el so i la grafia. Animeu-vos a provar!!\nTambé us deixo aquí un vídeo que ens donarà moltes idees i consells per estimular totes les parts de l'aparell bucofonatori que intervenen en la parla. Són exercicis molt senzills i, sobre tot, divertits!!\nSETMANA DEL 27 -30 D'ABRIL


Llibres i companyia - Grups de lectura - El club de lectura de poesia de la BPG: una bona experiència.\nPublicat el 17 de setembre de 2013 - 00:00 | Autor: LIC | Categoria: Grups de lectura | Comentaris: 0 (Nou comentari) | Paraules clau: Lluís Freixas , Girona\nTots sabem que es llegeix menys poesia que novel•la, i sovint els comentaris sobre la possibilitat de llegir-ne són: “No l’entenc”, “No en sé” … més que no pas “No m’agrada”. Així que allà teníem uns textos buscant lectors i simplement es tractava de fer-los coincidir.\nCalia buscar un bon conductor per a les sessions. Qui millor que un poeta per ajudar-nos a entendre els trucs, recursos i tendències d’aquests textos? Lluís Freixas era el candidat primer i vàrem tenir la sort que trobés la nostra proposta interessant.\nParlem amb ell sobre l’experiència d’aquest club.\nLluís, com vols que et presentem?\nBàsicament jo sóc un lector. A partir de la lectura arribo a l’escriptura, a la qual m’hi dedico professionalment com a periodista durant uns anys. Després he treballat en l’àmbit cultural, des de fa uns anys a la Casa de Cultura de Girona, perquè també m’interessa propiciar experiències amb autors, amb llibres, amb esdeveniments que ens ajudin a entendre millor. Sóc un tastaolletes de la cultura, vaja! Potser seria un bon bibliotecari, o un bon llibreter….\nCom a lector, m’interessa més la poesia que la prosa, tot i que òbviament llegeixo també prosa, assaig, teatre.\nHe publicat tres llibres, dos de poesia i un de narració curta. Això no em transforma en escriptor. Trobo que és una paraula molt grossa, aquesta.\nQuan vàrem venir a proposar-te l’activitat de seguida vas acceptar. Coincidíem en veure que la poesia fa respecte i que era interessant establir-hi ponts. Per què creus que passa això? Com han de ser aquests ponts?\nSovint, el primer dia que un lector entra el club té una preocupació, com ara deies: “I si no l’entenc?”. Com a moderador, simplement li dic: “No es tracta d’entendre-hi,. Simplement tu què hi veus? En parlem i ja està….”\nÉs una lectura amb una mica més de complicació perquè sempre té el missatge simbòlic. Però, d’altra banda, té l’avantatge que és molt més curt que la novel•la, i això, d’alguna manera, hi treu dificultat.\nLa por a la poesia és similar a la de l’art modern. Ens sentim ridículs si no sabem què ens vol transmetre, pensant en un missatge tancat, concret, quan de fet és obert i permet lectures diverses.\nJo sempre els dic que la lectura és un acte íntim i que, per tant, accepta moltes lectures, encara que no totes són possibles. Està bé poder concretar una mica i contrastar. El club de lectura ve a ser com aquell comentari inevitable i gustós que es fa sortint del cine, hagi agradat més o menys la pel•lícula. Aquella escena, aquell personatge, tu com ho veus?\nCom a moderador del club vaig donant claus de lectura per tal que vagin superant els límits que poden sentir d’entrada. És com una mena d’entrenament, similar al que podria ser el d’un atleta.\nI quines són les claus bàsiques per a la lectura de poesia?\nBàsicament és la clau simbòlica. En poesia tot text darrera té una metàfora. Sovint el paisatge exterior és el paisatge interior, pots intuir el que sent pel que diu, no és una lectura literal i per tant no pren una especial rellevància: els colors si són foscos, clars, el moment de l’any, els tons més tristos o alegres. Si hi volem fer una lectura literal sovint les frases no tenen sentit. Ho podem veure en expressions poètiques que han esdevingut del llenguatge popular: tenir formigues a l’estómac; fa mal temps al meu cap.\nSegons Ferrater les paraules en poesia han de tenir el mateix valor que en una carta comercial, però fa una broma quan diu això, perquè com hem vist en aquests exemples no és així.\nLa intuïció, l’experiència lectora, el ritme (la poesia és summament fonètica)… totes aquestes eines poden ajudar-nos a endinsar-nos sense por en el text.\nDes dels seus inicis el club ha canviat amb el seu plantejament. Pots explicar-nos el per què?\nD’entrada vàrem plantejar les reunions del club trimestrals: una dotzena de poemes que es llegien en dotze setmanes, pensant en una lectura tranquil•la i que permetés relectures diverses a aquest lector-aprenent amb ganes d’endinsar-se en el llenguatge poètic. No es llegia una obra d’un autor, ni una antologia feta sobre un autor, sino una antologia sobre un tema i que pretenia tenir visions i formes d’arribar a sentiments diversos plasmades de diferents manera. Grans temes com l’amor, la mort, el pas del temps tractats des de diferents autors i estils: els barrocs, els clàssics, els romàntics. Era interessant i divertit establir diàleg entre poemes: l’amor cortès dels trobadors enfront l’escepticisme amorós d’un autor de finals del XX....\nEls “grans” temes s’esgotaven, i vàrem passar a llegir autors. Un llibre, però, em semblava excessiu i pobre si es volia tenir una visió completa d’un autor. Per això, vaig seguir confegint antologies pensades per a treure el màxim suc de cadascun dels autors seleccionats. Seguim treballant en antologies de 10-12 poemes, però el club es troba mensualment. El que intento amb les tries és donar una visió àmplia, no caricaturesca, que convidi a seguir llegint l’autor plantejat, coneixent el suficient de cadascun dels seus moments com per poder-te moure amb comoditat.\nQuin criteri segueixes per seleccionar els poemes que configuren aquestes antologies ad hoc?\nInevitablement hi ha una part que és el gust personal i el dels diferents membres del grup quan els vas coneixent. Després la tria de poemes prou diversos per poder tenir aquestes visions diferents de què parlàvem. Per exemple, aquest any amb Espriu intentar que es veiés l’Espriu cívic, el grotesc, el reflexiu sobre la mort....\nI per seleccionar els poetes, com ho fas?\nIntentem fer una mostra prou gran dels diversos cànons, sempre pactats amb els membres del club: clàssics, contemporanis, més durs, més lleugers. Últimament estem llegint moltes poetes dones. Són més desconegudes i, a més, en el nostre club, com en molts d’altres, hi ha una gran majoria femenina. Una altra font per a la tria són les celebracions d’efemèrides, ja que l’interès per a aquell autor sempre creix. Ha estat el cas d’Espriu, l’any que ve ho serà de Vinyoli. A vegades les efemèrides obliguen a llegir autors que fan més por. Ens passava, sense anar més lluny, amb Espriu. Però un cop se’ls ha disseccionat, passen a ser més amables.\nParles de més dones que homes al club. Què més ens pots dir del perfil dels membres?\nLa majoria del club supera els 50 anys. Són lectores àvides de noves experiències, i moltes d’elles formen part d’altres clubs. Moltes escriuen de forma habitual o ho han fet, i algunes fins i tot han publicat. Un altre comú denominador: totes tenen una gran inquietud cultural.\nTot això fa que a hores d’ara ens atrevim amb tot: vaig voler que coneguessin Casasses, i varen saber gaudir dels seus textos i entrar totalment en el seu estil que a vegades és agosarat i una mica trencador -com per exemple en un poema on parla d’uns ionquis de la Plaça Real de Barcelona-, però que alhora connecta amb tota la tradició literària i popular catalana.\nQuè creus que pot diferenciar un lector de novel•la d’un lector de poesia?\nCrec que el lector de poesia és més omnívor, mentre que hi ha molt lector que només ho és de novel•la, com si la forma més natural de la literatura fos aquest gènere. És curiós que ara mateix es tingui aquesta percepció quan històricament la poesia ha estat la forma natural de la literatura en els seus inicis: la poesia èpica, la poesia lírica, fins i tot alguns assajos varen ser escrits en poesia, per ser aquesta molt més fàcil per a la transmissió oral, ja que juga amb la mnemotècnia. I el teatre, també, el teatre en vers també va ser important fins no fa gaire. Ara això s’ha perdut, i l’única poesia que es segueix escrivint és la lírica, malgrat algun autor, puntualment, segueix reclamant-la per a altres usos. Salvador Oliva, sense anar més lluny, va escriure una novel•la en vers, Fugitius.\nTens un poeta preferit? I algun poema preferit?\nDepèn del dia, del moment, del temps. Avui te’n puc dir uns.... però d’aquí a sis mesos és possible que siguin uns altres. Et puc dir que m’agraden molt Ferrater, Borges, March, Vinyoli, Màrius Torres, Carner, Espriu...\nI són d’ells els meus poemes preferits Cançons de la roda del temps, d’Espriu, que sempre que les llegeixo les sento cantades per Raimon, Àngel de la Mort, de Màrius Torres; Bèlgica de Carner, que tracta tan bé el tema de l’exili i de l’Europa que en la dictadura teníem mitificada.\nVinyoli m’agrada tot molt, tinc moltes ganes de llegir-lo amb el club. Sona molt natural, molt apassionat, molt vital.\nM’agrada quan la poesia és alegre, optimista, perquè és difícil sense ser carrincló. Sembla que la tristesa és més literària i més fàcil de tractar. També en el cine, sembla que un drama sigui més fàcil de fer que una comèdia. Fer riure d’una manera intel•ligent té molt de mèrit.\nI dels teus poemes, estàs especialment orgullós d’algun?\nNo, que difícil. Tots ells trobo que són honestos, és a dir, que per haver estat escrits en un moment determinat és allò el que podia fer, però no me'n facis triar un.\nDoncs si et sembla ja el triaré jo. I amb ells cloem l’entrevista.\nEn seran dos, de L’epifania de les cisternes\nPresó i palau, la nit arriba.\nSentinella, el món és\nForça infinit encara\nSóc l’illa clara,\nOberta a tots els vents.\nAh, ser península!\nO més! Ser continent,\nAmb pors i ponts i gent\nBona lectura a tots.\nMoltes gràcies a la Lourdes Reyes, directora de la Biblioteca Pública de Girona i a en Lluís Freixas, responsable del seu club de lectura de poesia.


El rebuig contra el parc solar d'Aena a Son Bonet creix i el Consell de Mallorca demana alternatives\nLa institució insular considera que el projecte perjudicarà els residents de la zona, que no tenen altres espais verds propers\nLa pista de Son Bonet. Jaume Morey\nL'oposició contra la construcció d'un parc fotovoltaic devora Son Bonet per abastir energèticament l'aeròdrom no atura de créixer. El ple Consell de Mallorca també ha rebutjat aquest dijous que Aena el faci en una de les poques zones verdes de la zona, un argument que ja varen fer públic el GOB, l'Ajuntament de Marratxí, MÉS i la Plataforma Son Bonet Pulmó Verd. Totes les entitats demanen a l'ens aeroportuari que cerqui alternatives per instal·lar les plaques.\nEl Pacte que governa el Consell –PSIB, MÉS i Unides Podem– ha presentat una moció al ple de la institució insular que finalment s'ha consensuat amb tots els partits polítics i s'ha convertit en una declaració institucional.\n"Aena s'equivoca; l'impacte que tindrà el parc a Son Bonet restringirà el pas als residents i no és el millor espai", ha afirmat la consellera de Presidència, Teresa Suárez. "Els residents ja pateixen l'impacte visual i acústic de l'aeròdrom", ha apuntat. També ha explicat que el Consell és conscient que cal impulsar les energies renovables, però "apostant per un baix impacte ambiental".\nLa plataforma Son Bonet Pulmó Verd va explicar dimecres en un comunicat que valora positivament que els responsables d'Aena estiguin disposats a dialogar sobre la instal·lació del parc fotovoltaic, però lamenta que l'ens el vulgui fer.\nCal recordar que el GOB va rebutjar el parc d'Aena i va considerar que l'ens aeroportuari disposa d'altres superfícies per instal·lar plaques que no limitin l'espai d'ús públic. D'altra banda, MÉS per Marratxí va presentar al·legacions contra el projecte perquè l’espai elegit per Aena s'utilitza com a espai verd per part de la ciutadania dels nuclis de Cas Capità i el Pla de na Tesa.\nConsell de Mallorca Son Bonet parcs solars parc fotovoltaic Marratxí


Acessibilitat – Parlament de Catalunya\nEl Parlament de Catalunya s’ha compromès a fer accessible el seu lloc web d’acord amb el Reial decret 1112/2018, del 7 de setembre, sobre accessibilitat dels llocs webs i aplicacions per a dispositius mòbils del sector públic, pel qual es transposa la Directiva (UE) 2016/2012 del Parlament Europeu i del Consell, del 26 d’octubre de 2016.\nAquesta declaració d’accessibilitat s’aplica al lloc web https://www.parlament.cat, i exclou els continguts incrustats provinents d’altres dominis.\nAquest lloc web és conforme amb el Reial decret 1112/2018 parcialment, a causa de la manca de conformitat dels aspectes que s’indiquen a continuació.\nAlgunes imatges no estan etiquetades o tenen una alternativa textual genèrica [requisit número 9.1.1.1 de la norma UNE-EN 301549: 2019 Contingut no textual]\nEn algunes pàgines, la informació, l’estructura i les relacions no estan determinades per programari o no tenen alternativa com a text. [Requisit número 9.1.3.1 de l’UNE-EN 301.549: 2019 d’informació i relacions]\nEn algunes pàgines, alguns elements no tenen el focus del teclat. [Requisit número 9.2.1.1 de la norma UNE-EN 301.549: 2019 Teclat]\nDe manera puntual, algunes etiquetes que acompanyen els controls no tenen el mateix nom. [Requisit número 9.2.5.3 de la norma UNE-EN 301.549: 2019 inclusió de l’etiqueta en el nom].\nPot haver-hi arxius d’ofimàtica en PDF i altres formats publicats abans del 20 de setembre de 2018 que no compleixin íntegrament tots els requisits d’accessibilitat, tot i que s’ha procurat que la majoria sí que els compleixin.\nPot haver-hi continguts de tercers que no estiguin desenvolupats pel Parlament ni sota el seu control, com per exemple arxius ofimàtics.\nAquesta declaració es va preparar el 15 de desembre de 2020.\nÚltima revisió de la declaració: 15 de desembre de 2020.\nEs poden realitzar comunicacions sobre requisits d’accessibilitat (article 10.2.a del Reial Decret 1112/2018), a través del següent formulari.\nPer fer sol·licituds d’informació accessible i queixes (article 12 del Reial Decret 1112/2018) cal accedir al formulari corresponent.\nActualment s’estan realitzant treballs d’auditoria per a adequar les possibles disconformitats i aconseguir una accessibilitat plena al lloc web que permeti el seu ús a qualsevol persona, independentment de les seves capacitats.\nEl lloc web està optimitzat per les darreres versions vigents dels navegadors de FireFox, Safari, Opera, Google Chrome i Microsoft Edge. La resolució web mínima recomanada és de 1280 x 1024.\nEl lloc web està dissenyat per a una visualització adaptable, de manera que es visualitza de manera òptima en els dispositius de tauletes i mòbils. En aquests dispositius està optimitzat per ser visualitzat en les últimes versions de Chrome for mobile, Firefox for mobile, Safari mobile, Opera Mini i navegador nadiu d’Android.


Xavier Carrasco guanya la regata del 13 de juliol 2014 – Club Mar i Vent Canet\nXavier Carrasco guanya la regata del 13 de juliol 2014\nVent variable uns quants nusos… però poquets\nA les 12h30 en Xavi i en Cirera que han vingut de Sant Pol per participar a la regata ja són aquí. A Canet encara en tenim alguns d’endarrerits, i els que ja tenim el pati a punt aprofitem per seguir la sessió d’estiraments a la platja.\nArriba el moment de sortir i tots a l’aigua. Avui tenim una invitada especial. La Nadina, que s’ha decidit a participar amb la regata dels seniors. Benvinguda.\nFa una mica de vent, que ens permet arribar a la boia, sempre passant per dintre el canal, seguin les instruccions escrupoloses d’en Joan Astals després de veure que alguns han tirat pel dret. El vent fluixet de migjorn obliga a fer diverses bordades per no sortir’se de les dues línies de boies.\nA la sortida el vent encara és més fluixet, i tot i que la línia s’ha hagut de canviar, se surt millor per babord. Esbroncada a la vista quan el Xavi Vila es creua amb un altre pati que va a estribord, amb dubtes sobre si passar o no en veure’l tant decidir per l’amura de babord. Quatre crits, que si t’has parat, que si tira però ja. I tot arreglat.\nEl ventet va fent roladetes i costa molt arribar a la primera boia. Les roladetes permeten cenyir mes cap a la boia anant per baix, i el rumb cap a dalt per estribord es preveu difícil. Els que han guanyat sobrevent passen primer d’arrere en Xavi que ja s’ha desmarcat.\nPassem al primer llarg darrere el Xavi en Josep Mª, Rafel, David i Cirera. El Xavi Vila una mica més endarrerit i comencem el primer llarg que és bastant de cenyida. Al segon llarg en Josep Mª ja s’ha desmarcat una mica però el seguim d’aprop tots els altres. I Oh sorpresa!, en Xavi Vila es troba davant nostre, molt aprop del Xavi Carrasco a punt de passar la boia 3. Amb les rolades ens entra el dubte. Per on ha passat? Als dos llargs és difícil que algú et passi sense veure’l. Està clar que s’ha saltat la boia 2. Es veu que ja estava tip de la ventolina, havia decidit retirar se, i s’ha reenganxat en veure que el vent tornava a pujar.\nSegona cenyida amb un vent pes alegre. David i Cirera ho proven per dalt i Josep Mª i Rafel segueixen per baix. En Josep Mª vira curt, em fixo amb el rumb que porta i veig que no passa ni de conya. L’hi faltarà un repicó de 10 eslores com a mínim, o sigui que decideixo allargar una mica mes. Ja situar en el rumb cap a dalt veig que en Josep Mª passa sense problemes. Efecte raríssim del vent. Pot ser una rolada, però el que està clar és que a dalt hi ha garbí i a baix migjorn. Cosa rara.\nEnfilem la popa. Xavi segueix davant molt destacat, darrere el Xavi Vila que no conta, Josep Mª, David, Cirera i Rafel. Marcatges, desmarcades, al final Josep Mª, David, Cirera van per dalt i jo que ho tinc tot perdut provo a veure si la virada curta que li ha funcionat al Josep Mª torna a funcionar i Bingo, a dalt hi torna a haver-hi garbí. La virada curta ha funcionat. A mitja bordada ja vaig directe a la línia mentre que el que han anat per dalt es troben el vent de cara.\nEn Josep Mª es creua per la proa però la zodiac que marca la línia queda molt lluny. I al final:\n959 Xavi Carrasco, 2896 Rafel Farrés, 3056 Josep Mª Masriera, 1104 Jorge Cirera, 969 David Saiz, 835 Nadina Fradera, 25 S.Sainz, 2685 Carles Albertí, 20 Xavi Vila\nCrònica Rafel Farrès\n3 thoughts on “Xavier Carrasco guanya la regata del 13 de juliol 2014”\n15/07/2014 a les 12:09 PM\nMolt bé la crònica però hi afegeixo un parell de comentaris:\n-No es diu res del Jordi Mateu, i s’ha de dir que va decidir retirar-se (mal fet!) quan anava segon al primer llarg. La primera cenyida la va fer de conya i arribàvem pràcticament empatats a la boia quan una roladeta em va beneficiar i vaig aconseguir agafar certa distància. Tot i així, al llarg corria molt i ja me’l veia sobre. Amb aquest pàjaru estem perduts: com ja vaig dir el primer dia que va navegar, ens fotrà a tots. Té bon nas i molta velocitat.\n-La sortida amurats a estribord era impossible i això vol dir que era molt més beneficiós sortir per la boia. Per què, doncs, érem poquets allà dalt i la majoria va optar per la sortida de manual per la barca? Això és donar massa avantatge només de començar…\nPer cert, una de les que hi havia a dalt, al lloc bo, era la Nadina… Benvinguda!\n15/07/2014 a les 1:10 PM\nprimera regata amb senior i molt ben feta. a veure si et podem veure sovint!!\n15/07/2014 a les 2:14 PM\nNomés afegir que en realitat van haver dues regates, la primera va ser un match race amb sortida al CNSPM i arribada al Mar i Vent. Capicua i Menchu van fer una gran cenyida fins a Canet i el segon li va aguantar el tipus al primer durant una bona part del recorregut. Amb la pujada del vent es va imposar la lògica i el capicua va avançar clarament a Menchu. De la segona regata tenim bona crònica més amunt.\nAnteriorAriadna Farrés guanyadora del Trofeu Sant Pere 2014\nSegüentJosep Mª Masriera guanya la regata del 6 de juliol


La crisi de la Restauració (1898-1931) | DOSSIERS BUXAWEB\n01/09/2020 juliabuxadera\tDeixa un comentari\n• A les primeres dècades del segle XX, la Restauració va entrar en la seva crisi definitiva. El 1923, el general Primo de Rivera va promoure una dictadura.\n• La crisi de la dictadura va conduir al derrocament de la monarquia i el 1931 es va proclamar la República.\n1. La crisi del torn dinàstic (1898-1917)\n1.1. El reformisme dinàstic\n• Amb el desastre del 98 es va estendre la necessitat de regenerar la vida política espanyola per acabar amb el caciquisme i la corrupció.\n• El 1902 el nou rei Alfons XIII va arribar a la majoria d’edat i va inaugurar el regnat amb la intenció de mantenir el torn pacífic i de regenerar la vida política espanyola.\nAlfons XIII de Borbó\n• Conservadors primer i liberals després van intentar dur a terme reformes, que van fracassar:\n– El líder conservador Antonio Maura va impulsar la reforma de la Hisenda, de l’Administració local, de la llei electoral i una regulació del dret de vaga. Però l’aixecament de la Setmana Tràgica (1909) contra el reclutament per a la Guerra del Marroc (amb el fi de fer front a les tribus rifenyes) va generar una repressió desmesurada del govern conservador.\n– A partir de 1910 es va formar un govern liberal, liderat per Canalejas, que va iniciar un reforçament del poder civil de l’Estat davant la influència de l’Església Catòlica i una certa descentralització de l’Estat (Mancomunitat de Catalunya).\n• Però l’assassinat del president Canalejas pels anarquistes (1912) va obrir un període d’inestabilitat que va conduir a la crisi de 1917.\n• Els partits dinàstics van anar perdent pes i les forces al marge del sistema (republicans, catalanistes, socialistes i anarquistes) es van enfortir.\nMaura i Canalejas\n2. Catalunya als inicis del segle XX\n• La població catalana va créixer durant el primer terç del segle XX, gràcies a la davallada de la mortalitat i a l’arribada d’immigrants.\n• Durant aquest període a Catalunya es va viure una forta conflictivitat social i es va consolidar l’obrerisme. EL 1907 es creà Solidaritat Obrera, que el 1910 va esdevenir la CNT.\n• També va guanyar pes el republicanisme, liderat per Lerroux, que el 1908 va fundar un nou grup d’ideologia republicana, el Partit Republicà Radical.\n• Aquesta organització presentava un discurs obrerista, revolucionari i anticlerical. A més, tenia un fort component espanyolista i pretenia ser el contrapès de la influència catalanista.\n• De totes maneres, l’anarquisme va consolidar-se com la força hegemònica dins l’obrerisme català i el 1910 es va fundar la Confederació Nacional del Treball, el sindicat anarcosindicalista amb més influència.\nImmigració a Catalunya, 1901-1930\nLerroux i el lerrouxisme\n2.2. El catalanisme i Solidaritat Catalana\n• El 1905, un acudit a la revista satírica “Cu-Cut!” va desfermar la ira de l’exèrcit espanyol, que va exigir al govern la Llei de Jurisdiccions (1906).\n• La Lliga Regionalista, que s’havia afermat com el partit hegemònic dins el catalanisme, va aconseguir d’agrupar totes les forces polítiques de Catalunya, llevat dels lerrouxistes i dels partits dinàstics, en una coalició electoral, la Solidaritat Catalana (1906), que demanava la descentralització de l’Estat.\n• La coalició va aconseguir de guanyar les eleccions del 1907 i el dirigent de la Lliga, Enric Prat de la Riba, va ser nomenat president de la Diputació de Barcelona.\nL’acudit de Junceda a la revista “¡Cu-Cut!”\nDiputats catalans entre 1901 i 1923\n2.3. La Setmana Tràgica\n• L’any 1909 es va produir un deteriorament profund de la vida política amb motiu de la revolta popular a Barcelona coneguda com la Setmana Tràgica.\n• La guspira que va iniciar el conflicte va ser l’oposició al reclutament de soldats per a la Guerra del Marroc.\n• L’aixecament va ser reprimit i la repressió fou desproporcionada. Una de les víctimes fou el pedagog Francesc Ferrer i Guàrdia, afusellat al castell de Montjuïc.\n• Aquests fets van provocar la repulsa de l’opinió pública i la dimissió del president del govern, Antonio Maura.\nLa Setmana Tràgica (1909). La revolta popular a Barcelona\n2.4. La Mancomunitat de Catalunya\n• A partir de 1910 el reformisme dels governs liberals va comportar l’inici d’un procés de descentralització de l’Estat.\n• El 1914 es va crear la Mancomunitat, una institució de govern per a Catalunya. Agrupava les quatre diputacions catalanes i va ser presidida per Prat de la Riba, substituït l’any 1917 per Puig i Cadafalch.\n• La Mancomunitat va impulsar noves infraestructures i serveis públics i va endegar un nou projecte cultural i educatiu, destinat a promoure la llengua i la cultura catalanes.\n3. La descomposició del sistema (1917-1923)\n3.1. La crisi del 1917\n• El 1917 va esclatar el descontentament polític i social amb els governs dinàstics. La conjuntura econòmica creada a Espanya per la Gran Guerra va originar un gran moviment de protesta de sectors polítics, militars i classes treballadores.\nEfectes econòmics de la Primera Guerra Mundial per a les empreses espanyoles\nLa vaga general de 1917\n3.2. L’època dels governs de concentració (1917-1923)\n• Entre 1917 i 1923 el sistema monàrquic va entrar en una situació crítica des de tres àmbits diferents:\n– La inestabilitat parlamentària: per tal de fer front a aquesta situació es van crear successius governs de concentració (liberals, conservadors i nacionalistes catalans), que també es van mostrar incapaços d’estabilitzar el sistema polític.\n– La conflictivitat social: hi va haver mobilitzacions al camp andalús; a les zones industrials, les propostes dels treballadors van ser contrarestades pel govern i les organitzacions patronals amb la creació de sindicats més dòcils (Sindicats Lliures) i de grups armats (pistolerisme). Entre els treballadors industrials la lluita obrera va ser més intensa.\n– La Guerra del Marroc: la derrota de l’exèrcit espanyol a Annual (Marroc), el 1921, va ser el fracàs evident de la política colonial. Es van demanar responsabilitats de la derrota. Sectors de l’exèrcit van propiciar un cop d’Estat.\nEl Marroc espanyol\n4.1. La dictadura de Primo de Rivera (1923-1930)\n• La presumpta responsabilitat d’alts rangs militars i del monarca en el desastre militar van propiciar el cop d’Estat del general Primo de Rivera el 1923, amb el consentiment d’Alfons XIII. Així es va instaurar una dictadura militar inspirada en el feixisme italià.\n• La Dictadura presenta dues etapes:\n– Durant el Directori Militar (1923-1925) es va instaurar una forta repressió contra les llibertats, el moviment obrer i els nacionalismes. El nou règim va acabar amb el règim democràtic: va suspendre la Constitució, va dissoldre el Parlament i va prohibir els partits polítics i els sindicats. També va suprimir la Mancomunitat de Catalunya.\n– En el Directori Civil (1925-1930) es va organitzar un partit únic, la Unió Patriòtica, i es va dur a terme una economia dirigida.\n• Durant la dictadura, va augmentar l’oposició des de diferents àmbits.\n• La dictadura es va mantenir fins al 1930, quan Primo de Rivera, faltat de suports, va dimitir, i Alfons XIII va nomenar cap de govern el general Berenguer.\n5. La caiguda de la Monarquia (1930-1931)\n5.1. De la monarquia a la República\n• Després de la dimissió de Primo de Rivera, el rei Alfons XIII va nomenar cap de govern el general Berenguer (dictatova), que havia de reinstaurar la legalitat constitucional.\n• La coalició republicanosocialista va triomfar a les grans capitals i a les regions industrials.\n• El resultat evidenciava un rebuig a la monarquia i un desig de canvi polític. Milers de ciutadans van sortir al carrer per demanar la proclamació de la República.\n• Davant de la nova situació, el rei Alfons XIII va suspendre la potestat reial i va abandonar el país cap a l’exili. El 14 d’abril de 1931 es va proclamar la República.\nLes eleccions municipals de 1931\nLa crisi de la Restauració (1898-1931) a buxaweb.cat (ampliació)\nLa crisi de la Restauració (1898-1931) a buxaweb.com\nEntrada anteriorLa Primera Guerra Mundial (1914-1918)Següent entradaNatura i societat


HOFESH SHECHTER Repertory - Deltebre Dansa\nEn aquest taller, impartit per Yeji Kim i Rachel Fallon, els participants podran conèixer l'estil de moviment distintiu de la Hofesh Shechter Company. La sessió inclou un escalfament per explorar els principis fonamentals del moviment d'Hofesh, així com aprendre repertori i imatges del seu treball. La sessió finalitzarà amb unes breus preguntes i respostes mentre els participants es refreden.\nHofesh Shechter Company celebra la llibertat de l'esperit humà a través de la dansa. La companyia viatja pel món amb els seus ballarins, internacionals i molt diversos, trencant fronteres i alliberant el poder visceral que es troba més enllà de la ment conscient.\nRachel Fallon s'ha format al LINES Ballet Training Program i al Manhattan Youth Ballet. És ballarina de la Hofesh Shechter Company on treballa des del 2017 i ha format part de les creacions següents: Political Mother, Political Mother: The Choreographer's Cut, Orphée et Eurydice (producció de la Royal Opera House), Grand Finale i Hofesh Shechter's Clowns.\nYeji Kim és assistent d'assaigs i ballarina a la Hofesh Shechter Company. S'ha format a la Korea National University of Arts i a la London Contemporary Dance School. Treballa per a Hofesh Shechter Company des de 2009, on ha participat en diverses de les seves creacions. Yeji també va actuar amb K-Arts Dance Company ia la Critic's Choice of Korean Young Artists el 2009. Va rebre el premi Golden Prize al 38è Dong-A Dance Competition a Corea.


El Morell ja es prepara per a la celebració de la Festa Major | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nEl Morell ja es prepara per a la celebració de la Festa Major\nEn aquesta nova edició de la festa s’han preparat més d’una cinquantena d’actes diversos.\nEl Morell ja es prepara per a la celebració de la Festa Major de Sant Abdó i Sant Senén que tindrà lloc al municipi entre els dies 21 i 31 de juliol.\nEn aquesta nova edició de la festa s’han preparat més d’una cinquantena d’actes diversos, entre els que hi haurà concerts, sessions de cinema a la fresca, cercaviles i tot tipus d’actes lúdics, com una Holy party o la XII Baixada d’Andròmines, per a la qual estaran obertes les inscripcions fins a aquest dimecres dia 19. Pel que fa al programa de la festa major, en destaquen les diverses propostes musicals, totes elles gratuïtes, que en el darrer cap de setmana de les festes aplegaran grups de renom com Amparanoia, Atupa o Skakeitan.\nPer als amants de la festa es tornarà a posar a la venda la samarreta de Sant Abdó i Sant Sénen, en la que hi apareixen els gegants, el drac i la Zeuzera Pyrina amb l’ajuntament i l’església del Morell de fons. També, i com en anteriors edicions, s’ha editat un nou got col·leccionable de les festes on hi apareixen diferents elements del seguici popular morellenc.\nPresentació de llibre de Xavier Tolosana\nAbans però, els actes s’iniciaran aquest proper divendres dia 21 de juliol amb la presentació del llibre ‘De la segona República a la repressió franquista al Morell’ de Xavier Tolosana. Tot seguit, hi haurà un concert de corals a la parròquia de Sant Martí organitzat per la Coral Guspira, mentre que la plaça de la Font acollirà els concerts de Marina BBface&The Beatroots i The FunkySteps&The Sey Sisters.\nJa dissabte, la música continuarà de la mà d’Albercoks, un grup que versiona les cançons de les mítiques pel·lícules de Disney amb estils com la rumba, el reggae o l’ska, una proposta ben original que de ben segur farà ballar a tothom, de la mateixa manera que el concert d’Ancient Rock, una banda de tribut als Beatles, Queen, Police, U2 i altres clàssics del rock.\nEl cap de setmana finalitzarà amb dos actes ben destacats com són la XII Baixada d’Andromines, que se celebrarà a la plaça de l’Esglèsia i la Holy Party, la festa dels colors que tindrà lloc al costat de les piscines.\n22/07/2016 Primer cap de setmana d’actes de festa major al Morell


La Junta Local Festera aprova el calendari de festes d’Altea 2017 - Altea Digital\nLa Junta Local Festera d’Altea celebrava el passat dijous una reunió ordinària que va estar presidida pel regidor de Festes, Vicent Ripoll, i a la qual van assistir representants les comissions de festes d’Altea i dels grups polítics amb representació municipal. En l’ordre del dia es va tractar la presa de coneixement dels nous vocals representants de les Comissions Festeres de 2017; el calendari festes d’Altea 2017; així com informació general relativa a la instància i documentació que cal presentar pels organitzadors de festes en la via pública, els horaris que s’han de complir en la celebració de festes populars; la documentació que cal presentar quan s’utilitzen artificis pirotècnics; les seus festeres i SGAE.\nLa Junta Local Festera és un òrgan municipal complementari que té caràcter de Consell de Participació Sectorial, en la qual estan representades totes les entitats festeres del municipi, ha de vetllar per la continuïtat de les tradicions populars, conservant els costums de la gent gran i introduint les innovacions que siguen procedents, garantint la integració, en la celebració de les festes, a tota la població d’Altea, com així ho indica l’Ordenança per a la Regulació de les festes locals.\nAltea reprèn el seu ampli calendari fester amb les…


Kilian Jornet inicia l'atac a l'Everest, on intentarà establir una nova marca - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nKilian Jornet inicia l'atac a l'Everest, on intentarà establir una nova marca\nL'esportista català buscarà aconseguir un nou registre d'ascens i descens de la muntanya més alta del món sense utilitzar oxigen artificial\nefe 20.05.2017 | 23:56\nL'atleta de curses de muntanya Kilian Jornet va iniciar ahir l'ascens a l'Everest (8.848 metres), amb el qual intentarà establiar una nova marca d'ascens i descens de la muntanya més alta del món sense utilitzar oxigen artificial. L'esportista català va iniciar l'aventura a les 22:00, hora local, des del camp base de la cara nord del sostre del món, situat a l'antic monestir de Rongbuk (5.100 metres). Des d'aquest punt, Jornet es dirigirà primer fins al camp base avançat, situat a 6.500 metres, per realitzar l'atac definitiu fins al cim per la vessant nord de l'Everest, la més coneguda, ja que la majoria d'expedicions comercials ho fan per la vessant sud. El gel acumulat al corredor Norton, per on tenia previst pujar inicialment, ha provocat que finalment s'hagi escollit provar l'ascens per la ruta més habitual. Per aconseguir completar aquest repte, Jornet no compta amb oxigen artifical ni cordes fixes i utilitzarà el material més lleuger possible seguint, així, un estil minimalista.\n«Em trobo bé físicament i a nivell d'aclimatació em sembla que hem fet un bon treball. Espero que la meteorologia ens acompanyi i puguem completar aquest repte que també tancaria el projecte Summits of My Life», explicava el Kilian abans de començar el repte. Jornet té com a objectiu coronar la muntanya més alta del món i culminar el seu projecte personal Summits of My Life (Cims de la meva vida) que li ha permès viatjar per tot el món intentant establir el rècord d'ascens en algunes de les muntanyes més icòniques del planeta.\nVa començar a la serralada del Mont Blanc el 2012 i des d'aleshores ha escalat muntanyes a Europa (Mont Blanc i Cervin), a l'Amèrica del Nord (Denali) i a l'Amèrica del Sud (Aconcagua).\nSerà la segona vegada que Jornet intenta l'ascens a l'Everest, ja que l'expedició es va haver de posposar al setembre del 2016 a causa de les males condicions meteorològiques. Jornet va passar dues setmanes al Cho Oyu juntament amb la seva parella, la també cor-redora i esquiadora sueca Emelie Forsberg. En l'intent d'atac al cim, Forsberg va decidir tornar al camp base després d'arribar als 7.700 metres, mentre que Jornet va continuar cap al cim. En aquest moment va començar a nevar, la visibilitat era nul·la i Jornet no va poder continuar. Aquest any l'equip tenia previst viatjar a l'Himàlaia en la temporada de tardor, però no van poder obtenir els permisos i es va decidir avançar l'expedició per fer-la a la primavera.