L'Estable: d’octubre 2006\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. 6 comentaris Enllaços a aquest missatge\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. Enllaços a aquest missatge\nEl punt vermell representa la meva ubicació en l'espectre polític segons el test del think-tank nord-americà Advocates for Self-government.\nTambé és veritat que no cal un test gaire sofisticat per arribar a la conclusió que sóc un llibertari sense matisos, que prescindeix de les més elementals consideracions pragmàtiques i que pretén solucionar-ho tot amb una sola màxima: més mercat i menys Estat. Coi de fanàtics.\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nSembla que l'Artur Mas vol conquerir el vot de tots aquells propietaris que lloguen els seus pisos. Si no no s'entén la proposta estrella de la campanya de CiU: pagar el 50 % del lloguer a les parelles joves. La proposta tindrà principalment tres efectes:\nPrimer, un considerable augment dels preus del lloguer. Les parelles joves representen una part força important de la demanda de pisos de lloguer a Catalunya, per tant una modificació en la seva disposició a pagar tindrà efectes notables sobre el preu i la quantitat globals del mercat. I la modificació en la seva disposició a pagar és prou evident si s'introdueix la mesura de finançar-los amb diners de tots el 50 % del lloguer. Per simplificar-ho utilitzem quantitats fixes enlloc de percentatges: imaginem que el preu d'equilibri actual és de 600 € per un pis mitjà. Això vol dir que el govern donarà 300 € a cada parella que en llogui un. Molt bé, però resulta que els senyors que lloguen els pisos no són completament imbècils i saben reaccionar als canvis en l'entorn, com aquest. En economia diríem que la corba de demanda s'ha desplaçat a la dreta, és a dir, per cada preu donat la quantitat demandada serà superior. És òbvi que si abans a 600 € es volien llogar 10 pisos, ara els pisos que es voldran llogar a aquest preu seran els que abans es volien llogar a 300 € (recordem que dels 600 només n'hem de pagar 300, els altres els paga el contribuent) per tant molts més. Donat aquest increment de la quantitat demandada de pisos de lloguer, és de calaix que el preu final (percebut pels propietaris) augmentarà fins a tornar a equilibrar el mercat. El preu d'equilibri, doncs, passarà dels 600 a una quantitat entre 600 i 900, segons la sensibilitat de demandants i oferents al preu (elasticitat). Si, com sembla raonable pensar, la demanda és molt més elàstica que l'oferta (de pisos hi ha els que hi ha, per molt cars o baratos que es posin, en canvi a l'hora de llogar tens altres opcions: comprar, llogar en una altra localitat, etc), el preu pujarà pràcticament fins als 900 € i per tant els joves hauran de seguir pagant aproximadament el que ja pagaven abans (ja sé que no seria exactament així perquè no paguen una quantitat fixa sinó un percentatge, però la idea és la mateixa).\nSegon: Tots aquells que vulguin llogar pisos i no compleixin la feliç condició de ser parelles joves renegaran d'Artur Mas i tota la seva família durant temps i temps. Resulta que a ells el preu els haurà augmentat gràcies a la genial idea del candidat però no rebran cap ajut del govern. Perquè si el preu del mercat puja, puja per tothom, tinguin o no ajuts.\nTercer: Els grans guanyadors, els que entraran a militar a CiU amb alegria i entusiasme seran, com ja us deveu imaginar, els propietaris dels pisos de lloguer. Que sense ser ni parelles ni joves ni fer res diferent que abans passaran a cobrar molts més diners pels seus pisos.\nConclusió: entre els contribuents i els no-parellesjoves acabarem transferint una important suma de diners a tots aquells que es dediquen a llogar els seus pisos, això sí, aconseguint que algunes parelles joves paguin una mica menys pel seu lloguer. Vols dir, Artur, que surt gaire a compte això?\nLa vida, pertorbació inútil de la calma del no-ser.\nFa un parell d'anys em va impactar molt la lectura de Schopenhauer. Aquesta definició, concretament, em va tenir especialment intrigat durant temps, però no deixava de mirar-me-la com una simple i elegant filigrana intel·lectual.\nAmb el temps em temo que començo a copsar-la en tota la seva tràgica dimensió empírica i cada cop són menys els dies en què no hi penso un moment o altre.\nDissabte, sopant, vaig exposar la meva 'teoria moral del diner', modèstia a part (la mateixa que ja vaig exposar aquí mateix). Vista la reacció dels comensals, es fa patent la necessitat de delimitar amb més precisió els contorns d'una afirmació tan fàcil de mal interpretar i manipular. Dic: donar euros a algú és una manera de certificar que aquest algú t'ha fet o donat quelcom que volies. Simplement això. Estem d'acord, suposo. No m'imagino algú pagant perquè el torturin, d'entrada.\nAquests euros, al seu torn, els has aconseguit perquè un tercer ha considerat també que li donaves (bé) o feies (servei) quelcom que volia (li proporcionaves utilitat o benestar) i així es va teixint una immensa teranyina d'intercanvis de difícil visualització. És l'esquelet de l'economia moderna (i de la de sempre, suposo) amb les articulacions lubricades amb aquests certificats (els diners) de validesa garantida.\nAixò és tot el que dic, res més: si guanyes diners és perquè emets benestar i això és difícilment discutible.\nAquí ve la fal·làcia primera que m'intenten col·locar per contestar-me - Home, Jordi, però hi ha gent que fa coses útils i desitjables (escriptors, filòsofs, altres artistes, etc) i no guanyen diners-\nBé, sí i què? No cal dir que això no té res a veure amb el que jo dic. Observem l'absurd següent: si guanyes un partit de futbol, has marcat com a mínim un gol. Resposta indignada: - Home, Jordi, però l'altre dia amb l'equip de la Facultat vam marcar 2 gols i no vam guanyar -\nA veure si en entenem, jo no dic que si aportes benestar guanyis diners necessàriament, com no dic que si marques com a mínim un gol guanyes el partit, ens entenem suposo. La implicació només funciona en sentit invers. Lògica elemental.\nÉs evident que hi ha persones que aporten grans coses a la societat i no perceben rendes estratosfèriques, però això no vol dir que els que sí que guanyen diners no hagin aportat utilitat efectiva a molta gent i en molta quantitat i això és senzillament el que jo dic, res més.\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nSi no m'equivoco va ser Nietzsche qui va dir una cosa com ara: és difícil ser al costat dels amics quan tenen problemes, però és infinitament més difícil estar-hi quan tenen èxit.\nBé, dimecres passat ho vaig provar: un article ressaltant totes les meves suposades mancances, esbossant un perfil exageradament desolador de mi mateix, amb tot luxe de detall, ratllant en algun moment la sincera obscenitat. Sense pietat, sense autoindulgència. Va funcionar.\nEncara m'imagino els somriures malèvols que a molts se'ls devien dibuixar a la cara, llegint una frase rere l'altre de flagell i automenyspreu.\nAlguns em retreuen sovint la meva supèrbia, altres se senten agredits per la meva manera de parlar i d'explicar les coses. Sempre m'ha semblat un signe de feina ben feta, aquest despertar les ires de la mediocritat, de la massa espiritualment inerta que troba en la brillantor i l'èxit dels altres la seva pròpia desgràcia. Alguns només tenen oportunitat de somriure quan aquells del seu voltant mostren la seva feblesa, quan senten que algú els acompanya, encara que sigui de visita, en aquest pou fred i tenebrós de la gris i irrelevant existència on miren de passar el temps amb l'única companyia de la seva desolació.\nPer tots vosaltres era l'article del dimecres, per regalar-vos el somriure que la vostra pròpia experiència us nega cada dia.\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nenviat per El Director a la/es 6:59 a. m. 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nMichael Schumacher va tancar ahir al Brasil la seva carrera a la Fórmula 1.\n15 anys que quedaran a gravats a les ments de tots els aficionats del motor durant dècades i dècades. El pilot més important de la història deixa la Fórmula 1 radicalment diferent de com la va trobar aquell inesperat cap de setmana de setembre de 1991, al circuit belga de Spa-Francorchamps. Jo tenia 4 anys, ara en tinc 19. La meva vida conscient l'he passat seguint cada 15 dies els progressos del pilot alemany i la seva despedida m'impregna d'una inevitable sensació de final d'etapa, fins i tot personal. Al cap i a la fi és el pilot de la meva infantesa i adolescència, amb qui he crescut veient totes curses des del sofà de Torredembarra. Finalment em deixa. La vulneració d'aquest ordre immutable, de naturalesa pràcticament monàrquica, un substrat que no ha variat mentre jo passava del parvulari a la primària, de la primària a la secundària i fins a la Universitat. En el temps i en l'espai, perquè en qualsevol lloc del món era fàcil trobar-se amb algú i iniciar-se parlant de l'admiració pel Kàiser. Quantes amistats internacionals no han nascut, no s'han engendrat, per acte de la grandesa del pilot de Kerpen...\nCada 2 diumenges el ritual era el mateix i això sempre és tranquil·litzador: seure al sofà al migdia i emocionar-se amb l'èpica que Schumacher sempre dóna a les seves victòries, però també a les seves derrotes. Una cursa seva no deixa mai indiferent, sempre té un missatge, alguna cosa per explicar. Amb Alonso i companyia és diferent, guanyen com qui resol un problema de matemàtiques: només hi ha una solució, si la trobes bé i sinó t'has equivocat. Schumacher, tant si guanyava com si perdia, era el protagonista indiscutible de la cursa i poques cròniques recordo que no fossin un intent, simplement, d'explicar perquè havia o no havia guanyat Schumacher. Era ell qui fornia un esport com aquest de la necessaria dimensió moral que el salvava de la més absoluta banalitat. Ja veurem com ens en sortim ara.\nAmb Schumacher també vaig tenir la possibilitat de publicar el primer text fora dels murs de l'estimat Estable, a la web del Salvador Sostres.\nImbècil també és qui té el mòbil lluny, en silenci o apagat. No saps mai quan rebràs la trucada que et salvarà el dia, la nit o la vida, així que no facis més el burro.\nImbècil també sóc jo, doncs.\nenviat per El Director a la/es 6:00 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nL'institut Cato, un think-tank liberal (els americans en diuen libertarian en oposició a liberal, que s'utilitza per referir-se a l'esquerra presumptament liberal en qüestions morals) acaba de publicar un estudi sobre la distribució del vot del col·lectiu liberal o llibertari dels Estats Units, la seva influència i el seu pes real en l'espectre polític nord-americà. També suggereix diverses explicacions per l'evident falta de mobilització i d'organització institucional dels adeptes a aquesta ideologia, com jo mateix.\nNo cal ser massa perspicaç per veure que algú genuinament liberal difícilment es dedicarà a montar partits i lobbies polítics, més que res perquè tenim altra feina. I dedicar la vida a una cosa en què no creus, o que creus un mal necessari i que cal minimitzar tot el possible, com l'Estat, no seria massa coherent.\nDel debat d'aquesta nit, quatre coses:\nArtur Mas: Home, Artur, calia que em recordéssis davant de tothom que ets de centreesquerra? Que CiU no és més que un partit socialdemòcrata qualsevol? Aquesta humiliació feia falta? No havíem quedat que no en parlaríem fins després de les eleccions, per no fer-me dubtar del meu vot? Mira que anava predisposat a votar-vos, però cada dia m'ho poses més complicat. Per compensar-ho amb el catalanisme aviat hauràs de proclamar l'Estat Català o no sortiran els números.\nDe totes maneres s'ha de dir que l'Artur Mas ha fet un gran paper al debat d'avui. És cert que l'únic debat d'una certa alçada que es podia establir era amb l'altre candidat no d'esquerres (de moment deixem-ho així), lògicament. I aquí el rival era d'entitat. Els atacs al tripartit, tot i ser senzills, han quedat ben travats. Entre Montilla i Mas, deixant a banda les ideologies, no hi ha discussió possible: Artur Mas.\nJosé Montilla: comença a preocupar-me sincerament la possibilitat que aquest home arribi a presidir la Generalitat. Ja no només pel fet que sigui sociata, que ja se sap com està el país, sinó per ell personalment, per la incapacitat que ha demostrat una vegada rere l'altra durant el debat per dir res d'una mínima profunditat. Llegia o recitava tota l'estona quatre principis que li havien deixat preparats els capos del partit i prou, sense respondre directament a res i sense aclarir mai res, però no per astúcia, em temo, sinó per pura inutilitat. És molt gros que en tot el partit dels socialistes de Catalunya no hi hagi ni un sol membre que pugui ser millor candidat (i, esperem que no, president). No em puc imaginar el Pepe intenant una rèplica a l'Artur Mas al Parlament o negociant res amb cap altre polític espanyol. Francament alarmant, tocarà vigilar.\nJosep Lluís Carod-Rovira: Hi era?\nJosep Piqué: com sempre, el millor. Veient el debat, honestament no podria fer altra cosa que votar-lo. Després tenim això del catalanisme, d'Espanya, que ho complica tot.\nLa raó que tapa l'instint, com en tantes altres coses, i m'impedeix votar-lo.\nL'únic dels presents que s'ha definit com de centredreta i liberal-conservador. Juntament amb Mas l'únic que s'eleva per sobre de la mediocritat imperant en la política catalana. Josep Piqué sempre dóna un toc d'alçada, sempre anima el debat amb la seva providencial agilitat i perspicàcia. M'encantaria poder-lo votar tranquil. Però és un preu més que hem de pagar per ser una nació ocupada.\nJoan Saura: comunista.\nJosep Cuní: Aprovat.\nL'última dels comunistes d'Iniciativa és l'edició d'uns pamflets on es llegeix aquest agut eslògan: Folla't a la dreta!\nD'acord, parlem-ne, però primer a veure què és això que ens volen fer exactament aquests, perquè la subtil exhortació no vol dir més que 'folla amb tu mateix ubicat a la dreta' i a mi que em diguin on exactament ho hem de fer ja em sembla excessiu, fins i tot pels marxista-leninistes d'Iniciativa. Sintaxi comunista, molt revolucionària tota ella. En sintaxi tradicional, però, aquest a la dreta és un circumstancial de lloc que no ofereix cap dubte, similar a dir: 'folla-te-la a casa meva' o 'situa't a l'esquerra, burro!'. Són molts anys d'educació pública dissenyada pels sociates i els fruits en forma de joves analfabets comencen a ser madurs i a punt per recollir.\nFeta aquesta objecció reaccionària, el contingut del missatge (que deu ser Folla't la dreta!) no em sembla gens ofensiu. Com diu avui el Salvador Sostres: la dreta sóc jo i no m'ofenc. Jo tampoc. De fet, sempre ha estat molt habitual i benvingut el sexe interideològic, entès habitualment com: home d'ordre es folla femelles comunistes, sempre que siguin guapes, per descomptat, en hotels de luxe de capitals mundials, previ sopar a restaurants d'Estrella Michellin. No es pot dir que descobreixin res aquesta colla d'indocumentats. Una altra cosa és que cansats de l'endogamia de follar-se només companyes de partit, sempre molt diposades a tot, bé prou que ho sabem, els camarades hagin decidir provar coses noves, comportament molt propi d'aquest tipus de gent. Si és així, bé també.\nDe totes maneres la tieta Saura ja ha fet retirar l'anunci (no sé si per pudor gramatical o per l'habitual integrisme del políticament correcte) dels seus cadells procaços i tot torna a la grisor i l'encarcarament de les tradicionals campanyes electorals catalanes, que si no fos per gent com el David Madí amb el seu DVD o el Xavier Sala i les seves entrevistes genials, faria temps que haurien deixat d'interessar-me el més mínim.\nI si no els importa, els deixo que tinc cita amb la companya Alexandra, de les joventuts del partit socialdemòcrata grec. Diuen que l'eslògan d'Iniciativa se l'ha pres molt a pit, ella. Fins demà.\nLa setmana passada encara havia de llegir a "La Vanguardia" un comentari sobre Bill Gates que serveix molt bé per il·lustrar l'estúpida concepció que es té generalment en ambients contrastadament estúpids sobre què vol dir fer-se ric. La idea és que Bill Gates ha fet la seva fortuna robant sense compassió a la resta de mortals. Això vol dir per aquestes lluminàries fer-se ric: robar. Piensa el ladrón que todos son de su condición. Que ells només puguin o sàpiguen fer-se rics robant dels pressupostos públics, a tots nosaltres en definitiva, no vol dir que aquesta sigui l'única ni la més habitual forma d'enriquir-se.\nHo exposaré de forma molt senzilla: la renda que obté algú al llarg de la seva vida és simplement la quantificació del benestar que aquest algú ha aportat a la humanitat. Punt. M'explico:\nUn matí baixo a casa el veí del principal. Necessita que algú talli l'herba del jardí. No té temps, jo si. M'ofereixo per tallar-li l'herba i encabat em dóna un paper de color taronjós, formes arquitectòniques més aviat abstractes i un parell de xifres: 5 i 0. Popularment es coneix com un bitllet de 50 €. Això no és més que un certificat que ve a dir: el portador d'aquest document m'ha proporcionat benestar (utilitat en diuen els economistes) pel valor indicat, 50 € en aquest cas.\nSurto de casa del veí amb pressa. A les 2 he de dinar en un restaurant del centre amb 3 amics i se'm fa tard. Dinem una vichissoise amb caviar i una cua de bou sublims. Arriba l'hora de pagar. El cap de sala s'acosta i em diu: - Sr. De la Torre, vostè acaba de menjar-se una cosa que algú altre ha produit per vostè, què ha fet vostè per algú altre? - He tallat l'herba del meu veí.- responc- Demostri-ho -. Li mostro el bitllet (que ja he definit com el certificat que ens expedeix aquell a qui hem produit benestar o utilitat) - Bé.\nDoncs bé, si Bill Gates, Larry Page o Steve Jobs tenen muntanyes d'aquests paperets de coloraines (o simplement nombres de moltes xifres en un ordinador d'un Banc qualsevol) és simplement perquè molta gent ha expedit 'certificats de benestar' al seu favor, és a dir, és enorme el bé que han repartit entre els seus congèneres. Si voleu quantificar-lo, mireu la renda que han obtingut. Tan senzill com això.\nNo esteu fent servir un programa de Microsoft ara mateix? No heu buscat res a google avui? I gràcies a qui? A la caritat? Al govern? Al voluntariat? És molt més fàcil, tenen noms i cognoms: William H. Gates i Larry Page, respectivament. Gràcies, una vegada més.\nSovint no escric més que tonteries.\nNo entenc pràcticament res de la filosofia hegeliana que figura que estudio, encara que a classe faci cara d'interès crític.\nHabitualment em costa hores resoldre problemes de teoria econòmica o de matemàtiques.\nFa anys que no milloro jugant a tennis i veig com van passant per davant els més joves. Altres esports, més val deixar-ho córrer.\nParlar de sexe és pura demagògia.\nDavant la gent important acostumo a quedar-me en silenci, amb cara d'estúpid o les dues coses a la vegada.\nNo he llegit, si dic la veritat, res digne d'esment al llarg de la meva vida.\nDe música no en tinc ni idea i d'altres modalitats artístiques millor que ni les esmenti, no fos cas que m'equivoqués.\nDiscuteixo només amb gent que sé segur que en saben molt menys que jo, amb l'únic objectiu de demostrar una suposada (i per alguns acceptada) capacitat argumentativa. La majoria d'arguments que faig servir són falsos o parcialment manipulats. No resisitiren cap anàlisi seriós, això segur.\nSóc excepcionalment tímid.\nNo sé cuinar absolutament res.\nNo sé conduir.\nLa son m'impedeix molts dies anar a la Universitat.\nA classe no em concentro pràcticament mai, la ment sempre ocupada amb qualsevol cosa menys el tema que s'explica. A casa tampoc.\nTinc bastanta facilitat per caure malament a la gent, per despertar hostilitat.\nI em començo a preguntar, finalment, si serveixo per alguna cosa en concret.\nEl ridícul de Montilla ahir a la Vanguardia. Això és tot el que ens pot oferir com a president de la Generalitat: un home incapaç de respondre cap pregunta que no tingui prèviament pactada, incapaç d'enfrontar-se cara a cara amb les seves decisions i el seu passat, defugint la profunditat, escapant-se sempre per l'anècdota, pel legalisme. D'una mediocritat desesperant, tot ell. La impotència el porta a insultar l'entrevistador i abandonar l'entrevista al cap de 17 minuts. Un home acostumat als periodistes mansos amb els de la seva corda, a les preguntes pel lluiment, a les passejades pels mercats de Cornellà, als plens dels Ajuntaments del Baix Llobregat o de la Diputació de Barcelona, els Consells de les Ministres de ZP, en definitiva, un home que no s'ha hagut de barallar mai amb ningú d'una certa alçada intel·lectual, no ha jugat mai amb els grans. Arriba Sala-i-Martín i 17 minuts és tot el que pot resistir: "Toni, marxem", és l'única frase digne d'esment. Tota la resta una papilla intel·lectual insípida que només els paladars més gruixuts es podran empassar.\nenviat per El Director a la/es 7:00 a. m. 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nenviat per El Director a la/es 8:00 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nQuants veu llegir la magnífica entrevista d'ahir al professor Sala-i-Martín? Mal fet, doncs. Ara em veig obligat a citar alguns fragments que m'han cridat l'atenció.\nPer començar, us anuncio la primera excepció a l'axioma fonamental del Nucli Dur, que us recordo per si de cas: el lliure mercat ho soluciona tot. L'única persona amb potestat per modificar aquest precepte radical, el professor Sala-i-Martín, així ho ha decidit i ho explicava de la següent manera, parlant sobre la producció d'idees.\n"In the case of perfect competition, we will not get an optimal outcome because prices converge to marginal cost and, consequently, there is no surplus to pay for the initial research cost. Therefore, in a world of perfect competition, very few things will be invented! Adam Smith’s invisible hand does not work in the case of ideas."\nDesprés del sotrac i una vegada aprovada la lleugera modificació dels estatuts fundacionals del nucli, el professor ens deixa respirar durant una llarga estona:\n"Because we all know that, at the end of the day, the only way out of poverty is growth, and sustained growth can be generated only through markets."\nNone of the rich nations of the world has reached that position because of aid and debt forgiveness. They became rich through being successful market economies."\nSobre els imbècils que culpen la globalització i les multinacionals de la misèria de l'Àfrica:\n"Is the problem of Africa that there is too much capital mobility and foreign direct investment? No. Not even Africans invest in Africa where private investment is less than 5 per cent of GDP.\nSo the idea that Africa suffers from too much trade is completely absurd."\nDesigualtats. Algú potser recordarà un article aparegut recentment a l'Estable sota el suggerent títol: Desigualtat. Curioses coincidències, com s'encarreguen d'apuntar els apreciats comentaristes.\n"Some people say that if you look across countries, inequality is increasing. That may be true, but it is not relevant for human welfare because looking at countries, rather than citizens, would give 700 times more weight to the farmer in Mozambique than to a Chinese peasant, simply because the former lives in a smaller country! We need to look at population-weighted measures of poverty and inequality, because China has 1.3 billion people and Mozambique has about 19 million people."\nI finalment, l'orgasme et sorprèn tot parlant de redistribució de la riquesa, aturats i altres ganduls diversos:\n"Imagine you have a situation where you have two brothers. One brother likes to work hard, the other does not like to work. One brother likes to study in order to improve his employment prospects, the other hates to study. They are both reasonable people. It just so happens that one of the brothers prefers to have as much free time as possible and spend his time walking on the beach, while the other works like crazy, and has a lot of material goods. In fact, they could be equally happy. Then along comes the government and guess what? It looks at the distribution of income, not happiness. It observes one rich brother and one very poor brother, as measured by income. So the government transfers some income from the rich brother to the poorer brother, who now ends up with leisure time, and similar income! Notice that, because the government cares about income as opposed to happiness, redistribution ends up creating more (not less) inequality."\nConversa entre Brian Snowdon i Xavier Sala-i-Martín sobre creixement econòmic. Magistral:\nAvui ha vingut Artur Mas a la Universitat.\nA tres quarts de 12 arribo al pati entre els dos edificis i de seguida em submergeixo en l'essència dels estudis universitaris catalans de principis del segle XXI: badar al carrer, sempre lluny de classes, biblioteques o qualsevol cosa susceptible de produir algun fruit intel·lectual, per petit que sigui. Una munió de gent escolta amb l'interès propi d'aquest tipus d'actes els avenços discursius del secretari general de la JNC, Jordi Cuminal, flanquejat per un Smart amb el lema "Volem lligar amb tu!", que d'ara endavant tindrem ocasió de veure sovint circulant pel territori amb la intenció, imagino que lleugerament ingènua, de captar vots per CiU. Els cartells amb el lema citat s'han anat escampant per la Universitat els darrers dies, tot i que fins ahir no en vaig saber l'autoria, no sense una certa decepció, si dic la veritat.\nA les 12 arriba el candidat Artur, a peu i com sempre impecable.\nTothom va passant cap a l'aula habilitada, que presenta de seguida un problema no massa difícil de preveure: escassetat d'espai. 200 persones s'han d'encabir en una aula dissenyada per acollir-ne 100. Avui , per sorpresa dels lectors de l'Estable i sense que serveixi de precedent, no suggereixo el meu remei màgic per solucionar aquest problema. Pujar preus no és una opció. Vist que és impossible aconseguir una sala més gran, tothom s'ha de col·locar com pot, aprofitant tots els racons de l'aula i oferint un ràpid test de l'enginy i la perícia dels universitaris catalans. Sembla que passem amb nota, és a dir, sec.\nDesprés d'una altra breu introducció del jove Cuminal, Artur Mas s'alça, agafa el micro i comença amb força. Se'l veu còmode, els últims anys el deuen haver curtit molt en l'art del discurs públic. Aquell encarcarament del principi sembla haver deixat pas a una admirable fluidesa i en ocasions fins s'insinua un cert encant, un magnetisme personal gens menyspreable. El preuat carisma sembla que va germinant. És fàcil escoltar-lo i seguir-lo, el seu discurs no és fa pesat i transmet una sensació de frescor i franquesa que molts polítics voldrien. També és veritat que l'ambient no és gens hostil, cosa relativament sorprenent pel que es veu habitualment amb polítics no-progressistes que gosen visitar els temples universitaris. I molt reconfortant de cara a l'1 de Novembre.\nEls primers compassos els dedica als incidents d'ahir a Martorell. Condemna sense pal·liatius dels atacs físics i verbals als dirigents del PP que entraven a un acte electoral. Es veu que ordes d'independentistes i socialistes van decidir que Acebes i Piqué no tenien dret a ser al seu poble i a sobre amb la barra de titllar-los de fatxes. Em temo que això deu passar a pocs llocs del món occidental. No m'imagino els líders del partit Conservador britànic rebent aquestes càlides acollides quan visiten Escòcia. Però és clar, el Regne Unit ens va donar la Revolució Industrial i Escòcia Adam Smith. És un altre món.\nLa resta del míting-conferència el dedica bàsicament a ressaltar la condició catalanista i l'amor al país, al nostre país, que fan de CiU una força política diferent dins l'espectre polític català. Les contraposicions amb el PSC de Montilla són constants i al meu parer molt encertades. Les advertències als possibles votants d'ERC també són habituals i necessàries per evitar disgustos: "pots votar ERC pensant en la independència i acabar-te trobant Pepe Montilla" presidint una simple Comunitat Autònoma, perquè això i no altra cosa és el que aquest 'eficient' cordovès, primer d'Iznájar, Córdoba i més tard de Cornellà de Llobregat, Córdoba, pensa que és Catalunya.\nAcabat el discurs és el torn dels estudiants, el gran perill d'acabar odiant tota la teva generació. Aquesta vegada tothom està a l'alçada. Un factor important deu ser que Joan Saura també era a la Pompeu a la mateixa hora i tota la claca comunista que habitualment assisteix a aquests actes polítics deu estar enfeinada bavejant darrera seu, alguns fins i tot acusant-lo de reformista o coses pitjors.\nLes preguntes versen sobre temes diversos, però totes tenen el seu interès. És cert que es troba a faltar una mica de mala llet, que sempre anima aquestes trobades. Fins i tot l'última, sobre immigració, traspassa lleugerament els límits de la correcció política i és acollida amb grans aplaudiments pels assistents. Estupefacte, em quedo. Al final resultarà que no està tot perdut, el llarg hivern progressista pot acabar desembocant en la inesperada primavera liberal i no haurà estat tot en va, al cap i a la fi.\nLes cames d'una militant socialista després d'un congrés, per fi juntes.\nenviat per El Director a la/es 7:01 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nTornant a Història Econòmica, avui parlàvem de l'organització social del segle XIII a l'Europa occidental. Entre considerable indignació i rebombori sonor s'ha anunciat el següent: el Senyor de les terres (the landlord, segons diuen a classe i no se m'acut com traduir sense caure en el ridícul), un noble que en posseia grans extensions, mantenia la següent relació d'intercanvi amb els camperols que les treballaven: ells pencaven, llauraven, collien i estaven obligats a donar-li un 10 % de la collita. A canvi aquest es comprometia a protegir-los i defensar-los i proporcionava una espècie d'estructura estatal que permetia impartir una certa justícia i conferia un ordre a les relacions socials existents. Bé, en sentir que un 10 % de la collita dels miserables camperols era expropiada directament pel malvat terratinent, de seguida alguns han arrufat el nas i ho han considerat inadmissible; esclavatge, he sentit fins i tot. Bé.\nDades: el tipus màxim marginal de l'impost de la renda a Espanya és avui en dia del 45 %.\nEl tipus únic de l'impost de societats a Espanya ara mateix és del 35 %.\nL'IVA per productes normals a Espanya és del 16 %.\nL'imposició directa sobre la renda a Espanya, per terme mitjà, és d'un 33 %. Assumint això, fem un simple càlcul: multipliquem la renda inicial bruta (1) per (1-0,33) i obtenim la renda disponible neta: aquest nombre serà el que podem destinar a consum, el multipliquem per (1-0,16) i trobem el valor del consum net que podrem realitzar. El resultat que ens queda és que de la renda inicial bruta (1) podem consumir per un valor de 0,55. Conclusió: El Senyor dels ministeris ens expolia de mitjana, cada any, un 45 % (1-55) de la nostra producció. Per cada euro que guanyem el Senyor Estat se n'emporta, de mitjana, 45 cèntims. I si guanyes molts euros encara molt més.\n45 % vs 10 %. Res a dir, socialdemòcrates indignats?\nPer economistes: Admeto que per construir el model he fet algunes simplificacions massa evidents (per vosaltres). Però això és el que fan bàsicament els economistes, així doncs poso la llista de tot allò que he assumit implícitament:\nRiquesa inicial = 0, i.e. tota la despesa es cobreix amb la renda de l'any.\nEstalvi = 0. Aquesta no era necessària per se, però si per simplificar-ho. També podríem parlar de l'impost sobre els rendiments del capital, però si tan us agraden aquestes coses us subscriviu a The Journal of Economic Theory i no molesteu més, que tenim feina aquí.\nEdmund Phelps, de la Universitat de Columbia, premi Nobel d'Economia 2006.\nDades rellevants: nord-americà.\nPerquè li han donat? La veritat és que no n'havia sentit a parlar mai, però això diuen els de l'acadèmia sueca: http://nobelprize.org/nobel_prizes/economics/laureates/2006/ecoadv06.pdf\nL'home té una web personal. És evident que el seu talent com a economista de primera línia supera de llarg la seva gràcia fent pàgines web: www.columbia.edu/~esp2\nTambé escriu columnes per Project Syndicate des de fa un temps. N'he llegit alguna de raonablement interessant sobre el desastre europeu: http://www.project-syndicate.org/contributor/37\nPer variar, cap dels pronòstics que s'havien fet no l'ha encertat ni de lluny: previsions d'economistes.\nPremis Nobel 2006 (ciències):\nFísica: John C. Mather Nacionalitat: Nord-americana\nGeorge F. Smoot Nacionalitat: Nord-americana\nQuímica: Roger D. Kornberg Nacionalitat: Nord-americana\nMedicina: Andrez Z. Fire Nacionalitat: Nord-americana\nCraig C. Mello Nacionalitat: Nord-americana\nEconomia: Edmund Phelps Nacionalitat: Nord-americana\nSi no em fallen els números això vindria a significar que el 100 % dels premis Nobels de ciències de l'any 2006 han estat atorgats a científics nascuts i formats als Estats Units d'Amèrica.\nS'imaginen el dia en què Europa pugui arribar a ser tant súmmament ignorant, primitiva, estúpida i grollera, com són ara els americans a parer de la progressia elitista europea, per poder guanyar TOTS els premis nobels científics de l'any?\nUna altre qüestió lamentable d'aquests premis Nobel deu ser, m'imagino, la terrible discriminació sexo-racial que transmet:\nFísica: John C. Mather Sexe: Masculí Raça: Blanca\nGeorge F. Smoot Sexe: Masculí Raça: Blanca\nQuímica: Roger D. Kornberg Sexe: Masculí Raça: Blanca\nMedicina: Andrez Z. Fire Sexe: Masculí Raça: Blanca\nCraig C. Mello Sexe: Masculí Raça: Blanca\nEconomia: Edmund Phelps Sexe: Masculí Raça: Blanca\nSí, sí, fan bé d'indignar-se: el 100 % dels guardonats són homes i a sobre blancs. Un escàndol. Confio que les feministes de guàrdia posaran aviat el crit al cel i l'any que ve espero amb il·lusió les quotes que faran per fi justícia en un món sobradament conegut per la terrible discriminació de les minories que s'hi practica. Els neofeixistes, o pitjor encara i perdonin la grolleria, neoliberals, del comitè suec es veu que només tenen en compte citacions en les publicacions científiques de primer nivell i influències sobre altres investigacions. Tot mesures objectives, repugnant de veritat. Enlloc de premiar la compatibilització de la vida laboral i familiar, la contribució a la sostenibilitat en les seves publicacions o la contribució a fer un altre món possible, es dediquen a mirar estrictament la seva producció científica.\nNi que parléssim de ciència, per l'amor de Déu.\nenviat per El Director a la/es 6:00 a. m. 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nNo tenia intenció de seguir cansant amb Hegel, però llegint un fragment de la seva Filosofia de la Naturalesa m'he vist obligat a compartir-ho amb els meus estimats lectors. Consti que abans he rigut una bona estona. Diu Hegel, ara disfressat de físic:\n"El sonido es el cambio en la condición específica de segregación de las partes materiales y en la negación de esta condición; tan sólo una idealidad abstracta o ideal, por así decirlo, de esa especificación. Pero este cambio, en consecuencia, es inmediatamente, en sí mismo, la negación de la subsistencia específica material, que es, por lo tanto, la idealidad real de la gravedad y cohesión específica, es decir, el calor". (Si algú ha entès alguna cosa que envii urgentment un mail a jordi_delatorre@hotmail.com). No content amb això el Hegel-físic torna a embestir:\n"El aumento de calor de los cuerpos en resonancia, semejante al que experimentan los cuerpos por el rozamiento, señala la aparición del calor que se origina, conceptualmente, junto con el sonido". El que sembla deduir-se d'aquesta última frase mitjanament intel·ligible és: "El aumento de calor de los cuerpos en resonancia,...es calor junto con sonido". M'equivoco?\nenviat per El Director a la/es 5:59 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nA Història Econòmica parlàvem l'altre dia de la desigualtat en la distribució de la renda al món. Interessant, però hi ha una cosa que sempre m'intriga molt quan ens alliçonen sobre això: l'obsessió dels economistes per utilitzar com a unitat bàsica d'estudi els països. És a dir, agafen un grup de països o continents, calculen per cadascun la renda mitjana (o mediana, poc importa aquí), el creixement econòmic i demogràfic, els comparen entre ells com si fossin cadascun un individu i descobreixen que les diferències, mirades així, han crescut. Alehop! ja tenim la conclusió: la desigualtat al món ha augmentat en les últimes dècades. Ni jo mateix m'atreviria amb un fal·làcia d'aquest calibre.\nD'entrada és urgent fer una primera objecció, acceptant de moment la utilització de mitjanes a seques: què passa amb la població de cada país? Namíbia, amb 1,8 milions d'habitants, creix un 0,5 % i la Xina, amb 1.300 milions d'habitants, creix un 9%. Amb aquesta metodologia, el creixement mitjà seria d'un 4,75%. Una mica absurd, al meu parer. I molt més difícil reduir desigualtats si resulta que els 2 països pobres que més progressen, la Xina i la Índia, que sumen entre els 2 uns 2.000 milions de persones, no són més que 2 individus d'un univers de centenars, on es barregen i queden ràpidament anul·lats pels dramàtics casos d'infinitat de petits països africans.\nSi tan els agrada utilitzar mesures sintètiques, com la mitjana, fem-ho bé: multipliquem el 9% xinès pels 1.300 milions de persones que l'han fet possible i el mateix amb el 0,5% namibià amb els 1,8 milions. Tornant a dividir pels 1301,8 milions de persones totals, surt un creixement mitjà personal del 8,988%. Déu n'hi do el canvi, tenint en compte que la realitat és exactament la mateixa.\nAra bé, qualsevol persona veurà de seguida que fins i tot amb aquest enfocament podem treure unes conclusions completament equivocades sobre la desigualtat. Utilitzant la mitjana d'un país per deduir com evoluciona la desigualtat de renda al món implica assumir una distribució interna absolutament uniforma. És a dir, cada xinès ha d'haver augmentat la seva renda en un 9% i cada namibià en un 0,5%. Si no és així no té cap sentit anunciar res sobre evolució de la desigualtat, perquè no podem saber-ho, no en tenim ni idea, ens falta informació. Quina? Fàcil: l'evolució de la distribució de la renda entre els individus dins del país. Perquè al cap i a la fi, el que de veritat deu importar, m'imagino, és la desigualtat entre individus i no entre entitats impersonals com els estats, no?\nImaginem que a la Xina el creixement del 9% és atribuïble, íntegrament, a l'1% més ric de la població, mentre la resta de xinesos veuen reduïda la seva renda lleument (no és el cas, evidentment). Quin sentit tindria parlar de reducció de la desigualtat en aquesta situació? El mateix que parlar d'un món cada vegada més pobre i desigual, com fan alguns dia si dia també: cap ni un.\nenviat per El Director a la/es 9:00 a. m. 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPopper sobre Hegel\n"Lo que denominamos principio, objetivo o destino, no es sino la esencia oculta sin desarrollar. Esto significa que todo lo que le ocurre a un hombre, una nación o un estado, debe considerarse proveniente de la esencia, de la cosa real, de la personalidad real que se pone de manifiesto en este hombre, nación o estado, lo cual lo explica por sí mismo. El destino de un hombre se halla inmediatamente relacionado con su propio ser" (molt perspicaç!), es algo, en verdad, contra lo cual puede luchar pero que forma parte, de hecho, de su propia vida".\nClaro está que esta formulación de la teoria hegeliana del destino sólo se trata de una expresión retumbante de la perogrullada de que lo que le ocurre a un hombre no sólo depende de las circunstancias externas, sino también de él mismo, esto es, de la forma en que reacciona ante ellas. Pero al lector ingenuo le complace en extremo su capacidad para comprender y sentir la verdad de éstas profundidades de la sabiduría que exigen para su formulación la ayuda de palabras tan emocionantes como el "destino" y, especialmente "su propio ser".\n"Aquello que existe sólo por sí mismo es...una mera potencialidad: no ha emergido todavía a la existencia...sólo mediante la actividad se actualiza la Idea".\nDe este modo, si deseo "emerger a la existencia" (deseo bien modesto por cierto), entonces debo "afirmar mi personalidad".\nEsta teoría conduce a una nueva justificación de la esclavitud. Pues la afirmación del propio ser significa, en lo que a las relaciones con los demás se refiere, la tentativa de dominarlos. Hegel señala que todas las relaciones personales pueden reducirse, de este modo, a la relación fundamental de amo y esclavo, de dominación y sometimiento. Esta encantadora teoría de las relaciones personales tiene su contraparte, por supuesto, en la teoría hegeliana de las relaciones internacionales. Las naciones deben afirmar sus derechos sobre la Escena de la Historia y es su deber intentar la dominación del mundo.\nTodas estas consecuencias historicistas de tan vasto alcance durmieron durante más de veinte siglos, "ocultas y latentes" en el esencialismo de Aristóteles.\ndissabte, d’octubre 07, 2006\nL'angoixa de les decisions vitals, de les eleccions radicals que saps que marquen una fita en l'incert camí de la vida: finalment li ha tocat a ella, també. Als 22 anys ja és molt superior a totes les dones que he conegut fins ara i el gran drama és que sigui quina sigui la decisió ho farà excepcionalment bé. La certesa de l'èxit en qualsevol de dos camins donats dificulta enormement l'elecció i li dóna uns aires de tragèdia que distorsionen la recta avaluació de la situació. El preu puja, doncs. És molt més allò a què has de renunciar quan vals com ella val. Prendre decisions així, ho sé del cert, es pot convertir en un autèntic infern del qual a sobre no et pots queixar perquè saps la gran sort, el gran privilegi, que és poder-lo passar en aquest moment de la vida. Quants no podran afrontar mai aquesta decisió, simplement perquè no se'ls presentarà? Independentment del resultat final has guanyat, com sempre. Perseguint les il·lusions corres el risc, a vegades, de fer com el nen que córre i córre darrere el company i quan ja n'és al costat no sap com fer-s'ho per agafar-lo. El córrer passa a ser l'objectiu quan havia de ser simplement el mitjà. Segueixes corrent sense rumb, no t'atreveixes a parar i el viatge és simplement anar fent camí. Això deu anar més aviat per mi, de fet.\nLa teva generosa humanitat es mostra en les reticències, més enllà de les precaucions estrictament racionals, a incomplir un acord, trair un compromís previ. Admirable, també. Una garantia contra la crueltat que sempre és d'agrair.\nDecidir és el verb de la llibertat. D'acord. Però la llibertat sovint no és cap ganga. I ho diu un liberal convençut. A vegades fins arribo a pensar que Sartre tenia una certa raó quan deia que "l'home està condemnat a ser lliure". Quantes nits d'angoixa no he passat suant, aixecant-me per obrir la finestra i provar d'absorvir la gèlida serenitat d'una matinada de gener? Incapaç de decidir, de definir-me, quantes vegades no he desitjat que la llibertat individual no fos més que un malson i que algú molt més enllà de la meva inseguretat vetllés per marcar-me, inflexible, el camí? El malson de la llibertat, sí, però quan et despertes, estimada, has de decidir.\nDescartes va refundar l'operativa del coneixement humà amb el seu rebuig d'unes certeses prèviament establertes i el descobriment de la primera veritat universal digne, al seu parer, de ser acceptada com a tal: la de la seva pròpia existència com a substància pensant.\nEn un ordre més modest, el del meu pas per l'assignatura "Pensament contemporani I",\narribo a una certesa per mi equivalent en les implicacions, un punt de partida que ja des d'ara utilitzaré per seguir avançant en el camp del gran desconcert filosòfic: de Hegel no se n'aprofita res.\nenviat per El Director a la/es 6:00 a. m. 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nL'artilleria mediàtica progressista ha començat el seu bombardeig habitual de xifres i gràfics sobre inversió i més inversió dels governs socialistes (tots en aquest país), en preparació pel pas de la infanteria electoral pel terreny, que cada dia deuen veure més difícil d'aconseguir, de l'1 de novembre. Un dels clàssics, com és tradició, és el dels peatges i el mític rescat. És gros que per una cosa que fem bé en aquest país, tenir peatges, ens hagin d'amençar cada 2 o 3 anys d'eliminar-los. Una cosa està molt clara: algú ha de pagar el manteniment d'unes carreteres de circulació ràpida com són les autopistes. Estem d'acord que el servei "circular ràpidament d'un punt a l'altre del país" té un cost elevat i d'alguna manera s'ha de sufragar. El model del peatge consisteix, simplement, en fer recaure aquest cost sobre l'usuari del servei. És el model estàndard en tota mena de béns i serveis: si vull un cafè pago un euro, si vull un bitllet d'avió em connecto a Internet i poso el número de la meva targeta de crèdit i si vull circular per una autopista suïssa he de fer efectiu, tan bon punt passo la frontera, la quantitat que em demana un eficient empleat de les autopistes per col·locar-me un adhesiu al vidre del cotxe i poder circular per aquestes vies tan ben fetes. Senyors, algú ha de pagar tot el personal que es dedica al manteniment d'una infraestructura d'aquestes dimensions i les inversions necessàries pel seu bon funcionament, això no es pot negar.\nAixò de les autopistes grautïtes, doncs, és senzillament mentida. Imagini el lector que decideix convidar-me a sopar al Drolma, cosa que jo li agrairia en gran manera, paga els 400 € que li costarà l'àpat pels 2 i encabat em veu anant de taula en taula exclamant-me de la meravella que és això que un restaurant de tanta qualitat sigui...gratis. Perquè bé és cert que jo no he pagat res, no? Doncs així de gratis són les autopistes "sense peatge".\nRescatar peatges, doncs, no vol dir altra cosa que transferir el cost de l'usuari al contribuent. A partir d'ara no pagarem en funció dels desplaçaments que fem per autopista sinó en funció de la nostra renda (impostos directes) i del nostre consum general (impostos indirectes). Però pagar, com sempre, es paga igual. De fet, possiblement molt més encara, donat que amb el nou model només els contribuents a Catalunya hauríem de pagar per aquests peatges. Si un francès, un alemany o un marroquí (i no és poc habitual que les utilitzin aquests individus) circula per una autopista catalana, no haurà de fer front a cap cost pel que fa a l'autopista. Ara paga peatge com tothom. El cost pels catalans, doncs, serà com a mínim igual i amb una elevadíssima probabilitat superior.\nUna altra implicació del nou model, si se'm permet recórrer una vegada més a la teoria microeconòmica de l'oferta i la demanda, serà l'encara major saturació de les autopistes en hores punta. Perquè estem d'acord que una baixada del preu provoca un augment de la demanda, no? Si l'ús de l'autopista passa a ser gratis, no cal ser gaire espavilat per veure que haurem de sortir amb més temps (hi haurà més gent disposada a circular per autopista, a cost zero) i una altra vegada estem amb el que deia ahir del cost del temps. Hi ha poques coses que tingui tan clares com el gran error que seria el famós rescat de les autopistes. Ara bé, també és veritat que d'un país que té el partit comunista al govern (ICV), si se li exigeix una mínima consistència no es pot mantenir ni un minut més un sistema tan encertat com el del peatge. És qüestió de coherència.\nenviat per El Director a la/es 6:00 a. m. 9 comentaris Enllaços a aquest missatge\n"No és qüestió de paternalisme. És qüestió de dignitat humana. Si estiguessis en la situació de moltes famílies catalanes que d'un dia per l'altre es troben amb l'avi/s postrat/s a un llit, que depenen física, econòmica i emocionalment de tu, potser t'agradaria rebre aquesta ajuda. Si una família no arriba a cobrir aquestes despeses, seria millor que l'Estat deixes morir a aquests avis?"\nEl comentari anterior bé podria ser un fragment de qualsevol manual de lògica com a exemple de fal·làcies argumentatives encadenades, una rere l'altra.\nQue si m'agradaria rebre aquesta ajuda? Evidentment. Que m'agradaria que tot lector de l'Estable enviés immediatament un xec per valor de 500 euros al seu estimat director? No cal dir-ho.\nAixí, usuari anònim (no és qüestió de paternalisme, però et faria res firmar la propera vegada, per simple dignitat humana?), el teu argument deu ser el següent: Voler que et passi una cosa i que aquella cosa sigui objectivament justa són dues maneres de dir el mateix. Hem de deduir, per tant, i per ser consistents amb el teu argument, que donat que vull que m'envieu la quantitat esmentada, que m'agradaria, si tu vols, se segueix que l'enviament de 500 € al director de l'Estable és una qüestió de justícia. Poses les coses molt fàcils, company. Quantes dones han estat injustes amb mi i jo sense saber-ho. Si el teu únic recurs per anul·lar el meu argument és que a mi m'agradaria que em donessin l'ajut més val que ho deixem córrer.\nDesprés baixes ja al ventre, a la víscera: deixar morir als pobres avis. Entendridor i francament desagradable, això d'utilitzar uns avis patint com a granada contra mi.\nL'únic que deixes clar, però, és que no has entès ni un borral del que dic ni de la filosofia liberal (que vindria ser, si fa no fa, el mateix). Et formularé la teva pregunta amb una petita variació, si m'ho permets (a part de corregir les faltes d'ortografia i sintaxi):\nSi una família no arriba a cobrir aquestes despeses, seria millor que l'usuari anònim deixés morir aquests avis?\nSi la moral és una qüestió individual, i l'Estat no és un individu sinó una entitat jurídica, una ficció sense consciència, sentits ni sentiments de cap tipus, i en canvi tu, usuari anònim, si que n'ets un, no és encara molt pitjor que tu, persona lliure que pot decidir què fa amb el seu temps i els seus diners, deixi morir aquests pobres avis enlloc de córrer a socorre'ls o donar els diners necessaris a la seva família? Tu tens consciència, l'Estat no.\nSimplement dic que cadascú faci la seva feina. I preocupar-se pel benestar dels necessitats és feina teva i meva, estimat lector. Una altra cosa és que sigui més comode delegar-ho tot al Déu socialdemòcrata elevat als altars durant el segle XX, l'Estat, mentre comentem les bondats del govern progressista al bar de la cantonada, aliens i completament despreocupats pel patiment inenarrable de tantíssima gent.\nQuan el Déu era un altre ja es practicava aquest tipus de fe cega. Un exemple: Es llançava algú al riu lligat de peus i mans dins un sac amb pedres. Si Déu el volia salvar ja el salvaria. Doncs que sigui l'Estat qui s'encarregui dels avis, que jo votant cada 4 anys ja faig prou. No?\nL'Estat segueix expandint-se com un gas tòxic per esferes cada vegada més àmplies de la nostra existència, temible i imparable. Al Congrés acaben de perpetrar una nova llei orwelliana respecte les persones dependents. Com s'encarregava de titular avui "El Periódico", més de 300.000 persones en resultaran afectades (ells diuen beneficiades) a Catalunya. Ara resulta que l'Estat, quina sorpresa, es ficarà també a les llars per gestionar les nostres relacions amb els familiars dependents. A veure, si ja tenim un codi penal clar (al meu parer l'única llei fonamental que hauria d'existir) què cony hi ha de venir a fotre un funcionari de benestar social a casa meva per veure què fa la meva àvia, a quina hora menja i quan es dutxa? Evidentment la tractarem amb dignitat, com es mereix, i si no ho féssim ja vindria la policia a detenir-nos per maltractaments, és clar.\nAquesta desconfiança respecte l'individu, aquest paternalisme estatal, com digué el visionari Hayek fa més de 50 anys, és el camí de la servitud. Aquesta llei i els bilions d'euros que costarà són un pas més per convertir-nos a tots en empleats de l'Estat (transitòriament, fins que en siguem simples súbdits) i renunciar definitivament a la poca llibertat que encara conservem. Una vegada més l'Estat juga un paper que no li correspon. Quan encara no és capaç de fer allò que exclusivament ell pot i ha de fer: garantir la seguretat, la propietat privada i un sistema judicial eficaç i eficient, s'embarca en projectes faraònics i totalitàris, conseqüència inexcusable de les mentalitats progressistes-perfeccionistes dels polítics del país. Els socialdemòcrates (i perdonin l'oxímoron, que utilitzo per qüestions d'economia lingüística) prenten determinar tots i cadascun dels moviments i resultats de les accions humanes. No creuen en la nostra llibertat sinó en la seva intel·ligència, que tot ho vol ordenar d'acord amb els esquemes ultrarracionals que tenen al cap. Tenen un pla absolut, que vol controlar des dels pesos i mesures fins als àpats de la gent gran. I l'individu, valor absolut pels liberals, no és més que una eina al servei dels objectius comuns d'aquest Estat ontològic, una peça que s'ha de sotmetre i participar dels designis de l'omnipotent i totpoderós col·lectiu. És cert que molts d'ells no tenen, incialment, cap mala intenció. És veritat que segurament pensen que així contribueixen al bé comú. I és per això que no demano que se'ls posi immediatament a disposició judicial.\nPerò jo no crec que l'Estat hagi de treballar per cap bé comú ni tenir cap idea de cap a on ha d'anar la societat (suposant que tingui algun sentit això d'una societat avançant). No sóc progressista, ells sí. Per mi l'Estat és pura forma, entitat sense cap contingut moral. Una simple eina al servei de l'individu per dur a terme el seu pla de vida, sense cap objectiu ni cap voluntat de perfeccionament moral, terrenys que pertanyen exclusivament a l'àmbit de la decisió individual.\nNo és responsabilitat de l'Estat construir un món millor, sinó teva i meva, estimat lector.


PERSONAL: INSTRUCCIONS i CIRCULARS MÉS RELLEVANTS – agrupaciopresons2\nPERSONAL: INSTRUCCIONS i CIRCULARS MÉS RELLEVANTS\nDecret 56/2012 , de 29 de maig, sobre jornada i horaris de treball del personal funcionari al servei de l’Administració de la Generalitat.\nCircular 6/2006 sobre determinats aspectes de la Llei 8/2006, de 5 de juliol, de mesures de conciliació de la vida personal, familiar i laboral del personal al servei de les administracions públiques de Catalunya.\nLlei 21/1987, de 26 de novembre, d’incompatibilitats del personal al servei de l’Administració de la Generalitat (pel que fa a l’art.3 a), cal tenir en compte la STC 73/1997, d’11 d’abril).\nDecret 243/1995, de 27 de juny, pel qual s’aprova el Reglament de règim disciplinari de la funció pública de l’Administració de la Generalitat de Catalunya (afectat per l’EBEP, desplegat per l’Ordre EDU/521/2010, de 2 de novembre, d’adaptació del procediment disciplinari sumari a les característiques específiques dels centres educatius públics).\nInstrucció 4/2013, sobre la llicència per assumptes propis sense retribució, el permís per cura de fill menor amb càncer o altre malaltia greu i sobre la festivitat de l’1 de novembre de 2014.\nInstrucció 3/2013, per la què s’aprova el procediment de deducció proporcional de retribucions per incompliment de la jornada sense justificació.\nInstrucció 2/2013, sobre justificació d’absències per motius de salut i per assistència a consulta mèdica del personal al servei de l’Administració de la Generalitat.\nInstrucció 1/2013, per a l’aplicació de les millores de la prestació econòmica d’incapacitat temporal del personal al servei de l’Administració de la Generalitat i els seus organismes autònoms.


La nova versió del Kia Stinger comença a veure la llum | NacióMotor\nLa nova versió del Kia Stinger comença a veure la llum\nLa berlina esportiva de la marca coreana mostra canvis que realcen encara més el caràcter esportiu\nSanti Torné | 14/08/2020 a les 12:31h\nArxivat a: Novetats Motor, Kia, Stinger, Novetats Cotxes\nLes primeres imatges del nou Kia Stinger mostren un disseny exterior i interior actualitzat | KIA\nKia Motors Corporation ha publicat les primeres imatges del que serà la nova versió del Kia Stinger. La berlina esportiva de la marca coreana mostra canvis que realcen encara més el caràcter esportiu i de gran turisme, a la vegada que també s'ha millorat la qualitat de l'habitacle.\nExteriorment, el nou Stinger afegeix més dramatisme al disseny i, de cara als compradors, té diferents opcions de personalització. La part davantera mostra una graella "tiger-nose", característica de Kia, posicionada entre els nous fars LED de nou disseny. Quan els llums estan apagats, aquests nous grups òptics semblen més foscos i elegants. Encesos, creen una nova firma de llum, amb reflexos lleugerament inclinats cap a la part davantera del vehicle.\nKia Stinger 2020 Foto: KIA\nA la part del darrere, la firma de llum també és de nou disseny, reproduint la forma del petit i subtil aleró integrat a la tapa del portaequipatges. Els intermitents estan formats, a més, per deu unitats de LED individuals, imitant l'aparença de la bandera utilitzada en competició per anunciar el final de cursa. També s'hi introdueixen dues noves llantes d'aliatge d'alumini de 18 i 19 polzades, amb dissenys geomètrics que augmenten la imatge esportiva i de gran turisme.\nA l'interior, s'ofereix un espai més còmode i amb un disseny renovat. Els materials són de més qualitat que el model precedent i s'ha actualitzat tot el sistema d'info-entreteniment. La instrumentació es mostra en una pantalla de 7 polzades i està dissenyada per proporcionar als conductors una informació clara i nítida. El retrovisor, a més, no té marc, fet que crea una aparença més moderna i millora la visibilitat posterior.\nA la part superior del panell d'instruments s'hi troba el sistema d'info-entreteniment i navegació, a càrrec d'una pantalla tàctil de 10,25 polzades. L'habitacle també compta amb un nou sistema d'il·luminació ambiental, que permet escollir entre 64 colors per alterar l'ambient interior.\nPels mercats globals de Kia, les noves opcions inclouen tapisseria de napa amb acabat Negre Saturn, Roig o Beix, de manera conjunta amb les opcions existents de pell i cuir sintètic.\nEls clients de les versions més potents del nou Kia Stinger tenen la possibilitat de dotar el vehicle amb uns silenciadors d'escapament de gran diàmetre i en color plata brillant, amb un difusor posterior més gran i inspirat amb els cotxes de competició. Aquests elements li atorguen una imatge més musculosa i esportiva.\nEstarà disponible amb dos nous paquets exteriors; per les variants d'altres prestacions i en molts mercats d'arreu del món, el paquet "Dark" el distingirà amb un marc negre brillant del difusor i les sortides d'escapament també en negre. L'emblema de l'Stinger a la porta posterior també estarà acabat en negre.\nTot i que l'arquitectura interior del nou Stinger roman inalterada sí que hi ha una sèrie de millores i petites modificacions. Aquestes millores tant visuals com de materials estan pensades per augmentar la imatge de gran turisme i per crear un ambient més luxós.\nBen aviat es revelaran més detalls del nou Kia Stinger i es posarà a la venda a Corea durant el tercer trimestre de 2020. Més endavant, naturalment, s'iniciarà la comercialització a la resta de mercats de Kia. La marca anunciarà pròximament més detalls sobre l'actualització de l'Stinger, incloent-hi les noves tecnologies i la gamma de sistemes de propulsió.\nKia Sorento Híbrid Endollable, més potent i amb menys emissions\nEl grup PSA mostra una nova plataforma elèctrica


Fortes pluges acompanyades de pedra soprenen diversos pobles de la Garrotxa - Garrotxa Digital\nGarrotxa - Publicat a les 19.00\nComentaris tancats a Fortes pluges acompanyades de pedra soprenen diversos pobles de la Garrotxa\nAl voltant de les sis de la tarda una forta tempesta acompanyada de pedra ha afectat diversos municipis garrotxins. L’episodi ha sorprès els vehicles que circulaven per l’autovia A-26, que han quedat aturats per la intensitat de la pluja. En municipis com Besalú i Sant Jaume de Llierca la tempesta ha arribat acompanyada de pedra, tot i que no ha estat de tan grans dimensions com la setmana passada, quan una pedregada va deixar destrosses en cotxes, empreses i domicilis de la vila comptal. Els Bombers no han hagut de fer cap sortida durant la tarda amb motiu de la meteorologia.\nMor el fotògraf olotí Josep Maria Pararols, en ‘Josep Maria de Flash’\nAbans d'ahir va morir als 68 anys l'olotí Josep Maria Pararols, un personatge conegut sobretot per la seva professió: la fotografia, que al mateix temps era la seva passió. La missa prèvia a l'enterrament serà a les quatre d'aquesta tarda, a l'església de…\nAquest dimecres comença una nova edició del ‘Circ a les places’ amb Toti Toronell i l’espectacle ‘Diòptries’\nAmb l'arribada del bon temps és un bon moment per portar la cultura als carrers i places de la capital garrotxina, i en el marc de la programació de la 'Cua del drac' avui comença una nova edició del 'Circ a les places'. El clown olotí Toti Toronell ofereix…\nEls artistes Tavi Algueró i Àngel Rigall elaboren una nova peça de la faràndula, una sargantana per a Joanetes\nJoanetes estrena aquest cap de setmana una nova peça de faràndula. Es tracta d’una sargantana de gairebé 3 metres d’alçada que ha estat dissenyada per Àngel Rigall i Tavi Algueró. Es presentarà aquest divendres en el marc del sopar popular. 2 metres…


Positiu d'una dona i tres homes ingressats a presó\nEl cribratge al centre es va fer després del contagi de quatre agents penitenciaris\nUns interns van alertar dels plans per fugir de la presó\nL'exterior del centre penitenciari de la Comella.\nActualitzada 19/11/2020 a les 18:42\nLa presó de la Comella té quatre interns contagiats de coronavirus segons es va descobrir en el cribratge que es va fer ahir al centre després que s'haguessin detectat els positius de quatre agents penitenciaris. Els empresonats afectats per la Covid-19 són una dona del mòdul de condemnats i tres homes que estan a la part per a preventius pendents de judici i els quatre han quedat aïllats és un mòdul sense contacte amb la resta de reclusos.\nEls responsables de la presó treballen amb la hipòtesi que el virus hagi pogut arribar a les instal·lacions per algun empleat extern perquè destaquen que les mesures de prevenció dels zeladors quan han d'entrar en contacte amb els interns són molt estrictes i és difícil que puguin haver portat ells la infecció. La direcció de la presó està mirant què va succeir en una reunió amb la participació d'agents del centre on es van aplegar una desena de persones ja qu aquestes trobades estan prohibides per les restriccions sanitàries de la pandèmia per a tota la població i es considera que ells haurien de tenir especial cura per la tasca que tenen.\nLa participació en aquesta reunió seria motiu d'expedient perquè es destaca que els zeladors no van tenir una actuació correcta. Les fonts consultades remarquen però que aquesta trobada no seria el focus de contagi perquè només un dels deu agents, que s'haurien trobat en un domicili, va donar positiu. Un altre ha agafat el virus per la filla, un tercer per la dona i el quart per un contacte del cercle íntim.\nEl Govern ha anunciat que el ministre d'Interior, Josep Maria Rossell, ha encarregat al director de la presó que obri una investigació per determinar l'origen del contagi. I ha informat que un pres que estava en semillibertat, sense contacte amb la resta d'interns, va donar positiu fa uns dies i que s'ha confinat a casa una treballadora externa i dos agents de la presó per ser contactes estrets dels zeladors positius.\n#4 peis peis\na veure si em publiqueu aixo o no conve: diu un altre diari que s´han contagiat uns quants agents..que feien un soparet...mes o menys una desena de persones en un soparet (soparet que a nosaltres, els mindundis no es esta permes de fer). a veure gran diari d´andorra... val la pena investigar aixo?? o nomes donar noticies de persones non grata com la moreno per exemple.\nEspero que no hagi estat cap d'aquest zeladors del famós sopar que hagi contagiat als interns, per què seria escandalós.\nEspero que és derivin responsabilitats igual que a la resta de ciutadans si inconpleixen les normes.\nUna vergonya tot plegat!


✅ Psicòlegs Sabadell - Centro Nanda - Teràpia Regressiva\nAnàlisi de Dibuixos\nTeràpia de Somnis\n“Una persona lliure mai és víctima de les seves emocions”\nTeràpia estrella a Centro Nanda, ja que suposa una eina molt ràpida i eficaç per canviar comportaments o emocions que ens condicionen i no sabem perquè es produeixen. Permet reviure intensament situacions conflictives del passat per curar el present. Al reviure les nostres memòries inconscients (siguin de la infància, de l’estat fetal o d’altres existències) podem alliberar-les, identificant les reaccions corporals, emocionals i desactivant els criteris mentals, creant nous enfocaments i conductes més satisfactòries. «Tornar al passat per curar el present».\nLa forma en què la portem a terme és a través d’una relaxació progressiva, amb la qual s’aconsegueix que la persona quedi en un estat de relaxació màxim (segon grau hipnòtic, terapèutic), podent així aconseguir extreure tota aquella informació, a nivell inconscient , necessària per poder arribar a l’arrel dels seus problemes i poc a poc anar canviant conductes, comportaments, etc …\nÉs una teràpia perfectament compatible amb la resta que es pot utilitzar de forma paral·lela o d’una manera més particular.\nA Centro Nanda creiem en el treball en equip i sempre que és necessari, ens possem en contacte amb altres profesionals per arrivar al éxit terapéutico en el menor temps possible.


La Paeria canvia de sentit de circulació el carrer Comtes d’Urgell\nLes obres d’urbanització d’aquest tram preveuen un carril de circulació i aparcament a les dues bandes del carrer\nper Redacció dimarts, 18 de setembre 2018 - 13:30h\nImatge del carrer | LleidaDiari.cat\nEl Departament de Mobilitat de la Regidoria de l'Hàbitat Urbà té previst realitzar un canvi de sentit en la circulació en el carrer Comtes d'Urgell, a partir del pròxim dijous, 20 de setembre, en el tram comprés entre els carrers Anselm Clavé i Príncep de Viana, un cop finalitzin les obres d'asfaltatge que s'iniciaran demà, dimarts. L'Ajuntament de Lleida iniciarà una campanya informativa entre els veïns del carrer, alhora que comunicarà a l'Associació de Veïns del barri Estació-Noguerola i als col·legis Príncep de Viana i Sagrada Família aquestes novetats.\nD'aquesta manera, a partir del dijous, els vehicles podran transitar pel carrer Comtes d'Urgell, des d'Anselm Clavé en direcció a Príncep de Viana, sense necessitat d'haver de donar el tomb per la plaça Ramon Berenguer IV, per accedir a aquell vial. Les obres d'urbanització d'aquest tram de Comtes d'Urgell redueixen a un carril el trànsit de vehicles, però incrementen les places d'apartament a les dues bandes del carrer, quan fins ara només es permetia l'estacionament en una.\nAltres canvis de sentit de circulació destacats a Lleida\nEls carrers Lluís Companys i Acadèmia de Lleida són des del dia 8 d'agost, de sentit únic, una mesura que es porta a terme amb l'objectiu de millorar la mobilitat del barri de l'Escorxador. Així, el carrer Acadèmia és d'entrada des d'avinguda Catalunya i sortida cap al Passeig de Ronda i, en canvi, el carrer Lluís Companys és d'entrada des del Passeig de Ronda i amb sortida a l'Avinguda Catalunya. Les modificacions permeten disposar de dos carrils per sentit a cada carrer, donant més fluïdesa i més seguretat a les cruïlles al reduir-se el nombre de moviments als encreuaments. També es preveu una disminució del trànsit de pas, un fet que comportarà un barri amb un trànsit més pacificat i amb menys contaminació acústica.\nEl mateix dia es va modificar la senyalització horitzontal. Pel que fa al transport públic, la línia 11 modifica el seu traçat, circula pel carrer Acadèmic en lloc de fer-ho pel carrer Lluís Companys, mantenint la cobertura al barri amb les dues parades ja existents al carrer Acadèmia, a més a més de les de Ronda-Unió i Plaça Pagesos. La línia 4 segueix el seu traçat i parades actuals. Cal recordar que aquesta mesura s'adopta després dels estudis de mobilitat realitzats per l'Ajuntament de Lleida en els últims anys, reunions amb l'associació de veïns i altres entitats i també trobades amb els veïns i veïnes. També es va portar a terme una enquesta presencial entre els veïns i les veïnes del barri, i també una enquesta més general a la pàgina web de la Paeria. L'enquesta va donar com a resultat que un 65% dels residents van valorar de forma positiva els canvis de circulació i les noves mesures de mobilitat a la zona.\nEls veïns de l'Horta de Lleida estrenaran a l'octubre un servei de taxi a demanda


Mas veu en el 27S un gest de legítima defensa davant el "atac sistemàtic" de l'Estat\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, ha defensat aquest dimarts que la convocatòria d'eleccions a Catalunya el 27 de setembre és un gest de legítima defensa davant el "atac sistemàtic" del Govern central i altres institucions de l'Estat, i ha negat que siguin victimistas perquè treballen per canviar les coses.\nEn roda de premsa després de liquidar la legislatura, ha explicat que la convocatòria electoral respon, no només, ha dit, a la negativa del Govern central a dialogar i buscar una sortida pactada, sinó "una actuació en legítima defensa per, si la gent ho vol, poder tenir allò que a Catalunya li correspon".\n"Quant t'ataquen sistemàticament, tens dret a la legítima defensa", ha insistit el president català, que ha acusat al Tribunal Constitucional (TC) i al Govern de Mariano Rajoy d'haver trencat el pacte constitucional per la via dels fets en oposar-se als conceptes d'autonomia i autogovern.\nMas ha opinat que el TC i l'Executiu central han posat a Catalunya en un "atzucac", i ha criticat aquesta retirada de competències s'hagi intensificat en un context de crisi en el qual la Generalitat requeria més instruments per donar sortida a les necessitats dels ciutadans creant ocupació i fent polítiques socials.\nEn aquesta ocasió Mes sí ha parlat obertament de plebiscit -aquest dilluns ho va evitar- en assegurar que els comicis serviran per explicar quants ciutadans hi ha en un costat -el favorable a la independència- i en un altre -el contrari-, "que és el típic d'un plebiscit o un referèndum".\nDesprés d'assegurar que tots els vots el 27S han de respectar-se igual i reconèixer que hi ha qui no vol considerar aquests comicis un plebiscit, ha subratllat que, encara que legalment són eleccions ordinàries, "tothom sap que el 27S el recompte que es farà tindrà aquest caràcter".\n"UN PAÍS MILLOR"\nMas ha subratllat que a partir d'ara és necessari remarcar per què motius es vol la independència, i ha assegurat que no la defensen un Estat propi "simplement per tenir-ho o per quedar bé davant la història", sinó que aspiren a independitzar-se perquè Catalunya sigui, ha dit, un país millor.\n"Volem un Estat perquè Catalunya sigui un país millor, que tota la seva gent, voti a favor o en contra, pugui viure millor", ha continuat, i ha augurat que la propera legislatura -la XI- serà molt diferent a les anteriors perquè suposarà, ha aventurat, l'enllumenament d'una política nova a Catalunya.\nMas va signar aquest dilluns a la nit el decret de convocatòria de les eleccions del 27 de setembre, un text ordinari que evita qualsevol referència al caràcter plebiscitario que vol imprimir als comicis i que obre el compte enrere cap a unes eleccions la campanya de les quals començarà l'11 de setembre coincidint amb la Diada.\nEL GOVERN VOLDRIA POSAR UN "MORRIÓ" QUAN LI RECLAMA NEUTRALITAT\nHa assegurat aquest dimarts que quan el Govern central li demana neutralitat fins al 27 de setembre, el que voldrien és posar-li un "morrió" i que no digui res fins llavors, i s'ha preguntat si el president del Govern, Mariano Rajoy, serà neutral en la campanya de les eleccions generals.\nHa respost així a la vicepresidenta del Govern, Soraya Sáenz de Santamaría, que aquest dilluns li demanava neutralitat: "¿Què vol dir? ¿M'he de posar un morrió a partir d'ara i no dir res? Això és el que voldrien, però aquest gust no ho donaré".\nEl president de la Generalitat ha qüestionat si Santamaría li demanarà també a Rajoy que sigui neutral en la campanya de les generals, i ha criticat que se li demani a ell alguna cosa que el propi PP no es va a aplicar a si mateix en els propers mesos.\nHa replicat també a les paraules de Rajoy aquest dimarts negant el caràcter plebiscitari del 27S i, després de reconèixer que legalment no ho són, ha vaticinat que "si venç el 'no', Rajoy serà el primer a dir que les eleccions si eren plebiscitàries".\nPer això, ha considerat que és trampa atorgar o negar el caràcter plebiscitari en funció del resultat, i ha animat el Govern central a escoltar el "batec" dels catalans per prendre consciència que les eleccions són alguna cosa més que uns comicis a l'ús.\nNEGA QUE S'AMAGUI\nMas ha respost també als que l'acusen d'amagar-se al quart lloc de la llista de Junts pel sí per no donar comptes de la seva etapa al capdavant de la Generalitat, i ha qüestionat que l'acusin d'amagar-se quan, ha dit, rep "de tots costats".\n"Si a algú li cauen per tot arreu és que precisament no s'amaga", ha afegit, i ha justificat la seva decisió de no encapçalar la candidatura perquè el context és excepcional i requereix decisions diferents a les habituals.\nAVISAR A RAJOY FA UN ANY QUE S'ARTICULARIA UNA LLISTA UNITÀRIA SI NO HAVIA CONSULTA\nArtur Mas, també ha revelat aquest dimarts que en la seva última reunió a la Moncloa amb el president del Govern espanyol, Mariano Rajoy, l'estiu de 2014 el va advertir que articularia una llista unitària independentista per anar a unes eleccions plebiscitàries si no es podia fer una consulta pactada. I ha lamentat que llavors no hi hagués resposta per part del cap de l'Executiu.\nMas ha explicat que llavors va sostenir davant Rajoy que organitzaria una gran coalició independentista perquè el resultat de les eleccions fos "el més net possible", i ha lamentat que sempre que Catalunya diu alguna cosa, en el millor dels casos obté com a resposta el silenci.\n"I en el pitjor, l'amenaça, el recurs i la querella", ha continuat el president català, que ha recordat que va acudir a aquesta reunió amb una llista de 23 propostes per a Catalunya que no tenien res a veure amb el procés sobiranista i de les quals, ha lamentat, només s'ha atès una, la llançadora cap a l'aeroport del Prat.\nMas ha posat aquesta conversa com a exemple que el Govern central ja estava advertit de la situació i que "no pot al·legar ignorància, que no sabia res i que els enxampa desapercebuts".\nSOBRE LES EXPECTATIVES ELECTORALS D'UDC: "LA MEITAT ESTÀ EN JUNTS PEL SÍ"\nFinalment ha subratllat després de ser preguntat per les expectatives electorals dels seus exsocis d'UDC que "la meitat" del partit forma part de la candidatura unitària de Junts pel si.\nEn roda de premsa, ha respost així després de ser preguntat sobre si temia que els democristians poguessin atreure vot moderat que abans donava suport a CiU i que no és partidari de la independència, i ha recordat que en la consulta interna d'UDC gairebé la meitat va recolzar la full de ruta sobiranista.\n"La meitat d'UDC ja no està a UDC, és un matís que s'oblida cada dia", ha remarcat Mas, que ha dit estar convençut que els que s'han anat del partit democristià és perquè no estan satisfets amb els plantejaments de l'actual direcció que encapçala Josep Antoni Duran.


Forum Institucional de Qualitat del Sector Públic de les Illes Balears-Benvinguda\n> V Trobada Foro de Calidad\n22 I 23 D'ABRIL DE 2015\nTURISME I QUALITAT DELS SERVEIS PÚBLICS\nFòrum Institucional de Qualitat de les Illes Balears\n(Creuer MSC Preziosa I ESTACIÓ MARÍTIMA NÚMERO 4)\nEl Fòrum Institucional de Qualitat en el Sector Públic de les Illes Balears dedica els encontres biennals, les trobades, a la posada en comú i a l'impuls dels valors i principis de la qualitat, des de la perspectiva dels serveis públics i la vinculació que tenen amb diferents estratègies de canvi i de millora.\nAquest cop, la V Trobada s'ha enfocat a vincular les idees de l'activitat del turisme, la principal indústria de les Illes, i de la qualitat dels serveis públics, convençuts que l'alta qualitat del conjunt de serveis que presten les institucions públiques impacta positivament en un determinat territori, en una destinació turística, com és el nostre cas.\nDes d'aquesta perspectiva, la Trobada té com a objecte compartir entre els membres del Fòrum els avenços produïts en aquests dos darrers anys, i explicar a la ciutadania i als professionals del sector turístic en general el nivell en què es troben aquests serveis, sempre des de la perspectiva de l'impacte en la societat i en el territori com a destinació turística, així com en els visitants i turistes potencials.\nTots els membres del Fòrum estam convençuts que el nivell de prestació dels serveis públics és bo, però també que pot seguir millorant.\nPer això, els ponents institucionals -dels àmbits de la seguretat, de les infraestructures, de la tecnologia, dels recursos, etc.- parlaran de qualitat dels serveis públics en sentit ampli: d'integrar qualitat i modernització en l'acció de govern i en la gestió de les administracions; d'obertura i proximitat a la ciutadania; d'eficiència i sostenibilitat; d'innovació i tecnologies orientades a la ciutadania; de fórmules organitzatives i de coordinació; d'anàlisi i avaluació; de participació; de desenvolupament de les capacitats de les empleades i els empleats públics, d'adopció de sistemes de gestió de la qualitat (models d'excel·lència o normes ISO 9000) i de desenvolupament de fórmules de reconeixement. Però també prestaran molta atenció als avenços i a les expectatives dels participants no institucionals en aquestes àmbits.\nEn fi, des de l'intercanvi i l'escolta activa pretenem seguir contribuint a la millora contínua, un cop més, amb la contribució de tots.\nLa V Trobada s'organitza com una activitat oberta a totes les administracions públiques, entitats de l'àmbit privat i persones interessades. És una activitat gratuïta que només requereix la inscripció prèvia, sempre limitada a l'aforament de les sales on es du a terme.\nPlaces limitades: Per raons de seguretat per a l'accés a zones restringides és imprescindible inscriure-s'hi prèviament a la pàgina web http://forodecalidad.caib.es\nNo obstant això, atès el nombre limitat de l'aforament, no es podrà considerar inscrit fins que rebi el mail de confirmació.\nTelèfon de contacte: 971 784800 (extensió 65673 o 68474)\nCorreu electrònic de contacte: relacionsciutadanes@caib.es


Què passa quan barregem bicarbonat de sodi amb vinagre? - YouMeKids\nHomeA casa amb nensQuè passa quan barregem bicarbonat de sodi amb vinagre?\nQuè passa quan barregem bicarbonat de sodi amb vinagre?\n16/10/2016 Barbara Vastenavond A casa amb nens 0\nUs ve de gust fer uns experiments ben senzills per entendre com funciona una reacció química?\nLa Queralt us convida a descobrir què passa quan barregem bicarbonat de sodi i vinagre, un base amb un àcid. Veurem el procés mitjançant el qual unes substàncies (els reactius) es transformen en altres substàncies diferents anomenades productes. És tracta d’una reacció química àcid-base que entendrem simulant una erupció d’un volcà i inflant un globus sense haver de bufar.\nPebre vermell (com a colorant)\n(Trobareu tots aquest materials en un supermercat)\nErupció d’un volcà: Amb una cullera posem bicarbonat de sodi per cobrir la base del got. Li posem una capa fina de pebre vermell que servirà de colorant. Li tirem vinagre al damunt i veurem com reacciona i la barreja puja en el got com una erupció de volcà.\nInflem un globus sense bufar: omplim un globus fins a la meitat amb bicarbonat de sodi. Posem un dit de vinagre dins d’una ampolla de plàstic petita. Enganxem el globus a la boca de l’ampolla i aboquem el bicarbonat de sodi dins de l’ampolla sense deixar anar el globus. De seguida veurem com el globus s’infla “sol”.\nAl barrejar el vinagre (que és un àcid) amb el bicarbonat de sodi (que és un base), reaccionen i es transformen en aigua, acetat de sodi (una sal) i diòxid de carboni (un gas). El diòxid de carboni (CO2) és el gas responsable de que es formin les bombolles de l’erupció del volcà i que s’infli el globus. Quan deixen de produir-se bombolles, la reacció química ha acabat i el globus no s’inflarà més. Les reaccions químiques acaben quan es consumeixen els reactius.\nCom fer slime amb detergent de roba i cola (sense bòrax)\nTop 5 de portals per fer experiments amb nens


Un 15% de les botigues de barri de Barcelona podria tancar abans de final d’any Un 15% de les botigues de barri de Barcelona podria tancar abans de final d’any – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nLes vendes cauen un 25% a la meitat dels locals i gairebé un terç d'establiments registra una caiguda de fins al 50%\nUn dels comerços que utilitza la moneda rec. | Europa Press\nACN 18/06/2020 2:51 pm\nUn mes després del retorn a l’activitat comercial sense cita prèvia, l’afluència de clients al comerç de proximitat ha caigut entre un 10% i un 30% a la capital catalana en comparació a les xifres prèvies a la pandèmia, segons Barcelona Comerç. Aquesta situació ha provocat també una davallada de les vendes, que s’han reduït en un 25% a pràcticament la meitat dels locals. En el 30% dels establiments, els ingressos han caigut entre un 25% i un 30%, mentre que només en un 24% dels casos l’activitat s’ha mantingut respecte als mesos previs al decret de l’estat d’alarma.\nAmb tot, un 3,3% del comerç ha tancat definitivament durant aquest període, una xifra que podria arribar a entre el 10% i el 15% fins a finals d’any. “Si les vendes durant la tardor i la campanya de Nadal no van bé i no es prenen ja decisions estructurals a favor del comerç de proximitat, a la vegada que mesures reals i accessibles per compensar les pèrdues del sector, aquest percentatge podria augmentar fins a un 30%”, ha advertit el president de Barcelona Comerç, Salva Vendrell.\nEn la majoria dels comerços, un 76% dels casos, l’afluència de compradors ha disminuït un 20% en comparació amb les setmanes prèvies a la pandèmia. Mandri, Fabra Centre, Poble Sec – Paral·lel o Sagrada Família són els eixos comercials que han registrat caigudes més importants de clients, amb percentatges entre el 25% i el 30%. Els carrers de Cor d’Horta i Sants han registrat davallades d’entre un 10% i un 15%.\nAmb tot, el 91% dels comerços ha obert durant el primer mes de tornada a l’activitat. Les cues que provoca la limitació d’aforament a l’interior dels comerços i la desinfecció i quarantena dels productes són, segons els comerciants, les mesures de seguretat que més dificulten el normal desenvolupament de l’activitat a les botigues.\nComerç Petit comerç


Hong Kong: repressió de manifestacions pacífiques amb atacs de la policia contra la dissidència Hong Kong: repressió de manifestacions pacífiques amb atacs de la policia contra la dissidència\nEn resposta a la detenció de 287 persones, entre les quals tres observadors dels drets humans, després de reprimir la policia una protesta d'Any Nou a Hong Kong, el director d'Amnistia Internacional Hong Kong, Man-Kei Tam, ha manifestat:\n"El primer dia de 2020, les autoritats policials d'Hong Kong han donat mostra del seu menyspreu pel dret a la llibertat d'expressió i de reunió pacífica, dispersant amb violència una protesta majoritàriament pacífica. Després de declarar-la il·legal a les tres hores del seu inici, la policia va concedir 30 minuts als organitzadors i a desenes de manifestants per dispersar-se. Després va començar disparar amb gas lacrimògen i un canó d'aigua contra les persones participants, incloses les que es manifestaven pacíficament".\nAquesta actuació va impedir a la gent exercir el seu dret a la llibertat d'expressió i de reunió pacífica. La policia ha de facilitar la protesta pacífica, no pas restringir-la ni entorpir-la.\n"Actuar contra observadors independents és igualment preocupant, perquè són una font essencial d'informació sobre les violacions de drets humans que puguin cometre's durant les protestes, la qual cosa és fonamental per garantir la plena rendició de comptes".\n"Les autoritats d'Hong Kong han de dur a terme amb rapidesa una investigació independent i imparcial sobre les denúncia d'ús excessiu de la força per part d'agents encarregats de fer complir la llei durant els sis últims mesos de protestes. La policia de Hong Kong ja no està ja en condicions d'investigar-se ella mateixa. Tots els presumptes responsables han de comparèixer davant la justícia en judicis justos".\nTres de les 287 persones detingudes després de les protestes de l'1 de gener eren observadors de la situació dels drets humans, pertanyents a un grup local de drets humans. Esmentant fonts policials, els mitjans de comunicació han afirmat que les tàctiques de "detenció massiva" tenien per objecte "dissuadir" els manifestants.\nLa policia d'Hong Kong va retirar l'autorització de la protesta a les tres hores del seu inici, quan un petit grup de manifestants van començar a destrossar un banc. Un pot de gas lacrimògen llançat va impactar sense cap previ avís un grup de persones, en la seva majoria pacífiques, participants en la protesta, fent que algunes llancessin objectes durs i còctels molotov contra la policia.


QUÈ T'ANAVA A DIR: Els Laxen toquen el 22 de Juny a Coma-ruga\nEls Laxen Busto toquen el dia 22 a Coma-ruga, suposo que per Turismar. Molt bé. Gratis podrem sentir el seu nou disc amb el seu nou cantant. Allí estarem per veure en directe aquest gran grup català made i casa nostra. Ja ho sabeu el 22 al vespre al port de Coma-ruga. No us ho podeu deixar perdre.


Rufián després del míting als Lledoners: ‘Estan molt interessats en política i m’han transmès estima’ pels presos polítics\nEl número dos d’ERC per Barcelona, Gabriel Rufián, ha ofert avui un míting a la presó dels Lledoners a una cinquantena d’interns que havien estat companys de part dels presos polítics.\nEn una atenció als mitjans, Rufián ha subratllat que ha estat un dels actes polítics més ‘bonics’ que ha fet mai i que s’ha trobat una comunitat de presos molt interessada en la política. En concret, li han traslladat ‘estima’ cap als presos polítics i reivindicacions per millorar el seu dia a dia al centre penitenciari.\nEl candidat dels republicans ha convidat els dirigents del PSOE, PP i Cs a prendre exemple i visitar una presó, perquè considera que els interns se senten ‘menystinguts’. Rufián també ha aplaudit que la Junta Electoral espanyola (JEC) hagi permès la conferència de premsa al cap de llista de JxCat, Jordi Sánchez, que ha evitat de valorar, i els ha desitjat ‘sort’ electoral.


Blat a Camporrobles, foto de Rafa Muñoz\nEs parla de Revolució Verda per a descriure un canvi en la producció agrícola en aprofitar els avanços científics i tecnològics que han permés augmentar la producció d’aliments i ajudar a pal·liar la fam del món. El principal factor que l'impulsà fou la descoberta de noves varietats de cereals d'alt rendiment, juntament amb l'ús de fertilitzants, herbicides i pesticides, amb l'ajut de maquinària i del reg, aquesta suma de factors aconseguí multiplicar la producció d'aliments.\nNorman Borlaug, foto de David Levy.\nComençà a instàncies de la Fundació Rockefeller que realitzà una col·laboració amb el govern Mexicà per desenvolupar noves varietats de blat i dacsa amb molta més rendibilitat. El responsable d'aquestes recerques fou Norman Borlaug (Cresco, 1914-2009), va descobrir varietats de blat com el Gaianes, Pitic 62, Pénjamo 62, Siete Cerros, híbrids als quals afegí gens de la varietat japonesa Norin 10. Per aquest descobriment va rebre el premi Nobel de la Pau en 1970. Gràcies a aquests descobriments Mèxic aconseguí ser autosuficient en blat i poc després començà a exportar cereals.\nMercat de Vinaròs, foto de Rafa Muñoz\nAquestes millores s'estengueren per la resta de països del Tercer Món que patien manca de producció d'aliments, a més d’alguns episodis de fam. A Bangladesh l'any 1978 aconseguiren l'autosuficiència alimentària en obtenir dues collites anuals, utilitzant el reg en l'estació seca i a una millora en les llavors de blat, arròs, mill i dacsa. Cuba aplicà aquestes tècniques en el conreu de la canya de sucre.\nFoios, foto de Rafa Muñoz\nAlgunes veus argumentaren que amb la Revolució Verda el problema de la gana en el món es reduïa a un sols factor, la manca d'aliments, però hi havia molts més factors implicats. No s’afrontava l'acaparament de terres o l'especulació que feien les cadenes de distribució amb els aliments. A més el creixement d'aliments anava paral·lel a l'augment de població pel que continuava havent-hi perill d'episodis de fam. Per mantenir aquestes elevades produccions era imprescindible l'ús intensiu d'herbicides, fertilitzants i pesticides que augmentaren molt la contaminació i l'emissió de gasos d'efecte hivernacle.\nHorta d'Almàssera, foto de Rafa Muñoz\nA partir de l’any 2015 els experts defensen la necessitat d'encetar una Nova Revolució Verda, calia aconseguir un augment i diversificació de la producció d'aliments, però basada en una producció més ecològica, que fóra paral·lela a una significativa reducció dels químics agraris i duguera aparellat un important estalvi d'aigua.\nSembra d'arròs a l'Albufera de València\nagrícultura aliments cereals Cuba ecologistes història memòria Mèxic naturalistes País Valencià producció ecològica Revolució Tercer Món Verda\nEtiquetas: agrícultura aliments cereals Cuba ecologistes història memòria Mèxic naturalistes País Valencià producció ecològica Revolució Tercer Món Verda


Crònica de Cerdanya: Els treballadors de l'Ajuntament de Puigcerdà no s'uneixen a la vaga de funcionaris\nEls treballadors de l'Ajuntament de Puigcerdà no s'uneixen a la vaga de funcionaris\nEls treballadors de l'Ajuntament de Puigcerdà han decidit no unir-se a la vaga de funcionaris, prevista per aquest dimarts. Han emès un comunicat on donen suport a la protesta, però diuen que no s'hi afegiran "per no perjudicar el funcionament municipal".\nEn el comunicat asseguren que "els treballadors i l’equip de Govern de l’Ajuntament de Puigcerdà, després d’haver-nos reunit, expressem el nostre desacord amb el Govern Espanyol sobre el decret promulgat", i continua assegurant que "l’Ajuntament de Puigcerdà disposa d’una bona salut financera que no impedeix pagar les nòmines dels treballadors, i l’endeutament d’aquest consistori està per sota dels paràmetres legals".\nÉs per això, continuen, que "els treballadors, l’alcalde i els regidors de l’equip de Govern fem constar el nostre desacord i la nostra indignació amb el “decretazo”, i considerem que els habitants de Puigcerdà no han de patir les conseqüències de la mala gestió del Govern Espanyol". Per tant, finalitzen, "hem acordat solidaritzar-nos amb els nostres companys, però no fer vaga, convocada pel 8 de juny, per no perjudicar el funcionament municipal".\nPublicat per Crònica de Cerdanya a 21:10\nAnònim 9 de juny de 2010 a les 10:23\nUna curiositat: qui es el funcionari que fa aquestes declaracions?


Descobreix els carregadors Yup!Charge a l'eShow Madrid 2014 yupcharge.com\nDescobreix els carregadors Yup!Charge a l’eShow Madrid 2014\n6 October, 2014 Deja un comentarioSin categoría @ca\nAquesta setmana se celebra a Madrid la fira eShow Madrid els pròxims dies 8 i 9 d’octubre. Es tracta d’un esdeveniment organitzat per IFEMA, la Fira de Madrid al Pabelló 6. Aquesta fira, de caràcter anual i que se celebra en diferents ciutats tant nacionals com internacionals, és una excel·lent oportunitat per establir llaços entre els professionals del eCommerce i el Màrqueting digital.\neShow, que celebra la seva catorzena edició, és un punt de trobada per als professionals del sector del comerç electrònic per tal d’establir relacions de networking amb altres empreses. Entre totes les empreses participants, trobem la presència de Yup!Charge, que oferirà el seu servei de càrrega mòbil.\nYup!Charge, empresa líder del sector dels carregadors mòbils participarà activament de la fira eShow Madrid 2014 amb quatre carregadors mòbils del model hardbop amb un total de 18 punts de càrrega cadascun. A més, aquests es componen d’una pantalla digital que, en aquest cas, estarà emetent publicitat del eShow i de tots els patrocinadors de l’esdeveniment.\nA banda dels serveis de càrrega, Yup! Charge serà present amb un estand, concretament amb el número 106, on donarà a conèixer tots els seus serveis i els avantatges d’utilitzar la tecnologia que ofereix una empresa com aquesta.\nUna vegada més, remarcar la importància d’un esdeveniment com aquest que permet establir importants vincles i sinergies entre diferents professionals del sector del màrqueting digital.\nDurant els dies de l’esdeveniment, els assistents podran escollir entre un ampli programa de conferències impartides per experts dels diferents sectors i 120 empreses comptaran amb el seu propi estand per mostrar les seves últimes novetats.\neShow es considera l’esdeveniment de referència que reuneix les principals empreses Líders del sector del eCommerce i els principals clients. El que pretén és generar una xarxa de networking així com ser una mostra de les últimes novetats en tecnologia i les estratègies més innovadores per triomfar en el panorama online.


La Junta Local Fallera d’Almussafes organitza el seu huité Mig Any Faller – RiberaTV\nLa festa, ambientada en el món del circ, se celebrarà el pròxim dissabte 14 de setembre al pati del CEIP Almassaf\nLes entrades per a participar en l’esdeveniment, en el qual col·labora el consistori municipal, ja estan a la venda\nEl pròxim dissabte 14 de setembre les falles d’Almussafes tornaran a unir-se per a gaudir del Mig Any Faller. La festa, que enguany estarà ambientada en el circ, començarà a les 21.30 hores i inclourà un sopar de baix braç i una discomòbil. Les entrades per a assistir a aquesta activitat, que està oberta a tota la ciutadania, poden adquirir-se ja en els casals.\nLes comissions falleres d’Almussafes reprenen la seua activitat després de l’estiu amb la celebració del Mig Any Faller, una festa que va consolidant-se amb el pas dels anys i que en la seua huitena edició, que es desenvoluparà el pròxim dissabte 14 de setembre, retrà homenatge al món del circ.\nLa Junta Local Fallera, integrada per representants de les tres falles del municipi, organitza en col·laboració amb l’Ajuntament de la localitat aquesta vetlada que reunirà al pati del CEIP Almassaf a les persones integrants de les falles Primitiva, La Torre i Mig Camí però que també està oberta a la resta de la ciutadania.\nA les 21.30 hores començarà el sopar de baix braç, en la qual se serviran la beguda i un aperitiu, i posteriorment començarà a sonar la música de discomòbil que ambientarà aquesta festa, que s’allargarà durant diverses hores en el mateix recinte educatiu. Els tiquets per a assistir a la celebració ja poden adquirir-se en els diferents casals.\nLa Junta Local Fallera d’Almussafes organitza el seu huité Mig Any Faller added by Ribera Televisió on 6 Setembre, 2019