Treball i Europa: Sessió informativa per alumnes de cicles formatius.\nEl passat dimarts 10 de febrer L'Ismael Avalos (tècnic de joventut de Montcada i Reixac) va venir al centre per a fer una sessió informativa sobre mobilitat Europea per alumnes de cicles formatius. La sessió va començar informant als alumnes de l'existència de la beca general per cursar cicles formatius a Espanya. Molts estudiants ho desconeixen i no la sol·liciten. Seguidament va explicar què fer per poder buscar feina a Europa un cop acabats els estudis o com participar en intercanvis de formació o voluntariat europeu. Tot un vano de possibilitats per ampliar coneixements. Per últim va exposar la necessitat de aprendre idiomes per no tancar-nos portes a l'aprenentatge. Des d'aquí volem donar gràcies a la tasca de L'Ismael, així com a l'assistència dels nostres alumnes.\nNOTIFICACIÓ PREALERTA PER NEU\nEls fem arribar un comunicat de notificació de prealerta per possibles nevades a Montcada que ens ha lliurat l' Ajuntament de Montcada. També es troba penjat a la pàgina web del centre.\nNo obstant, de moment i com aclariment a alguns dubtes sorgits, NO s' anula cap activitat lectiva prevista per demà dimecres al centre.\nEn el cas que les condicions meteorològiques de demà dimecres al matí fossin adverses i desprès d'una valoració per part de les entitats competents, ens posariem de nou en contacte amb vostés per mantenir-los informats sobre les precaucions a tenir en compte.\nDESCARREGAR NOTIFICACIÓ PREALERTA PER NEU AJUNTAMENT DE MONTCADA\nEquip Directiu INS LA FERRERIA\n08110 - C/Progrés, 57


MÚSICA ROCK I CÒMIC 'UNDERGROUND': UNA LLARGA RELACIÓ - 38 \nMÚSICA ROCK I CÒMIC 'UNDERGROUND': UNA LLARGA RELACIÓ\nUna de les exposicions del 37 Comic Barcelona -que avui finalitza l'edició d'aquest any- està dedicada a les relacions entre la música i el còmic underground. Amb aquest motiu s'ha parlat d'aquests vincles en una de les taules rodones que s'han celebrat.\nUn dels participants ha estat el dibuixant nord-americà Daniel Clowes, representat en la mostra i un dels convidats estel·lars d'aquesta edició. Clowes ha realitzat portades de discos per a diversos grups musicals, i recorda que "quan era petit ja pensava que il·lustrar un disc era el més gran que es podia fer, era un aparador perfecte per a un dibuixant. Quan compraves un vinil passaves molt de temps amb aquesta portada a les mans".També admet que ha il·lustrat treballs de "grups als quals no he volgut ni escoltar perquè sabia que no m'anaven a agradar i no voldria fer l'encàrrec".\nClowes també és autor d'un videoclip d'animació del grup punk Ramones, "als quals vaig descobrir amb setze anys i que van canviar la meva vida, mai havia sentit tanta connexió amb res". La seva col·laboració va tenir lloc a inicis dels noranta, quan "havíem decidit casar-nos amb la meva xicota i vaig rebre una trucada oferint-me fer aquest vídeo. Vaig dir que sí, quan tornés de la lluna de mel, però em van dir que no podien esperar tant perquè s'havia d'emetre al cap d'un mes. Així que vaig ajornar el casament i aquella mateixa nit em vaig posar a treballar ".\nTambé han intervingut els músics Servando Carballar i Mario Gil, del veterà grup Aviador Dro, que divendres va oferir un concert a Comic Barcelona. Carballar ha explicat que va començar a viure la cultura underground "quan Franco encara era viu, perquè vinc d'una família d'actors i per casa passaven poetes i bohemis. Era un contrast molt profund. La meva mare era fan dels discos d'Elvis i també de Superman, així que vaig aprendre a llegir amb ell i amb La pequeña Lulú, i més endavant amb Astèrix i Tintín". Aquestes lectures el portarien anys més tard a descobrir "autors com Richard Corben o revistes com Métal Hurlant, que venien del pulp de ciència-ficció amb els quals compartia univers. Recordem personatges com Peter Pank: l'escena del rock i del còmic estaven integrades, els fanzines tractaven sobre aquestes disciplines ".


Descobrir les múltiples aplicacions de la TABLET\nData: un dijous tarda a concretar\nLes xarxes, la comunicació, etc.\nDates i lloc on s'impartirà el taller, pendent\nParlament i Ciutadania. L’Experiència de ser Diputat -II-\nEl passat mes de febrer un grup de sòcies de l’AEUM varen participar en un taller organitzat per AFOPA i que té l’objectiu d’acostar la ciutadania en general i donar-los a conèixer la tasca que fan els nostres representants al Parlament de Catalunya.\nEl taller dóna l’oportunitat de conèixer la institució per dins, saber com s´hi treballa, què i com s’hi debat, quan es reuneixen els diputats i així poder tenir una opinió, fer-ne una valoració i estar més aprop dels nostres representants.\nAquests tallers s’estructuren en 4 sessions. A la primera et donen a conèixer la història de la institució parlamentària, la de l’edifici del Parlament, amb una visita inclosa, i s’aprén el procediment legislatiu.\nEn la segona sessió s’inicia un joc de rol, on es simula ser diputat, formar grup polític i elaborar un programa electoral.\nEn la tercera sessió continua el joc de rol, amb elecció de portaveus, presentación de programa, exercicis de pacte entre els grups i elecció de president, amb composició de la Mesa i simulació d’investidura.\nEn la quarta sessió s’assisteix a una sessió plenària, corresponent al control del govern i del MH President, i finalitza amb una reunió amb diputats de diversos partits, amb els quals s’estableix un diàleg i uns torns de preguntes.\nLa valoració que n´hem fet les assistents a aquest taller, ha estat molt positiva i ens ha servit per comprendre millor el funcionament del Parlament de Catalunya i la tasca que s´hi realitza.\nAquests tallers se celebren cada any, amb un calendari molt ampli i nosaltres volem engrescar a tots els socis i sòcies de l’AEUM perquè s’hi inscriguin en properes edicions. Estem segures que s’ho passaran molt bé .\nParlament i Ciutadania. L’experiència de ser diputat - 1ª sessió\nEl passat mes de març, tres socis de l’AEU d’El Masnou (Montserrat Basset, Mercè Gasol i Tomás García) vam assistir al Pla Formatiu de l’esmenta’t Taller.\nVa resultar una activitat molt engrescadora i complerta, en la que vam estar immersos, sentint-nos com actors reals d’un espai que mai ens haguéssim imaginat que viuríem des de tan endins.\nEn la primera sessió ens van explicar àmpliament la història del Parlament, la història del Palau i ens van fer una visita per les parts més emblemàtiques del Palau.\nDurant la segona i tercera sessió vam fer un joc de rols, que va consistir en la formació de quatre grups parlamentaris de diferents tendències, amb nomenament dels corresponents portaveus i exposició dels respectius Programes de Govern i va culminar amb la investidura del “President de la Generalitat”.\nCom a colofó, el 3 d’abril, vam assistir a una sessió plenària (REAL) del Parlament, amb els Diputats, el President de la Generalitat i tots els Consellers. Al sortir, vam tenir una xerrada oberta amb dues Diputades del Parlament, una de ER i una del PSC, donant-se el cas que la representant de ER era la nostra conciutadana Najat Driouech.\nQuan ja creiem que ho havíem vist tot, el passat 22 de novembre, ens van convocar per fer entrega d’uns diplomes commemoratius, amb la presència del President del Parlament, Roger Torrent i la Diputada Najat Driouech, amb els quals ens vam poder fotografiar, per tenir un record immemorable d’aquest dia.\nHa sigut una experiència molt maca que ens apropa a la institució i ens ajuda a comprendre la complexitat i la responsabilitat de la feina que es porta a terme en aquest Parlament que ja sentim MÉS NOSTRE.\nUs animem a que, quan es torni a fer aquest Taller, no deixeu escapar la oportunitat i us apunteu. Us assegurem que no US ARREPENTIREU.\nL’INFIERNO DE DANTE\nEl taller il·lustrarà la idea de mal i justícia subjacent a la Divina Comedia de Dante, en el marc de la cultura literària i filosòfica de l’Edat Mitja, i analitzarà les formes poètiques i novel·lesques en que tal idea s’articula en l’Infierno, primera càntica del Poema.\nSessió 1. La utopia del més enllà: l’Infierno dins del sistema teològic medieval.\nSessió 2. El mal com a concepte religiós/polític i com a paisatge subterrani.\nSessió 3. Figures paradigmàtiques del mal: Francesca (cant V), Farinata (cant X), Ugolino (cant XXXIII).\nRaffaelle Pinto, professor associat estranger a la UB, especialista en Literatura Medieval italiana.\nMaterial: bibliografia de referència per aquells que vulguin seguir el text en el taller i/o consultar-lo abans.\nDivina Comedia. Ed. Proa. Traducció catalana de J. F. Mira\nDivina Comedia. Ed. Càtedra. Traducció castellana de L. Martínez de Merlo\nDurada:\t3 sessions\nDates:\t1, 8 i 15 de febrer\nHorari: de 18:30 a 19:30 h\nEls dijous 1, 8 i 15 de febrer ens vàrem trobar 15 socies per seguir el taller L'Infierno de Dante, impartit pel professor de la UB Raffaele Pinto, especialista en Literatura Medieval.\nEn primer lloc, es va fer el retrat de l'autor i es va enmarcar l'obra La Divina Comedia dins la cultura literària i filosòfica de l'època a Florència i el seu ressò a la cultura Italiana i Europea del moment.\nTambé es va fer referències contínues als sabers que configuraben la cosmogonia, a la mitologia clàssica i la seva influència en l'obra i al valor del mal i la justícia que Dante transmetia als lectors.\nEn segon lloc es va fer l'anàlisi de l'estructura formal de l'obra.\nSeguidament, es va fer la lectura de tres Cants paradigmàtics del mal (V, XV i XXVI), analitzant-los mentres es simultanejava la lectura en italià i castellà.\nVa resultar un aprenentatge molt estimulant, que ens va obrir moltes portes per entendre l'obra i que, alhora, ens va deixar clara la idea de la complexitat de la mateixa i la necessitat de continuar aprofundint.\nTaller 1 a 5 de 16


Joan d'Aragó, el príncep espanyol mort de tant cardar - Terrassa Informa!\nInici » Seccions » Articles i estudis » Joan d’Aragó, el príncep espanyol mort de tant cardar\n1 Agost 2019 a 18:00\ntomba joan d’aragó// Foto: wikimedia Commons\nQue la monarquia és una institució la moral de la qual és qualsevol cosa menys estricta, simplement cal mirar qualsevol revista del fetge i tindreu l’oportunitat de comprovar-ho. Casaments, divorcis, infidelitats amb més banyes que en una fira de rens, amants a dojo, homosexualismes, nimfomanies … la dissoluta vida dels reis i reines d’aquest país ha fet córrer rius de tinta jutjant l’ètica (o no) d’aquests comportaments. Comportaments que, d’altra banda, no són diferents dels d’unes persones normals (el que els acosta al poble pla), si no fos perquè el seu tren de vida surt directament de les arques públiques. Encara que, és clar, de vegades tant d’excessos, tantes festes i tant donar curs als baixos instints, acaben per passar factura física. I va ser justament això el que va passar a Joan d’Aragó, príncep d’Astúries, i és que segons va córrer per les tertúlies de l’època, poc menys que el van matar sucant el melindro… i no exactament de pastisseria.\nDurant molts segles, el coneixement dels mecanismes que porten implícita la reproducció humana van ser un autèntic misteri, per tant que l’únic que sabien era que, si no es copulava, del ventre de la dona no hi sortia res. I això, en un context en què qualsevol refredat era capaç d’acabar amb mitja humanitat (veure Caffa, les catapultes que van bombardejar la pesta a Europa), feia que el fet d’assegurar la renovació de la població -tant per a la plebs com per a la més alta aristocràcia- fos una necessitat imperiosa. Si, a sobre, la transmissió de les possessions territorials depenia de tenir o no descendència, és normal que les cases reials es dediquessin amb fruïció al fornici. Això no obstant, quan s’ajunta la necessitat de reproduir-se (com manava l’Església, faltaria més) amb “l’afició” desbocada, la cosa pot acabar malament.\nQuan el 3 d’abril de 1497, els Reis Catòlics van emparentar a la catedral de Burgos al seu fill Joan amb Margarida d’Habsburg, la filla de l’emperador del Sacre Imperi Romà Germànic, Maximilià I, la idea era que l’hereu de la corona espanyola amalgamés amb el seu matrimoni a les dues potències més importants de la península Ibèrica (Castella i Aragó) i, de passada, enfortís les relacions amb els seus homòlegs alemanys per contrarestar el creixent poder de la monarquia francesa. No en va la filla dels Catòlics, Joana (la Boja), havia estat casada amb el germà de Margarita, és a dir, amb Felip (el Bell), ja que hi havia un gran interès per part dels dos pares en buscar tan estratègica aliança\nEn aquesta situació el príncep espanyol, amb 18 anys llargs, es va trobar enllaçat a una bella princesa casadora de 17 anys, en el que podria ser un casament de tants que s’han donat en la història (veure Les “fogoses” nits de noces dels reis europeus) excepte per un detall: quan es van veure, van tenir un amor a primera vista. El problema va ser que, en comptes d’un enamorament sobtat, allò va ser un foc a discreció de tota l’artilleria pesada de Cupido.\nMargarida d’Habsburg (o d’Àustria, com millor prefereixi) era una noia sana, intel·ligent i molt forta físicament, que contrastava amb el príncep Joan, el qual era més aviat malaltís, no gaire agraciat, encara que molt afable i de tracte fàcil. Però, és clar, tots dos eren adolescents més calents que el pal d’un xurrer i quan les hormones diuen “aquí estic” allò no hi havia qui ho parés. I el tret de sortida a aquells autèntics miures sexuals es va donar en el moment mateix de la nit de noces.\nEl descobriment del sexe per part dels cònjuges va desbordar tot el previsible i, tancats en la seva alcova, van passar els dies deixant que la seva passió, desbocada com un ramat de bisons en estampida, no els permetés ni sortir-ne. Fins a tal punt era continu el fornici que els servents havien de deixar el menjar a la porta perquè, posats, abans deixaven de menjar que deixar de “cavalcar”. Però la fogositat desfermada no va acabar amb la (les) nit (nits) de noces. Ben al contrari.\nEls dies i setmanes següents van continuar amb la mateixa tònica, en què, deixant a 50 ombres d’en Grey al nivell dels Teletubbies, els faltava temps per estar practicant el sexe sense mesura. Però tot té un límit i, tot i que la parella tenia un ardor sexual inextingible, la diferència de resistència física entre un i altre era notable, de manera que l’esforç físic derivat de tanta activitat va passar factura a l’element més feble, en aquest cas al malaltís Joan.\nEl príncep hereu va començar a donar signes de debilitat més que evident, perdent pes i demacrant-se per moments. I és que el seu cos ja no suportava el desgast que suposava que la princesa Margarida el deixés més sec que un flaix de a duro contínuament. De fet, l’estat físic de Don Joan era tan penós que els mateixos cuidadors van demanar a la reina Isabel que els separés durant una temporada, per tal que el pobre xaval es recuperés mínimament de les maratons sexuals a les que la parella se sotmetia constantment. Al que ella, tan catòlica com era, simplement va replicar que el que havia unit Déu, que no ho separés l’home. Fins que va petar.\nAixí les coses, estant de visita a Salamanca, al setembre del mateix any, el príncep Joan va caure malalt de febres (possiblement tuberculoses) de les quals ja no es va refer, morint després de 13 dies d’agonia, sis mesos després de casar-se: el 4 d’octubre de 1497.\nAquesta situació inesperada -per més que alguns ho veiessin venir una hora lluny- va acabar produint un gran terratrèmol dinàstic, ja que la princesa Margarida, si bé estava embarassada, va acabar per donar a llum un fill mort. Això va significar la fi de la dinastia dels Trastàmara (veure Germana de Foix, quan la unitat d’Espanya va penjar d’un espermatozoide), ja que si bé el ceptre va passar a la seva germana Isabel, aquesta va morir al poc temps, passant-ho al seu torn a la seva altra germana, Joana la Boja, la qual, per causa de la seva “bogeria” (encara està per veure si estava realment boja) va passar la corona al seu fill Carles I donant per inaugurada la branca espanyola dels Habsburg.\nTot i el que pugui semblar (fins i tot Carles I va educar al seu fill Felip II en la moderació del sexe, no fos que li passés el que al seu oncle) la realitat és que l’excés de sexe -ni sol, ni en companyia- produeix els efectes nocius que la ignorància i l’Església han divulgat durant segles. Això no obstant, el que sí és cert és que una excessiva activitat sexual pot comportar un seriós desgast físic que provoqui, en els individus més febles, una baixada de defenses que sigui una porta oberta a tot tipus d’infeccions.\nEn el cas de Joan d’Aragó, el príncep ja havia patit malalties similars de les que es va recuperar amb evident dificultat, de manera que una sexualitat tan exagerada com la que va portar durant sis mesos (i ves quin sis mesos!), l’únic que va fer va ser llaurar el camí a que qualsevol infecció acabés amb ell com, de fet, va fer.\nEn conclusió, que si bé a tothom agrada la cosa bona, allò bo, de forma exagerada, acaba per convertir-se en dolent. La prudència dicta llavors que en el punt mitjà està la virtut. Encara que, ben mirat, i ja que tothom ens hem de morir en algun moment, més val morir de tant cardar que d’un càncer provocat per la merda que ens veiem obligats a respirar al nostre gris i anodí dia a dia.\n#cardar #ireneuc #joan d'aragó #princep


'Crims' guanya el premi Ondas al millor programa de ràdio\nTambé han sigut premiats els podcasts 'Deforme semanal ideal total' i 'Estirando el chicle'\nCarles Porta CCMA\nCrims, l'espai de Carles Porta per a Catalunya Ràdio, ha estat reconegut amb el premi Ondas al millor programa de ràdio de tot l'Estat. Els guardons, organitzats per Ràdio Barcelona i que enguany arriben a la seva 68a edició, s'han anunciat aquesta tarda a La ventana, programa conduït per Carles Francino. El jurat ha assenyalat que el programa de Carles Porta "ha recuperat amb rigor periodístic, màxima qualitat i èxit la narrativa radiofònica de la crònica negra". Enguany, els Ondas, que tenen un jurat format per 21 professionals, van rebre 550 candidatures procedents de 17 països diferents. La gala d'entrega dels premis se celebrarà el 16 de novembre al Teatre Coliseum de Barcelona.\nIñaki Gabilondo ha estat reconegut amb un premi especial "per la seva dilatada carrera al servei de la ràdio". Segons el jurat dels premis de la Cadena SER, "en temps d'inquietud i d'incògnita en el món de la comunicació, el seu exemple ètic i la seva aposta pels valors que dignifiquen el periodisme continuen sent un exemple a seguir per als homes i les dones que es dediquen a les tasques radiofòniques". Una altra professional que ha rebut reconeixement és Ángeles Afuera, documentalista de la SER.\n📢 @Crims_Oficial guanya el Premi Ondas al millor programa de ràdio. Enhorabona, @Carles_Porta i equip! #Ondas2021https://t.co/HbPife0xft pic.twitter.com/ke8bPUnb1W\n— Catalunya Ràdio (@CatalunyaRadio) 20 de octubre de 2021\nEn l'apartat radiofònic també hi ha hagut reconeixement per al format del podcast: els guanyadors ex aequo han sigut Deforme semanal ideal total, de Ràdio Primavera Sound, i Estirando el chicle, de Podium Podcast. Tots dos projectes estan encapçalats per comunicadores i humoristes: les responsables de l'espai de Ràdio Primavera Sound són Lucía Lijtmaer i Isabel Calderón Peces-Barba, mentre que Carolina Iglesias i Victoria Martín són al capdavant del de Podium. "Estàvem més preparades per a les hòsties que per als reconeixements", ha explicat Carolina Iglesias, que ha recordat que si el podcast ha aconseguit ser un dels més escoltats d'Espanya, ha sigut gràcies sobretot als seus seguidors.\nA banda del premi per a Crims, la ràdio en català també ha tingut un altre reconeixement, el del millor programa de ràdio de proximitat, que ha anat a parar a l'espai Què t'hi jugues!, que s'emet a SER Catalunya. "La ràdio és un ésser viu de sang calenta i això és veritat, això és el Què t'hi jugues!", ha recordat Sique Rodríguez, presentador de l'espai de SER Catalunya.\nLa cobertura de l'erupció del volcà Cumbre Vieja ha tingut un recordatori especial en el palmarès dels premis. El jurat ha destacat la feina dels serveis informatius de la Cadena SER a les Canàries i li ha atorgat el premi a la millor programació especial. La desgràcia de La Palma també ha tingut impacte en els premis televisius, ja que la Televisión Canaria ha rebut el premi al millor programa de televisió fet per una cadena no estatal.\nPremi per a Vicky Luengo\nEn l'apartat televisiu també hi ha hagut reconeixement per talent forjat a la televisió catalana. En aquest cas el premi a la millor actriu ha sigut per a Vicky Luengo, protagonista d'Antidisturbios (Movistar+), guanyadora de l'Ondas al millor drama. "El personatge m'ha canviat la vida a nivell professional", ha explicat Luengo a Francino durant una entrevista a La ventana. En la categoria masculina d'interpretació el guardó ha anat a parar a Álvaro Morte, l'icònic professor de La casa de papel, que al desembre s'acomiada definitivament dels espectadors. En comèdia, el jurat ha entregat premis ex aequo a Maricón perdido, la sèrie autobiogràfica de Bob Pop produïda per El Terrat, i Vamos Juan, la sàtira política protagonitzada per Javier Cámara. De la sèrie de Bob Pop, el jurat ha destacat que ensenya que "ens podem riure de les experiències més difícils de la vida".\nLa trobada de Jordi Évole amb Pau Donés durant els seus últims dies de vida, Eso que tú me das, s'ha endut el guardó al millor documental. Per al jurat dels Ondas, el documental "ens demostra que es pot començar a viure quan ens estem acomiadant de la vida" i ho fa posant al centre la conversa. També en l'àmbit televisiu, Roberto Leal, conductor de Pasapalabra (Antena 3), ha guanyat el premi al millor presentador.\nEn música, el premi ex aequo al fenomen musical ha sigut per a Aitana i Pablo López, dos cantants nascuts a Operación Triunfo i que han aconseguit deixar endarrere l'ombra del talent show. Per la seva banda, Mikel Erentxun ha rebut el premi a la trajectòria musical pel seu últim àlbum, Amigos de guardia, un disc en què ret homenatge al seu antic grup, Duncan Dhu.


Can Cun Rumba\nAgrupació musical fundada en 1.997 integrada per músics professionals coneguts per la seva experiència.\nEl grup neix degut a l'interès mostrat pels seus fundadors d'interpretar el ritme de rumba fussionant-lo amb ritmes afros i llatins.\nConscients que el ritme de rumba prové de l'illa de Cuba i de que a Catalunya el Pescailla i Peret li apliquen la guitarra amb el conegut ventilador, proposen un repertori que inclou temes on predomina l'adaptació catalana sense perdre el sabor dels seus orígens.\nEl repertori és molt divertit i variat i proposa temes de composició pròpia i versions adaptades de rumberos reconeguts. Convida no sols a escoltar-lo sinó també a ballar-lo per la vistositat de la seva interpretació.\nSón ja 15 els anys que el grup porta la rumba catalana a tot arreu. No només a qualsevol racó de Catalunya sinó que també a nivell internacional. És per això que el grup fa una tasca de difusió de la nostra cultura i la nostra música. Són molt importants quatre gires per Cuba on s'ha compartit escenari amb artistes cubans de renom com els cas del Ballet Nacional amb qui el grup va compartir una funció al Gran teatro de l' Havana. També una gira per Anglaterra, una per Tuníssia, dues per Alemanya, dues per Argentina, una per Xile, una per Jordània i una per Luxemburg participant en jornades de difusió de la cultura catalana, fomentant la coneixença fóra de les nostres fronteres d'un ritme tan català com és la rumba. També a Japó, Korea del Nord, Xina, i altres que donen forma al gran projecte que dona nom al CD que han enregistrat : “LA VOLTA AL MON EN 80 RUMBES”\nAquestes gires han influït definitivament en el ritme que el grup aplica als seus temes.


El Prat al Día: Un históric "Día de la Dona", exigeix la igualtat\nLa celebració del "Dia Internacional de la Dona Treballadora", d'aquest vuit de març passarà\na l'història per les multitudinàries manifestacions i per la exigència improrrogable de la igualtat home-dona.\nA la nostra ciutat també van haver-hi manifestacions en aquest sentit, així com participació a les diferents vagues convocades en aquest sentit, la que va tenir un major seguiment va ser la protesta de dos hores per torn, convocada pels sindicats majoritaris, i a la que es van unir diferents representants institucionals com l'equip de govern que va parar a la seva integritat per a donar suport a les reivindicacions feministes. Donat que als polítics no sel's descompta el sou quan fan vagues, l'equip de govern ha decidit donar l'import que percebin durant aquestes dues hores a causes de defensa dels drets de la dona. També va secundar la vaga el portaveu de ERC Jordi Ibern. Qui no va participar a la vaga, però si a les mobilitzacions convocades va ser el portaveu de Ciutadans Antonio Miguel Ruiz Redondo.\nPer la tarda la plaça de la Vila va acollir l'acte tradicional d'aquest dia, amb teatre, cançons, poesia, declaracions o fotografies amb paellas que pretenian simbolitzar que les dones agafaven la paella pel manec.


CDC lamenta l’anunci de l'Estat de reduir l'aportació als municipis - sentmenat.com\nInici Política CDC lamenta l’anunci de l’Estat de reduir l’aportació als municipis\nCDC lamenta l’anunci de l’Estat de reduir l’aportació als municipis\nL’agrupació local de Convergència Democràtica de Catalunya ha lamentat la decisió del govern espanyol, anunciada fa uns dies per la Comisión Nacional de Administración Local, de reduir un 9,2% l’aportació de l’Estat als municipis respecte l’actual exercici. Una decisió que els convergents consideren que pot ofegar econòmicament els ajuntaments i «darrere d’ells, ofegar els ciutadans en plena crisi».\nEl passat 24 de setembre la Comisión Nacional de Administración Local espanyola va anunciar que l’aportació de l’Estat als municipis per a l’any vinent es reduirà un 9,2% respecte l’actual exercici. En total, uns 1.100 milions d’euros menys que aquest any.\nDavant d’aquest anunci, els convergents locals es pregunten perquè «el govern del sr. Zapatero» ha decidit «ara, enmig d’una crisi ferotge» reduir les aportacions de l’Estat espanyol als ajuntaments, doncs consideren que aquesta decisió significar ofegar econòmicament els ajuntaments i, en conseqüència, també «ofegar els ciutadans en plena crisi».\nConvergència considera que la pèrdua d’aquests 1.100 milions d’euros d’ingressos en el món municipal, sumats al deute ajornat amb el govern espanyol de 2.500 milions, deixarà «un panorama realment difícil que a tots els governs municipals els costarà, de ben segur, suor i llàgrimes gestionar». Una situació que «promet ser crítica en els propers mesos si l’Estat no hi posa remei».\nI és que les finances dels ajuntaments catalans, remarca CDC, «estan doblement tocades» per la davallada dels ingressos i per la reducció de les aportacions de l’Estat espanyol anunciades per a l’any vinent.\nEn aquest sentit, els convergents locals destaquen les mobilitzacions engegades per l’Associació de Municipis i Comarques de Catalunya i la Federació de Municipis de Catalunya per reclamar la millora del sistema de finançament local, així com la moció aprovada per unanimitat el darrer ple municipal de Sentmenat en el mateix sentit.\nCDC Sentmenat considera que per afrontar aquesta etapa, «la més adversa que han hagut de viure mai els ajuntaments en temps de democràcia» caldrà una bona administració dels recursos propis i un tracte molt rigorós dels comptes.\nSet 30, 2009 Redacció\nUnanimitat en la reclamació d’una millora del finançament localPIMEC defensa la prolongació dels Ferrocarrils Catalans fins a Granollers


Curs LIGHTROOM 3 - Ramon Cugat\nSortides Fotogràfiques i Cursos de Cap de Setmana\nCurs: Lightroom 3 - nivell bàsic\nDates: 9 i 10 d'abril\nHores: 14 hores\nLloc: Casa de colonies en el Parc Natural del Montseny\nAquest curs està destinat a tots aquells aficionats de la fotografia que volen aprendre a treballar amb el LR, i a la vegada millorar el flux de treball des de la càmera fins a tenir una imatge acabada a l'ordinador.\nAmb el curs es lliurarà un dossier i un CD amb el programa en versió demo (que es pot baixar des de la pàgina web d'Adobe) i extres així com una sèrie d'imatges per a ser treballades durant el curs.\nÉs altament recomanable per a aprofitar al màxim el curs que els alumnes duguin un portàtil per a treballar amb el LR durant el curs. En cas de que algú no dugui portàtil l'haurà de compartir amb algun alumne.\nTambé és recomanable de dur un paquet d'unes 50 o 100 fotografies per a practicar amb l'importació d'imatges.\nEl dissabte a la tarda es farà una sortida fotogràfica d'una hora per a fer una sèrie de fotografies que s'usaran durant el revelat.\nEl preu inclou el curs i l'allotjament a pensió completa.\nAquest curs es realitzarà en una casa de colònies. L'allotjament serà en habitacions comunitaries. Cal dur llençols o sac de dormir.\nDistribuió del curs\n- 10:00 Inici del curs\n- Que és el LR i preliminars\n- La importació d'imatges\n- 15:30 Sortida fotogràfica d'una hora\n- El mòdul de la Biblioteca - classificació d'imatges\n- 10:00 - El revelat\n- 16:00 - L'exportació i els mòduls de visualització\n- 18:00 - Fi del curs\n- Presentació Lightroom, el que ofereix\nFotografia digital - conceptes previs i configuració inicial\n- Tipus de fitxers d’imatges\n- Perfils de color, Espais de Color, Profunditat de color\n- Tipus d’ordinadors\n- Percepció de l’ull i condicions a quan es treballa amb imatges\n- Descàrrega (Importació)\n- Edició de les imatges (comparació a dos i comparació múltiple)\n- Reanomenat de les imatges\n- Captioning (posar informació - Metadades)\n- Processat (revelat)\n- Ús final de les imatges\n- Els Catàlegs i les còpies de seguretat\n- Organització en Lightroom i en DD\n- Importar i Reanomenar\n- Interfície en general (mòduls, barres i panells)\n- Funcions i visualitzacions de la Biblioteca\n- Els Panells i les barres\n- Com seleccionar (Banderes i estrelles, i comparació entre imatges)\n- Còpies Virtuals\n- Significat de les icones en les miniatures\n- Buscar i filtratge d’imatges\n- Histograma, com llegir-lo\n- Equilibri de Blancs\n- La funció pròpia (exposició, saturació, contrast i B&N i també eliminació del soroll i aplicar l'enfocament)\n- Funcions avançades I (Ulls rojos, Eliminar Motes de Pols, Reenquadrar)\n- Funcions avançades II (Filtre Degradat, Pinzell d’Ajustament, etc...)\n- Altres ajustaments (virats, vinyeteig, etc...)\n- Copiar i sincronitzar revelats per a revelar per lots.\n- Revelats preconfigurats\n- Historial del revelat\n- Per a que serveix exportar\n- Creació de models d’exportació\n- La funció pròpia (Per a crear una visualització ràpida de les imatges, amb cert grau de personalització)\n- Crear i guardar plantilles\n- Imprimir imatges i contactes\n- La funció pròpia (per a penjar a internet una mostra fotogràfica)\n- Dreceres de teclat - Shortcuts\n- Llibres i Enllaços\nEn cas de que vulgueu rebre més INFORMACIÓ o us vulgueo INSCRIURE al curs podeu contactar amb mi mitjançant l’e-mail cursos@ramoncugat.com


negre i verd: Muralles, murs, tanques i fronteres.\nDe fet, paraules com municipi deriven d’emmurallar (munire), un municipi és una població envoltada per un mur (sembla irònic parlar de municipi lliure). Durant la major part de la història recent de la humanitat la llibertat de moviments ha estat i és una cosa desconeguda, de fet aquesta llibertat es comença a extingir amb l’aparició de la dominació civilitzada, amb la aparició dels estats i de la propietat (sigui estatal o privada). En aquesta dominació tenen un paper clau les muralles com a clos tancat dels qui son ciutadans (dominats), front a aquells que estan fora, els proscrits, que poden ser abatuts, o empresonats per “els ciutadans” (fronteres, civilitzacio i tecnomurs).\nLes muralles no han de ser forçosament físiques o materials, no cal la pedra per confinar a les persones. A la civilització de les planes de l’Indo, entre el 2600 i el 1800 a.c. es van desenvolupar grans ciutats (Harappa tenia entre 80.000 i 60.000 habitants) sense l’aparició de grans palaus ni temples, les estructures militars trobades (muralles, torres, forts...) son dèbils en comparació amb les de ciutats importants de la mateixa època, i semblen tenir un us de defensa més contra les crescudes del riu que per a la guerra (civilització de l'Indo).\nMalgrat aquesta falta de senyals de confinament a l’Indo, la societat de Harappa i les altres ciutats estaven fortament estratificades, havia un urbanisme molt estricte i una enginyeria molt desenvolupada (sobretot per proveïment d’aigua potable i desguàs de les residuals). La separació estricta en barris per activitats fa pensar en una societat dividida en castes, predecessora de la de la Índia contemporània.\nNo cal anar tan lluny, fa relativament poc, fins a finals del segle XIX i principis del segle XX per viatjar més de 30km del lloc de residència, a l’Estat Espanyol (i a la pràctica totalitat dels estats europeus), feia falta un passaport expedit per la policia, passaport que generalment sols era vàlid per anar a un lloc determinat en un període determinat. Els passaports (permisos per viatjar) son un invent molt antic, a la bíblia se’n parla per l’imperi persa, s’explica com en el 450 a.c., es va expedir un passaport a un agent d’Artaxerxes I. Però és segur que regnes i imperis anteriors també els utilitzaven. De fet la paraula passaport sembla procedir d’un terme lligat a les portes de les ciutats, a les portes de les muralles.\nMoltes de les obres arquitectòniques que han perdurat al llarg dels mil·lennis han estat les muralles, tan ben construïdes i tan sòlides que han arribat fins nosaltres. Per exemple la Gran Muralla de la Xina, un obra viva en perpètua mutació que es va desenvolupar entre el segle V a.c. i el segle XVI (dinastia Ming) i que recorre 21.196km. O també la Muralla d’Adrià construïda el segle II per els romans per separar el sud “civilitzat” d’Anglaterra del nord “salvatge” dels pictes, aquesta muralla s’estenia al llarg de 120km.\nDes de que es construïen les grans, i petites, obres d’enginyeria de les muralles de pedra, de fusta o de terra (terraplens), fins ara el confinament ha anat variant i s’ha anat fent més lleuger (per alguns dels habitants del mon, per altres encara hi ha sòlids murs de pedra), fins arribar en alguns cassos a “desmaterialitzar-se”. La desmaterialització és uns dels mites, totalment fals, de la modernitat digital. No existeix la producció desmaterialitzada, tots els núvols d’internet, totes les xarxes socials, totes les bases de dades i tots els sensors i sistemes de control, tenen una base material que consumeix grans quantitats d’energia per el seu funcionament. És una materialitat que es desplaça a un lloc amagat, però existent, per exemple, quan om te dades al núvol vol dir que les te un altra posseïdor al seu ordinador físic sòlid i material...\nAixí el control biomètric (els 10 dits de les mans i la cara...) dels visats de les persones de “fora” de l’espai Schengen, el control dels passatgers de vols i vaixells (i en molts cassos ferrocarrils), no son murs de pedra picada però son més efectius (control biomètric ).\nA més hi ha un desplaçament del control de fronteres, murs i barreres vers l’aparellatge tecnològic. Moltes barreres son substituïdes (o complementades) amb càmeres òptiques o termogràfiques, amb sensors de moviment de tecnologies diverses, amb sistemes de radar, drons, vigilància per satèl·lit...\nLes “trochas” de la guerra colonial de la independència de Cuba.\nA l’exercit espanyol cal reconèixer el “mèrit” d’haver sigut pioner en l’ús de barreres tecnificades i de sistemes de concentració de la població no combatent.\nEmpantanegat a la guerra colonial, a la que no trobava solució, l’exercit espanyol (i l’estat) van optar per mesures bàsicament tecnològiques. Donada la geografia de Cuba, llarga i estreta, i donat que la mobilitat i el coneixement de territori eren un dels majors actius dels insurgents, es va decidir segmentar l’illa transversalment a base de línies fortificades: les “trochas”.\nEn total es van planificar 5 “trochas” i 6 “línies militars”, les “trochas” havien de ser fortificades i impermeables, mentre que les línies eren camins àmpliament desbrossats, sovint d’uns centenars de metres d’ample.\nDe les 5 “trochas” planificades finalment sols se’n van construir totalment dues, la de Mariel (la primera) per aïllar la província de Pinar del Rio (segurament la més insurgent) i la “trocha de Jucaro a Moron” que partia la illa en dos, l’Oest insurgent i més pobre i l’est, més ric i més espanyolista. Una tercera, la de Baga va quedar inacabada i les altres dues van ser línies militars (camins desbrossats) especialment amples.\nLa “trocha” més representativa, i la que va centrar la major part de la lluita, va ser la de Jucaro a Moron (vàries vegades travessada per destacaments insurrectes), la “trocha” tenia uns 70km de llarg, estava organitzada en tres graons orientats cap l’oest. Al llarg de la “trocha” havia un fort cada kilòmetre, els forts eren edificis de dues plantes (de 5x5 metres) amb una torre a dalt de tot a uns 14 metres d’alçada, entre fort i fort havia un blocao, un edifici d’una plata amb teulada, entre fort i blocao 3 llocs d’escolta (més senzills parapetats i amb sostre). En total la “trocha” tenia 65 forts, 67 blocaos i 406 llocs d’escolta.\nLa “trocha” disposava d’un sistema de comunicació heliogràfic (emprant llum i miralls), cada torre dels forts disposava d’un aparell de comunicació i al segon graó de la “trocha” havia unes torres més altes que podien comunicar amb tots els forts i amb els centres de comanament, aquest sistema no podia ser tallat per l’acció dels insurgents.\nAl llarg de la “trocha” es va construir un tren de via estreta amb combois blindats i paral·lelament una línia telegràfica, més ràpida que el sistema heliogràfic (i activa a la nit), però que podia ser tallada per l’acció dels rebels.\nEntre els diferents punts de la “trocha” s’estenien trinxeres estacades i filats espinosos. El tema dels filats espinosos és particularment interessant. El filat va ser una revolució en l’encerclament de terres i un instrument bàsic per la colonització dels EUA, lloc on es va inventar el 1874... (història política del alambre de espino ).\nLa “trocha” de Jucaro a Moron es va començar a 1871, només 3 anys desprès d’inventar-se el filat espinós, ràpidament aquest element va ser incorporat a la “trocha”, segurament la guerra de Cuba va ser el primer gran experiment per aplicar el filat espinós als usos militars, us en el que ha brillat fins l’actualitat.\nAl voltant de la “trocha” es desbrossava un ampli espai de terreny per facilitar la visibilitat i el foc contra els intents de creuar-lo, aquest espai era sovint d’un kilòmetre per banda. Les cases i llogarrets afectats per aquest desbrossament eren concentrats en poblacions artificials per controlar als habitants impedir que col·laboressin amb els insurgents, en això els militar espanyols també es varen anticipar als “aldeamientos” de les guerres colonials portugueses i als pobles tancats tan emprats a Indoxina (Vietnam, Indonèsia...). Cap al final es va decidir la política criminal de concentrar tota la població possible en camps, es diu que els primers camps de concentració, les “reconcentraciones”, en ells es van “reconcentrar” un 20% de la població cubana, la majoria de la població rural que recolzava als rebels. Les condicions dels camps eren tan dolentes que van morir de gana i de malalties entre 100.000 i 300.000 cubans segons valoracions conservadores (entre el 6 i el 19%). És més que provable que igual que a les “trochas” els camps de reconcentració estiguessin cercats per filat espinós.\nEl responsable (no l’únic) d’aquesta tecnologia repressiva va ser el general Weyler, amb una àmplia experiència contrainsurgent rural i urbana, va actuar contra partides carlines i va ser Capità General de Catalunya entre 1893 i 1896, on va desenvolupar una forta repressió antianarquista, el primer any van haver més de 415 empresonats i nombrosos executats... en tornar de Cuba va tornar a ser Capità General de Catalunya (1909/1914) i va participar en la brutal repressió de la Setmana Tràgica-\nLa “trocha” no va ser gaire eficaç per guanyar la guerra, malgrat el seu desplegament tecnològic. El 1897 el govern espanyol, esgotat per les despeses de la guerra i amb més de 250.000 soldats sobre el terreny, va proposar donar l’autonomia a Cuba, però era tard, davant del risc de que els cubans fossin realment independents, els EUA van intervenir i Cuba va passar a estar sotmesa a un altra potència colonial a partir de 1989.\nLa metodologia inaugurada a Cuba va ser emprada a tot el llarg del segle XX i el que portem del XXI com eficaç sistema de contrainsurgència, aïllar als rebels de la població que els dona suport i castigant al conjunt del poble restringint la seva llibertat en diverses activitats quotidianes, especialment en la mobilitat. Els checkpoints dels territoris ocupats de Palestina en son un exemple.\nUn mon ple de murs.\nEl mon ara mateix és un mon ple de murs i muralles més o menys tecnificades, segons els que les conten ni ha unes 65, construïdes o en construcció, però sols hem trobat 30. Aquestes 30 muralles s’estenen per 21.621km, amb una alçada mitjana de 4,2 metres.\nHi el mite de que les barreres i muralles s’alcen entre els països desenvolupats (de nord) i els subdesenvolupats (del sud), però també n’hi ha entre els països emergents i els seus veïns, així entre Índia i Bangladesh s’ha intentat alçar un mur per aturar la immigració, igual que entre Iran i el Balutxistan “pakistanès” o entre Xina i Corea.\nAquests murs fan també d’aturador en la llunyania. De fet a la frontera entre Pakistan i Iran se l’anomena “l’autopista cap a Londres”, ja que encara que molts dels immigrants busquen ocupació a l’Iran, molts d’altres continuen vers Europa.\nEls murs que aixequen els països poderosos son els més costosos i els més tecnificats, de fet els prototips de mur són els de la frontera EUA Mèxic i els murs aixecats per l’estat d’Israel a la Palestina ocupada. Les empreses que han estat concessionàries en aquestes construccions son les empreses més sol·licitades per aquells que se les poden permetre.\nA Europa no sols tenim els murs grollers aixecats als països de l’est, els murs entre Bulgària i Turquia, entre Eslovènia i Croàcia, entre Hongria i Sèrvia, entre Macedònia i Grècia... tenim també les tanques de Ceuta i Melilla, que encara que estar en territori nord-africà, estan administrades per Espanya. Aquestes tanques, malgrat la seva dubtosa eficiència són de les més avançades tecnològicament (les màquines de separació més eficients i mortíferes).\nPero el mur material més repulsiu ha estat alçat recentment, i és el mur més curt dels que hi ha al mon (1 km)... el mur de Calais, un mur que envolta un tram d’autopista que connecta amb el port i la entrada del túnels de Calais.\nEn aquest mur es combinen tecnologies punteres de control i dominació cara als “proscrits”, amb el discurs amable i de bon rotllo vers els “ciutadans”.\nPer un cantó superfícies super lliscants, càmeres de videovigilància avançada, filats espinosos de la darrera generació, amb una visió poètica del mur per la cara contrària dels “invasors”. Per l’altra, a la cara que dona a l’autopista el mur es preveu que estigui recobert de vegetació exuberant i verda per donar una imatge no-agobiant als conductors que passin per la carretera.\nA Europa tenim cada cop un murs “virtuals” més alts (igual com a arreu del mon), aquest murs giren al voltant de les bases de dades que maneguen el Frontex i la eu-LISA (dos organismes de control de fronteres i de bases de dades).\nEl FRONTEX (143 milions d’euros de pressupost per el 2015) és una agència de la UE que es dedica al control de les fronteres exteriors, especialitzat en “retorns”, te en cartera formar un cos de duaners de 15.000 homes i el seu desig és poder actuar sense la petició dels estats (naturalment els estats es resisteixen). Irònicament la seu central del FRONTEX està a Polònia, a Varsòvia, a sobre dels terrenys que va ocupar el gueto de Varsòvia anorreat per els nazis.\nS’estan bastint unes enormes acumulacions d’informació al voltant d’una munió de bases d’informació controlades estrictament per els estats, la UE i les seves Agències. Bases de dades on s’acumulen descripcions personals, dades biomètriques, controls d’entrades i sortides, registres de passatgers.... son el Sistema d’Informació de Schengen (SIS I i II), el Sistema d’Informació dels Visats (VIS), l’EURODAC (base de dades d’empremtes dactilars), el Sistema d’Entrades i Sortides (SES), els sistemes d’informació de coordinació local (SIRENE)... lògicament connectats tots no sols amb FRONTEX, sinó també amb EUROPOL i amb les policies estatals (http://www.europarl.europa.eu/ftu/pdf/es/FTU_5.12.4.pdf ).\nDurant molts anys les muralles, tanques i fronteres impedien que la gent marxes d’on estava, sobretot durant els anys de la guerra freda i del teló d’acer... ara serveixen sobretot per impedir que els qui estan “fora” entrin... però és provable que en un futur, fins i tot en els països rics i desenvolupats, les muralles i tanques serveixin per impedir-nos sortir, llavors ens trobarem en una situació anàloga a la dels que volen entrar, al cap de vall tot queda reduït al poder per fer que no puguis moure’t fora d’on el sistema estatal corporatiu vol que estiguis.\nDes de els murs prehistòrics fins les modernes bases de dades i sistemes de control social hi ha un fil conductor... el control socials, el control econòmic, els estats, el poder corporatiu i... LA DOMINACIÓ.\nResistir a la dominació és resistir als mur que separen als dominats, contra els estats, les corporacions del capital i les seves fronteres.!!\nPublicat per negre verd a 14:12


Els sistemes d'energia híbrida solar són sistemes híbrids d'energia que combinen l'energia solar d'un sistema fotovoltaic amb una altra font d'energia que genera energia. Un tipus comú és un sistema híbrid dièsel fotovoltaic, que combina generadors d'energia solar fotovoltaica (PV) i dièsel, o grups electrògens dièsel, ja que PV té tot just un cost marginal i es tracta amb prioritat a la xarxa. Els grups electrògens dièsel s'utilitzen per omplir constantment l'espai entre la càrrega actual i la potència real generada pel sistema fotovoltaic.\nAtès que l'energia solar fluctua i la capacitat de generació dels grups electrògens dièsel es limita a un cert rang, sovint és una opció viable incloure l'emmagatzematge de la bateria per optimitzar la contribució de l'energia solar a la generació general del sistema híbrid.\nEls millors casos de negocis per a la reducció de dièsel amb energia solar i energia eòlica normalment es poden trobar en ubicacions remotes perquè aquests llocs sovint no estan connectats a la xarxa i el transport de dièsel a llargues distàncies és costós. Moltes d'aquestes aplicacions es poden trobar en el sector de la mineria ia les illes\nEl 2015, un estudi de cas realitzat en set països va concloure que, en tots els casos, la generació de costos es pot reduir hibridant minirredes i xarxes aïllades. No obstant això, els costos de finançament de les xarxes elèctriques amb motor dièsel amb energia solar fotovoltaica són crucials i depenen en gran mesura de l'estructura de propietat de la planta d'energia. Si bé les reduccions de costos per als serveis públics estatals poden ser importants, l'estudi també va identificar que els beneficis econòmics a curt termini són insignificants o fins i tot negatius per als serveis públics no públics, com els productors d'energia independents, atesos els costos històrics en el moment de l'estudi.\nAltres híbrids solars inclouen sistemes de vent solar. La combinació d'energia eòlica i solar té l'avantatge que les dues fonts es complementen entre si perquè els temps pic d'operació per a cada sistema ocorren en diferents moments del dia i l'any. La generació d'energia d'aquest sistema híbrid és més constant i fluctua menys que cada un dels dos subsistemes components.\nL'energia solar fotovoltaica intermitent / no despachable a les tarifes baixes prevalents colpejades amb emmagatzematge d'electricitat per calor bombejat pot oferir l'energia més barata disponible durant tot el dia a la comanda.\nSistemes híbrids solars tèrmics\nEncara Solar PV genera energia intermitent més barata durant el dia, necessita el suport de fonts sostenibles de generació d'energia per proporcionar energia durant tot el dia. Les plantes solars tèrmiques amb emmagatzematge tèrmic són generació d'energia neta i sostenible per subministrar electricitat durant tot el dia. Poden atendre perfectament la demanda de càrrega i funcionen com plantes d'energia de càrrega base quan l'energia solar extreta es troba en excés en un dia. La combinació adequada d'energia solar tèrmica (tipus d'emmagatzematge tèrmic) i energia solar fotovoltaica pot coincidir completament amb les fluctuacions de càrrega sense la necessitat d'un costós emmagatzematge de la bateria.\nDurant el dia, el consum addicional d'energia auxiliar d'una planta d'energia solar tèrmica és gairebé el 10% de la seva capacitat nominal per al procés d'extracció d'energia solar en forma d' energia tèrmica. Aquest requisit de potència auxiliar pot estar disponible a partir d'una planta fotovoltaica més barata mitjançant la concepció d'una planta solar híbrida amb una combinació de plantes solars tèrmiques i fotovoltaiques en un lloc. També per optimitzar el cost de l'energia, la generació pot ser de la planta solar fotovoltaica més barata (33% de generació) durant el dia, mentre que la resta del temps en un dia és de la planta d'emmagatzematge solar tèrmica (67% de generació de la torre d'energia solar i tipus de canals parabòlics) per complir amb l'operació de càrrega base les 24 hores. Quan la planta d'emmagatzematge tèrmic solar es veu obligada a inactivar causa de la falta de llum solar local durant els dies ennuvolats en la temporada de monsons, també és possible consumir (com un sistema d'emmagatzematge de bateria de menor capacitat, baix cost i menor eficiència) el poder econòmic excedent / feble de les plantes d'energia fotovoltaica, eòlica i hidroelèctrica mitjançant l'escalfament de la sal fosa calenta a una temperatura més alta per convertir l' energia tèrmica emmagatzemada en electricitat durant les hores punta de demanda quan el preu de venda d'electricitat és rendible.


el diari d'en Manel Mas: de novembre 2009\nJa fa un temps que estem acampats al peu del darrer obstacle que artificialment ens han col·locat per acabar el recorregut de la revisió de l’Estatut. Estem esperant que el Tribunal Constitucional resolgui el recurs que va presentar el Partit Popular. Les darreres noticies no pinten bé, gens bé. Hi ha inquietud a la societat, a les institucions i a la majoria de les forces polítiques de Catalunya.\nEl President Montilla acaba de fer una mesurada declaració sobre el tema. En el seu paper institucional, però també en el seu paper representatiu.\nEstem, deia abans, al peu del darrer obstacle. Sí, una mica cansats ja. Més que cansats, avorrits. Mirem, recelosos, als que tenen la clau per salvar l’obstacle.\nEntre els acampats, en el seu neguit, alguns ja estan desempolsegant vells trabucs, calçant-se les espardenyes (o les xiruques) per saltar per sobre del obstacle i intentar aconseguir superar-lo per les “braves”. El recorregut d’aquesta resposta és previsible: Frustració, desencís, mala sang, tensió, i esperem que no comporti trencadissa com en altres moments de la nostra història (els anys 30).\nAltres dels acampats, també neguitosos, tant per l’obstacle com per possibles respostes com les que acabo d’apuntar, comencen a albirar amb resignació un solitari i llarg camí, lluny altra vegada de la Terra Promesa, condemnats pels déus. Caldrà aprovisionar-se d’aigua i de paciència, molta paciència. Estaran molt sols.\nPer últim, potser alguns dels acampats, grans (o vells), pensaran que ja han caminat prou i que ja no tenen ganes d’anar a trescar per esquives muntanyes o caminar esgotats per llunyans deserts pedregosos, Ho deixaran, se’n aniran a casa a veure i viure.\nSi aquest acaba sent el panorama resultant alguns en seran els responsables. Sobre ells caurà tot el pes de la història. Com en altres vegades.\nCal tornar a Salvador Espriu:\n...recorda sempre això Sepharat,\nCant XLVI de “La pell de brau”\nMadrid, 24-26 de novembre.\nPublicat per Manuel Mas i Estela a 8:46 p. m. 2 comentaris:\nPublicat per Manuel Mas i Estela a 9:07 a. m. Cap comentari:\nPublicat per Manuel Mas i Estela a 2:19 p. m. Cap comentari:\nPublicat per Manuel Mas i Estela a 2:06 a. m. Cap comentari:\nLlegeixo un article d’en Jordi Font al blog de Catalunya Causa Comuna sobre els afers que ens estan sacsejant aquests dies. “Més política, més democràcia”, publicat al diari Avui el 1 de novembre.\n“LA RADICALITZACIÓ de la democràcia és l’únic antídot efectiu contra el buidatge de la política, contra la seva reducció a la mera conquesta del poder, contra la privatització de la política, contra la corrupció. Sí, només hi ha una recepta: més política, més democràcia.”\nAquest paràgraf ve precedit d’una cita del que varen escriure Raimon Obiols i Antoni Comin a “Paraules del socialisme” l’any passat.\nÉs cert, hem, estem, assistit remugant però inoperants (impotents?), al buidatge de la política, a la seva reducció sols electoral, a la seva privatització, i n’estem veien els resultats. Però m’inquieten algunes de les propostes que es fan per la represa de la política. Són propostes que –crec- obliden algunes característiques complexes de la societat en què vivim i dels seus components, els ciutadans/es, que d’això algunes vegades en tenen el títol però escassos elements per esdevenir-ne plenament.\nTinc la percepció que a mesura que et fas gran dónes més rellevància als coneixements per comprendre el què passa. D’aquí la importància que s’ha de donar a l’ensenyament i a la cultura per formar persones responsables i per tant més lliures. Participar, i decidir, en processos democràtics des del desconeixement, des de la manipulació o des dels instints primaris, no crec pas que sigui bo. Fins i tot pot ser contraproduent. Quants Savonaroles i quantes bullangues il·lusionades i estèrils no hem vist en el decurs de la història?\nM’hi he trobar moltes vegades en les explicacions de temes hisendístics que conec una mica. No fa pas gaire. I les eines que tenim per formar a la gent, l’escola, els mitjans de comunicació, les associacions polítiques i socials, no és que siguin gaire reeixides en aquest objectiu. Amb les seves visions corporativistes, de profit o d’interès particular, moltes vegades esdevenen tot el contrari.\nAra, hi ha qui pensa que amb les noves eines que possibilita la revolució tecnològica podrem avançar més de pressa. O no, penso. Sí que és cert que hi han moltes més finestres al món. Moltes més possibilitats d’expressió que mai. Es trenquen els vells monopolis d’uns quants sobre el saber i l’opinió, però el que fins ara es veu per la xarxa és força descoratjador. Hi ha molta porqueria, molta banalitat, molta estultícia i això no és bo.\nNo perquè hi hagin moltes expressions individuals penjades és ja de per sí un símptoma d’avanç. Hi hauria d’haver més opinió expressada col·lectivament amb els fonaments més rigorosament construïts. D’aquí la necessitat d’eines associatives, digueu-li com vulgueu, per fer política. D’aquí el llastimós penar de les que tenim .\nPerò, vaja. En el món d’avui potser això és com demanar la lluna.\nEn Josep M. Vallès tanca un article sobre la inexperiència dels polítics i la seva possible superació amb algunes propostes, però diu: “Amb tot això, es facilitaria la correcció d’un fenomen preocupant. Però no serà possible sense la pressió organitzada d’una ciutadania atenta a la cosa pública i que rebutja la deriva demagògica i antidemocràtica de la política de l’antipolítica”.\nEn la seva crònica sobre les reticències txeques a la ratificació del tractat de Lisboa, C. Galindo, clou amb unes paraules del director de la Universitat de Nova York a Praga, Jiri Pehe: “Cuando todo el mundo en el bar piensa, mientras ve las noticias en la televisión, que lo haría mejor que sus líderes, es que algo falla.” Brutal!\nLlegeixo a L’Hora, dels amics de Nou Cicle, el comentari de Sebastià Sardine a un editorial, comença així: “La política l’estan deteriorant els polítics. No es pot estar tants anys en política, s’acomoden, dominen el medi , es creen agenda de contactes, negocis i.. finalment cauen. Molts estan en política per això. Pel sou, per l’agenda, pels contactes, pels negocis col·laterals.”\nI clou, molt fort: “Fa anys que no milito en cap partit, tot i que vaig militar-hi, havent estat regidor i constatant com, l’administració es una maquina diabòlica que engull projectes i iniciatives de qui vol realment aportar noves idees i esforç pel be comú, be comú i propostes que son enteses per la màquina política, com un intrús que cal extirpar.”\nPer cert, en els blogs amics del Nou Cicle m’ha agafat al peu de la lletra i m’han deixat fossilitzat en una entrada endarrerida d’un mes.\nLa que està caient! Aquí, allà, arreu,... La gent s’ho mira, la gent ens mira, t’ho diuen al carrer, al bar quan vas a esmorzar (no dic els comentaris que llegeixes a la xarxa, esfereïdors), tens una sensació d’impotència, continues posant-hi la cara i el coll.\nPenses: Tot plegat, si és qüestió de decantar-se per que en vinguin de millors, dons mira, no passa res. Fet i fet, la nostra generació ha fet la seva feina i potser sí que ara ens toca descansar i cal que en vinguin uns altres. Però, a cas hi són? Hi són ja? Els veiem a venir o no? Les esbravades individuals, desorganitzades, deriven sols en bullangues que sempre acaben aprofitant els poderosos pels seus interessos. Qui agafa el relleu i amb quines eines?\nHem d’explicar bé –tan bé com sapiguem- el què passa i per què passa. No nomes en la política, sinó en l’economia, en la societat. El que es pot fer i el que no. I també hem d’explicar ben bé que per millorar i/o canviar les coses cal fer-ho organitzadament. Que la democràcia que gaudim permet moltes coses. A veure si al final nosaltres som molt dolents però no n’hi ha de millors.\nPublicat per Manuel Mas i Estela a 9:10 p. m. Cap comentari:


El vel d'Harmonia: El to\nCamil.la Pérez Salvà 2 de gener de 2012 a les 12:25\nTens raó, de vegades coves una idea temps i temps, però no troba l'escletxa per on sortir, va madurant... i finalment un dia sense pensar-ho pren cos d'una manera que sembla senzilla, deu ser això del to.\nOlga Xirinacs 2 de gener de 2012 a les 13:06\nEl to, en música, es pot trobar encara que sigui desafinat. ¿Qui assegura que una tonalitat pugui ser pura? Per a uns ho serà, i per a altres no. Tot és subjectiu, o relatiu, depèn del filòsof que ho dictamini.\nMariàngela Vilallonga 2 de gener de 2012 a les 15:16\nI potser també té a veure amb l'estat d'ànim?\nmontse 2 de gener de 2012 a les 20:28\nSalut i molta imaginació per aquest any.


Exemples de bones pràctiques – Page 2 – Turismefàcil\nCategory: Exemples de bones pràctiques\nExemples de bones pràctiques Notícies Personal Turisme sense barreres. Rutes de més d'un dia 11/07/2011 11/07/2011 by Silvia\nBlogs i webs de turisme a l’estranger II\nAvui prosseguim amb informació sobre blogs o webs d’informació turística. Són en anglès però podeu fer servir el traductor de Google si no en sabeu prou. Accessible Tourisme Research: des d’Austràlia, però té molta informació interessant i hi podeu comprar el llibre” Accessible Tourism: Concepts and Issues”. ACCESSIBLE TRAVEL – Elderly Travel, Disabled and Wheelchair …\nExemples de bones pràctiques Transport adaptat Turisme sense barreres. Rutes de més d'un dia 08/07/2011 08/07/2011 by Silvia\nAlel.luia!!! Per fi s’han canviat les mesures de seguretat de l’aeroport per a les persones usuàries de cadires de rodes. Esperem que s’hagi acabat la comèdia de sentir-te tractat com si portéssis urani enriquit. De totes maneres, em pregunto si continuarà igual el tema d’haver de treure’t les sabates o si també et podran passar …\nEsport Exemples de bones pràctiques natura Notícies 17/06/2011 17/06/2011 by Silvia\nUs presentem el programa de l’Agència Iberski Orizonia. Hi ha activitats de mar i de muntanya: vela, esqui nàutic, busseig, golf, senderisme, 4×4…totes elles a Mallorca i amb allotjaments en establiments sense barreres arquitectòniques. Una bona iniciativa.\nConsells Exemples de bones pràctiques 27/02/2011 01/04/2011 by Silvia\nWebs i blogs estrangers\nTot i que cada vegada hi ha més blogs i webs sobre temàtiques similars a la nostra (turisme accessible), molts altres països ens porten un avantatge estratosfèric, especialment Estats Units. El llistat per ciutats, estats, comtats, i tots els -ats haguts i per haver és enorme, de manera que si ens endinsem en la selva …


L'exalcaldessa de Madrid Manuela Carmena serà la pregonera de La Mercè del 2019, segons ha anunciat l'Ajuntament de Barcelona en un comunicat. El pregó serà el 20 de setembre al Saló de Cent del consistori. Carmena va viure a Barcelona fugint de la repressió política l'any 1966.\nMentre estava a Catalunya va participar en la creació de l'associació clandestina 'Dones Democràtiques', juntament amb Montserrat Roig i Mercè Olivares. Tres anys més tard va tornar a Madrid. El cartell de la festa major de la capital catalana és obra de la il·lustradora Maria Corte.\nLa Mercè d'enguany és una dona negra i al seu cabell es poden veure diferents figures, entre elles el vaixell Open Arms. Beirut és la ciutat convidada d'aquest any.\n— Manuela Carmena (@ManuelaCarmena) 9 de juliol de 2019\nManuela Carmena es va llicenciar en dret l’any 1965. Va començar a exercir la carrera judicial el 1981. El 1986 va rebre el premi nacional Drets Humans. També ha estat vocal del Consell General de Poder Judicial i és una de les fundadores de l’associació progressista Jutges per a la Democràcia. Va ser triada jutgessa degana de Madrid el 1993, i també ha estat presidenta-relatora del Grup de Treball sobre la Detenció Arbitrària de l'Organització de les Nacions Unides.\nPel que fa al cartell d'enguany, és obra de Maria Corte. Filla de pares d’origen argentí, va néixer a Barcelona l’any 1983, i des de petita va viure al barri de Gràcia. Va estudiar il·lustració a l’Escola Massana, i fa de 10 anys va rebre el primer encàrrec important: el cartell per a les Festes de Santa Eulàlia 2009. Dos anys després es va obrir camí al mercat anglosaxó, a través d’encàrrecs pel 'The New York Times' i la BBC. Ha publicat il·lustracions al suplement Cultures de 'La Vanguardia', al 'Barcelona Metròpolis' o a la revista 'Descobrir'. A nivell internacional, a 'The New York Times', 'The Washington Post', 'Wall Street Journal' o diaris europeus com 'The Times', 'La Repubblica' o 'Le Monde'.\nA l’hora de pensar el cartell de la Mercè, repassant la iconografia de la santa es va trobar també que era una imatge popular a Amèrica del Sud i el Carib, i que sovint aquestes Mercès són tan negres com la mateixa Moreneta. La seva intenció ha estat representar una Mercè barcelonina, mestissa o negra, com tantes ciutadanes, potser nascuda aquí o immigrants, com ho van ser els seus pares.\nDel seu pentinat emergeixen castellers, músics, escultures de Miró i fins i tot alguna bèstia de foc, tot rematat per un mar en el qual navega el vaixell Open Arms.\nLa ciutat escollida per ser la convidada de les festes del 2019 és Beirut, una ciutat castigada per la guerra i que els seus habitants van fer renéixer, convertint-la en un dels grans centres culturals del món àrab.\nDurant les festes es programaran una vintena d'espectacles, entre grups de música, dansa i arts de carrer. Estaran repartits entre el passeig de Lluís Companys i Ciutadella, el Castell de Montjuïc i la Llera del Besòs, sense oblidar l’Avinguda de la Catedral, el Moll de la Fusta i la plaça de Joan Coromines. A més, també hi haurà espai per al cinema, ja que La Filmoteca de Catalunya dedicarà un cicle a la cinematografia libanesa, amb un seguit de pel·lícules sobre Beirut.


La primera Cursa Virtual Palamós proposa dos circuits per pedalar, córrer o caminar\n04/08/2020 Esports - Jordi Rodríguez\nLa cursa virtual es pot fer des d'aquest dissabte i fins al 6 de setembre.\nEl Departament d'Esports de l'Ajuntament de Palamós organitza la primera edició de la Cursa Virtual Palamós. La competició s'obrirà aquest dissabte que ve, 8 d'agost, i s'allargarà fins al 6 de setembre. S'han habilitat dos circuits en què es pot pedalar, córrer o caminar, i que es poden fer tantes vegades com es vulgui dins d'aquest marge d'un mes. Un aplicatiu informàtic permet fer el control de l'itinerari, amb els temps de cada participant.\nLa pandèmia de la COVID-19 ens ha privat de fer proves esportives col·lectives populars, com ara curses a peu o en bicicleta. Com a alternativa s'han creat aquestes curses virtuals que tothom pot fer pel seu compte i en què, al final, es computa el millor temps que hagi fet cada participant. Aquest és el model que segueix aquesta primera Cursa Virtual Palamós. Miquel Brull, cap del Departament d'Esports de l'Ajuntament, explica com va sorgir la idea.\nL'organització de la Cursa Virtual Palamós ha dibuixat un circuit de 10 quilòmetres per córrer o caminar, i un de 50 quilòmetres per fer en bicicleta. Miquel Brull ha explicat a Ràdio Palamós com funciona la participació.\nEls interessats a participar han d'omplir un formulari online i descarregar l'aplicatiu Open Trail Races. Activant el Bluetooth i el GPS del mòbil, el dispositiu detectarà els punts de sortida i arribada del circuit, així com els punts de control intermitjos i els corresponents temps realitzats. S'han establert quatre grups: Sub-23, Sènior de 24 a 34 anys, Màster de més de 35 anys, i finalment Veterans de més de 50. Tots els grups tenen categoria masculina i femenina.\nInformació i accés al formulari d'inscripció de la Palamós Virtual Races.


El festival “El Més petit” afirma que la cultura és segura. – UnaCosa.cat\nEn aquesta 16a edició s’han hagut de reinventar per tal d’oferir tres propostes artístiques en línia en cas que els teatres tanqui. El Festival El Més Petit celebrarà la 16a edició del 14 al 29 de novembre independentment de les restriccions sanitàries. S’han reinventat i han creat una secció digital, El Més Petit als Núvols, amb tres propostes artístiques i tallers de formació.\nD’aquesta manera els més petits podran consumir la cultura del festival d’una manera segura. A més a més, el preu de l’entrada del format virtual serà el mateix que el de les activitats presencials. Segons els organitzadors:\n“s’ha de fer valdre la feina dels artistes, i aquesta és una de les maneres”.


Mostrant documents 221 - 240 de 285 Cercar de nou\n221. Rapte cortesà per a Rigoletto\n222. Ricard per a Glups!!\n223. Ricard per a Glups!!\n224. Rita per a la Nit de Sant Joan\n225. Rus per a Glups!!\n226. Ruth per a Els Pirates\n227. Ruth per a Els Pirates. Acte I\n228. Ruth per a Els Pirates. Acte II\n229. Sebastià per a Terra Baixa\n230. Sebastià per a Terra Baixa\n231. Sebastià per a Terra Baixa. Acte III\n232. Sebastià per a Terra Baixa. Acte III.\n233. Sebastià per a Terra Baixa. Actes I i II.\n234. Senadors per a Juli Cèsar\n235. Senyor Andreu per a Nit de Reis\n236. Senyor Andreu per a Nit de Reis\n237. Senyor Ford de Les alegres casades de Windsor\n238. Senyor Page de Les alegres casades de Windsor\n239. Senyor per a Glups!!\n240. Senyor Tobies per a Nit de Reis


Calaix de sastre 54 by Escola Joan Pelegrí - issuu\nairàmirp i litnafni óicacudE\nels ambients d’educació infantil Ja fa anys que pels racons de les aules, al costat de les columnes del pati, per diferents indrets de l’escola anem fent petites troballes que recollim i guardem en un cofre.\nón petites joies pedagògiques com ara l’aprenentatge cooperatiu, l’apadrinament lector, els projectes, l’hort urbà, la fotografia matemàtica, les PDI, les tauletes i la robòtica... Aquestes iniciatives, darrerament, les escoltem sovint en el món de l’educació i la renovació pedagògica i, des de ja fa uns anys, formen part del procés de canvi que hem iniciat des de l’escola. Tot i així, els canvis sempre són complexes i cal fer-los progressivament i amb un bon assessorament al darrere.\nAquest curs hem decidit iniciar el treball per ambients a Educació Infantil. L’equip de mestres del cicle hem tingut l’oportunitat de compartir experiències i formar-nos al costat de docents d’altres escoles en les quals aquestes pràctiques ja s’apliquen, així com de poder visitar-les.\n“aquestes iniciatives formen part del procés de canvi que hem iniciat des de l’escola” Això ens ha portat a crear un projecte el qual es divideix en cinc espais o ambients diferents: el de construccions, el d’experimentació, l’artístic, el de joc simbòlic i el de teatre. El conjunt de tots aquests fa que els infants puguin desenvolupar\ngairebé totes les seves habilitats i capacitats a través del joc i que se sentin motivats en tot moment per, així, arribar a assolir un aprenentatge significatiu i positiu en les diverses competències.\n“que els infants puguin desenvolupar les seves habilitats a través del joc i se sentin motivats”\nCadascun d’aquests ambients disposa d’una gran varietat de material relacionat amb la temàtica i els docents proposen diverses opcions de treball lliure, fomentant la curiositat, la creativitat i la motivació per l’aprenentatge. Els nens i nenes tindran l’oportunitat de compartir tasques amb la resta de companys del seu curs. Volem uns ambients on l’objectiu sigui compartir, cooperar, escollir, descobrir, crear... per aconseguir que els nens i nenes se sentin còmodes en un “ambient” agradable, fomentant la seva curiositat i el gust per aprendre, respectant el ritme de cadascú i potenciant les seves habilitats. Aina Solsona i Francesc Vallés\nCalaix de sastre 54


Recepta de turró de xocolata saludable | ets el que menges\nNadal amb xocolata de qualitat\nAquestes festes no renunciïs a la xocolata! Per gaudir de dolços llaminers que siguin més saludables, el millor que podem fer és preparar-los a casa a base d’ingredients de bona qualitat. T'expliquem com triar una bona xocolata i fer-la servir per elaborar un turró deliciós.\n11 de desembre 2019 per Redacció\nUn dels ingredients més característics del Nadal és, sense dubtar-ho, la xocolata! En mengem als torrons, bombons, pastissos, xocolata desfeta… i en tot d’elaboracions típiques d’aquestes dates. El gran problema que hi ha és que la majoria de productes comercials preparats amb aquest ingredient que tant ens agrada solen ser molt processats i de mala qualitat. Contenen molt de sucre blanc, greixos hidrogenats, xocolata amb un percentatge baix en cacau, derivats làctics i força additius. No són opcions sanes i, si volem passar un Nadal tan saludable com puguem, els hauríem d’evitar.\nPerò això no vol dir que hàgim de renunciar a la xocolata! Per gaudir de dolços llaminers que siguin més saludables, el millor que podem fer és preparar-los a casa a base d’ingredients de bona qualitat.\nXocolata orgànica i amb un percentatge alt en cacau\nTant si volem preparar bombons com torrons o altres dolços, hem de triar una xocolata de bona qualitat. En primer lloc és important que sigui orgànica, per tal d’evitar la presència d’agrotòxics i assegurar que conté greixos de bona qualitat i que s’ha produït de manera respectuosa amb el medi ambient. En segon lloc, cal que contingui un percentatge alt en cacau per tal d’assegurar que té poc sucre afegit. Les xocolates de 85%, 90% i, fins i tot, 100% són ideals!\nL’únic que cal tenir en compte és que la xocolata 100% només conté pasta de cacau i, per tant, com que no té mantega de cacau, no serveix per fondre. És una xocolata que pot servir per trossejar i afegir per dins o per sobre de pastissos o altres preparacions, però no per desfer i preparar cobertures. En aquest cas, val més fer servir una xocolata del 90%; es fondrà millor i serà menys amarga.\nUna xocolata de bona qualitat per fer servir aquest Nadal és la gamma orgànica de Xocolates Torras, marca pionera en l’elaboració de xocolates sense sucre als anys noranta i que, ara, torna a situar-se a la capçalera de la innovació a tot el món com a primera empresa xocolatera que elabora xocolates bio i sense sucre. Dins la gamma Organic Bio hi ha rajoles del 90% i 100% cacau i també de sabors, com maca i gingebre, sèsam i pol·len o flor de sal, entre d’altres; i dins la gamma Organic Sense Sucre, xocolata negra amb el 72% de cacau. Totes són opcions elaborades amb cacaus orgànics certificats, sense gluten, sabors artificials, colorants ni organismes genèticament modificats.\nUn altre aspecte que cal tenir en compte quan preparem dolços casolans és quin endolcidor farem servir. Com ja deveu saber, el sucre blanc és una substància refinada que genera molts problemes de salut i que, per tant, hauríem de substituir per opcions més sanes.\nEls millors endolcidors sempre són els que aporten dolçor de manera natural, com per exemple:\nFruita: plàtans, compota de poma, pera, mango…\nFruita seca: dàtils, orellanes, panses, prunes o figues\nEspècies, com la canyella i la vainilla\nNo obstant això, cal tenir en compte que els endolcidors també tenen un paper fonamental en la textura de les preparacions; per això, en ocasions especials com les festes de Nadal, si volem obtenir resultats concrets també podem fer servir altres endolcidors com:\nSucre integral de canya o panela\nXarop d’atzavara cru\nUs animeu a preparar els torrons a casa aquest any? Us proposem una recepta boníssima preparada amb xocolata orgànica de qualitat, fruits secs, orellanes i un toc cítric. Us animem a fer-la!\nLa Recepta: Torró cruixent d’amarant inflat i xocolata\n2 rajoles de xocolata orgànica 90% de Xocolates Torras\n30 g d’amarant inflat\n5 orellanes ecològiques\nRatlladura d’1 taronja o mandarina\nPiqueu les avellanes i els pistatxos fins a fer-ne trossets petits.\nTalleu les orellanes a trossos petits.\nDesfeu la xocolata al bany maria i afegiu-hi l’amarant inflat, els fruits secs, les orellanes, la ratlladura de taronja o mandarina i un pessic de canyella.\nCol·loqueu la barreja en un motlle allargat, premseu-la bé i guardeu el torró a la nevera durant 1 hora.\nDesemmotlleu-lo, talleu-lo i gaudiu-ne!


Habitatge Sense Excuses – RODILLO\n*Destacats Campanyes 9 desembre 2019 12 novembre 2020\nHabitatge sense excuses és un espot realitzat per al Sindicat de Llogateres (Barcelona), una plataforma de suport mutu formada per persones arrendatàries que s’enfronten a l’especulació de béns de primera necessitat, com és l’habitatge, en mans de fons d’inversió.\nEl sindicat és una plataforma autogestionada que es finança amb les quotes de socis i sòcies. Per poder seguir organitzant la lluita pel dret a l’habitatge necessiten més afiliacions, així que ens encarreguen un espot amb l’objectiu de sumar noves adhesions.\nEl vídeo compta amb una mica de pressupost per poder formar un petit equip i poder fer servir material professional. S’ha de destacar la participació d’algunes col·laboradores que participen desinteressadament de forma activista, tant amb el seu treball com aportant material tècnic.\nLa campanya té per objectiu interpel·lar a aquelles persones afectades, principalment joves en situació de precarietat. Es tracta de polititzar el problema individual i transmetre la idea que es tracta d’una qüestió col·lectiva resultant d’un sistema on empreses estrangeres es dediquen a l’especulació de l’habitatge a les grans ciutats.\nPer a poder empatitzar amb aquest perfil fem un guió basat en escenes quotidianes on dos personatges protagonitzen un seguit d’accions i situacions: una mudança, una caldera que l’amo no repara, un barri on ja no queden petits comerços… Els dos personatges que expliquen les seves situacions resisteixen a la precarietat mitjançant raonaments basats en l’autoengany i que resulten absurds i còmics des del sentit comú. Els autoenganys es desmunten mitjançant escenes on s’explica la materialitat causal de la seva situació; una situació que no han triat sinó a la que han estat arrossegats. S’estableix una relació dialèctica entre les explicacions en primera persona dels personatges versus una exposició més plausible de les causes mitjançant text sobreimprès a la següent escena.\nCom a referència d’aquesta estructura narrativa basada en l’afirmació/negació de l’afirmació ens fixem en les produccions de la parella còmica Pantomima Full, ja que els seus vídeos són coneguts a les xarxes i el seu humor és proper al perfil del col·lectiu a què es pretén interpel·lar. Altres referències són sèries de ficció com The Office, l’actor Rickie Gervais o Fleabagi la seva creadora Phoebe Waller-Bridge entre d’altres. En tots aquests casos es tracta d’un sentit de l’humor que posa sobre la taula la vergonya pròpia i aliena i utilitza per reforçar l’estranyament i la desnaturalització de la història, l’estratègia fílmica que els personatges mirin i parlin directament a càmera.\nImatges per a samarretes del Sindicat\nDesprés del llançament del vídeo en xarxes com Facebook, Twitter i Instagram les afiliacions al Sindicat de Llogateres van augmentar significativament.\nMés informació sobre el Sindicat de Llogateres.\nPosted in *Destacats Campanyes


Tag Archives: loadbalancing\ne-duna gestió d’amplada de banda en appliance\nPosted on 2006/12/19 by Oriol Rius\nTotes les solucions de gestió d’ampada de banda a través d’appliance que coneixia fins ara venien de països on les connexions de les empreses són simètriques i les necessitats de gestió estan molt allunyades de la realitat de les telecomunicacions al nostre país. Doncs bé avui m’he trobat amb e-Duna. No sé si és una solució made in spain però té tota la pinta. El que si que esta clar és que el paquet de solucions que incorpora van des dels 2Mbps fins als 45Mbps. A més constantment fa referencia amb la possibilitat de fer gestió del balanceix de càrrega en diverses ADSL, la qual cosa és una realitat en les PYMES del nostre país.\nPer tant, diria que és un dels appliance més ben enfocats per les necessitats diaries dels clients que estic acostumat a tocar. Els preus van dels 1.000 aproximadament en endavant, segons l’ampada de banda a gestionar. La usabilitat segons els screenshots de la pàgina web sembla ben senzilla i inmediata. Potser dona la sensació de ser poc dinàmic en la seva configuració, però es clar, venint de sistemes on t’ho has de treballar tot tu, com pot ser linux i BSD, doncs qualsevol cosa és poc dinàmica.\nMalgrat no l’he pogut provar, em moro de ganes de veuren revisions i crítiques perquè hi ha més d’un lloc en que m’agradaria col·locar-n’hi un d’aquests. De fet, diria que sovint aquest dispositius, sempre que funcionin bé, són la solució perfecte per gestionar de forma trivial problemes cada dia més patents a les empreses i que ens impliquen perdre més temps de configuració en els firewalls amb linux i d’altres productes que ens montem a mida. Per tant, a vegades cal cedir terreny als appliance si és per anar a dormir més tranquils i trencar-nos menys el cap quan ens demanen modificacions a les polítiques de gestió d’amplada de banda.\nDe fet, el producte segons la seva pàgina web fa moltes més coses aquí en podeu veure un resum. Però jo pel que em diu l’experiència només em quedaria amb la idea de gestionar i balancejar l’ampada de banda.\nA més, pels que estigueu familiaritzats amb els típics distribuidors d’informàtica de tota la vida el podeu trobar a Diode.\nPosted in Networking\t| Tagged cbq, edune, firewall, loadbalancing, Networking, qos, tos\t| Leave a reply


Consells per captar leads en les cridades a l’acció\nEl missatge que utilitzes en les teves cridades a l'acció (CTA) és tan important com la forma, la mida i el color del botó. Tal i com t’expliquem en aquest anterior article: 'Com crear CTA efectives per a inbound marketing’.\nFins i tot els petits canvis poden tenir un impacte significatiu en la teva taxa de conversió.\nEn aquest post, et donarem consells perquè puguis construir CTA preparades per convertir, amb alguns estudis de casos, exemples i principis d'optimització simples. T’ensenyarem exactament com han de de ser els missatges de les calls to action que realment converteixen.\nSi vols tenir alguna informació addicional, fes un cop d'ull en aquest post abans de seguir: ‘Què és CTA i per a què s’utilitza'.\nTot el que has d’entendre sobre les cridades a l’acció\nLes teves calls to action representen el punt d'inflexió entre el rebot i la conversió. Quan tu demanes a algú que realitzi una determinada acció en línia ho ha de fer a través d’una CTA, independentment de si demanes al visitant que es descarregui un arxiu PDF, ompli un formulari, compri un producte o, fins i tot, cliqui per anar a alguna altra pàgina del teu web.\nLa forma, el color i la col·locació del botó de les CTA són senyals visuals molt importants que ajuden a atreure l'atenció de possibles clients. Però en el darrer moment crític, quan la perspectiva de compra passa per la ment del teu visitant, el missatge del text és l’element que provoca que el potencial client interactuï o no amb la teva demanda.\nAfinant una mica més, el text de les cridades a l’acció té un impacte important en el procés de presa de decisions dels teus clients potencials i amb això també la teva taxa de conversió. Perquè et facis una idea, et mostrem un exemple d’un cas en el qual el simple canvi d'una paraula en les seves CTA en un lloc B2B va generar un 38% més de conversions.\nEl client disposava d'un portal a través del qual les empreses podien trobar oficines per llogar. El lloc comptava amb milers d'oficines que els clients potencials podien navegar i triar. Una vegada que un client potencial trobava una oficina adequada havia de fer clic a la CTA principal (situada a totes les pàgines) per tal d'obtenir més informació sobre el contracte de lloguer enviat per correu electrònic.\nEn aquest cas, una simple paraula va tenir un impacte important en les conversions. La pregunta és: "Per què un petit detall pot tenir tanta influència en les cridades a l’acció?"\nLa resposta està en el tipus de missatge. Una “ordre” destaca l’acció que “ha de fer” el visitant, en lloc dels beneficis que obtindrà. Un “obté” emfatitza tot allò que rebrà si fa l’acció, en lloc dels passos que ha de fer per aconseguir-ho. En altres paraules, el missatge transmet valor.\nPerò transmetre valor en les CTA no sempre és suficient. Per obtenir l'efecte complet, el text també ha de ser rellevant per a l'escenari de conversió específic.\nPer il·lustrar aquest punt, et proposem un altre exemple en el qual veuràs que les calls to action que només transmeten valor acompleixen pitjor els objectius que aquells CTA que transmeten valor i rellevància.\nSuposem que ens trobem en una pàgina d’assajos populars. La meta és arribar als clients potencials perquè es registrin a un formulari i es descarreguin els articles. El text de la CTA "Obté l’accés ara” transmet valor (podria haver dit "comprar accés") però és molt genèric en comparació amb "Llegeix l’article complet ara".\nHeus aquí un altre cas que mostra com la suma de rellevància + valor, en el text de les cridades a l’acció, pot tenir un efecte impressionant en les conversions. Pots arribar a augmentar-les en un 68%.\nUn altre exemple de CTA que et proposem és d'una pàgina d’aterratge de PPC on l'objectiu és aconseguir que els clients potencials facin clic a través del flux de pagament. Suposem que es tracta d’una cadena de gimnasos, d’acord? El visitant pot seleccionar un gimnàs i registrar-se per apuntar-s’hi.\nLa versió de text “Fes-t’hi membre”, per exemple, transmet valor i se centra en allò que aconseguirà el visitant, no ordena els passos que ha de fer per aconseguir-ho. Per tant, podria donar-se per vàlida. No obstant això, com hem dit abans, és molt genèrica perquè es podria aplicar a qualsevol situació.\nLa ubicació i el context són factors molt importants. Així que, en aquest cas, les cridades a l’acció es podrien fer més rellevants per a les conversions específiques canviant el text per "Troba el teu gimnàs".\nTenint en compte aquests exemples proposats, els resultats o principis generals per optimitzar les cridades a l’acció són:\nValor + Rellevància = Més Conversions\nÉs així de simple. Com més valor i rellevància transmetis en les teves calls to action, més conversions aconseguiràs. És, per descomptat, molt important que no decebis els teus clients potencials fent-los demandes que després no compleixen les seves expectatives. Per tant, no sobreexageris la rellevància ni els beneficis de l’oferta.\nAra mateix, doncs, revisa les CTA del teu lloc web i busca si les teves CTA ofereixen un missatge genèric com "DESCARREGAR" o "ENVIAR" o un missatge negatiu com "COMPRAR ARA".\nUna vegada que hagis localitzat les cridades a l'acció que has d’optimitzar, fes-te aquestes dues preguntes:\nQuina perspectiva de motivació tindrà el meu visitant per haver de fer clic en aquest botó?\nQuè obtindrà quan faci clic en aquest botó?\nLes respostes a aquestes dues preguntes seran la base del text de les teves cridades a l’acció.\nAixí doncs, ara mateix tens una guia per poder començar a escriure CTA que converteixin. Ja és hora de començar a optimitzar.\nPerò recorda. Vés provant sempre! És l'única manera d'assegurar-te que aconsegueixes canvis positius!\nVols saber més sobre com optimitzar calls to action?


Eduqueu les criatures / No vull treure-li els bolquers! | Curriki\nEduqueu les criatures / No vull treure-li els bolquers!\nEn aquest capítol es fa una reflexió sobre la decisió de treure els bolquers als nens i nenes i els canvis d'hàbits que comporta a la família. "Eduqueu les criatures" vol ser un lloc de pas per a experts, pares, canalla i mestres, per plantejar i intentar resoldre dubtes sobre l'educació dels fills. Per parlar junts, de bon humor, amb passió i sense complexos de com els intentem educar, com fracassem, fins i tot de com ens en sortim, amb paciència i sort. I continuarem intentant conciliar el que conciliem sempre, l'humor amb les ganes d'aprendre, les opinions dels experts amb les batalletes dels inexperts que fem el programa, que som simples aprenents d'educadors. Cada setmana s'entrevista un personatge popular sobre la seva experiència com a pare i els seus records com a fill, s'obre un debat sobre un tema ("adoptar és una moda?", "Ventdelplà és una sèrie educativa?"...etc) i alguns col·laboradors donen consells per a pares novells, repassen la memòria de la seva infantesa o rebusquen en els llibres solucions pràctiques. Es parteix de l'experiència personal com a pare de tres fills del director i conductor de l'espai, Carles Capdevila i també de les seves reflexions abocades en el llibre "Criatura i companyia" (la divertida comèdia de l'embaràs, el part i el que ve després) o en més d'un centenar de xerrades en escoles de pares i mares de Catalunya al voltant de "Com educar la canalla de bon humor". "Eduqueu les criatures" ofereix a pares i educadors una via de debat desenfadada però activa, que fuig de lliçons i de receptes, que vol transmetre que educar és una oportunitat per viure amb intensitat, un repte engrescador que cal afrontar amb menys pors, més ganes i intentant treure el màxim partit a 5 sentits elementals: el sentit comú, el sentit moral, el sentit de la responsabilitat, el sentit del ridícul i el sentit de l'humor.\nEUN,LOM,LRE4,hdl:10494/235618,work-cmr-id:235618,MERLI:merli/5675,ilox,learning resource exchange,LRE metadata application profile,LRE


SETMANA SANTA DE MATARÓ: Tot apunt per la primera Processó.\nTot apunt per la primera Processó.\nTot està preparat i a punt per la celebració de la Processó que obre formalment la Setmana Santa mataronina. la Processó de Maria al Peu de la Creu. És una processó solemne que surt de la Basílica Parroquial de Santa Maria de Mataró i recorre els carrers del Centre fins al barri de Rocafonda arribant a la seu de la Germandat on es retrova Maria amb Jesús Captiu.\nInformar que la processó no farà la tradicional entrada al barri de Rocafonda atès les obres de l'Avinguda del Perú i finalitzarà el seu recorregut a la Casa Germandat del mateix carrer entrant en aquesta ocasió per carrer d'El Salvador.\nEl Jurament dels nous confrares\nUna altra de les tradicions típiques abans de Setmana Santa és que un cop acabat els tríduum de les confraries i germandats és el jurament dels nous germans i germanes confrares.\nAquestes persones juren davant de la resta de la confraria, davant la comunitat i davant Déu el seu compromís amb la celebració del misteri de Passió i la Ressurrecció de Crist.\nÉs un compromís formal en un acte on també es va l'acollida i acompanyament d'aquelles persones que participaran d'una manera o altra voluntàriament en el món confrare i en les processons.\nEn aquesta ocasió us oferim algunes imatges del jurament dels nous portants i membres de la Confraria de Jesús Captiu i Ntra. Sra. dels Dolors que avui celebra la festivitat dels Dolors de Maria amb la Processó de Maria al Peu de la Creu.\nMés informació sobre aquest acte aquí.


[FOTO]: Leo Messi i Antonela Roccuzzo tornen a triomfar a xarxes amb aquest petó - XCatalunya.cat\n[FOTO]: Leo Messi i Antonela Roccuzzo tornen a triomfar a xarxes amb aquest petó\nLeo Messi demostra el seu costat més romàntic\nLeo Messi ha acabat la primera temporada al Paris Saint-Germain. Als aficionats al Barça i al món del futbol encara se’ls fa estrany veure l’argentí vestir una samarreta que no sigui la blaugrana. El ’30’ té ara contracte fins l’any 2023 i el seu retorn al Camp Nou és molt complicat, ja que acabarà la temporada que ve amb 36 anys.\nA la capital francesa Leo Messi i Antonela Roccuzzo són feliços, però res a veure amb la seva vida de Barcelona. A París no hi tenia amics, ni coneixien l’entorn. Viuen en un palau valorat en 50 milions d’euros i pel que paguen 150.000 euros al mes. Tot i això, res es pot comprar amb la capital catalana, amb el nostre litoral i amb la seva vida de Castelldefels.\nEl futbolista ha compartit una imatge a Instgram en què apareix amb la seva dona, Antonela Roccuzzo, fent-se un petó amb una posta de sol a l’infinit. És la demostració que Leo Messi, a més de ser un excel·lent jugador de futbol, també és una persona molt propera, afectiva i romàntica. La publicació ha tingut moltes reaccions, molts comentaris i molts m’agrades.\n“Atardecer con ella”. El resultat? Gairebé cinc milions de m’agrades. No van tenir tan d’èxit, però també ho van petar les imatges del l’exjugador del Barça al casament del seu excompany i amic Jordi Alba i Romarey Ventura. El de l’Hospitalet i la seva dona es van casar a Sevilla, després de ser parella durant més de deu anys i tenir dos fills en comú.\nAmb l’absència de Gerard Piqué, Messi va ser una de les cares destacades de la festa. També hi eren altres excompanys com Luis Suárez i Cesc Fàbregas. I, evidentment, Xavi Hernàndez.\nTags: Antonela Roccuzzo, Leo Messi\nAnterior Neto s’atrinxera i diu això al Barça\nNePròximxt El Barça assumeix que no veurà un euro per aquests futbolistes i els oferirà la carta de llibertat


Xiruquero-Kumbaià: Salamanca i Montjuïc: És la Història\nSalamanca i Montjuïc: És la Història\nQuadre de Josep Cusachs i Cusachs, del fons pictòric del Museu Militar de Montjuïc\nVet aquí que dinant estava mirant la tele. Aquella vella instrucció als infants de menjant no es llegeix ha quedat en desús, i avui ningú gosaria dir que menjant no es mira la tele. Quina barbaritat no fora! Almenys, segur, una instrucció o consell absolutament inútil.\nDoncs jo em mirava la tele dinant i han ensenyat un senyor de generosa cabellera que visitava tot un magatzem de prestatgeries plenes de capses de cartró. El senyor era el ministre espanyol de cultura i les prestatgeries l’arxiu de Salamanca.\nQuan li han acostat la carxofa el senyor ha manifestat que els papers s’havien d’anar mirant amb detall, per a determinar quins havien d’anar a Catalunya i quins no. És una feina, ha dit, exclusivament tècnica.\nÉs perfecte. No es pot pas ignorar la llei que va dictar el Congrés de Diputats espanyol –urgències polítiques manaven- que ja va comportar un primer lliurament, com és sabut, més aviat minso. Oi que recordem la filmació d’aquell parell de furgons carregant caixes a la nit, custodiats per la policia i fent el viatge cap a Sant Cugat del Vallès, a l’ANC? Doncs tots els altres papers, la resposta del funcionari: sí senyor, ho faré. Quan estarà? Deseguida que pugui, senyor.\nQue vol dir posa’t tranquil i fes-te retratar, que s’ha d’agafar cada paper i determinar –qüestió tècnica com ha dit el senyor ministre- si es decanta cap un cantó o cap a l’altre. I qui dies passa, anys empeny.\nLa comissió de la dignitat ja pot anar-se desganyitant, que la resposta és Sí senyor, deseguida que pugui.\nEn canvi aquí –mireu que en som de treballadors i guais- anem per feina. Fins i tot abans que ningú ens demani res.\nResulta que teníem –tenim encara en part- uns fons museístics molt valuosos al castell de Montjuïc, per molt que les nostres autoritats s’hagin esforçat i s’esforcin, com se sol dir, amb un afany digne de causa millor, en silenciar-ho. I naturalment, per a la gran majoria, ho aconseguissin. De què parlo? Doncs del Museu Militar de Montjuïc.\nMilitar? Vade retro! Raó més que suficient per a aquells que volen confondre la pau amb la ignorància de les guerres. Com si aquí i a tot arreu no ens haguéssim estat matant des de l’inici dels temps. Dic volen confondre perquè si realment ho confonguessin encara fora pitjor.\nUn museu militar creat a rel del decret pel qual es cedia parcialment el castell de Montjuïc a Barcelona. Una altra raó –decret franquista- en paraules del senyor batlle de la ciutat per a desmuntar el museu. Espero que el senyor batlle no vulgui desmuntar la seguretat social, creada també per un decret franquista.\nI en som tant de treballadors i guapos que ja son a Madrid els canons de la plaça d’armes del castell. Allí en faran un manteniment i repàs i, pel que he llegit, probablement els portaran a Toledo. Del fons del museu una part és propietat del ministeri de defensa, una altra de l’ajuntament i una tercera son col·leccions de particulars. Diu el senyor batlle que es miraran com repartir-ho (el que sigui de Barcelona, és clar), però que el museu desapareix. De fet, per a mantenir-ne la ignorància, fins i tot es va tancar al públic que va pujar diumenge al castell a "prendre’n possessió" i menjar una ració de fideuà de franc.\nSom gent tant culta i justa, que volem tornar als seus legítims propietaris la documentació que els va ser presa en el decurs i final de la guerra 36-39. I, alguns, aprendre una mica més la història d’aquell conflicte fratricida sense haver d’anar a Salamanca. És la nostra història.\nÉs la Història.\nSom gent tant culta i justa que fem botifarra a fons museístics de segles d’història militar. És la nostra història.\nPublicado por Xiruquero-kumbaià los 19:23\nSón temes de difícil solució que contente a tots. Jo no sóc partidari de desmembrar els arxius generals històrics, per què faciliten la tarea a l'investigador, que al cap i a la fi, és l'usuari d'eixe material. Tindre a la mà la major quantitat de documents és sempre ventajós, ho sé per experiència. Y la Història és la mateixa estiguen on estiguen els documents. D'altra banda, amb la quantitat de mitjans que la tecnologia de la documentació té avuí en dia, fer duplicats facsimilars és una questió técnicament senzilla però que requereix una inversió grosa en maquinària i persones. No sé com quedarà allò de Salamanca però tinc ben clares dues coses: 1) Tenim l'obligaciò de cuidar i conservar el patrimoni cultural i d'exigir a les autoritats que ho facin també. 2) N'hi han bens culturals la "propietat" dels quals és discutible, però llur conservaciò no admet discusió.\nSi un bé cultural no està on pensem que devia estar preguntem-nos quina és la raó i si el fet ha estat bo o dolent per la seva conservació. Alló de més té molt de maniqueisme i e politiqueta cassolana.\nNo negue, és clar, la justícia de les reivindicacions. Però, sortosament, un bé cultural ben cuidat sobreviu les situacions polítiques i les modes. I la Història és molt llarga i té molts capítols "d'anada i tornada".\nSobre el castell, al meu blog ja n'he parlat i estic d'acord amb tu, el que s'ha fet ha estat un carnaval i la gent s'ha empassat la història perquè és suposadament bonica i respon a aquesta memòria oportunista que ens etziben.\nSobre Salamanca, estic també d'acord amb el Yayo, s'ha fet molta política d'estar pel casa sobre el tema i sobre els papers, quan convé surt i quan no convé no se'n parla. L'exposició que ens van fer al Palau Moja amb tants platerets feia pena. Els de per allà les castelles també han caigut en el parany i han fet soroll i a veure si acabem a bufetades. De fet, siguem objectius, a la majoria de la gent se li refunflinfla dels papers de Salamanca i del castell de Montjuïc i mentre ens facin fideuàs i lectures romàntiques, endavant que són quatre dies.\n19 de juny de 2008 a les 5:53\nJordi Hereu ha aprés depressa a utilitzar la gesticulació buida de contingut per contentar masses que es creuen progressistes i només són mal-llegides. L'esquerra va descobrir la màgia blanca fent cas a certs saberuts de la comunicació que mai no han sabut res. Creuen que el nom fa la cosa, i que operar sobre paraules i imatges es governar la realitat. Per això, quan la realitat, tossuda ella, entra en escena en forma de sequera, crisi petroliera o econòmica, es queden immòbils i garratibats. Bé, sí, s'encomanen a la Moreneta...\n19 de juny de 2008 a les 16:15