Guerra oberta, i internacionalitzada | L'esplai d'en Pep\nPosted by Pepsabater on 31 Juliol 2012\nJa porto uns dies llegint i comprovant que els mitjans escrits internacionals se’n fan ressò del conflicte entre Catalunya i l’Estat espanyol. De fet abans d’ahir un mitjà britànic -en aquest cas un article del The Telegraph– en va parlar en aquests termes (traducció meva):\n“Ningú sap on es troba el punt de revulsió política però l’asfíxia fiscal i monetària ja ha portat Barcelona i Madrid al conflicte, ja que els catalans s’han vist obligats per les perversitats del sistema tributari d’Espanya a demanar un “rescat” tot i que subvencionen la resta de l’Estat.”\n“El President català Artur Mas va advertir el cap de setmana que ‘tota la nació catalana’ s’aixecarà si Madrid intenta aprofitar els esdeveniments per fer retrocedir l’autogovern. Estem movent-nos en aigües molt perilloses.”\nUn altre article -aquest d’ahir al diari francès La Depeche- que alhora comenten per una banda l’arenga d’en Mas (traduccions meves):\n“Nosaltres som els generals d’un exèrcit que té una missió històrica. Nosaltres no busquem pas el conflicte, però no l’evitarem pas”\ni per l’altra una valoració de l’ambient independentista:\n“Els catalans no llencen pas la tovallola i segueixen bregant fermament per una independència que els més ardents defensors preveuen que podria ser l’avenir de la pròxima legislatura.”\nI cal afegir que avui, a mig matí, me’n he assabentat que en Mas-Colell no assistirà a la reunió del CPFF en resposta a l’actitud del govern espanyol i que suposa el desafiament… primigeni, però el desafiament d’un govern, el català, cap a un altre, l’espanyol…\nI ja hi som, hem arribat al conflicte en obert -amb amenaces directes per ‘morros’ de la Camacho- i, com s’escau als temps que vivim, s’està internacionalitzant… Quan trigarà Europa, el duet Alemanya-França -i potser Holanda, Finlàndia, Àustria-, en posicionar-se? I quan li queda a l’Estat espanyol abans de ser intervingut?\nFa dies que corre una mena d’acudit-proposta on s’ofereix als alemanys reduir la dimensió de l’Estat espanyol, i de passada la ‘dimensió de la tragèdia’, amb la separació de Catalunya, i algunes veus diuen que se’n parla per Brusel·les… és de debò? no ho se pas, però potser per a més d’un -jo com a mínim- ho veu com una boníssima solució. El ‘rumb’ que semblen haver pres els esdeveniments, amb el posicionament de CDC com a afegitó, ho assenyalen…\nS’admeten apostes, ara, però, la resposta no crec que trigui gaire en arribar, de fet crec que la tindrem en pocs mesos, molt pocs mesos…


Els veïns del Camp Nou fa 7 mesos que no saben res de la reforma | Barcelona al Dia\n« Les obres del nou El Molino comencen amb un any de retard\nCiU y ERC se quejan de la poca presencia del catalán en el Grec »\nEls veïns del Camp Nou fa 7 mesos que no saben res de la reforma\nLa crisi de la construcció i el mal moment del club amenacen el projecte\nCorren mals temps per iniciar grans projectes urbanístics. I més encara si inclouen la construcció d’un miler de vivendes, la xifra mínima que necessita el Barça –prèvia requalificació municipal dels terrenys del Miniestadi– per finançar l’espectacular reforma del Camp Nou ideada per Norman Foster, amb un cost inicial de 250 milions d’euros. Potser per això, i perquè asseguren que fa set mesos que no saben res del projecte, els veïns de les Corts comencen a estar una mica espantats.\nUna inquietud que ha anat en augment els últims dies per la situació d’inestabilitat que viu el club barcelonista, que d’aquí a poc haurà d’afrontar una moció de censura al seu president, Joan Laporta. Per tot això, la plataforma que agrupa les associacions veïnals afectades pel projecte (Sant Ramon, Avinguda de Xile, Les Corts, Camp Nou i Racó de les Corts) va decidir fer pública ahir la seva preocupació.\nSegons va explicar a l’agència Efe el portaveu de la coordinadora, Joan Puente, no es reuneixen amb el Barça i l’ajuntament per parlar de la reforma des del 22 de novembre de l’any passat, quan es va constituir la comissió de seguiment del pla, formada per les parts implicades. Puente va dir que l’ajuntament, al qual ha sol.licitat diverses vegades la reunió, està del seu costat, però és el club el que no respon. “La directiva del Barça ens està donant allargs”, va assegurar el dirigent veïnal, que va insistir en la seva oposició que es requalifiquin els terrenys del Miniestadi, d’equipaments a residencials.\nL’ajuntament no es va pronunciar ahir, malgrat que l’alcalde va avançar el setembre de l’any passat que el 2008 s’obriria el debat polític i ciutadà per consensuar la reordenació urbanística de la zona. “El 2008 treballarem en paral.lel en la definició de la reforma del Camp Nou”, va dir fa vuit mesos Hereu. Aquest calendari fixava el 2009 per a l’inici de les obres.\nDENÚNCIA DE CIU\nEl grup de CiU en el consistori barceloní va aprofitar la demanda veïnal per furgar ahir en la ferida i “exigir” a l’alcalde que convoqui la comissió de seguiment. La regidora convergent Francina Vila va denunciar la “falta de transparència” de l’equip de govern en projectes importants per a la ciutat. “Exigim que es garanteixin els mecanismes d’informació i participació dels veïns”, va dir.\nVila i la plataforma veïnal van coincidir a reclamar que s’elabori el promès pla de mobilitat de l’entorn del Camp Nou, del tot imprescindible per poder afrontar l’ampliació de l’estadi.\nThis entry was posted on\tJuny 11, 2008 a 9:53 pm\tand is filed under Dist - Les Corts, Urbanisme.


La Unitat de Suport Vital Avançat de Tàrrega compleix 15 anys | InfoICS\n← La conversa entre Carles Capdevila i Josep Tabernero aconsegueix més de 14.000 visualitzacions al canal de Youtube de l’ICS\nUn assaig clínic de l’IDIAP Jordi Gol avalua l’efecte del paracetamol efervescent en la pressió arterial →\nPosted on 4 gener 2016\tby icscat\nJa fa quinze anys que la Unitat de Suport Avançat de Tàrrega dóna servei a la comarca de l’Urgell, la Segarra, part del Pla d’Urgell i de la Noguera i la Conca de Barberà. Des de l’any 2011, també dóna suport a l’atenció continuada del CAP Tàrrega. La Unitat, que va obrir les seves portes el 20 de novembre de 2000, està formada per un equip de quatre tècnics, cinc professionals d’infermeria i cinc de medicina, a més d’altres professionals que hi col·laboren.\nDes de la seva creació, la Unitat ha sofert canvis i millores. Inicialment, utilitzava només un vehicle que no disposava de llitera de transport. Més endavant es va dotar d’un vehicle amb llitera i, actualment, disposa d’una ambulància equipada amb tecnologia avançada com ara navegador, aparells d’electromedicina d’última generació, cardiocompressor per a compressions toràciques (que permet atendre pacients amb aturada cardiorespiratòria) i altres eines que possibiliten que els professionals prestin una atenció completa als pacients.\nLa Unitat de Suport Vital Avançat de Tàrrega atén diverses patologies (accidents de trànsit, accidents laborals i esportius, incendis, insuficiències respiratòries, infarts, ictus…) i fa una mitjana de quatre serveis d’emergència diaris.\nEl principal objectiu d’aquesta Unitat és l’estabilització dels pacients per poder-los traslladar amb les millors condicions possibles a l’hospital de referència. Per això, pot activar diversos codis i disposa de protocols d’actuació. En el cas d’atendre un pacient traumàtic, es posa en marxa el Codi PPT que permet alertar l’hospital sobre el tipus d’accident, l’estat hemodinàmic, la zona del cos afectada i el temps d’arribada. En relació amb altres patologies l’evolució de les quals depèn del temps d’atenció (com ara l’ictus o la síndrome coronària aguda), pot activar els codis ictus i IAM, respectivament, que permeten avisar l’hospital de destí perquè preparin l’actuació prèviament. A més, també disposen d’altres codis d’actuació com ara el Codi suïcidi i el Codi sèpsia.\nA més, la Unitat també participa de forma activa en la formació continuada dels equips d’atenció primària de la zona d’influència.\nAquesta entrada s'ha publicat en Notícia i etiquetada amb atenció primària Lleida, CAP Tàrrega, Codi PPT, Codi sèpsia, Codi suïcidi, Conca de Barberà, Gerència Territorial Lleida, la Segarra, Noguera, Pla d’Urgell, Unitat de Suport Avançat de Tàrrega, Urgell. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Una dona indígena quítxua cuida un ramat d'ovelles a la zona de Cotopaxi\nSOLIDARITAT Foto: Ana Pérez García/Mans Unides\nMans Unides denuncia l’explotació i la discriminació dels pobles indígenes\nEn el cas de les dones, augmenten les desigualtats\nAmb motiu del Dia Internacional dels Pobles Indígenes (9 d’agost), Mans Unides denuncia la situació d’explotació i vulnerabilitat que pateixen aquestes persones, especialment les dones, víctimes d’una triple discriminació: per ser dones, per ser pobres i per ser indígenes.\nSegons Waldo Fernández, del Departament d’Estudis de Mans Unides, la majoria dels indígenes continuen patint “una forta discriminació que implica grans repercussions socials, laborals, econòmiques i polítiques”. I afegeix: “Acostumen a ser exclosos de la presa de decisions i de les instàncies polítiques; tenen un accés limitat a la justícia i els seus drets són violats impunement.”\nUn altre aspecte que remarca és la relació dels pobles indígenes amb la terra, perquè per a ells “no és només un bé econòmic. Constitueix l’espai físic i psicosocial on van viure els seus ancestres, on s’estableixen les relacions i l’organització social, i on interactuen per sostenir la identitat i els valors”.\nCal tenir en compte que les pràctiques agropecuàries i forestals dels pobles indígenes protegeixen una part important de la biodiversitat mundial. Com assegura Fernández, “als seus territoris conserven gairebé el 80% de la biodiversitat del planeta, tot i que només en són propietaris de l’11%”.\nEl treball de la cura de la terra recau sobretot en les dones i són les que produeixen els aliments per a elles i les seves famílies. Per a María José Hernando, del Departament d’Estudis de Mans Unides, quan manca el menjar “elles tenen la responsabilitat d’anar a buscar-lo, amb els perills que això comporta. Als llocs on les poblacions indígenes han d’emigrar, són les dones les més exposades als riscos, a la violència i a l’explotació”.\nLa discriminació afecta tots els àmbits de la vida de les dones indígenes i incrementa les desigualtats. Participen menys en la vida social i en la presa de decisions, sobretot condicionades per l’analfabetisme i els baixos nivells d’educació.\nLa major part dels projectes relacionats amb poblacions indígenes als quals dona suport Mans Unides estan relacionats amb el dret i la protecció del territori; la salvaguarda dels recursos naturals, hàbitat i medi ambient; la seguretat i la sobirania alimentària i el dret a l’alimentació; el respecte i protecció dels seus valors, creences, tradicions i models de producció sostenibles, i el dret a la salut i a l’educació.\nEn els darrers tres anys, Mans Unides ha aprovat 133 projectes destinats a les poblacions indígenes per un import de 10,3 milions d’euros.


Una dona pateix dues agressions en poques hores a mans del marit i d'un familiar - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUna dona pateix dues agressions en poques hores a mans del marit i d'un familiar\nUn dels detinguts va ferir la dona amb arma blanca i l'esperava fora de l'hospital; l'altre, el seu home, la va agredir quan ja tornava a ser a casa\nredacció | manresa 14.10.2020 | 11:40\nEls dos arrestats són un home de 41 anys i un altre de 48 | ARXIU\nEls dos arrestats són un home de 41 anys i un altre de 48\nLa Policia Local de Manresa va detenir aquest dimecres dos homes, de 41 i 48 anys i de la mateixa família, per agredir per separat i en poques hores de diferència la mateixa dona, una jove de 23 anys. Un dels arrestats era l'home de la noia i l'altre, un parent directe.\nSegons explica la policia manresana, la primera detenció va tenir lloc a 1/4 d'1 de la nit, a les portes de Sant Joan de Déu. Responsables de l'hospital van alertar el 092 que estaven atenent una dona, que hauria estat agredida amb arma blanca i que deia que l'agressor era fora esperant-la. La víctima tenia un tall en un braç i se li va haver de practicar punts de sutura. A més, també presentava lesions en forma d'esgarrapades al coll i al pit. Segons va explicar, era a casa seva quan un parent del seu home la va agredir amb un ganivet en mig d'una discussió per temes familiars. Els agents van verificar que el presumpte agressor - un veí de Manresa de 48 anys- era a la porta de l'hospital i van procedir a la detenció.\nA la nit, el marit també l'hauria agredit\nLa segona detenció es va produir a quarts de 6 del matí, quan una patrulla passava pel barri de la Sagrada Família i va ser requerida per una dona que demanava auxili al carrer i que va resultar ser la mateixa que havia estat atesa a Sant Joan de Déu hores abans. Ara, però, tenia noves lesions, amb un canell molt inflamat i que semblava trencat, i noves esgarrapades a la cara i contusions a un ull.\nLa dona va relatar que en aquesta ocasió havia estat agredida pel seu home i que ella havia marxat de casa espantada. Els agents van procedir a la detenció del marit, un veí de Manresa de 41 anys, a qui s'investiga per un presumpte delicte de violència habitual a l'àmbit familiar.\nDetingut per agredir la parella i la germana a Manresa.


L'operació Felipe VI contra la independència de Catalunya, en quatre hipòtesis - VilaWeb\nDimarts 03.06.2014 06:00\nL'operació Felipe VI contra la independència de Catalunya, en quatre hipòtesis\nInforme sobre les conseqüències de la successió de Juan Carlos de Borbó per al procés sobiranista\nL'abdicació del rei Juan Carlos de Borbó té relació directa amb el procés d'independència que va emprendre Catalunya fa uns quants anys? Lògicament, el monarca espanyol no ho va reconèixer ahir explícitament en el seu discurs. Però el calendari i el context polític donen pistes del pes que ha tingut en aquesta decisió l'auge de l'independentisme. L'afebliment del bipartidisme en les eleccions europees, el triomf d'ERC a Catalunya, la victòria rotunda dels sobiranistes, l'ascens de forces republicanes a Espanya... tot plegat hi ha influït de segur, en l'abdicació. Alhora, la incapacitat de Juan Carlos de pilotar l'estat contra el procés sobiranista, juntament amb les pressions internacionals creixents, poden haver obligat a actuar ràpidament sols cinc mesos abans de la consulta d'independència.\nEl successor dinàstic, el príncep Felipe de Borbó, assumeix un farcell de conflictes oberts que demanen resposta. I el més important per a l'estat és l'avenç de l'independentisme català. Per tant, és lògic de sospesar quina pot ser l'estratègia borbònica per a frenar el procés. A continuació us presentem quatre hipòtesis sobre aquesta maniobra que ha sorprès tothom:\nHipòtesi 1: no canvia res, tan sols una neteja d'imatge\nA final de juny, després d'haver aprovat per procediments d'urgència la llei de successió monàrquica, el congrés espanyol proclamarà rei Felipe de Borbó, Felipe VI. El nou monarca pot decidir de mantenir un perfil allunyat del debat polític, en la línia del seu pare. El nou rei espanyol pot fer alguns gests, com ara parlar en català o deixar-se veure encara més per Catalunya, però renunciant a dirigir cap reforma.\nSi fos el cas, la renúncia de Juan Carlos podria tenir únicament motius vinculats a la casa reial: bé l'estat de salut del monarca, bé la difícil resolució legal de la successió. En cas de mort del rei espanyol no hi hauria temps de fer una llei, que encara no existeix, per a establir la continuïtat de la dinastia. Mort el monarca, es podria atiar molt més vivament que no pas ara el debat sobre monarquia i república a Espanya.\nPer tant, en aquesta hipòtesi la maniobra consistiria bàsicament en una rentada de cara mirant a la comunitat internacional, on la figura de Juan Carlos s'ha desprestigiat d'allò més. Felipe podria oferir un to més combatiu per a la resistència de les pressions internacionals en favor de la consulta.\nHipòtesi 2: dilatar el procés per guanyar temps\nSense tenir cap opció clara per a encarar el procés català, la coronació de Felipe pretendria aturar el calendari i impedir als catalans de votar el 9 de novembre. Amb el pretext del canvi de titularitat de la corona i d'una promesa de reformes més endavant, l'estat provaria d'aconseguir un ajornament de la consulta.\nEs tractaria de crear un estat d'opinió favorable a 'donar una oportunitat' a Felipe, que oferiria una imatge més amable i complaent als catalans i que presentaria el referèndum català com un desafiament injustificat en un moment de canvi tan important a la cúpula de l'estat. La gesticulació del nou monarca aniria acompanyada a Catalunya de veus reconegudes que s'alçarien demanant temps. Però, en el fons, no hi hauria cap oferta concreta de canvi en l'estructura de l'estat espanyol. Tan sols seria un intent de guanyar temps esperant que la millora de la situació econòmica i la nova cara amable de l'estat minvessin el tremp del sobiranisme.\nHipòtesi 3: pilotar una reforma constitucional\nFelipe de Borbó, un cop entronitzat, pot fer una proposta de reforma d'estil federal, en què es remarqui la singularitat catalana. L'estat espanyol sap que ja no pot aturar el procés d'independència i que tan sols una reforma pregona de la constitució li permetria d'albirar alguna possibilitat de capgirar la tendència. Però les institucions espanyoles actuals i els dirigents dels grans partits estan tan desprestigiats que no poden pas encapçalar un canvi rotund.\nUna reforma constitucional per a afavorir l'encaix de Catalunya no tindria cap cost per al nou rei i, en canvi, implicaria un càstig electoral molt gran per als dos grans partits, PP i PSOE. Si fos el cas, la majoria parlamentària espanyola podria fer servir la voluntat del monarca com a coartada per a explicar la decisió a l'electorat, que hauria de pair aquest canvi de rumb copernicà.\nCom afectaria això la consulta del 9 de novembre és molt difícil de preveure ara mateix. Els partits catalans s'han compromès a fer la consulta i, en cas que hi hagués una proposta des d'Espanya, sotmetre-la també a votació.\nCal tenir en compte que si la reforma no és tan sols estètica el procés legal demana l'aprovació per dos terços del congrés i el senat, la dissolució de les corts espanyoles i eleccions constituents amb una majoria resultant que ratifiqui la reforma. Aquest procés és imprescindible si la reforma afecta el títol preliminar de la carta magna espanyola, condició necessària per a oferir res de pes a Catalunya. Amb tot, en aquest moment no sembla que ni a la monarquia ni als dos grans partits els convingui una convocatòria electoral, car els podria afeblir encara més.\nUna altra possibilitat seria, tanmateix, de fer servir la consulta del 9-N de coartada de la reforma constitucional. En aquest cas, l'estat hauria d'acceptar o tolerar la consulta i preparar una oferta de resposta. Si Catalunya vota a favor de la independència, aleshores Espanya ofereix una reforma federal completa, amb la monarquia com a garantia i amb la força simbòlica necessària per a legitimar-la davant el poble espanyol.\nHipòtesi 4: un monarca per a dos estats\nCom a últim recurs, en el cas que les tres hipòtesis precedents no fossin possibles, la monarquia 'renovada' podria mirar de convèncer els catalans de mantenir el rei com a cap del nou estat català independent. Aquesta última proposta serviria per a no tallar tots els llaços amb l'estat espanyol. Seria una solució d'urgència per a deixar la porta oberta a una reintegració de Catalunya dins d'Espanya en un futur no gaire llunyà. Segons aquesta hipòtesi, la monarquia compartida pels estats català i espanyol faria possible la 'reconciliació' en un mateix estat.\nAmb tot, la monarquia i l'estat espanyol assumeixen un risc altíssim amb aquesta maniobra, sigui quina sigui la hipòtesi que s'acabi imposant. Sobretot, per les dificultats legals i polítiques que implica el canvi de monarca i perquè s'obre un debat important a Espanya sobre la recuperació de la república. L'operació Felipe VI no té cap garantia d'èxit perquè els catalans continuen tenint a les mans la decisió final sobre el seu futur. Ni partits ni ciutadans no es troben obligats a acceptar cap de les quatre hipòtesis presentades en aquesta anàlisi. Sigui com sigui, els partits que impulsen la consulta han expressat el compromís de sotmetre la independència a votació.\nEditorial de Vicent Partal: En marxa la 'gran maniobra'\nMas: 'Hi haurà canvi de rei a Espanya, però el procés català continuarà'\nFabra lloa Juan Carlos i li transmet 'l'admiració' del poble valencià\nBauzá agraeix la dedicació de Juan Carlos\nOpinió contundent d'Armand de Fluvià: A Catalunya el primer Borbó va ser Felip V i l'últim serà Felip VI\nCompromís demana un procés constituent per a decidir el model territorial de l'estat


El TSJ recrimina a Camps que no faci cas de les sentències que validen Filologia Catalana | Roig i Negre\nEl TSJ recrimina a Camps que no faci cas de les sentències que validen Filologia Catalana\nPosted on 3 Juny 2010 by Jaume Satorra\nResol favorablement un altre recurs, presentat per STEPV.\nDijous 03.06.2010 13:24\nUna nova sentència reconeix que el títol de Filologia Catalana eximeix de fer la prova de valencià en les oposicions a professorat. El Sindicat de Treballadors de l’Ensenyament del País Valencià (STEPV) ha comunicat que el Tribunal Superior de Justícia (TSJ) valencià ha resolt favorablement un nou recurs que havien presentat. A més, el tribunal recrimina al govern valencià que no faci cas de totes les sentències emeses en aquest sentit.\nEl TSJ resol un recurs interposat per STEPV contra les convocatòries del 2008, per les quals es convocaven les oposicions per als cossos de mestres i de secundària sense preveure la llicenciatura de Filologia Catalana entre els títols que acrediten el coneixement preceptiu de valencià.\nEl nou pronunciament favorable a STEPV va més enllà i considera una ‘temeritat els incompliments reiterats’ de la conselleria d’Educació de la Generalitat al respecte. Segons el sindicat, l’advertiment del TSJ fa ‘que Camps puga trobar-se amb un nou front als tribunals si el seu govern persisteix a desafiar les decisions dels jutges’.\nEls tribunals tornen a imposar costes a l’administració, unes despeses que segons l’advocat del sindicat, Alfons Esteve, ja han costat uns 16.500 euros als valencians per la pèrdua reiterada de sentències.\nTant el TSJ valencià, com el Tribunal Suprem i el Tribunal Constitucional han emès un total de 36 sentències que reconeixen la unitat lingüística, 29 de les quals corresponen a les convocatòries d’oposicions des de l’any 2002 fins a aquesta darrera.\nEn l’última convocatòria, del 27 d’abril, la conselleria d’Educació de la Generalitat admetia per primera vegada, tot i que de manera implícita a través d’un circumloqui, la validesa del títol de Filologia Catalana.\nEducació remetia a un Reial Decret 1964/1994 per validar Filologia Catalana com una de les exempcions a la prova de coneixements de valencià però evitava citar de manera explícita el terme ‘català’.\n« Els activistes catalans de la flota solidària són a Turquia i arribaran demà El Consell obliga l’Ajuntament de Morella a tancar el repetidor de TV3 »


La negra | card.cat\nPublicat el 30 de maig de 2017 per Guillem Pont\t, null\nTal vegada es podria dir que, en general, les diferències ens resulten antipàtiques. El manegat concepte “és l’ovella negra” en podria resultar un bon indicador. I tot malgrat, i tal com assenyala Mèlich «…la qüestió no és com podem convertir-nos en iguals sinó com podem (con)viure amb una desigualtat insuperable».\nUna petita reflxió sobre idees i suggeriments que, aquesta primavera, ha aportat l’ovella negra de ses Sitges\nAquest article s'ha catalogat com a Local i s'ha etiquetat amb Lliçons de coses per Guillem Pont representant null. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.\n3 pensaments a “La negra”\nantoni font el 30 de maig de 2017 a les 14:48 ha dit:\nixò ho dubto,m’agradaria haver-lo vist\nantoni font el 30 de maig de 2017 a les 14:50 ha dit:\nNo ha funcionat el cortar i pegar\nDubto q¡ue l’ovella afavoreixi el mes debil a l’hroa de mamar,crec que és al enrevés\nguillempont el 30 de maig de 2017 a les 15:40 ha dit:\nGràcies Antoni per la teva atenció. Amb certesa jo tampoc no ho sé. Vull dir que el comentari deriva d’observacions casuals sense fer-ne un seguiment “científic” i d’una interpretació de les aportacions de Dawkins, En tot cas qualsevol nova informació serà ben rebuda.


Matemàtiques a infantil?\nArriba el segon trimestre, i hem estat treballant en les noves propostes de materials i activitats a oferir als infants que s’han incorporat amb nosaltres aquest curs. La Sònia, va suggerir introduir elements de llenguatge matemàtic per aquells que considerem preparats. Estan creixent i hem observat que estan preparades per començar. Quin és el següent pas?\naprenentatge, primera infància, matemàtiques\nConnecta amb el teu nadó a través del llenguatge de la pell\nAprèn tècniques bàsiques de massatge infantil per estimular els seus sentits.\nLitten, Criança Respectuosa, massatge infantil


Esquerra assegura que “Ara és l’hora!” | Ràdio Palafolls\nHome Política Eleccions Municipals 2019 Esquerra assegura que “Ara és l’hora!”\nEsquerra assegura que “Ara és l’hora!”\nMarc Ferri , maig 10, 2019\t / 293 0\nEls republicans esperen repetir els bons resultats aconseguits en les últimes eleccions generals, quan van guanyar al nostre municipi. Els republicans asseguren estar preparats per assumir el repte de governar el nostre municipi després de 36 anys de Valentí Agustí.\nPer fer-ho Esquerra torna a apostar per Francesc Alemany que es presenta per tercera vegada a les eleccions locals.El candidat republicà considera que Esquerra és l’alternativa, però demana un ampli recolzament que salvi el presumible fraccionament de l’Ajuntament que dificultaria la governabilitat.\nAlemany recorda que guanyar les eleccions no implica poder governar.\nEls republicans consideren que han demostrat en aquests anys a l’oposició quin és el seu model de poble i de gestió, així com la seva capacitat per poder governar el nostre municipi. Per això la formació manté als primers llocs de la llista els mateixos candidats que fa 4 anys amb Susanna Pla i Jordi Villaret.\nEn el primer cap de setmana de campanya, els republicans faran aquesta tarda una carpa informativa a la plaça de Poppi, coincidint amb la sortida de les escoles i demà al migdia repetiran carpa informativa a la plaça de Mas Tit, a Sta Maria. Diumenge muntaran una parada informativa al local social de Mas Carbó, a partir de les 10. A les 12, els republicans han organitzat una xerrada vermut al local social de Sant Genís.\nDolors Agüera agafa el relleu de Valentí Agustí al PSC\nPalafolls En Comú es presenta com a únic partit d’esquerres i progressista a Palafolls\nMarc Ferri, maig 13, 2019\nEsquerra estudiarà una recollida de brossa combinant el porta a porta i contenidors\nMarc Ferri, maig 27, 2019


FirefoxCAT: Versió prèvia de la web d'extensions pel Firefox 3\nVersió prèvia de la web d'extensions pel Firefox 3\nescrit per Aljullu a les 20:19 a les categories extensions, webs\nFa un any, amb el llançament del Firefox 2, la pàgina web d'extensions (addons.mozilla.org) va actualitzar-se a una nova versió. Posteriorment, al març del 2007 es van tornar a fer alguns canvis; des de llavors la pàgina segueix igual.\nEl Firefox 3, però, vindrà acompanyat d'una nova pàgina web d'extensions, de la qual se'n va presentar una versió prèvia ahir.\nLa barra de cerca passa a ser un dels elements principals de la primera pàgina. És lògic ja que la majoria troba les extensions a partir d'aquesta barra. En portada també es mostren tres extensió destacades (fins ara només n'aparexia una) amb un comptador de descàrregues i les valoracions de cada una. Per canviar d'aplicació i cercar complements pel Thunderbird, el SeaMonkey o el Sunbird tenim un menú desplegable.\nLa cerca ofereix bons resultats i ens permet cercar per categories; les extensions que estan en proves també se'ns mostre, però ens alerten d'això i ens obliguen a iniciar sessió per descarregar-les.\nLa pàgina de les extensions ens ofereix una breu descripció i una imatge en rimer pla, posterioment una llista d'imatges, una descripció més llarga, opinions dels usuaris i dades avançades (versió i pàgina web de l'extensió). A la banda dreta ens suggereixen que donem la nostra opinió de l'extensió i la puntuem.\nEls canvis m'agraden molt, és molt més fàcil trobar-ho tot, més ordenat, més participatiu... m'encanten el coptador de descàrregues i que ens mostrin la nota que li posen els usuaris.\nPerò també cal fer algunes estirades d'orelles: no podem cercar per separat extensions, temes i diccionaris, tot està junt i es fa força complicat navegar sense rumb. Una altra és que el català segueix sense apareixer a la llista d'idiomes, tot i que ja n'hi ha 22; en realitat això no és culpa de Mozilla, sinó de falta de col·laboradors catalanoparlants en el projecte. La darrera cosa que trobo a faltar és, a les cerques, poder filtrar les extensions en proves, tot i que això ja es pot fer en la llista d'extensions populars.\n"AMO 3.2 Preview" - Mozilla Webdev\nActualitzat (17/02/08 - 21:35): Segons Toni Hermoso la pàgina web actual d'extensions estarà d'aquí a poc en marxa (de moment es pot provar des d'aquesta adreça). Segurament la nova versió també la podrem trobar en català al moment que es posi en marxa, tot i que a data d'avui encara falta traduir alguns textos.\nanimarval 16 de febrer de 2008 a les 22:55\nAljullu 17 de febrer de 2008 a les 21:01\nT'he respost a l'adreça que dónes.;-)\nTot i això em sembla que la pàgina web d'extensions no es pot traduir per un sistema així. Ho preguntaré als de Softcatalà.\nAljullu 17 de febrer de 2008 a les 21:12\nLi he preguntat a en Toni Hermoso (col·laborador de Softcatalà i un dels traductors al català de varis projectes de Mozilla) què tal anava la pàgina d'extensions. I m'ha dit que d'aquí a poc serà accessible!\nDe moment, tot i que no apareix a la llista ja s'hi pot accedir:


L’Ajuntament de Sarrià de Ter commemora el 8M amb la lectura d’un manifest conjunt entre tots els grups municipals\nL’Ajuntament de Sarrià de Ter va celebrar ahir un acte institucional per commemorar el 8M, el Dia Internacional de les Dones. L’acte, adaptat a la situació pandèmica actual, va ser la lectura d’un manifest de manera conjunta entre tots els grups municipals amb representació al consistori. Un regidor o regidora de cada partit va llegir un fragment del manifest, que reivindicava el paper femení dins la societat i criticava l’opressió masclista que viu.\nLa regidora de Dona i Igualtat de l’Ajuntament de Sarrià de Ter, Raquel Sala, va ser l’encarregada de començar la lectura recordant la jornada i destacant que la lluita ha de ser durant tot l’any, no només en el 8M.\nLa regidora del PSC, Estela López, va afegir que les discriminacions i els episodis de desigualtat s’han accentuat en els últims anys.\nEl regidor de Ciutadans, Enrique Porcar, va destacar que les funcions d’importància dins les empreses estan majoritàriament ocupades per homes.\nLa regidora de Poble Actiu Sarrià de Ter, Mònica Aymerich, va posar el focus sobre la bretxa salarial entre homes i dones.\nEl regidor de Junts per Sarrià, Narcís Farroni, va apostar per un repartiment equitatiu del temps i el treball.\nLa representant de l’Esplai PL, Maria Mercè, també va participar en la lectura del manifest reivindicant el dret a la maternitat lliure i segura.\nL’acte institucional va ser el colofó d’unes jornades amb actes i tallers al voltant del 8M, en les quals hi han participat i hi participen diferents entitats del poble.


Puigcercós retreu a Zapatero que aplaudeixi les retallades a Catalunya mentre a d'altres territoris continua 'la festa' ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dimarts, 17 de maig de 2011 16:16 h\nEl líder d'ERC manifesta que Mas i Zapatero coincideixen perquè el president de la Generalitat li està avançant feina\nJoan Puigcercós ha respòs les paraules del president Zapatero en què afirmava el seu acord amb l'actitud d'ajustos del govern de la Generalitat. Pel líder d'Esquerra és normal que Zapatero es mostri receptiu perquè, afirma, està preparant una nova onada de retallades imposada des dels organismes internacionals i que tindrà la seva principal afectació a Catalunya. I és que segons manifesta Puigcercós, Zapatero només ajusta Catalunya mentre a d'altres territoris continua la festa. En aquest sentit ha reclamat a Artur Mas que, a més de posar en pràctica la seva política d'ajustos, s'esforci a Madrid perquè actualment el que està fent es avançar-li la feina a Zapatero.\nerc, joan puigcercós, retallades\nEl president d'Esquerra Republicana de Catalunya no s'ha sorprès que José Luis Rodríguez Zapatero es mostri d'acord amb les retallades que esta duent a terme Artur Mas perquè el president espanyol el que està fent es preparar el terreny per una nova onada d'ajustos imposada des dels organismes internacionals.\nA més, Puigcercós considera que aquests ajustos es focalitzaran a Catalunya i critica que mentre al principat ja s'estan duent a terme retallades a la resta de territoris de l'Estat continua la festa amb sobrefinançament i malbaratament de recursos. En aquest sentit, Mas està avançant feina a Zapatero. 'Tot el que faci el senyor Mas no ho haurà de fer Zapatero reduint carcassa de l'Estat', ha afegit.\nEl líder republicà també s'ha referit a la voluntat expressada per Zapatero de parlar del fons de competitivitat un cop passades les eleccions. Segons ha dit, Zapatero no té més remei perquè la mateixa llei orgànica deixa clar que constituïda la comissió mixta es podrà negociar la bestreta del fons. En aquest punt ha aprofitat per reiterar-li a Duran i Lleida que constitueixi la comissió.\n18 de maig de 2011, 11.01 h\nAi ! Puigcercós , si tothom t'escoltés, que bé aniria Catalunya, sobretot si et donessin suport per crear un ESTAT PROPI, que només ERC pot dur endavant, no caldria anar a madrit ni demanar al sr. duran que fés bé els deures que li pertoquen i a més a més sembla que li sembla bé no fer. Déu meu quanta lluita !


Nou cicle polític a Catalunya | LIDERCAT. El bloc de la Càtedra de Lideratges\nPosts con el tag ‘Nou cicle polític a Catalunya’\n25-N i després: vuit qüestions\nPublicat: 30 Novembre 2012 per LIDERCAT\nArticle publicat en el diari ARA el 13 de novembre de 2012:\nEls catalans decidirem democràticament el 25-N cap on volem encaminar el nostre futur. Fins que no es faci el recompte final de vots i es formi el nou Govern és difícil assegurar res. Però com que encara no tenim respostes, el que podem fer és avançar algunes preguntes que, al meu parer, convindria començar a plantejar-se ara mateix.\n1. Continuarà l’ofensiva espanyola? Sí, i de manera creixent. Fins al dia 25 l’ofensiva contra la proposta sobiranista s’accentuarà en tots els nivells, el mediàtic, el polític i el diplomàtic. En el millor del casos es rebutjaran les raons i el full de ruta sobiranistes; en el pitjor dels casos les crítiques seran ad hominem, contra Artur Mas. L’objectiu és desacreditar i desinflar l’eufòria independentista.\n2. CiU assolirà la majoria absoluta? El marge de maniobra de què disposarà Artur Mas es veurà condicionat per aquesta qüestió. Alex Salmond, el líder del Partit Nacional Escocès, va assolir la majoria absoluta en les eleccions del 2011 i això li va reduir els entrebancs parlamentaris per impulsar el referèndum per la independència i per negociar bilateralment amb David Cameron els detalls de la consulta. Un resultat inferior als 68 escons serà venut a Espanya com una derrota i a Catalunya donaria més protagonisme als dos possibles partits amb qui pactar, ERC (que voldrà accelerar encara més el procés) i el PSC (que podria frenar-lo). En ambdós casos la multiplicació d’actors i la necessitat de pactes podrien dificultar el procés. La responsabilitat d’ERC i el paper que hi jugui el seu líder, Oriol Junqueras, poden ser decisius.\n3. Quina serà la segona força política del Parlament? Hi ha tres partits en disputa pel segon lloc: el PSC, el PP i ERC. El partit líder de l’oposició ocuparà un lloc destacat en els procediments parlamentaris i en l’opinió pública i, a més, es presentarà com l’alternativa de govern.\n4. Quina proporció d’escons representaran els partits sobiranistes al Parlament? Si CiU, ERC i ICV sumen o superen els 90 escons (sobre un total de 135) dues terceres parts del Parlament serien partidàries de realitzar una consulta d’autodeterminació, la qual cosa hi donaria molta legitimitat. Els escenaris òptims per a l’acceleració de la consulta combinarien l’alta participació electoral amb la majoria absoluta de CiU i/o una important majoria sobiranista disposada a cooperar. Aquesta situació permetria imaginar dos nivells d’actuació parlamentària diferents: una majoria de dos terços que donés suport al president en la consecució de l’estat propi i la mateixa majoria fent el seguiment crític tradicional de l’acció del Govern.\n5. Quin destí li espera al PSC? Fa poc Salvador Cardús presentava aquest balanç demolidor de la deriva del PSC: “Eix nacional confús; lideratge tendre; posició ideològica qüestionada; horitzó periclitat; capacitat de gestió discutida… I, sobretot, erosió interna i externa”. És difícil resumir millor la situació d’aquest partit. El PSC continua vivint en una realitat que fa temps que ha caducat. L’enfonsament que pot patir en aquestes eleccions pot ser històric i el seu futur incert.\n6. Quines seran les primeres accions del nou president, del nou Govern i del nou Parlament? La situació quasi constituent del moment convidarà a anar més enllà dels procediments parlamentaris habituals i a preveure quins missatges i iniciatives es volen traslladar a la ciutadania, a la societat civil organitzada, al president del govern espanyol, a la Unió Europea i a la comunitat internacional. Atès que l’acord polític entre partits haurà de ser important, el paper del president del Parlament serà decisiu a l’hora de generar consensos.\n7. Quines funcions hauria d’assumir el president de la Generalitat? A partir de la creació del nou Govern s’haurà de treballar simultàniament en dos fronts. El primer implicarà una dedicació molt gran als processos de consulta i creació de l’estat propi. El segon haurà de mantenir l’acció pròpia de govern en les condicions de crisi econòmica extrema que ens toca viure. Aquest doble front aconsella preservar i concentrar l’actuació del president en el primer i diferenciarla de la tasca més tècnica d’un o dos consellers en cap dedicats a l’acció política habitual del Govern.\n8. Quin serà el clima social l’endemà de les eleccions? Continuarà el malestar derivat dels efectes de la crisi, però es renovarà la il·lusió dels ciutadans partidaris de l’estat propi; i, evidentment, augmentarà la tensió amb Espanya. Governar també voldrà dir entendre, acompanyar i gestionar aquests sentiments.\nDesprés del 25-N la situació quasi constituent obligarà a preveure quins missatges es traslladen a la ciutadania, al govern espanyol, a la UE i a la comunitat internacional\nLideratge polític\t| Catalunya, Eleccions, Eleccions 2012, Lideratge polític, Nou cicle polític a Catalunya, Sobirania\tDeixa un comentari\tPermalink


Divertir-se fins morir... o no | NacióDigital\nBruno Oro protagonitza "Immortal" al Club Capitol, un espectacle on un home es transforma en diferents personatges amb qui fins i tot estableix diàlegs simultanis entre ells\nper Teresa Ferré , 24 de setembre de 2018 a les 17:30 |\nBruno Oro, a «Immortal» | David Ruano\nLa immortalitat és una de les aspiracions més antigues dels sàpiens. Llegenda durant segles, ara sembla que la capacitat tecnològica de la nostra espècie podria posar-la en pràctica a vint anys vista aproximadament. Així ho defensen dirigint empreses vinculades a Google, Ray Kurzweill i Bill Marris, o també el cofundador de Pay Pal, Peter Thiel. Sí, sembla que Silicon Valley serà el bressol del nou ésser immortal. El primer cop que vaig sentir-ne parlar fou llegint Homo Deus de Yuval Noah Harari. Ara, el primer home-deu de la història ja és aquí, a la Rambla, i habita a la Sala Capitol.\nBruno Oro protagonitza Immortal, el seu primer solo escrit per Marc Angelet i Alejo Levis. Un espectacle estil Non solum de Sergi López, és a dir, no es tracta d’un monòleg sinó d’un solo on un home es transforma en diferents personatges amb qui fins i tot estableix diàlegs simultanis entre ells, exercici de fregolisme que diria Joan Brossa, al servei d’una comèdia de temàtica futurista.\nEvidentment, la clau de l’espectacle és l’actor i cantant, tot ell versatilitat i magnetisme des de l’instant que apareix en escena fins al final que s’endu la merescuda ovació dels presents. L’estructura de l’espectacle és senzilla i efectiva, un seguit d’escenes on el fil conductor és la immortalitat i les seves conseqüències expressades a través de diferents situacions d’un show, joc de teatre dins el teatre on un actor de 341 anys vol desafiar aquesta vida sense límits temporals i parar de representar sempre el mateix.\nBruno Oro, a «Immortal» Foto: David Ruano\nAmors de segles o eternes discussions entre pares i fills es combinen amb aclucades d’ull a l’actualitat, com les obres inacabables a la ciutat o el procés. A destacar dos elements disruptius: la genial presència de la Mort, una diva en plena decadència, i l’excel·lent assessor de màrqueting del Vaticà. També cal assenyalar l’escena farcida de hits musicals on Oro es llueix cantant.\nImmortal passa a bon ritme gràcies també al bon treball audiovisual, encara que en algun moment decaigui perquè el text s’acomoda massa a la comèdia. Malgrat això, són setanta minuts d’espectacle agraït i, el que és millor, recomanable a qualsevol tipus de públic.\nAquest és el primer muntatge de la temporada de la nova productora escènica Hause & Richman, que té la cara més visible en el dramaturg i director Jordi Casanovas i puntals tan veterans com el productor Carles Manrique o la responsable de distribució Elena Blanco. Des d’aquí els desitgem llarga vida.\nDirecció: Marc Angelet\nIntèrpret: Bruno Oro\nAl Club Capitol. Sala 2. Des del 12 de setembre.\nLes cròniques de NacióDigital, Cultura i Mitjans, Club Capitol, Immortal, Bruno Oro, teatre, Notes d'escena, crítica teatral


Maurifull digital: El cinema\nEls alumnes de Processos de tercer d'ESO hem estudiat el tema del cinema. Hem après moltes coses sobre el seu origen, la seva història, etc. Hem vist un clàssic del cinema Temps moderns de Charles Chaplin. Aquí teniu alguns comentaris sobre aquesta pel·lícula.\nLa pel.lícula és en blanc i negre i sense so. El protagonista i director és en Charles Chaplin, acompanyat de Paulette Goddgard. És una pel·lícula muda, però de vegades surten escrites frases amb anglès dient l'argument. Els actors gesticulen moltíssim perquè els entenguem.\nÉs una pel·lícula molt interessant, ja que és en blanc i negre i a més és de cine mut, que és així com va néixer el cinema com una de les set arts.\nLa pel·lícula està molt bé, encara que fos en blanc i negre. El protagonista, Charles Chaplin, fa molt bé el seu treball, és graciós, i l’al·lota que l’acompanya també. La pel·lícula tracta d’un home que es torna boig i el fan anar a la presó. Després coneix una al·lota i tenen moltes aventures.\nAquesta pel·lícula tracta sobre la feina, el temps de la crisi, etc. Tot comença amb Charlot que treballa en una fàbrica apretant caragols, un dia té un tic nirviós i acaba a la presó. En Charlot fa una bona acció allà i surt amb un permís per poder treballar. Passen uns dies i a en Charlot el fan fora de la feina que havia aconseguit. Coneix una al·lota que li agrada i junts volen començar una bona vida. Primer en Charlot aconsegueix feina en un centre comercial, però no dura molt. Després l’al·lota, que és òrfena, aconsegueix feina en un bar, on també haurà de treballar ell. Tot va bé en aquesta feina, però un dia hi van uns policies per detenir l’al·lota (ja que la tenen com una lladre), però Charlot i ella escapen i decideixen començar una nova vida en un altre lloc.\nEs tracta d’una pel·lícula de Charlot. Tracta d’un home que treballava en una fàbrica, però després té un atac nirviós i el fan fora de la feina. Va a la presó, però després surt perquè els havia salvat d'un home que estava traient els presoners. Després de sortir de la presó es troba amb una al·lota que estava robant un pa i Charlot diu que ha estat ell. S’acaben fent amics i després cerquen una feina. Al final de tot la policia vol agafar l’al·lota, però escapen i intenten començar una nova vida.\nPublicat per Equip Maurifull a 10:22


El secret de Benjamin Black - Alicanteplaza\nEl secret de Benjamin Black\nVALÈNCIA. Dins de l’ampli catàleg literari del gènere negre, i fins fa només unes poques dècades, l’aportació d’un país com Irlanda no feia justícia amb la seua tradició més que gloriosa en el camp de les lletres. En una nòmina d’autors que va des de Jonathan Swift o Laurence Sterne als estrictament contemporanis Colm Tóibín, Seamus Heaney o Iris Murdoch, i passant per vaques sagrades com James Joyce, Samuel Beckett, Oscar Wilde, W.B. Yeats, Bram Stoker, George Bernard Shaw o Flann O’Brien, la presència irlandesa en el gènere negre comptava fins fa no res amb escassos precedents si descomptem (o anotem: segons el punt de vista) la més que interessant aportació de Sheridan Le Fanu (Dublín, 1814-1873), pare putatiu del conte de fantasmes, influx directe del Dràcula d’Stoker i parent o precedent remot i d’alguna manera genèsic del gènere negre, no tant per les formes i els ambients amb les quals dit gènere s’ha desenvolupat al llarg del segle XX, sinó per la densitat i la intensitat de les seues intrigues, construïdes amb una perfecta arquitectura que anticipa als més grans del noir, i amb la inestimable ajuda –això sí– d’elements sobrenaturals.\nTota eixa estranya mancança de glòries locals d’abast universal en el negre s’ha vist sobradament compensada amb l’aparició, a partir de les darreres dècades del segle passat, de les figures de John Connolly (Dublín, 1968) i John Banville/Benjamin Black (Wexford, 1945). El primer com a autor, principalment, de l’exitosa sèrie de novel·les protagonitzades per l’antiheroi Charlie Parker, i que si bé poden incardinar-se sense complexos en el ram, les seues històries han anat creixent en presències sobrenaturals (per a disgust de bona part de la crítica i dels guardians més ortodoxos del gènere i per a content, sens dubte, del precursor Le Fanu, que deu estar removent-se de goig en la seua tomba). El segon, el dual John Banville/Benjamin Black, en la seua faceta que podríem anomenar a) (John Banville), passa per ser un dels millors prosistes contemporanis en llengua anglesa, i és autor entre moltes altres de les obres mestres Copèrnic (1976) o la sublim El mar (2005). Però sembla que no content amb això, John Banville va decidir, a partir de l’any 2006, desdoblar-se en la faceta b) (Benjamin Black), i entregar-se al joc d’heterònims procliu a l’esquizofrènia i que tan brillantment va iniciar en la contemporaneïtat el portugués Fernando Pessoa.\nAixí, en un determinat moment (i no deuríem oblidar que el naixement de Black com a nou escriptor és immediatament posterior al reconeixement unànime de Banville per El mar, amb la satisfacció, descans o sensació de deure acomplit que això deu comportar) un tal Benjamin Black signarà obres de temàtica inequívocament negra, la primera de les quals serà El secret de Christine Falls (Bromera, 2007), i a la qual seguiran fins a deu més (Prague nights és la darrera, 2017). No totes eixes onze novel·les estan protagonitzades per Quirke (un personatge ja mític), però sí la majoria, i totes elles formen una sèrie que compta amb milions d’entusiastes seguidors i amb les benediccions de la crítica més sàvia.\nEl secret de Christine Falls s’inicia amb el més sòrdid dels escenaris: el depòsit de cadàvers on Quirke, patòleg forense, viudo, corpulent i amb tendència a l’alcohol i la melancolia, detecta certes irregularitats en el procediment d’admissió (diguem-ho així) d’un jove i bell cadàver que durant el seu temps de vida va anomenar-se Christine Falls. És a dir, tota l’acció de la novel·la gira al voltant d’algú que ja no existix, d’algú que aparentment no guarda més relació amb Quirke que la estrictament professional, però que serà un fil del qual tirar (per a compensar certa amargor o cert avorriment vital) i que acabarà implicant el mateix Quirke, la seua família més propera i el seu propi passat en una trama apassionant de negocis, fanatismes, assassinats i orfenats de mètodes més que dubtosos.\nEls Dublín i Boston dels anys cinquanta del segle passat són l’escenari bipolar de la narració, dels fets, dels descobriments, quan aquell Dublín encara era la matriu desagraïda però càlida de tota una diàspora i Boston una espècie de colònia irlandesa, el cau de salvació al qual arribarien des de mitjan del XIX autèntiques onades de migrants fugint de la fam, i que establirien vincles que una centúria després encara mantenien una vitalitat extraordinària. Eixos lligams a banda i banda de l’Atlàntic són la base de l’estructura artesanal d’esta novel·la, el damer on amb les seues regles i prejuís (d’orígens religiosos principalment, i per tant quasi atàvics) els personatges juguen el de vegades macabre joc de la vida.\nEls detractors de Benjamin Black solen dir que les seues novel·les són massa lentes, o que hi ha poca acció. Potser existisca ja en alguns ambients una percepció un tant hipertrofiada de la negritud, un abús del gènere que exigix trames notòriament sanguinolentes i uns escenaris inversemblants per excessius. Pot ser també que eixos lectors de novel·la negra tinguen tot el dret del món a reclamar eixa hipertròfia consubstancial a certes seccions del noir, i tenen el seu espai, però en qualsevol cas no és el de Benjamin Black. I no ho és perquè l’autor atresora massa qualitat, massa ofici (és el que té arribar al gènere ja crescut) per a no tenyir de fondària tot, els personatges, els escenaris i les trames, sense excepció. És l’habilitat immensa per a situar els dos nivells canònics del negre (el fil purament detectivesc i el tractament purament literari) en un relat que sense digressions innecessàries els compendia de manera materialment indestriable, la revelació del secret amb l’art plàcid d’emetre (ell) i rebre (nosaltres) una pluja irlandesa mansa, constant i aparentment imperceptible d’alta literatura.\nEL FESTIVAL pretende prolongar el TURISMO CULTURAL DEL 23 AL 26 DE SEPTIEMBRE\nAlicante Noir: una cita literaria para amantes de la ficción criminal


ERC demana suport per a Junqueras per «alliberar-lo» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nERC demana suport per a Junqueras per «alliberar-lo»\nRomeva fa una crida a forçar les institucions europees «a escoltar encara que els incomodi»\nERC va fer una crida a donar suport tant al candidat a les eleccions europees, Oriol Junqueras, per poder així «alliberar-lo» i que ocupi un escó a l'Eurocambra, com a l'alcaldable Ernest Maragall, perquè Barcelona experimenti per primera vegada un gir independentista.\nEls republicans van celebrar el seu acte central de campanya al costat del Mercat de Sant Antoni de Barcelona, on van intervenir en directe, per videoconferència des de la presó de Soto del Real (Madrid), el president d'ERC i cap de llista a les eleccions europees, Oriol Junqueras, i el senador electe Raül Romeva. «Els vostres vots ens fan lliures», va exclamar Junqueras en la seva intervenció per via telemàtica, projectada en una pantalla gegant instal·lada a ple sol davant centenars d'assistents a l'acte.\nRomeva, per part seva, va avisar que només si s'aconsegueix la victòria serà possible forçar les institucions europees a «escoltar, encara que els incomodi i no els agradi», les reivindicacions sobiranistes, però, per fer-ho, va insistir, cal «ser forts» a les urnes.\nPer la seva banda, Maragall va demanar el vot per frenar una coalició de govern municipal entre Ada Colau i «el PSC del 155».\nMaragall va cridar a evitar que Colau i els socialistes repeteixin al consistori la col·laboració que ja s'ha produït altres vegades recents entre els seus espais polítics. «El PSOE del 155 i Colau s'han posat d'acord per governar a la mesa del Congrés, per intentar portar (Miquel) Iceta al Senat, i no vull imaginar que es posin d'acord per governar també aquesta ciutat», va assenyalar.\nEn l'acte també va intervenir el president del Parlament, Roger Torrent, que va cridar a aprofitar l'«oportunitat històrica» que suposa que «per primera vegada l'independentisme guanyi l'A-juntament de Barcelona» i hi hagi un «alcalde republicà».\nVa reclamar també el suport a la candidatura de Junqueras per «enviar un pres polític al Parlament Europeu» i aconseguir que «la vergonya de l'Estat espanyol» per la seva «repressió» entri a l'Eurocambra.


Embassa’t: 10 anys, 11 edicions i en plena vitalitat - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nEscrit per Miquel Àngel Claveria el 15 juny 2019\nAquest divendres l’Embassa’t ha arrencat la seva onzena edició. Enguany, ho ha fet davant la Pista Coberta d’Atletisme. Un nou canvi d’ubicació en la seva trajectòria després d’haver tornat l’any passat als seus orígens, la Bassa, a uns metres del nou emplaçament. Un indret del que el festival pren el seu nom i que el va veure néixer al 2009, ara fa deu anys.\nLa vitalitat del festival és inqüestionable: creix en aforament, estrena servei de bus nocturn i alguns artistes, com és el cas de Cala Vento i El Petit de Cal Eril, inicien gira a l’Embassa’t. Més de mil persones han passat aquest divendres pel recinte.\nAne Barcena i Raquel Pagès, les Pinpilinpussies, han estat les encarregades d’obrir la present edició de l’Embassa’t. I ho han fet amb energia, malgrat algun petit problema tècnic inicial. Aquesta responsabilitat ha recaigut sobre el duet barceloní en tant que guanyadores del concurs Fàbrica Embassa’t 2019. Amb aquest certamen, que enguany ha arribat a la quarta edició, l’organització del festival vol contribuir a impulsar les carreres de solistes i bandes emergents. En el seu cas, fa poc més d’un any que es van pujar per primer cop a un escenari. Des d’aleshores no han parat de fer directes.\nSobre l’escenari Yearphone, y durant gairebé una hora, el públic assistent ha pogut gaudir del seu so que, segons elles mateixes defineixen, és “rollo Lo-Fi. Garage-pop con actitud post-punk. Sonido crudo y tal”. Adjectius que certament copsen l’esperit del seu primer EP, presentat enguany, 80/B. El títol fa referència a la talla de sostenidor que ambdues comparteixen. Segurament per reforçar la idea d’intercanviabilitat entre les components, ja que les dues es fan càrrec de compondre, cantar, tocar la guitarra i la bateria, indistintament.\nGritos és el primer senzill de les Pinpilinpussies, presentat al gener d’enguany, primer tema del seu disc 80/B i la cançó amb la que s’han inaugurat els concerts de l’onzena edició de l’Embasa’t.\nDesprés de la guitarra i la bateria de les Pinpilinpussies, però a l’escenari Principal, ha estat el torn del piano de Clara Peya, reconeguda amb el Premi Nacional de Cultura 2019. Inconformista i compromesa, amb només 33 anys la compositora palafrugellenca ja duu una vintena d’espectacles teatrals i vuit discs a la seva motxilla. Una experiència acumulada que s’ha materialitzat en el seu directe, al que l’artista s’ha lliurat plenament. El seu darrer disc, Estómac, presentat al 2018, combina i s’inspira en el jazz, el pop, l’electrònica, el rap i el teatre, tot al servei de la deconstrucció de l’amor romàntic. La veu l’ha posat la cantant Magalí Sare.\nA continuació, amb el Pol Batlle (veu i guitarra), l’Adrià Cubells (bateria), l’Òscar Garrobé (baix) i el Jaume Estalella (guitarra) o, el que és el mateix, Ljubliana & the Seawolf, el rock ha recuperat el protagonisme. El quartet afincat a Barcelona es troba de gira presentant el seu tercer àlbum, Libra, el llarg menys folkie i més rocker, psicodèlic i místic del grup. Una sensació que han reforçat vestint camisoles. Els han seguit El Petit de Cal Eril, que ho tenia tot de cara per dur a terme un dels directes més recordats de la present edició. Perquè es coneixen bé el festival, perquè el seu frontman, Joan Pons, sap connectar amb el públic i perquè l’Embassa’t ha estat l’escenari triat per iniciar la gira del seu nou disc: Energia fosca. No han defraudat. El seu pop metafísic ha estat la banda sonora del trànsit del dia a la nit.\nFoto: “L’Embassat és el festival on més cops hem tocat en la nostra vida. Sempre canvia de lloc! Això és l’hòstia!”, ha comentat agraït i divertit Joan Pons, l’ànima d’El Petit de Cal Eril. Autor: MAClaveria.\nI de nou al rock de guitarra i bateria amb el duet Cala Vento, els empordanesos Aleix Turon y Joan Delgado, que també han escollit el festival sabadellenc per presentar a Catalunya el seu nou disc Balanceo, el primer autoeditat. El seu treball més madur, gens rígid, i que els consolida com a grup professional. Un procés de creixement artístic que s’ha evidenciat durant la seva actuació.\nL’electrònica protagonista del tram final.\nA mesura que ha avançat la nit, els sons electrònics han anat conquerit l’hegemonia. Una transició que ha viscut el seu punt d’inflexió amb Joe Crepúsculo i el seu estil indie i techno pop. Crepúsculo ha tornat a demostrar que, si bé no és un supervendes, compta amb un fandom fidel i entregat al seu estil sempre polèmic i particular. L’han seguit Lasers, amb qui el públic s’ha submergit totalment en els sintetitzadors i els samplers. Però sense perdre encara el baix, la guitarra i la bateria. Un fet que sí s’ha produït amb la darrera de les actuacions de la nit, la dels nòrdics Kiasmos, que amb el seu techno, minimalista, d’essència norantena i tranquil, han tancat el primer dia del festival.\nFoto: Spacer ha estat l’encarregada de calentar la pista del Club. Autor: MAClaveria.\nMentre això succeïa als escenaris Principal i Yearphone, en paral·lel, a l’escenari Club, s’han succeït les sessions d’Ivet Barbero, aka Spacer, Susana Hernández, que rubrica els seus treballs com a Ylia, i les Shakti Alliance, format per Virginie i Troya Modet. Monopoli de dones al capdavant del dance floor. De la inspiració en l’elecctrònica dels ‘60, ‘70 i ‘80 de la primera, passant per l’experimentació i l’elegància tècnica de la segona, per acabar amb el bonrollisme groovie de les últimes, la pista de ball ha estat ben comandada.\nFoto portada: Clara Peya al piano durant la seva actuació. Autor: MAClaveria.


“Esperava un tarannà més consensuador per part de l’equip de govern” - CENT PER CENT\n“Esperava un tarannà més consensuador per part de l’equip de govern”\n– De moment, sou el grup de l’oposició més actiu, amb nombroses mocions presentades als diferents plens…\n– Aquest és el nostre esforç. Quan em vaig presentar ho vaig fer per fer feina per Manacor. I ho feim amb molta il·lusió des de l’oposició. Ens trobam cada setmana per millorar Manacor, i presentam mocions molt en positiu , en funció del que la gent ens demana\n– I això serveix per mantenir l’equip de govern. Teniu un pacte amagat?\n– No. Nosaltres venim a fer feina en positiu per millorar les coses a Manacor, i si podem arribar a acords hi arribam, independentment del partit que presenti les propostes. Tombar una moció d’un partit o un altre segons el partit don vengui em pareix un absurd. El nostre poble no es mereix que qüestions merament polítiques o ideològiques aturin una acció municipal. No hi ha cap pacte tàcit ni exprés de mantenir o consentir el manteniment d’un govern que no és el nostre.\n– Qüestionàreu la contractació d’un enginyer per gestionar la brigada. Què va passar?\n– Ens ho havien plantejat amb molt poc temps. Se’ns va plantejar la decisió de crear aquesta plaça per donar dinamisme a una àrea. I no és que hi estiguem a favor ni en contra, sinó simplement que no sabíem les funcions concretes que havia de tenir aquesta plaça. Les atribucions eren les mateixes que ja té el cap brigada existent. Si el temps els dóna la raó, perfecte, i si és un error, n’haurà de retre comptes l’equip de govern. L’abstenció final va ser per permetre aquesta contractació i donar-hi un vot de confiança. El mínim que podem fer és no posar pals a les rodes. I ja veurem si aquest vot de confiança se l’han guanyat o no se l’han guanyat.\n– Amb tant de fair-play qualsevol diria que podeu entrar a formar part de l’equip de govern…\n– Això seria molt diferent. Seria difícil d’explicar, però jo som de l’opinió que en un municipi és possible. Tots hauríem de tenir els mateixos interessos: millorar les coses del nostre municipi. Si fóssim capaços d’entendre’ns per a mi no hi hauria cap problema. Hi hauria gent que diria que és ideològicament incompatible.\n– La llei que ara mateix estrangula els ajuntament ha estat impulsada per un ministre del teu mateix partit. Com ho valores?\n– Ens referim a unes mesures que es prenen en un moment donat per com estan les coses. Són mesures excepcionals per un moment excepcional. Quan es limita la capacitat de gestió pressupostària és perquè realment s’està demanant un esforç conjunt a tot el territori. Quan la tendència canviï s’haurà de fer el possible perquè aquesta limitació es llevi. L’Ajuntament ha de poder estar governat des d’aquí en tots els aspectes. No és agradós per a ningú prendre mesures d’aquesta casta, però s’han de prendre.\n– En el seu moment ja en parlàrem, però sembla que definitivament s’allunya la possibilitat d’una moció de censura…\n– Hi ha un episodi del qual nosaltres no formam part, que és l’acostament i negociacions de tots els altres grups menys nosaltres. Es perfila una idea de pacte entre tots. Els protagonistes d’aquesta part de la història, es troben que els compromisos adquirits s’espenyen sense cap casta d’explicació, segons ells. La reacció d’aIPC va ser: “Si no podem anar a favor hi anirem en contra”. I feren ús de la figura de la moció de censura sense comptar amb nosaltres. És cert que després Joan Gomila ho va rectificar, però aquella afirmació va ser fruit d’una reacció molt ràpida i en l’escalfor de la decepció del moment. No li don més importància.\n– Sembla que hem entrat en una fase més reposada, de normalitat institucional.\n– La imatge que es dóna dels plens crec que és bona, de coherència i de possibilitat d’arribar a acords. També és cert que esperava de l’equip de govern més tarannà de consensuar les coses i posar les coses damunt la taula. Ho trob a faltar. Crec que no governa pels 42.000 habitants, sinó amb la seva tendència. D’altra banda, no és el mateix governar en minoria, perquè això requereix un tacte i una sensibilitat especials\n– En el ple d’organització demanaren disculpes i feren propòsit d’esmena. S’ha fet coneixedor?\n– No. Ells varen reconèixer que no havien oferit un consens, però no he vist tampoc un canvi d’aquell dia fins avui. Un dels temes és el Pla General, que ha de menester molt de consens. S’ha de decidir entre tots i es necessita la majoria absoluta per tirar-lo endavant. No tenim coneixement de res, llevat de comentaris que sentim pel carrer. Han al·legat que no es poden complir els terminis per qüestions merament tècnics. Però jo el que sospit és que el model de l’avanç no és el que l’equip de govern d’ara voldria.\n– El tòpic diu que la dreta defensa els interessos dels poderosos i l’esquerra els de les classes populars. És aquí el punt de fricció en el Pla General?\n– Supòs que darrere el tòpic sempre hi ha cosa. Ara bé, es creixi cap a on es creixi, som molt els mateixos. El que ens interessa és saber quin és el model que volem per Manacor, quin Manacor volem d’aquí a quinze o vint anys. Sempre he defensat que no hem de consentir l’especulació urbanística. Hem de fugir de tot això, però tampoc hem de fer el contrari. Hem de ser capaços d’arribar a un consens. El que farem nosaltres ho patiran els nostres fills d’aquí a quinze anys. Potser som un romàntic de la política, però crec que no és impossible arribar a un acord.\n– Cala Varques ha posat Manacor a les portades dels diaris durant l’estiu. Estàs d’acord amb l’actuació de l’equip de govern?\n– S’ha volgut donar una resposta molt immediata i molt ràpida a un problema real. També és ver que es va posar una solució inicial sense tenir en compte l’oposició. No es pot trobar una solució en dos mesos, el batle hauria pogut demostrar un tarannà de diàleg amb l’oposició. La solució no ha arribat. No entraré a valorar si l’actuació ha estat positiva o negativa. Tenen potestat per decidir, i no és un tema polític, s’hauria pogut dur a junta i cercar entre tots una solució.\n– Ja heu criticat la negativa a l’exèrcit per celebrar el tricentenari de la capitania…\n– Va ser un error per part de l’equip de govern. No es demanava una participació institucional de l’Ajuntament, sinó simplement la cessió d’un espai. L’exèrcit avui és una institució totalment vàlida i ofereix serveis quan el necessitam, com per exemple en els incendis forestals…\n– Però deus estar d’acord que amb els fets de fa tres-cents anys s’aboliren els drets i les lleis propis dels mallorquins…\n– Roman Piña Homs professor d’història del dret va escriure un article on deia que tampoc era exactament així. Però vaja, no hem d’anar a justificar les coses amb la història. Unes coses són bones i les altres no. bones per a uns o dolentes per a uns altres. Hem de ser capaços d’arribar a consensos i a acords, com el gran acord constitucional del 78 quan veníem de l’enfrontament històric de la guerra civil. No hem d’anar a cercar ferides del passat i ser pràctics, i no remoure coses que no fan falta, per una banda i per l’altra.\n– Però en canvi sí que remoguéreu la qüestió de la ciutadania catalana oferida pel conseller Gordó…\n– Sí, perquè la consideram una ofensa per als ciutadans que no pensen així. Pot canviar la llei, sí. Però a dia d’avui és legal el que és legal. A dia d’avui no som Països Catalans. Que tenim una cultura comuna? D’acord. I fins i tot una llengua. D’acord. Però políticament no som el mateix.\n– També heu fet propostes en la qüestió de l’aigua. Supòs que deu ser impossible que Manacor tengui aigua potable a la xarxa pública…\n– Nosaltres proposam de recuperar el projecte de fer arribar l’aigua de la costera fins aquí. Quan l’Ajuntament no tengui més per fer ha de ser capaç d’implicar institucions supramunicipals que ens hi donin una mà. És un problema de primera necessitat. Realment és un tema per fer-nos-ho mirar, perquè fa vint-i-cinc anys que hi anam darrere i no l’hem resolt. I quan un problema té vint-i-cinc anys a Manacor, ja és un problema de tots.\nprevious post: De les galtades que donam com a societat als nousvinguts\nnext post: Joan Llodrà: “El batle cobra com un mestre d’escola”


UdGLlegeix. Club de lectura universitari: "Si això és un home", de Primo Levi\nLloc: Aula de la Cartoteca de la biblioteca de Barri Vell\nEl club de lectura universitari UdGLlegeix proposa l'obra "Si això és un home" de Primo Levi. La investigadora del Departament de Pedagogia de la Universitat de Girona, Mònica Carbó, presentarà la sessió de discussió i debat.\nPrimo Levi, supervivient dels camps d'extermini d'Auschwitz, va escriure aquesta obra, publicada l'any 1947, amb la intenció de llegar a la humanitat un material de primer ordre per a l'estudi de l'ànima i el comportament humans. Aquest llibre és, per tant, un testimoni colpidor de la vida i la supervivència a l'infern dels lager polonesos durant els últims anys de l'ocupació nazi; però també és, i sobretot, una anàlisi ponderada -en la mesura en què això és possible- de la dignitat i de l'abjecció en l'home enfrontat a l'extermini. Escrit amb una prosa vivíssima i gens afectada, la lectura de "Si això és un home" emociona el lector i alhora li permet de fondejar en les grandeses i les misèries de l'existència humana.\nPrimo Levi (Torí, 1919-1987) va néixer en una família jueva instal·lada al Piemont. El 1941 es va llicenciar en ciències químiques a la Universitat de Torí. Després d'haver participat en la resistència del nord d'Itàlia, va ser capturat i deportat al camp de concentració d'Auschwitz. El 1945, després d'un atzarós viatge per Europa, va tornar a Torí, on va publicar el seu primer testimoniatge sobre els camps d'extermini, "Si això és un home" (1947). Més tard va aparèixer "La treva" (1963) i "Els enfonsats i els salvats" (1986), relats autobiogràfics "El sistema periòdic" (1975), tots ells publicats per Edicions 62, que també li ha editat els seus relats en el recull "Tots els contes" (2008).


Il Giardino Segreto Matera Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVico San Leonardo 12, Matera, Matera, Itàlia, 75100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Il Giardino Segreto\nDissenyat tant per oci com per negoci, Il Giardino Segreto està situat idealment a Matera; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Il Giardino Segreto, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia, Zones públiques amb Wi-Fi per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nL'ambient de Il Giardino Segreto es reflexa en cada habitació. assecador de cabell, calefacció, mosquiter, nevera, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Il Giardino Segreto és una selecció idònia per a la vostra estada a Matera.\nTots els tipus de viatgers (18) Parelles (6) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (5) Famílies amb infants grans (3) Grups (1)


Indignació a Organyà i Coll de Nargó pels talls continuats en el subministrament elèctric — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Indignació a Organyà i Coll de Nargó pels talls continuats en el subministrament elèctric\nRegistre del funcionament de la xarxa elèctrica a Organyà (Foto: Ajuntament d'Organyà)\nOrganyà i Coll de Nargó estan indignats pels talls en el subministrament elèctric que han patit aquesta setmana. Les aturades del servei, que han estat continuades, s'han arribat a allargar durant quatre hores aquest divendres a la nit. Ambdós municipis es plantegen emprendre accions per fer pressió i exigir que se solucionin de forma definitiva els problemes a la xarxa.\nEn aquest sentit, l'alcalde d'Organyà, Celestí Vilà, ha informat que s'ha posat en contacte amb la Generalitat de Catalunya i Endesa per sol·licitar informació i responsabilitats pels talls de llum, "que provoquen pèrdues econòmiques i el malestar dels veïns". Així mateix, ha convidat els afectats a presentar les queixes pertinents a través de l'Ajuntament. D'altra banda, el consistori alturgellenc ha lamentat en un comunicat el fet que va haver de demostrar a Endesa els problemes a la xarxa elèctrica, després que la companyia negués cap incidència.\nPer la seva banda, l'alcalde de Coll de Nargó, Martí Riera, ha assenyalat que la substitució dels equips malmesos podria estar resolta a primera hora de la tarda d'aquest dissabte. L'arranjament tècnic estava previst de les 13 a les 14 hores, afectant els nuclis de Gavarra, Valldarques i Les Masies, amb la possibilitat de repercutir també al poble de Nargó.


Poliamida 6.6 Alta Tenacitat - Botex\nPel que fa al filament de poliamida d’alta tenacitat, podem torçar qualsevol títol i a qualsevol nivell de torsió (TPM), segons les necessitats dels nostres clients, en les nostres màquines de doble torsió.\nPodem torçar indistintament poliamida 6.0 i 6.6. Fem servir sempre filament de súper alta tenacitat i sota encongiment. Podem lliurar el fil de poliamida en con de tint o con de cartró.\nNormalment produïm títols entre dtex 110 × 3 i dtex 3.300 × 3, però podem torçar filats més fins, en funció de les necessitats dels nostres clients.\nPOLIAMIDA 6,6 ALTA TENACITAT\nAltres títols també disponibles\n14 més 10


Pàrquings a la Costa del Maresme: Calella de la Costa, Mataró i Premià de Mar\nAparcar el vehicle al carrer és sempre una possibilitat, però sense tenir en compte les qüestions de seguretat, aquesta possibilitat és cada vegada més complicada per les zona d'estacionament limitat (zones blaves o verdes), que permeten aparcar el cotxe durant un màxim de 1 hora i mitja o 2 hores, o directament són zones d'aparcament reservades als habitants. Les ciutats i pobles de la Costa del Maresme no són una excepció, així que per despreocupar-te del teu cotxe, millor reserva una plaça en un pàrquing vigilat.\nPàrquing a Calella de la Costa\nParking Parkinsol: obert 24 hores situat al Carrer d'Amadeu - Carrer de Monturiol, a prop de la platja i de l'Club Nautic de Calella. Vigilat / Entrades i sortides il·limitades.\nAquesta ciutat de la Costa del Maresme és a 50 km de Barcelona i de Girona. Disposa de diverses platges i cales excel·lents molt ben equipades per als banyistes. Calella ofereix als visitants activitats de tot tipus: botigues de moda, rutes per la natura, esports i parcs aquàtics com Marineland Catalunya, espai wellness, molts i variats esdeveniments culturals, i una gran oferta de restaurants i bars de tapas. Tot això atrau molts visitants pel que sobretot a l'estiu és molt recomanable reservar una plaça de pàrquing.\nPàrquings a Mataró\nTres pàrquings oberts 24 hores. Vigilats / Entrades i sortides il·limitades.\nCapital de la comarca del Maresme, Mataró és la vuitena ciutat més poblada de Catalunya. A més de platges i muntanyes, aquesta bonica ciutat mediterrània ofereix al vistante un ric patrimoni arquitectònic i arqueològic: les ruïnes romanes de Can Llauder, les muralles del segle XVI, la Basílica de Santa Maria d'estil barroc, edificis neoclàssics, i nombrosos edificis modernistes com la Residència Sant Josep. I Mataró és més, molt més. Dos mercats, un port pesquer i un altre esportiu, i una gran oferta de botigues i centres comercials. Abans d'anar, no oblidis reservar la teva plaça de pàrquing i gaudeix amb tranquil·litat del seu plat més típic: la sípia amb pèsols.\nPàrquing a Premià de Mar\nParking Premià - Països Catalans: obert 24 hores situat a Plaça Països Catalans s / n. Vigilat / Entrades i sortides il·limitades.\nLa segona ciutat més poblada del Maresme ofereix al visitant activitats curioses com la Festa dels Pirates, en què els pirates conquereixen la ciutat per un dia, i la cursa a pèl, una cursa nudista nocturna i urbana. Llocs per visitar: l'església de Sant Cristòfol, la masia Ribas, les fàbriques modernistes de la indústria del Gas, Can Roure, la necròpolis, les viles romanes i el Museu Municipal de l'Estampació. Reserva la teva plaça de pàrquing i gaudeix de Premià de Mar amb tranquil·litat.\nAparcar el vehicle al carrer és sempre una possibilitat, però sense tenir en compte les qüestions de seguretat, aquesta possibilitat és cada vegada més complicada per les zona d'estacionament limita.


L'expresident del Reus Deportiu, a judici acusat de carregar 75.000 euros al club en despeses personals | ReusDigital\nLa defensa planteja que els fets han prescrit i que el club no pot ser acusació perquè la junta no ho va aprovar\nper ACN, 14 d'abril de 2021 a les 19:18 |\nEl judici contra l'expresident del Reus Deportiu Joan Sabater pel cas 'Visa Or' està previst que arrenqui dimarts vinent a l'Audiència de Tarragona. La fiscalia, que demana dos anys de presó, acusa l'exdirigent d'haver carregat a dues targetes de crèdit de la institució despeses personals per restaurants, puros, clíniques per perdre pes i centres comercials. Segons el ministeri públic, l'import que no s'ha pogut justificar supera els 75.000 euros. Durant la sessió de qüestions prèvies que s'ha fet aquest divendres, la defensa ha al·legat indefensió, ha plantejat la prescripció dels fets i ha sostingut que el club no hauria d'estar personat com a acusació particular perquè no va aprovar-ho per junta. El tribunal resoldrà dilluns vinent.\nDesprés que el judici s'hagi hagut de suspendre en un parell d'ocasions, el qui va ser màxim responsable del Reus Deportiu entre el 1996 i el 2011 s'asseurà finalment a la banqueta dels acusats de l'Audiència de Tarragona. La vista està previst que se celebri dimarts, dimecres i dijous de la setmana vinent.\nLa causa gira a l'entorn de l'ús de dues targetes de crèdit que el club va confiar a Sabater per a despeses relacionades amb els objectius del seu càrrec: el foment, desenvolupament i la pràctica continuada de l'activitat física i esportiva, tal com detalla l'acusació pública. Segons el fiscal, almenys entre 2003 i 2011, "apartant-se de la finalitat per la qual van confiar-li les targetes de crèdit, i per a procurar-se un benefici il·lícit a costa dels fons del club, Sabater va fer despeses particulars com puros i clíniques d'aprimament i, sobretot, en restaurants".\nEn l'escrit d'acusació, el ministeri públic li demana dos anys de presó per un suposat delicte continuat d'apropiació indeguda i sol·licita que indemnitzi el club amb els 75.683,71 euros que considera que va gastar, de forma injustificada, per a un ús estrictament personal. L'Associació d'Amics del Reus Deportiu, que exerceix l'acusació particular, eleva la petició fins als 5 anys de presó pels suposats delictes d'estafa i apropiació indeguda, i xifra en poc més de 157.000 euros els diners defraudats entre els anys 2005 i 2011. La defensa insisteix que Sabater és innocent.\nDurant la sessió de qüestions prèvies l'advocat de Sabater ha al·legat indefensió, ha plantejat la prescripció dels fets i ha sostingut que el club no hauria d'estar personat com a acusació particular perquè no va aprovar-ho per junta. La fiscalia i l'acusació s'hi han oposat i el tribunal resoldrà abans de l'inici de la vista.


Un manual de vida – José J. de Olañeta, Editor\n«Comporta’t sempre, en tots els assumptes, grans i públics o petits i privats, d’acord amb les lleis de la naturalesa. L’harmonia entre la teva voluntat i la naturalesa hauria de ser el teu ideal suprem.»\nCom puc viure una vida feliç i plena? Com puc ser una bona persona? Per a Epictet, una vida feliç i una vida virtuosa són la mateixa cosa. Però viure una bona vida no significa seguir simplement una llista de preceptes morals, sinó posar les nostres accions i desigs en harmonia amb la naturalesa. No es tracta d’acomplir un reguitzell de bones accions per tal d’obtenir el favor dels déus o l’admiració dels homes, sinó d’arribar a aconseguir la serenitat interior i, per tant, una perdurable llibertat personal. I això, tal cota ens diu Epictet, és a l’abast de tots i cadascun de nosaltres.


Mariano Rajoy és un geni? | Jordi Serrano Blanquer\n← Nomenem un Tsar del Parc de Can Deu (i II)\nCoses inexplicables del Parc de Sant Llorenç del Munt →\nMariano Rajoy és un geni?\nPosted on 16 Desembre 2016 | 1 comentari\nFa fa força setmanes en què sentim molts comentaris en els quals s’insisteix que Mariano Rajoy és més o menys un geni de la política. Vivim en una societat on es valora més el poder i mantenir-s’hi que no pas es valora la política. És a dir, es troben valuoses totes les argúcies i martingales que un polític fa per escalar cap al poder i després perquè ningú te’n tregui, que no pas valorar la seva obra de govern. A la fi es valora com a molt positiu la capacitat d’aferrar-se al poder. I això, cal dir-ho, és senzillament immoral. El que ens hauríem de preguntar és Mariano Rajoy ha fet alguna cosa positiva pel país? D’entrada cal analitzar el seus sistema d’exercir el poder. Quan hi ha un problema el que cal fer és no fer res, segons ell el temps –no se sap per quina raó esotèrica– arregla els problemes. És fals de tota falsedat. Comparem-ho amb un càncer, per exemple, si no fas res el més probable és que moris. El mateix passa amb els problemes polítics. Mirem per una banda les seves polítiques econòmiques destinades a afavorir les grans empreses i els rics. Quant dolor, quanta desesperança, quanta desigualtat han creat a Espanya? Tenim nens que passen fred i famílies passant gana, a ell li és igual. Els vells espanyols que no es valen per si mateixos els ha deixat de la mà de Déu. Hi havia ajudes, poques, però ha retirat les que hi havia, això sí, paguem 5.000 milions per les autopistes de les constructores i dels bancs, els 1.300 milions de Castor, després els n’hi ha donat 300 més. De diners n’hi ha a cabassos.\nI per altra banda mirem què ha fet amb el problema català. Primer esbombar un Estatut d’Autonomia i després amenaçar de fotre a la presó qualsevol que tingués una proposta. Una bona forma d’atiar un conflicte. Ara a veure qui ho arregla!\nCal dir-ho ben clar, a vegades els polítics que vencen és que han utilitzat més males arts que els altres. José María Aznar, per exemple, va començar la seva carrera política acusant el seu adversari socialista a Castella i Lleó, Demetrio Madrid, de corrupció. Aquest va dimitir, quan la justícia el va exonerar Aznar ja era president. Mai va demanar excuses. Hi ha una cosa que Rajoy ha fet molt bé, carregar-se els líders del PP que li feien ombra. Ha estat un gran. Ja ens ho deia Elias Canetti a Masa y Poder. Per mantenir-se al poder no has de liquidar l’enemic sinó els propis.\nFaig un vaticini, ha humiliat i està humiliant massa el PSOE i Ciutadans. Els fantasmes dels cadàvers que ha deixat pel camí s’aixecaran quan menys s’ho esperi. El PSOE es veurà obligat a fer una moció de censura, quan tingui un candidat. El govern durarà poc. Com diria Bob Dylan, és admirable que Mariano Rajoy sàpiga respirar.\nOne response to “Mariano Rajoy és un geni?”\nFrancisco Baiges Planas | 16 Desembre 2016 a les 18:30 | Resposta\nJo crec que repapieja!!


Juventus-Barça, duel estel·lar als setzens de Champions League\nL’anada es disputarà l’11 o el 12 de setembre a Torí i la tornada, dues setmanes més tard, a l’Estadi Johan Cruyff\nEl sorteig dels setzens de final de la Lliga de Campions ha ofert un encreuament de luxe a la primera ronda: el Barça es veurà les cares amb el Juventus, campió italià. L’anada es disputarà l’11 o el 12 de setembre a l’Stadio Giuseppe Moccagatta d’Alessandria, mentre que la tornada serà el 25 o el 26 de setembre, a l’Estadi Johan Cruyff.\nCal recordar que el Barça, vigent subcampió, era un dels setze caps de sèrie del sorteig, celebrat aquesta tarda a Nyon, i tenia com a possible rival un dels setze equips en menys coeficient de la competició.\nHibernian – Slavia de Praga\nSpartak Subotica – Atlètic de Madrid\nBraga – París Saint-Germain\nVllaznia – Fortuna Hjorring\nChertanovo – Glasgow City\nRyazan – Olympique de Lió\nGöteborg – Bayern Munic\nAnderlecht – BIIK Kazygurt\nBreidablik – Sparta de Praga\nMinsk – Zuric\nLes valoracions del mànager esportiu, Markel Zubizarreta\n“És el campió italià i un nom il·lustre en el món del futbol, que també està fent una gran aposta en el femení. Per començar és un bon rival. Comencem la Lliga forts i la Champions també, però estem preparats i segur que ho farem bé”.\n“Són la base de la selecció italiana i s’han reforçat amb diverses jugadores d’experiència, com pot ser Linda Sembrant. Suposo que serà el típic equip italià, molt treballat defensivament, i després tenen jugadores de qualitat com Barbara Bonansea”.\nDeclaracions Femení post sorteig de la Women's Champions League 2019/2020


Els serveis de restauració actualitzen els seus horaris a partir del 5 de juliol - Facultat de Medicina - UAB Barcelona\nEls serveis de restauració actualitzen els seus horaris a partir del 5 de juliol\nA partir del dilluns, 5 de juliol, els bars i restaurants del campus obriran amb nous horaris per donar servei a tota la comunitat universitària, arran de les darreres mesures adoptades en el context de la COVID-19.\nA partir del dilluns, 5 de juliol, els bars i restaurants del campus seguiran donant servei a tota la comunitat universitària.\nEls horaris dels serveis de restauració oberts són els següents: Rectorat i Enginyeria, de 8 a 12 h; Ciències i Biociències, Ciències de l'Educació-FTI, Ciències Socials i Medicina i Plaça Cívica de 8 a 16 h i Lletres-Psicologia, de 8 a 16.30 h.\nTots els restaurants oberts ofereixen servei de cafeteria amb cafès, begudes, pastes i entrepans. Al migdia el bar de Lletres i Psicologia i el de la plaça Cívica oferiran servei de menú i les cafeteries de Ciències i Biociències, Ciències Socials i Medicina donaran servei de plats combinats. A més, a Ciències i Biociències hi haurà wok, pasta amb salses i pizzes per emportar.


Carod admet que ha estat un error acusar CiU d'haver-ho fet tot malament - VilaWeb\nDilluns 23.10.2006 18:42\nCarod admet que ha estat un error acusar CiU d'haver-ho fet tot malament\nEl candidat d'ERC a la Generalitat, Josep-Lluís Carod-Rovira, ha admès que CiU ha fet una funció històrica molt important en clau nacional i ha dit que, en part, va ser un error considerar que CiU ho va fer tot malament en els seus vint-i-tres anys de govern. Per això, ha dit, seria bo que el nou govern de la Generalitat aprofités la part positiva dels governs anteriors. El candidat republicà ha fet aquestes declaracions en un dinar a Barcelona.\nPel que fa al programa electoral d'ERC, Carod defensa simplificar l'administració pública, reduint el nombre de conselleries. També ha defensat treballar a favor d'una immigració ordenada i, en aquest sentit, ha ironitzat sobre l'eslògan d'ICV-EA 'La esquerra intel·ligent': segons Carod, no hi ha cap esquerra intel·ligent que pugui assumir tota la immigració que arriba. Per últim, el candidat d'ERC també ha defensat la laïcitat, un valor del que, diu, no en parla ningú.\nEl CAC demana que canviï el criteri d'informació electoral en els mitjans públics (23.10.2006)\nVilaWeb TV: La política econòmica del futur govern, a debat (23.10.2006)


03/07/2019 Josep A. Vilalta\nPer bé o per mal, depèn del desenllaç que ens depari el futur, l’octubre de 2017 marcarà un abans i un després en la història d’aquest (tros de) país. Si mirem com ha anat tot els darrers 21 mesos la lògica ens empeny a pensar que ho tenim fotut: des d’abans de la declaració d’independència es va posar el fre de mà a la mobilització popular i es va convidar al poble a fiar-ho tot en conteses electorals i en jugades mestres de líders infal·libles. El resultat de tot plegat és desencoratjador: hem passat de la coherència de defensar les urnes amb els propis cossos en un referèndum d’autodeterminació, declarat vinculant pel nostre Parlament, a la patètica contradicció de pidolar justícia a l’Europa dels lladres i els criminals. Entremig una llarga i depriment campanya electoral permanent i un procés judicial que se’ns va anunciar com l’enèsima jugada mestra –convertir-lo en un judici a un estat antidemocràtic i violent- i que, amb honroses excepcions, ha esdevingut una desqualificació continuada del referèndum. Desobediència? Rebel·lió? I ara! Votar no pot ser pas delicte. I no hi havia cap voluntat de rebel·lar-nos contra l’estat, senyoria. Només volíem saber l’opinió de la gent però no teníem cap intenció de fotre’ls cas. Ep, això sí, ho tornaríem a fer!\nSi obrim el focus el panorama no està tan cardat. Al contrari: el primer d’octubre de 2017 va ser la major demostració democràtica d’aquest país en molts anys. Què teníem fa dos anys que no tinguem ara? La resposta sembla clara: unitat. Però no la unitat que alguns invoquen, amb interessos partidistes i electorals, sinó una unitat d’acció amb un objectiu immediat compartit en els diferents fulls de ruta que legítimament podien tenir les diferents forces polítiques i socials: el referèndum. Passat aquest només es pot recompondre la unitat establint de nou un objectiu compartit per a la següent etapa. I, si no ens proposem avançar contínuament en cercle i que els processos participatius i les diades històriques es repeteixin més que els capítols de Plats bruts o de Mister Bean, després d’un referèndum d’autodeterminació amb resultat clar i de proclamacions solemnes sense efecte sembla bastant evident quin hauria de ser el següent objectiu: buscar les eines necessàries per a aplicar-ne el resultat.\nQualsevol represa de full de ruta cap a la independència ha de partir d’una més que necessària, profunda i fins ara posposada anàlisi del camí recorregut. Per a saber cap on hem d’anar per a arribar a destí primer cal saber on som i, sobretot, els motius pels que en el seu moment ens vam aturar. Què ens va mancar i que ens va sobrar durant els fets (i els no-fets) d’octubre? Cal fer (i fer-nos) aquesta pregunta i totes les que calguin en espais unitaris, que no cal que siguin oficials ni que tinguin nom, i tractar d’obtenir respostes el més honestes possibles. Hem de qüestionar tots els aspectes de la gestió del postreferèndum i hem de fer-ho prescindint de tot tipus de prejudicis (legalistes, pacifistes, europeistes, lliristes, altergaltistes... i, naturalment, partidistes). Un cop constatades les mancances (Incapacitat o manca de voluntat política per a disputar el monopoli de la violència? Inexistència d’aliances internacionals de sotamà entre els enemics d’Espanya i de la UE? Incapacitat de fer sirgar el conjunt de funcionaris, especialment els que porten pipa?) o les sobrances (Autonomistes encapçalant i instrumentalitzant l’independentisme per a negociar pactes fiscals o altres merdes? Confiança injustificada en les institucions democràtiques internacionals? Priorització d’interessos econòmics i d’ideologies prosistema per davant de la independència nacional, davant el risc d’un empoderament popular?) caldrà buscar solucions a unes i altres (Reorientar les relacions internacionals? Reactivar la mobilització popular amb objectius concrets? Centrar els esforços en enfonsar econòmicament l’Estat espanyol?). És en funció quines siguin aquestes solucions que caldrà fixar uns determinats punts en el full de ruta i establir el trajecte factible entre allà on ens vam aturar i el destí final. El començament d’etapa cal situar-lo allà on érem el 27 d’octubre de 2017, no caiguem en l’error de reiniciar el viatge el 1979.\nL’objectiu, almenys a l’excomunitat autònoma de Catalunya, no ha de ser posar al mig del camí cap hipotètic referèndum d’autodeterminació, impossible de pactar amb un estat que no entén de raons, sinó buscar les eines per tractar d’aplicar el resultat del referèndum que ja vam fer i guanyar. Qualsevol renúncia en aquest sentit és renegar del mandat democràtic sorgit de les urnes i donar per bona la violència policial espanyola que pretenia, precisament, impedir que la votació es desenvolupés en un marc de normalitat homologable. Deixem, doncs, d’una borbona vegada de pidolar autodeterminació i tornem a exigir independència. I que no ens vinguin amb la cantarella de que cal ampliar la base i bla, bla, bla, perquè encara no hem arribat al 50% de suport a la independència en cap convocatòria electoral. Malament rai si nosaltres mateixos qüestionem la legitimitat de la nostra llibertat. Quins percentatges de vot van avalar en el seu moment les annexions dels diferents territoris dels Països Catalans per part dels estats espanyol i francès? Evidentment que cap. A l’Europa dels segles XVII i XVIII la força i els interessos econòmics prevalien sobre els drets dels pobles. A l’Europa del segle XXI també.


El Mediterrani s'escalfa un 20% més ràpid que la resta del món - Ràdio Marina - Sempre al teu costat\nLa demanda d’aliments augmentarà a causa del creixement de la població, i sorgirà una escassetat quan disminueixin les collites, el rendiment de la pesca i el bestiar. El 90% de les poblacions de peixos comercialitzades ja estan sobreexplotades a la Mediterrània, i es preveu que el pes corporal màxim mitjà dels peixos es reduirà fins a un 49% per al 2050.\nLa qualitat de gran quantitat de cultius també disminuirà després de l’escalfament, ja que el cicle fenològic s’escurça (com és el cas de la vinya). És probable que augmentin els desequilibris regionals en matèria de seguretat alimentària, associats a una major dependència de les importacions d’aliments.\nLa salut humana també està en perill: s’espera que les malalties i morts relacionades amb la calor siguin més freqüents, especialment a les ciutats, a causa de l’efecte de l’illa de calor, i per als grups de població vulnerables, com la gent gran, els joves i els més pobres.\nEl canvi climàtic afavoreix l’aparició de malalties transmeses per vectors, com mosquits, i per l’aigua. El deteriorament de la qualitat de l’aire, el sòl i l’aigua afecta la salut humana a causa de les malalties respiratòries i cardiovasculars, així com a la reducció de l’accés a aliments saludables.\nDes del 2015, una xarxa de més de 80 científics de tota la regió euromediterrània (xarxa Medecc) ha estat elaborant un informe pioner i innovador que suposa la major avaluació científica sobre el canvi climàtic i mediambiental a nivell regional a la Mediterrània. Segons l’informe, la regió mediterrània “és un dels principals focus de canvi climàtic al món, i necessita, més que mai, una forta mobilització col·lectiva per fer front al desafiament que es planteja. No obstant això, a causa de la falta d’informació exhaustiva i precisa a dia d’avui, s’ha endarrerit el procés”. Malgrat els nombrosos estudis científics que s’han realitzat, “no ha existit fins ara una síntesi coherent a nivell regional”, fins i tot havent-se dut a terme diverses avaluacions de riscos.\nLa Unió per la Mediterrània (UpM), en cooperació amb el Pla Blau (Centre d’Activitats Regionals del UNEP / MAP), dóna suport a aquesta avaluació científica del Medecc sobre els impactes del canvi climàtic i ambiental a la conca mediterrània, després de la crida feta pels ministres de medi ambient dels estats de la UpM el 2014. Medecc contribueix a l’aplicació de l’Estratègia Mediterrània per al Desenvolupament Sostenible (MSSD) 2016-2025 del sistema de la Convenció de Barcelona del Pla d’Acció per a la Mediterrània.\nLes conclusions de l’informe s’han presentat aquest dijous públicament durant el quart Fòrum Regional de la UpM. L’informe final es presentarà el 2020 en una reunió dels ministres de medi ambient dels estats membres de la UpM.


Inici | Actualitat | Activitats\nDel 15 al 31 de maig de 2019\nEls mercats municipals de Barcelona, juntament amb d’altres d’arreu de la província, organitzen del 15 al 31 de maig activitats per celebrar la sisena edició de la Setmana Internacional dels Mercats, en el marc de la... Més info\nCarnestoltes al Mercat de Sant Antoni!\nDel 25 de febrer al 3 de març de 2019\nAquest dijous tenim ganes de gresca! Hem organizat un Concurs de Disfresses entre els nostres paradistes.Podreu votar fins les 14:00h els millors candidats als següents premis:\nMillor... Més info\nBases de participació de la campanya de Nadal als Encants “Les teves compres tenen premi”\nDel 21 de desembre de 2018 al 5 de gener de 2019\nEl mercat dels Encants de Sant Antoni posa en marxa la campanya “Les teves compres tenen premi”. Per cada compra de més de 10€ que facin els clients i clientes a les parades dels Encants, els comerciants els lliuraran una... Més info\nAl Mercat de Sant Antoni sortegem més de 200 Lots de Nadal!\nDel 10 al 31 de desembre de 2018\nAl Mercat de Sant Antoni estem embriagats pel sentiment nadalenc i desitgem que't facis amb un dels més de 200 premis que sortegem aquestes festes. Des del pròxim 10 de desembre i fins al 31 de desembre inclós,... Més info\nNo t'ho perdis! Dissabte 15 arriba l'Escudella Solidària al mercat!\nAquest dissabte 15 de desembre torna l'Escudella Solidària de Sant Antoni! Com cada any, de 10h a 15h, elaborarem i compartirem la tradicional Escudella de Nadal per a 2.000 persones amb ingredients de primera del Mercat de Sant Antoni. Més info\nTapantoni en marxa!\nDel 9 al 25 de novembre de 2018\nEls establiments comercials i de serveis dels carrers de Sant Antoni i els tres mercats (Alimentació, Encants i Dominical del Llibre), que constitueixen Sant Antoni Comerç, us presenten una nova edició del Tapantoni de tardor,... Més info\nViu el Black Friday als Encants de Sant Antoni\nEl divendres 23, dissabte 24 i diumenge 25 pel matí, el mercat dels Encants de Sant Antoni fa Black Friday. Les botigues del mercat ofereixen preus molt atractius. Diumenge 25 el mercat és obert de 10 a 15h.\nSessions de DJ Més info\nStar Wars aterra als Encants i al Dominical de Sant Antoni\nDel 17 al 18 de novembre de 2018\nDissabte 17 i diumenge 18, i també Star Trek, V i Stargate\nFans de “La Guerra de les Galàxies”, “Star Trek”, ”V” i “Stargate”: esteu d’enhorabona... Més info\nDel 19 al 21 d'octubre de 2018\nMercat de Mercats es espera a la 9a edició de la fira, del 19 al 21 d'octubre a l’Avinguda de la Catedral.\nEntre els dies 19 i 21 d’octubre l’Avinguda de la Catedral... Més info\nDel 15 al 21 d'octubre de 2018\nA partir del pròxim 15 d'octubre comença Ciutat Oberta Biennal de Pensament. Al Mercat de Sant Antoni estem molt contents de poder acollir algunes de les 64 activitats previstes fins al 21 d'octubre. Més info\nDissabte 6 d'octubre de 2018 a les 11:00h us convidem a fer una ullada pel Mercat de Sant Antoni ja que, durant unes hores, s'omplirà de màgia!\nPer primera vegada podreu gaudir al... Més info\nDissabte 29 de setembre, al Mercat de Sant Antoni rebrem un gran esdeveniment: We Play!\nAquest Festival d’Art Digital Interactiu ens posará en contacte amb el món digital a través del joc.... Més info