el meu gos i jo: de setembre 2013\nEmissions de CO2 a l’atmosfera de l’any 2012\nAra, amb la crisi econòmica i la independència, es parla molt poc del canvi climàtic i de les emissions de CO2 a l’atmosfera, però el problema segueix sent igual d’important que abans de la crisi i de les discussions sobre si uns Catalunya independent és o no viable.\nL’any passat, segons el Statistical review of World energy report recentment publicat per BP, les emissions de CO2 a l’atmosfera han augmentat un 2,1 % respecte de les de l’any 2011, passant de 33.743 a 34.466 milions de tones.\nEl país que més ha emès és la Xina, que ha sobrepassat, i de molt, els Estats Units. Espanya ha emès 389 milions de tones, pràcticament la mateixa quantitat que l’any anterior. Podem veure que Espanya ha emès gairebé la mateixa quantitat que França, malgrat que aquest país té un consum d’energia primària un 69 % superior a l’espanyol; això és degut a que a França una gran part de l’energia elèctrica és d’origen nuclear.\nPer ara, doncs, cada vegada s’emet més CO2 a l’atmosfera. Acabarem (o acabaran, ja que els de la nostra edat probablement no ho veurem) com el rosari de l’aurora. La crisi actual semblarà una minúcia quan arribin les crisis causades pel canvi climàtic i per la falta de recursos energètics, que seran aquí més aviat del que ens pensem.\nLes cinc mentides, segons la senyora Sánchez Camacho\nSegons la senyora Sánchez Camacho, el full de ruta pel dret a decidir està basada sobre cinc mentides.\n1 - Els catalans no poden decidir unilateralment les fronteres d'Espanya.\n2 - És un eufemisme parlar de dret a decidir i que hauria d'anomenar-se dret a l'autodeterminació, reservat als tractats internacionals a les colònies i als països sotmesos a conflictes bel.lics.\n3 - Que la única manera de fer la consulta és anar al Congrés i demanar la reforma de la Constitució.\n4 - La de fomentar el missatge de que Espanya ens roba.\n5 - Dir que una eventual Catalunya independent podria seguir dins de la Unió Europea.\nContinua el PP, per boca de la senyora Sánchez Camacho, aferrant-se a la legalitat constitucional, sense tenir en compte que el que es demana no és una Catalunya independent, si no una consulta al poble català sobre quines són les relacions que estima millors amb Espanya. I una consulta sobre aquest tema pot ser perfectament legal.\nEls catalans poden decidir sobre el futur que volen. I si volguessin ser independents, ningú els podria privar d'aquest dret, encara que es modifiquessin les fronteres d'Espanya. Pel que fa al dret internacional, potser Espanya hauria de pensar a aplicar-lo a Gibraltar, a Ceuta i a Melilla: on els ciutadans volen seguir sent espanyols, és la voluntat dels ciutadans la que compta; on els ciutadans volen ser britànics, la seva voluntat no val res.\nDir que la única manera de fer la consulta és anant al Congrés per demanar la reforma de la Constitució és poc exacte. La consulta es pot fer dins de la Constitució, ja que aquesta només parla de referèndums consultius, però no de consultes. Els referèndums consultius han de ser convocats pel Rei, a petició del President del Govern i prèvia autorització del Congrés. Les consultes no demanen tantes parafernàlies i la Constitució no en diu res. A més, en un país on els referèndums només són consultius, es sobreentén que el resultat d'una consulta només serà "consultiu". Per què, doncs, tanta por?\nDiu la senyora Sánchez Camacho que es fomenta el missatge de que Espanya ens roba. Però ella admet que Catalunya no està tractada, des del punt financer, correctament. Espanya no ens roba, però sembla que es queda amb més recursos dels que seria just. No és ben bé el mateix, però s'hi assembla molt.\nFinalment, diu que és mentida que Catalunya continuarà pertanyent a la Unió Europea. Són els ciutadans els que hauran de decidir, vistos els arguments d'uns i altres, si aquesta qüestió els fa votar d'una o altre manera.\nSi la senyora Sánchez Camacho, en lloc d'acusar els altres de mentiders, s'ocupés de que el govern central fos més respectuós amb Catalunya, respectés l'ensenyament en català (que és la primera en combatre), si fes callar el senyor Wert, si aconseguís que el seu partit fes propostes econòmiques acceptables, potser contribuiria a que molts catalans es decantessin per seguir sent espanyols. Acusant els altres de mentiders, critica la palla dels ulls dels altres sense veure la viga a l'ull propi. I la seva viga és que la responsabilitat de la situació actual té nom i cognoms: Mariano Rajoy i Brey, aquell que va presentar el recurs contra el nou Estatut, i que, per aconseguir el seu objectiu, no va dubtar a fer el necessari per desprestigiar el Tribunal Constitucional, no renovant els seus membres. I un individu així, i un partit així, volen donar-nos lliçons de patriotisme?\nPublicado por s sr los 0:22 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nCatalunya, europea o no?\nLa pregunta que es va fer ja fa un temps a aquelles consultes que s'anaven celebrant a cada poble era: Està d’acord que Catalunya esdevingui un estat de dret, democràtic i social, integrat a la Unió Europea? Si algú gosava expressar el més mínim dubte sobre si una Catalunya independent podria seguir formant part de la Unió, el titllaven de pobre ignorant.\nDoncs resulta que a la primera de canvi sembla que les idees comencen a ser menys clares. Les declaracions afirmant que una Catalunya independent quedaria fora de la Unió Europea han descolocat el personal. No s'ho esperaven. Ja m'explicaran de què han servit les iniciatives per explicar internacionalment la posició catalana.\nLes reaccions han estat poc convincents. La del president, afirmant que, malgrat que estiguessim fora de la UE, Catalunya seguiria a la zona euro; ja ens explicarà com s'ho manegarà. La del senyor Junqueras a l'agència EFE, i publicades al Punt, dient que una doble nacionalitat, espanyola i catalana, ens permetria seguir a la UE. Exactament, afirma que "en una futura Catalunya independent, tots els ciutadans que ho desitgin pels seus “intensos vincles emocionals amb Espanya” puguin tenir la doble nacionalitat, la qual cosa considera que hauria de garantir la permanència de Catalunya a la UE".\nContinua el senyor Junqueras dient: “Hi ha moltíssims ciutadans de Catalunya que s'emocionen veient jugar La Roja i tinc molts amics que estan contents quan guanya la selecció espanyola; i tot això és perfectament compatible que molts d'aquests ciutadans estiguin convençuts que tenen tot el dret a decidir el seu futur amb la resta de catalans, dotant-se dels instruments necessaris per tenir una societat més lliure, més justa i més pròspera”. El fet que hi hagi ciutadans que optin per la doble nacionalitat, una possibilitat que estudia el Consell Assessor per a la Transició Nacional a petició del govern, podria ser una garantia per a la permanència de Catalunya a la UE perquè, al parer del líder d'ERC, l'Estat espanyol “no té previst cap mecanisme per excloure de la seva nacionalitat cap ciutadà que no vulgui ser exclòs”. “Per tant, la nostra condició de ciutadans europeus està assegurada, pel fet que som ciutadans de la UE”.\nLlegint aquesta argumentació he quedat parat. Què vol dir el líder d'ERC? Esperarem que algú aclareixi el significat d'aquestes frases. Es com si la darrera ofensiva del govern central hagués tocat el vaixell independentista per sota de la línia de flotació.\nPublicado por s sr los 18:55 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nAtur i sortida de la crisi\nA Espanya i a Catalunya els costarà sortir d'aquesta crisi, tot i que els indicadors econòmics, tant segons el govern com segons molts analistes, ja no es degraden. I la raó és la taxa d'atur, que és molt més grossa que la de la major part dels països del nostre entorn, sobretot la de l'atur juvenil.\nAmb un percentatge d'atur tan elevat i que no té traces de disminuir, cada vegada seran més les persones que passaran a ser considerades no aptes per treballar. De seguir així, que és el més probable, la meitat de la generació que actualment té de 15 a 24 anys anirà entrant mica en mica dins d’aquesta categoria, el que farà inviable qualsevol recuperació econòmica, per falta de personal apte per treballar.\nLes causes de la Guerra de Síria\nLes limitacions de la producció gas i de petroli són una de les causes més importants de la guerra que actualment està tenint lloc a Síria. M’explico: Síria era, fins no fa gaire temps, una nació que exportava petroli. Ara, n’ha d’importar, i per dues raons, la producció ha disminuït i el consum ha augmentat, com es pot veure a la figura: des de l’any 1996 la producció va disminuint, mentre que el consum ha anat augmentant, fins que ha igualat a la producció l’any 2011. La producció ha anat disminuint, des de l’any 1996 fins al 2010 degut a l’esgotament dels pous petrolífers sirians. La disminució dels dos darrers anys és deguda a la guerra civil.\nMentre la producció de petroli va augmentant, un país exportador de petroli hi guanya de dues maneres:\n- una part de la producció de petroli pot ser usada internament, el que permet augmentar la producció d’aliments i la producció industrial\n- el producte de les exportacions de petroli es pot fer servir per alimentar programes governamentals d’educació, de subsidis pels aliments bàsics o per construir autopistes.\nSíria, que tenia 8,8 milions d’habitants l’any 1980, en té ara 22,8 milions, degut, almenys en part, als excedents de les exportacions de petroli, que permetien augmentar la producció agrícola i donar subsidis per mantenir baix el preu dels aliments bàsics.\nQuan les exportacions van anar baixant, el govern es va trobar menys capacitat per pagar programes d’ajuda com els subsidis als aliments i nous programes de suport a l'agricultura de reg. A Síria, els preus del blat es van duplicar entre 2010 i 2011, per una combinació de raons, incloent una sequera i una reducció dels subsidis. Si els ingressos procedents de les exportacions de petroli haguessin sigut suficients, la sequera s’hagués pogut pal·liar dessalinitzant més aigua de mar, però no va ser possible. I quan els productes bàsics s’apugen molt, els ciutadans tendeixen a sentir-se cada cop més descontents, i esdevé probable una guerra civil.\nPer tant, l'esgotament del petroli és probablement un contribuent significatiu als actuals disturbis.\nHi ha qui argumenta que Síria té més jaciments de gas i de petroli que es poden explotar, i que, en conseqüència, els problemes actuals d'esgotament del petroli són temporals. En particular, l'informe de l'EIA (Agència Internacional de l’Energia) sobre Síria assenyala que hi ha dos recursos de petroli d'esquist a Síria i que hi ha recursos de gas natural a la zona costanera que Síria podria desenvolupar. Però hi ha diverses raons per les que aquest optimisme no es justifica. Pràcticament, encara que hi hagués pau i hi hagués abundància de capitals d'inversió, el desenvolupament d'aquests nous recursos trigaria uns quants anys. Durant aquest període, els altres països haurien de donar a Síria recursos suficients per mantenir la població pacificada. I això és molt complicat de realitzar, sobretot si aquests altres països també estan arribant als seus propis límits pel que fa a la producció de petroli.\nEl futur a Síria és complicat. I no oblidem que a Iran passa tres quarts del mateix: una producció de petroli que minva i un consum que augmenta, amb l’agreujant de que el petroli iranià és cada cop de qualitat més dolenta, de manera que és complicat poder-lo destil·lar per treure’n benzina. Una altre guerra civil a l’horitzó? Segurament per evitar-la els iranians tenen tant d’interès a desenvolupar l’energia nuclear.\n40 cafres s’han inscrit per torturar el toro Vulcano a Tordesillas. A les 11 en punt d’aquest matí ha començat la “cacera”. Un obrer de la construcció que està a l’atur, anomenat David Rodríguez, ha sigut el que ha acabat amb l’animal, després de dos cops de llança. El nivell moral d’aquest individu es demostra quan ha dit que es sentia orgullós del que havia fet. Nivell moral idèntic al del alcalde de Tordesillas, José Antonio González, del PSOE, que compara aquesta salvatjada a una obra de teatre, i al dels membres de la Comissió d’Indústria, Energia i Turisme del Senat espanyol que, fa pocs mesos, varen confirmar aquesta barbàrie com a Festa d’Interès Turístic.\nProposo que, d’ara endavant, a cada acte de promoció de la collonada de la Marca España es projecti un vídeo amb escenes del Toro de la Vega. Així el món podrà saber exactament com és aquest país.\nPublicado por s sr los 18:57 1 comentari: Vínculos a esta entrada\nLa veritat de 1714\nAmb aquest pompós títol, el PP ens explica la "veritat" de 1714, seguint la seva saga del Dret a Saber. Publica el PP el texte (així mateix, ignorant que en català es diu text) original del pregó de Rafael de Casanova del 11 de setembre de 1714:\nAra ojats: Se fa saber a tots generalment, de part dels tres Excms. Comuns, pres lo parer dels senyors de la Junta de Govern, persones associades, nobles, ciutadans i oficials de guerra que, separadament, estan impedint lo internar-se los enemics en la ciutat; atès que la deplorable infelicitat d’esta ciutat , en qui avui resideix la llibertat de tot lo Principat i de tota Espanya, està exposada a l’últim extrem de subjectar-se a una entera esclavitud; notifiquen, amonesten i exhorten, representant Pares de la Pàtria que s’afligeixen de la desgràcia irreparable que amenaça lo furor i injust encono de les armes galohispanes, feta seria reflexió de l’estat en què los enemics del Rei Nostre Senyor, de nostra llibertat i Pàtria, estan apostats ocupant totes les bretxes, Cortadures, Baluarts del Portal Nou, Santa clara, Llevant i Santa Eulàlia. Se fa saber que si luego, immediatament d’oït lo present pregó, tots los naturals, habitants i demés gents hàbils per a les armes, no es presenten a les Places de Jonqueres, Born i Plaça de Palacio, a fi de que, unidament amb tots los senyors que representen los Comuns, se poden retxassar los enemics, fent lo últim esforç, esperant que Déu misericordiós millorarà la sort. Se fa també a saber que, essent l’esclavitut certa i forçosa, en obligació de sos empleus, expliquen, declaren i protesten als presents i donen testimoni als venidors de què han executat les últimes exhortacions i esforços, protestant de tots los mals, ruïnes i desolacions que sobrevinguessen a nostra comuna i afligida pàtria i extermini de tots los honors i privilegis, quedant esclaus ab los demés enganyats espanyols i tots en esclavitut del domini francès; però amb tot se confia que tots, com verdaders fills de la Pàtria, amants de la llibertat, acudiran als llocs senyalats, a fi de derramar gloriosament sa sang i vida per son Rei, per son honor, per la Pàtria i per la llibertat de tot Espanya. I finalment los diuen i fan a saber que si després d’una hora de publicat lo present pregó no compareixen gent suficient per executar la ideada empresa, és forçós, precís i necessari fer llamada i demanar capitulació als enemics antes de venir la nit, per no exposar a la més lamentable ruïna esta ciutat; per no exposar-la a un saco general, profanació dels sants temples i sacrifici de les dones, nois i persones religioses; i perquè a tots sia generalment notori se mana que ab veu alta, clara i intel·ligible sia publicat per tots los carrers de la present ciutat. Donat en la Casa de l’Excma. Ciutat, resident al Portal de Sant Antoni, presents els dits Senyors Excms. I persones associades, a 11 de setembre, a les 3 de la tarda, de 1714.\nFont: Francesc Castellví\nReproduït per l’historiador Ferran Soldevila\nVeiem a la figura com el PP posa en lletra negreta dues frases del pregó de Rafael de Casanova:\n- la llibertat de tot el Principat i de tota Espanya\n- pel seu Rei, pel seu honor, per la Pàtria i per la llibertat de tota Espanya\nEl PP no diu res més. Però, què vol dir amb això? Vol dir que en Rafael de Casanova no era independentista, ja que la lluita del poble català era per tota Espanya, del que es desprèn que en Rafael de Casanova considerava que Catalunya formava part d’Espanya.\nFina aquí res a dir. Però, a quina Espanya es referia Rafael de Casanova? A una Espanya formada per dos reialmes confederats, Castella i Aragó. I Aragó era una confederació de tres estats: Aragó, Catalunya i València. Amb una organització d’aquest tipus, on Catalunya era un estat doblement confederat, els llaços entre Catalunya i Madrid eren molt prims. Amb una organització d’aquest tipus molta gent, ara independentista, potser no tindrien cap raó per ser-ho.\nAixò, és clar, el PP es guarda molt de dir-ho. Va com sempre, amb mitges veritats. Però el que no diu ni dirà mai és que Anglaterra, al començar les negociacions amb el rei Borbó en Felip V, havia demanat al rei espanyol que respectés les lleis catalanes, petició a la que el rei Felip es va negar en rodó. Aquesta va ser la seva resposta:\n“Por esos canallas, esos sinvergüenzas, el rey no otorgará jamás sus privilegios, pues no sería rey si lo hiciera, y esperamos que la reina [de Inglaterra] no nos los quiera exigir. [...] Sabemos que la paz os es tan necesaria como a nosotros y no la querréis romper por una bagatela”.\nPel rei Felip V els catalans eren, doncs, canalles i poca-vergonyes, i les seves lleis, una bagatel·la. I pel PP?\nPublicado por s sr los 18:27 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nLa salvatgeria castellana\nUn any més, una colla de salvatges del poble de Tordesillas torturaran fins a la mort un pobre toro. Aquest any, l'escollit era un toro anomenat Langosto, però se li va trencar una banya i, finalment, serà el toro Vulcano el que serà martiritzat sense cap pietat. Això passarà el proper dia 17.\nEl pobre Vulcano va ser presentat a Tordesillas fa uns quants dies. Es el de la foto. Malaventurat.\nPublicado por s sr los 18:34 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nAvui és obligatori parlar de la Diada i de la cadena humana que ha d'anar de sud a nord de les terres catalanes. Un, que mira això des de 1.000 km, ho veu amb una certa perspectiva: plou a Catalunya, fa molt bon dia a Galícia.\nDemà llegirem els diaris i escoltarem els polítics. La Razón i ABC portaran una foto de la Via amb clarianes, i la titllaran de fracàs absolut. Altres, en canvi, diran que, malgrat la pluja, ha sigut un èxit total. Uns diran que, havent-hi anat 400.000 persones, tot Catalunya clama per la independència. Altres diran que 400.000 persones només són el 5% de la població catalana i que, en conseqüència, el 95% han fet com la senyora Camacho i s'han quedat a casa. És a dir, cadscú interpretarà la fira a la seva conveniència, com sempre.\nLes dades importants per entendre l'actual Diada ens les dóna el País: segons una enquesta d'aquest diari, publicada el diumenge passat, el 49% de la població de Catalunya votaria, en principi, a favor de la independència, percentatge que passaria al 41% si la independència suposés la sortida de la Unió Europea. El 63% dels catalans, segons aquesta enquesta, considera que no estan ben informats de les conseqüències d'una eventual secessió.\nDemà, un cop passada l'eufòria de la Diada, i demà passat, i l'altre, tocarà seguir gestionant tot aquest embolic. No serà gens senzill. Uns i altres haurien d'explicar els seus arguments sobre els avantatges o els inconvenients d'una Catalunya independent, racionalment. Però no ho faran. Els uns seguiran dient que Espanya ens roba 16.000 milions d'euros cada any, encara que no sigui veritat, i els altres seguiran dient que Catalunya no pot ser independent perquè no ho permet la sagrada constitució.\nEm fa l'efecte que passaran unes quantes Diades més abans que hi veiem una mica més clar.\nPublicado por s sr los 16:39 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nL’estat dels comptes municipals al 31 de juliol\nLa taula següent ens mostra el pressupost municipal d’ingressos i despeses de l’any 2013, en tres columnes: el pressupost inicial, el pressupost modificat i els drets i obligacions al 31 de juliol. D’entrada, hi veiem que el pressupost ha augmentat notablement, passant de 18,10 milions d’euros a 20,70, és a dir, un augment de 2,60 milions, equivalents a un 14,4 % del pressupost inicial. Que cadascú opini sobre la seriositat amb la que es va fer el pressupost inicial.\nLes partides de les despeses que han augmentat més són les despeses financeres, que han passat de 339.000 euros a 1,08 milions, i les inversions reals, que han passat de 1,45 milions a 2,80.\nA la segona taula hi podem veure com han variat les inversions reals. El Pla integral del Barri del castell passa de 100.000 euros a 537.000, la rehabilitació del pavelló vell de 900.000 euros a 1,10 milions, la millora de les escoles de 1.000 euros (!) a 51.000, i les adquisicions de vehicles par a la policia municipal passa de 1.000 euros (!) a 24.000. Com a noves inversions, hi trobem la riera, amb 380.000 euros, i el projecte d’una passera per valor de 15.000 euros.\nEn resum, si es realitza aquest pressupost modificat, el dèficit serà d’uns 2,4 milions d’euros, que s’aniran manllevant de la tresoreria existent. Tresoreria feta a base d’endeutar-se, i que, quan s’acabi, ja veurem qui i com gestionarà els comptes municipals.\nPublicado por s sr los 21:48 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nUn pla per millorar l'educació primària i secundària\nA Espanya l'educació no sembla importar-li a ningú. Els espanyols estan disposats a manifestar-se per la sanitat, però no per una educació de qualitat, ja que les que han tingut lloc sota aquest lema han estat, en realitat, manifestacions gremials de mestres, professors i estudiants que, d'haver acabat victorioses, haguessin degradat encara més la qualitat de l'educació.\nEls informes més prestigiosos sobre la qualitat de l'educació mostren per a Espanya resultats molt per sota de la mitjana. També mostren que a Espanya hi ha més alumnes ressagats (6% enfront del 3% de mitjana en lectura, 13% enfront del 7% de mitjana en matemàtiques), i menys alumnes excel·lents (4 % enfront del 10% de mitjana en lectura, 1% enfront del 5% de mitjana en matemàtiques). A més, el fracàs o l'abandó escolar afecta a Espanya a un de cada tres joves, mentre que la mitjana europea és d'un de cada cinc.\nFa falta a Espanya un pla a llarg termini, a dues generacions vista, un pla que sigui assumit per tota la societat, totes les institucions i tots els partits polítics, per elevar el nivell de l'educació al dels països que ho tenen més alt. Espanya s'ha gastat, en les últimes dècades, una quantitat ingent de diners en infraestructures, moltes d'elles innecessàries, quan no contraproduents. La raó d'això és que donaven vots i suculentes comissions. Amb una fracció del que s'ha gastat en infraestructures innecessàries hi hauria fons suficients per millorar els nivells de l'educació.\nLes reformes necessàries en l'educació pública primària i secundària responen a principis de gestió elementals que poden resumir-se en tres paraules: responsabilitat, avaluació i incentius. És a dir, els centres docents han de tenir un projecte educatiu, i els seus directors han de ser responsables de la seva execució. La seva gestió ha de ser avaluada per les autoritats educatives i incentivada econòmicament i amb promocions a la seva carrera. Els professors han de ser responsables de l'educació dels seus alumnes, i han de ser avaluats pels directors dels centres, i aquesta avaluació ha de tenir conseqüències sobre les seves remuneracions i sobre les seves possibles promocions. Els centres han de ser avaluats i aquestes avaluacions han de ser fetes públiques. Hi ha d'haver llibertat d'elecció del centre educatiu.\nAmb aquestes reformes, la qualitat de l'educació milloraria ràpidament. Encara que és molt probable que hi hagués manifestacions en contra, sota el lema de la defensa de l'ensenyament públic, però en realitat serien manifestacions en defensa d'interessos gremials. Sobretot dels interessos gremials dels mals professors.\nQuè fer amb Espanya? - César Molinas\nLes ajudes públiques als bancs\nAl 31 de desembre del 2012, les ajudes públiques als bancs espanyols eren de 61.162 milions d’euros, de les que el FROB i el Fons de Garantia de Dipòsits n’han aportat 22.329 milions, i el MEDE (Mecanisme Europeu d’Estabilitat), 38.833 milions.\nAixò és molt o poc si ens comparem amb els països més o menys similars?\nEls bancs espanyols han necessitat, en xifres absolutes, menys ajudes que els americans o els del Regne Unit, però més que els alemanys o els francesos. Encara que les xifres absolutes no volen dir res, ja que aquestes xifres s’han de mirar comparant-les amb la producció del país, o sigui, el PIB. I resulta que Espanya és el segon país que més ha ajudat als bancs, després d’Irlanda, amb un 5,8 % del PIB.\nEl problema és que això té totes les traces de que encara no s’ha acabat.\nPublicado por s sr los 17:57 Cap comentari: Vínculos a esta entrada\nLes cinc mentides, segons la senyora Sánchez Camac...\nUn pla per millorar l'educació primària i secundàr...


Investiguen la mort de 70 peixos a la desembocadura del Foix\nUn ànec de la desembocadura del Foix acostant-se a un peix mort.\nEls Agents Rurals i l’ACA analitzen si la causa és un vessament d’aigües fecals o una entrada accidental dels animals des del mar\nActualitzada 22/05/2019 a les 17:48\nEls Agents Rurals i l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) han obert una investigació per esclarir la mort d’aproximadament 70 peixos a la desembocadura del Foix, a Cubelles (Garraf). Una patrulla es va personar dissabte a la zona, inclosa a la Xarxa Natura 2000, on va constatar la presència dels animals morts i va agafar mostres d’aigua per determinar les causes dels fets.\nA l’espera dels resultats de l’analítica, l’Ajuntament de Cubelles ha assenyalat que tot apunta que els animals són d’espècie marina i haurien entrat a la desembocadura accidentalment, degut a un descens de la salinitat de l’aigua de mar. L’entitat ecologista Fauna Cubelles, capdavantera en la conservació de l’espai, adverteix que la mort podria estar relacionada amb un vessament d’aigües fecals.\nL’entitat recorda que els vessaments fecals són habituals a la zona, provocats per les deficiències tècniques de l’estació de bombament que hi ha prop de la desembocadura. De fet, fa deu anys que l’Ajuntament de Cubelles té damunt la taula un projecte per construir una nova estació, que està pendent de finançament.\nL’últim acord entre el consistori i l’ACA, fixava que aquest ens assumiria el 25% de l’obra i el municipi s’encarregaria de la part restant. Ara fa un any, l’Ajuntament va arribar també a una entesa amb la Diputació de Barcelona per a què aquesta financés el 25% de l’obra.\nEl principal problema de l’estació de bombament es remunta al 2009, quan l’ACA i l’Ajuntament van acordar ampliar el cabal d’aigua a aquesta infraestructura i centralitzar els sobreeixidors a la llera del riu, tocant a la desembocadura. Aquell acord, incloïa la millora de l’estació de bombament per a què pogués expulsar l’aigua fecal cap a la depuradora. Aquesta segona part del pacte, però, encara no s’ha fet.\nComenta el contingut : Investiguen la mort de 70 peixos a la desembocadura del Foix


El darrer 18 de desembre vam celebrar la jornada homenatge als voluntaris de la Fundació IReS. Aquesta vegada l’homenatge tenia un caire científic, i ens va servir per corroborar el que altres estudis ja afirmaven: la solidaritat allibera més endorfines que d’altres activitats com el ball, el riure o el sexe.\nA la Fundació IReS la solidaritat és un valor que experimentem cada dia de la mà de tots els nostres voluntaris, persones que sense esperar res a canvi aporten el millor d’elles mateixes fent la nostra tasca molt més fàcil i rica. Un any més, MOLTES GRÀCIES per formar part i fer créixer els nostres projectes!\nA la Fundació IReS treballem des de fa més de 45 anys en l’atenció social, psicològica i educativa de persones i col·lectius marginats en situació de risc social o amb dificultats econòmiques. Si vols dedicar part del teu temps a ajudar als altres, a IReS et convidem a sumar-te al nostre equip. Ens cal la teva experiència, la teva il•lusió i les teves ganes per tirar endavant projectes que transformin la societat.\nPosa’t en contacte amb nosaltres clicant aquí.


Tu tries — Benjamí Villoslada, bitòleg tecnooptimista\nLes campanyes catalanes de promoció del programari lliure tindran un Tux que diu «tu tries». La tria no és de coses d’aquelles que només interessen als informàtics sinó «per relacionar-te, per treballar, per aprendre, per divertir-te».\nL’acció de triar comporta no voler eines que no ens fan lliures per coses tant importants relacionar-nos, treballar, aprendre o divertir-nos a la Societat de la Informació.\nEls que usem programari lliure sabem que també podem triar entre varis programes lliures per portar les nostres coses digitalitzades. Per això cap programa lliure de correu no té importadors de correus d’altres programes –per exemple. No fan falta, perquè tots guarden els missatges en formats oberts. Tot plegat és tant propietat de la humanitat –i nostre– com el paper i la tinta que usàvem per les cartes abans de que existís el correu electrònic.\nAmb programari lliure també podem triar el català. Tots els programes i no només el sistema operatiu: des del torrador de CD fins al reproductor de música. Sense restriccions ni limitacions perquè nosaltres tenim tot el control de les traduccions.\nLa campanya «Tu tries, programari lliure en català» s’ha presentat avui. Coincidex amb l’anunci d’una prova pilot per usar programari lliure a la Generalitat. Tots els detalls són a La Farga i a Gencat.net.\nM’han regalat un fons d’escriptori (1024 x 768) que comparteixo: fes clic aquí per veure’l i descarregar-lo.\n4 de juny de 2005 20:53\nM’agradat molt la promo i el dibuix encara mes 😉\n6 de juny de 2005 11:30\nEps, doncs jo ho tinc clar… trio programari lliure. Felicitats als que han promogut aquesta campanya.


Gravar vídeos de YouTube\n> Recursos > convertir > com gravar YouTube al Mac\nEn mirar vídeos en YouTube, hi ha alguna possibilitat que voleu desar-lo al seu ordinador de Mac o a mecanismes portàtils? D'aquesta manera, podeu veure els vídeos fora de línia en qualsevol moment i en qualsevol lloc. Però quan comença a buscar per a un bon mètode fer això, vostè pot aconseguir decebut. Vostè pot trobar tant informació inútil que és només una pèrdua de temps i energia. Ara, si us plau, no busquis més ja que és aquí on es pot trobar una manera viable, bona per ajudar a enregistrar YouTube per a Mac-Wondershare AllMyTube (AllMyTube for Mac). Aquesta enregistradora de YouTube per a Mac és fàcil d'operar i ràpid per enregistrar. També pot ajudar a convertir els vídeos enregistrats.\nSi us plau, descarrega el programa primer i tenir-lo instal·lat. Obriu el programa després d'instal·lació. Trobareu el programa simplement està dissenyat i es pot arribar a treballar en un minut. Detallava que la classe està il • lustrada per sota.\n1 Aneu a YouTube i trobar els vídeos que t'agrada\nLlanci el seu navegador (Safari, Firefox o el Chrome) i aneu a YouTube. Busqueu el vídeo t'agrada i obrir-lo a jugar.\n2 Gravar vídeos de YouTube\nQuan l'inici vídeo carregar, no us podeu perdre el descarregar botó en la part superior dreta de la pantalla de vídeo. Feu-hi clic i seleccionar la resolució que vulgui si té diferents opcions. El programa llavors començar a enregistrar el vídeo de YouTube.\nNota: Si el vídeo pertany a una llista de reproducció de YouTube, també veureu una opció de llista de reproducció quan fa clic el descarregar botó. D'aquesta manera, pot descarregar la llista de reproducció tot amb un sol clic.\nTambé podeu copiar la url del vídeo i anar al programa per fer clic el botó enganxa l'Url. Què és el més directe és l'url d'obstacle i gota al programa.\nNota: Si el vídeo que descarrega pertany a una llista de reproducció o d'un canal, podeu obrir la playlist sencer o canal de trobar un descarregar tot el botó en la part superior de la llista de vídeo. Feu clic al botó descarregar tots, i el programa començarà a gravar el munt de vídeos de seguida.\n3 convertir YouTube enregistrat (opcional)\nL'Enregistradora de YouTube per a Mac també permet convertir vídeos a gairebé tots els formats comuns. Només faci clic al botó Convert l'esquerra del vídeo a la biblioteca descarregada i triar el format de producció preferit del menú desplegable i seleccioneu "Obre el directori després de completar el procés de" o "Exportar els arxius convertits a iTunes si és possible" per tal que podeu trobar l'arxiu convertit ràpidament i transferir als seus mecanismes portàtils.\nPot jugar també vídeos gravats amb el jugador incorporat i també gestionar els arxius de vídeo a l'ordinador per importar-los al programa. En una paraula, és només un paquet complet amb l'esperança que l'ajudaran a enregistrar YouTube, convertir a gairebé tots els altres formats comuns i gestionar els seus arxius de vídeo d'ordinador.\n10 fàcil Photoshop Tutorials en YouTube


Ja amb anterioritat a la conquesta d'aquestes terres pels catalano-aragonesos, la Todolella va haver de ser un petit llogaret musulmà, inclosa al castell de Morella, formant part dels diferents regnes taifes en què es va dividir al llarg dels segles XI i XII aquest territori del Sharkal-Andalus.\nA la fi de 1231 o molt a principis de 1232, Blasc d' Alagó, conegut cavaller aragonès que ocuparia un dels llocs més importants en la cort de Jaime I, el de majordom d'Aragó, va conquerir la vila de Morella. Jaime I, avisat de la presa del castell morellà pel d' Alagó, va deixar a la seva gent d'armes, que es dirigia al castell d'Ares, i es va traslladar a Morella per pactar amb el noble aragonès. Va haver-hi divergències entre els dos personatges a qui corresponia la plaça per, al final, convenir que “els Termes generals de el “Castell de Morella”, amb tots els seus llogarets, passarien a ser senyoriu vitalici d' En Blasc de Alagó, reservant-se el Rei el castell de Morella, que seria custodiat per un alcalde de nomenament real.\nAl maig de 1235 el Rei En Jaume i En Blasc signen en Montalban un instrument de pau i concòrdia per la possessió de Morella, que va quedar totalment en mans d'En Blasc, havent de revertir a la Corona després de la defunció de l'aragonès, com així ocorreria. Però va ser el 2 d'agost de 1242 quan estant a València Jaume I va cencedir la Carta-Pobla de la Todolella a favor d'En Ramón de Calvera, la qual cosa fa suposar als historiadors que ja en aquesta data havia mort En Blasc i era el Rei el senyor del castell morellà.\nPoques dades es tenen de Ramon de Calvera, primer senyor de la Todolella, se sap que procedia del lloc o poble de Calvera a la província d'Osca, juntament amb el seu pare Guillem de Calvera i el seu germà Bernardo de Clavera, es comptaven entre els seguidors d'En Blasc. El germà Bernardo va veure reconeguts els seus serveis a En Blasc, atorgant-li aquest el senyoriu de Saranyana, Alabor i Pererola. Ramón de Calvera hauria d'esperar uns anys perquè se li concedís el senyoriu de La Todolella.\nEl pont del molí: aquest pont va ser el primer construït per creuar el riu, es troba a l'altura de l'accés a l'antic molí del poble; el mateix disposa d'una estructura hidràulica que serveix de canalització a manera d'aqüeducte per poder recollir i utilitzar l'aigua circulant entre la cisterna i el curs del riu.\nEl pont gòtic de la Todolella: és el segon pont que es va construir sobre el curs del riu, la seua magnificència l'adquireix per l'amplitud gairebé impossible del seu ull de 13 metres d'ample. s'acompanya d'un segon ull per a pas de les persones d'amplària de carro per a la recollida d'aigua amb animals i carro. Aquest recurs es troba gairebé íntegrament restaurat i il·luminat donant la benvinguda a tot visitant al municipi de la Todolella en estar situat en la part baixa del poble.\nL'ermita de Sant Onofre: aquesta ermita es troba just davant del molí i el pont del molí, juntament amb els dos anteriors conformen un conjunt artístic molt interessant. Se situava allí aquest lloc de culte per la importància que el pas del riu té per al municipi en la seva època fundacional. En l'actualitat ha estat objecte de rehabilitació de part de la teulada i frontó que presentava desperfectes, en projecte es troba la seva rehabilitació per reorientar la seva utilització combinant la seva utilització com a lloc per al culte al seu titular Sant Onofre també amb el seu futur ús com a museu etnològic en honor a la històrica dansa de la Todolella i sala d'exposicions.\nL' Ermitorio de Sant Cristòfol: pel seu enclavament incomparable, per la seva monumentalitat a la part alta de la muntanya, dominant-se des de la seva base els termes municipals de fins a 3 poblacions diferents, la Todolella, Forcall i Cinctorres, per la importància del conjunt, ermita, rafal, pati interior i tot el conjunt arquitectònic que ho compon. Lloc especial per la seva altura per a l'observació d'estels en les nits d'estiu.\nL'església parroquial en honor a Sant Batolomé : temple de creu grega amb cúpula central, accés lateral, i campanar situat als peus de la nau central amb espadanya de coberta semicircular, una raresa arquitectònica de l'època. Les recents actuacions de rehabilitació de la coberta pictòrica han donat un resultat sorprenent i inesperat en ocasions. Per la seva situació als peus del castell conforma juntament amb aquest el conjunt monumental que corone la població.\nEl Castell de la Todolella: aquest monument s'albira des de tots els accessos al municipi, però des de lluny, ja que la seva situació estratègicament calculada l'amaga a mesura que ens anem apropant al municipi. Una vegada dins del municipi ho amaguen els mateixos carrers fins que no s'arribe a la seua base. Es la imatge mes coneguda del poble al costat de les històriques danses guerreres de la Todolella. Encara que és de propietat privada, es pot visitar amb visita concertada.\nEl casc urbà: mereixespecial atenció pel seu traçat medieval complet, sense murades però molt bé delimitat. Els carrers s'organitzen de manera ordenada en el vessant de la muntanya, a resguard del castell en la seva part alta i en la part baixa fins a la vora del riu Cantavieja. Casc urbà que es troba en un pla integral de rehabilitació urbana que aquesta donant molt bons resultats al costat de la implicació dels veïns de La Todolella.\nEdifici de l'Ajuntament: la seva antiguitat no es troba datada. Presenta un arc rebaixat que conforma l'entrada al porxo de la plaça major, sobre aquest arc s'aixeca l'antic ajuntament, que acull actualment el museu fotogràfic de la Santantonà. les oficines del l'ajuntament s'han traslladat a l'edifici polifuncional El Guerrer en el numero 7 del carrer carretera.\nSaranyana: l'antic poble de La Todolella, va ser en el seu moment un lloc prosper, mostra són d'això els diferents monuments que en aquest lloc es reuneixen, en aquest lloc es troba l'església construïda, es coneix pel robust de les seves bases, sobre les bases de l'antic castell de Saranyana. A pocs quilòmetres del casc urbà de La Todolella, travessant el pont gòtic és de visita obligada aquest lloc on el temps es va parar al seu moment i ara comença a despertar de nou amb l'establiment de nets del poble de Saranyana i el ressorgiment del turisme rural, sobre aquest espai recauen també infinitat de projectes de rehabilitació, que esperem que prompte comencen a vore la llum.


Ibarz Roca, Miquel - Museu Deu\n(Mequinensa,30 de Novembre de 1920 - Barcelona 1987)\nAmb dos o tres anys d'edat es va traslladar a viure a Barcelona amb la seva família, ja de nen va demostrar tenir molt interès pel dibuix, arribant a dibuixar en el paper d'estrassa on embolicaven els aliments de la compra, va estudiar a l'antiga Escola del Mar, era una de les escoles de pedagogia més avançada de Barcelona, va ser allà on va reforçar la seva inclinació per la pintura.\nJa en 1950 participa en exposicions d'avantguarda a Sabadell i Barcelona però el seu objectiu era Paris, en aquest mateix any aconsegueix una beca per viatjar a Paris concedida per l'Institut Francès a Barcelona, va viatjar a Paris eL 1952 i va romandre fins a finals de 1953, hi trobar un corrent que buscava en la figuració la plasmació de la modernitat, va ser aquesta la tendència per la qual va optar Miguel Ibarz.\nAl començament del 1957 viatja a Itàlia amb motiu de la seva exposició a la galeria de l'Asterisc de Roma. El viatge a Itàlia va exercir una gran influència en Ibarz. La seva pintura serà, més colorista, més sensual, més mediterrània. El 1959 va tenir lloc una exposició individual a la Sala Gaspar, que seria a partir de llavors, la Galeria que li representaria. Miguel Ibarz va morir prematurament el 1987, a l'edat de 66 anys, es trobava en plenitud artística i vital. Havia estat un pintor d'èxit.


Escapada amb calçotada al Castell de Gimenelles hotel amb encant entre vinyes. | Enoturisme Penedès\nEscapada amb calçotada al Castell de Gimenelles hotel amb encant entre vinyes.\nEstada al Penedès en hotel amb encant entre vinyes.\nEl restaurant de l'hotel ofereix una cuina de mercat amb base tradicional, que es nodreix bàsicament de l'hort propi, de cultiu ecològic, i de petits productors i artesans de la comarca i per aquesta escapada que millor que assaborir una Calçotada.\nLa calçotada L inclou:\n15 calçots per persona amb salsa i vi blanc de la pròpia vinya,2 talls de xai, 1 de cansalada, 1 botifarra i mongetes. Taronja amb mel i canyella de postres. Pa, aigua, vi blanc, vi negre i cafè/infusió.\nEquipaments: CalefaccióJardíLlar de focPiscinaRoba de llarTVCalefaccióWi-fiSala celebracionsVISA-Mastercard\n- A l'hotel us podem atendre en català, castellà, anglès i francès.\n- El preu per persona inclou l'iva 10%.\n- La temporada de calçotades és de gener a març.


La Lleganya: La darrera tanda\nLa darrera tanda\nEls partits internacionals d'aquest cap de setmana han estat la darrera tanda dels autumn tests. I val a dir que les sorpreses han estat diverses ja que, en alguns casos, s'han trencat ratxes. Austràlia, per exemple, que venia d'una gira més que desastrosa, va superar àmpliament el XV del Porro amb un resultat d'aquells que fan mal: 12 a 33, la derrota a casa més folgada des de que Warren Gatland és seleccionador. Els gal·lesos només van poder respondre el joc dels wallabies a puntades, i els australians es van treure una mica l'espina d'una gira un pèl desastrosa. Per la seva banda, Argentina va imposar-se quasi per la mínima a una Escòcia que venia de derrotar precisament el XV australià: un drop de Martin Rodríguez a tres minuts del final va trencar l'empat a sis i va donar una treballada victòria als Pumes.\nItàlia va vèncer Samoa per un ampli 24 a 6. Els illencs, després d'un partit incial prometedor amb Gal·les, s'han vist superats ens els dos darrers enfrontaments i, si bé l derrota amb França era previsible, l'ensulsiada enfront del XV transalpí no deixa de ser sorprenent. Els altres dos equips meridionals "menors", Tonga i Fidji, van imposar-se respectivament a Portugal i Romania per un estret marge de punt.\nEls dos partits restants eren, a priori, els que tenien un pronòstic més obert. Irlanda s'enfrontava a la Campiona del Món, Sudàfrica; i França, la temible França d'aquests tests, a Nova Zelanda. El XV del Trèvol, amb Jonathan Sexton d'obertura enlloc de Ronan O'Gara, va avançar-se a l'electrònic, però un assaig de Schalk Burger va invertir el marcador al quart d'hora de joc. Un drop posterior de Morné Steyn va deixar les coses en un 3 a 10; Sexton va clavar la seva segona penalitat, i amb el 6 a 10 se n'anaren els dos conjunts al vestidor. la represa, Irlanda va mirar de combratre els springboks amb les seves armes: davantera, disciplina i xut entre pals. Sexton va anar desgranant punt rere punt, i al final el marcador va acabar reflectint un 15 a 10 favorable als locals. Sudàfrica havia caigut a Croke Park, en un ambient fred, boirós i terriblement humit: un temps de mil dimonis, en definitiva.\nPerò el partit estelar, tenint en compte l'evolució dels equips aquestes darreres setmanes, era el França - Nova Zelanda de Marsella. A la banda neozelandesa cremava la derrota a Dunedin d'enguany, i la banda francesa primava l'esperit de confirmar uns tests de matrícula. Al final, la major contundència i rapidesa dels tres quarts visitants i una defensa sovint indecisa va passar factura al XV del Gall. Si bé a a la primera part tres penalitats de Dupuy i un drop de Trinh Duc van mantenir els de l'Octògon dins del partit (12-22), a la segona part els All Blacks (que paradoxalment jugaven el partit de blanc: el gris els porta mals records ...) van confirmar la seva superioritat deixant el marcador parcial dels francesos a zero i sumant disset punts més a la seva meitat. El 12 a 39 final deixava clar qui és el número u mundial, classificació de la IRB inclosa.


S'amplia en tres mesos el termini per presentar projectes per a 'BCN World' - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nS'amplia en tres mesos el termini per presentar projectes per a 'BCN World'\nEl Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC) publica aquest divendres una resolució de modificació de les bases del concurs per a l’obtenció de les autoritzacions per a la instal•lació i explotació d’un casino de joc al Centre Recreatiu i Turístic (CRT) de Vila-seca i Salou.\nEl Govern ha variat els requeriments d’informació relacionats amb la proposta arquitectònica, tenint en compte la gran dimensió del projecte i el seu impacte al territori. A més, “la singularitat del model de negoci” previst el doten d’un elevat nivell de complexitat, que aconsella “una implantació gradual i temporalment esglaonada”, segons descriu el text publicat al DOGC.\nEl termini de presentació de les sol•licituds per part dels operadors admesos per la resolució ECO/2633/2014, de 24 de desembre, es va iniciar el 31 de desembre del 2016, l’endemà de la publicació al DOGC de l’aprovació definitiva del Pla Director Urbanístic (PDU) per a la reordenació del CRT. Això volia dir que els projectes s’havien de dipositar com a màxim amb data de 31 de març del 2017. Amb el nou termini de tres mesos addicionals les ofertes tenen un nou topall, el 30 de juny d’enguany.\nEls inversors hauran d’acreditar en les seves propostes arquitectòniques “quin serà el tractament i ús dels espais de la zona-CTI no ocupats en les primeres fases de l’edificació”, i hauran d’afegir “propostes d’integració pel que fa a la urbanització i a l’àmbit paisatgístic amb tot l’entorn de la zona-CTI desocupada temporalment”, remarca el text del diari oficial. Això vol dir que, com que aquesta construcció en etapes fa preveure que les parcel•les no seran ocupades ni edificades en una única i primera fase, els inversors hauran de presentar al Govern unes propostes arquitectòniques que contemplin què es farà a tot l’entorn de la zona privada desocupada de forma temporal.\nÉs per aquesta raó que la documentació amb l’oferta tramesa pels sol•licitants admesos haurà de contenir la descripció del tractament tant de la superfície com del perímetre, per garantir una integració paisatgística de la parcel•la no ocupada en cada una de les etapes o fases, segons indica la nova redacció de les bases.\nEn la resolució publicada al DOGC es justifica la modificació del primer termini en sis mesos, pel fet que el nou requisit d’informació suposa una modificació “de caràcter substancial” sobre la documentació obligatòria a lliurar per part dels operadors, circumstància prevista en la base 7.4 de l’annex de dita resolució. D’aquesta manera, es proporciona als sol•licitants admesos el temps necessari perquè puguin elaborar les propostes “en temps i forma, i amb garanties de qualitat i solvència econòmica, jurídica i tècnica”.\nRedacció TT - 24/03/2017 - 10:47h


Tercer concert del cicle de 4 concerts dedicat a la música folk, indie, rock i d’autor feta a la Gran Bretanya amb motiu de la seva sortida de la UE.\nEn aquesta ocasió tenim l’immens honor de donar la benvinguda a una de les grans grans veus femenines del folk anglès; MEGAN HENWOOD, qui, a més, va donar nom a aquest cicle de concerts amb la seva cançó Brexit Blues, composada com a reacció a la votació celebrada al seu moment a la Gran Bretanya.\nHenwood va començar la seva carrera als 18 anys guanyant el premi BBC Young Folk Award de 2009 sense tan sols haver publicat cap disc. Això li va obrir les portes a actuar a Glastombury i el seu primer disc “Making Waves” (2011, Dharma). Disc que va comportar de nou un premi, en aquest cas el BBC Horizon Award. En aquesta primera etapa trobam una Henwood inconformista, lluitadora, molt crítica amb la societat, que passeja per la cançó protesta.\nEl seu segon treball discogràfic, “Head Heart Hand” (2015, Dharma) és un dels discs més meravellosos que ens hem portat a les orelles a Can Pecan Pie amb temes com Painkiller, Garden, Chemicals o la genial Grateful Ghost. Quin nivell! Sense abandonar una postura militant i rebel, ara Henwood incorpora també la introspecció per parlar-nos molt íntimament d’ella mateixa, la seva família, la seva forma de ser, les seves febleses. És un disc tan gran.\nFinalment, amb “River” (2018, Dharma) ens trobam amb una cantautora més madura, molt valenta compositivament i musical que transcendeix el gènere folk i transita amb gran naturalitat pel jazz i treballa instrumentacions més elaborades. És un disc també més obscur i poètic on les lletres pugen de nivell i on la veu agafa una confiança en ella mateixa que li ha guanyat comparacions amb autors tan diversos com Laura Marling, Jeff Buckley i PJ Harvey.\nHenwood també ha fet una destacada col·laboració amb una altra jove promesa del folk anglès, Jackie Oates, que es va materialitzar en un EP de versions deliciós. “Wings” (2016, Dharma) on versionen Lau, New Order o Brian Bedford.


ANTONI SMANDIA, ATLETA DEFENSOR DE LA REPÚBLICA\nDe nou arran d’un fotografia de Ramon Claret i Joan Bert, custodiada a l’Arxiu Nacional de Catalunya, hem anat estirant del fil per esbrinar-ne quelcom del personatge principal del clic fotogràfic. Però, aquest cop amb l’ajut del nebot, Antoni Covelo i Smandia. La imatge en qüestió és el corredor de fons Antoni Smandia i Pi participant en una edició de la Volta a Peu a Sant Andreu de Palomar, a inicis dels anys trenta del segle passat. Concretament la imatge fou captada al carrer de Coroleu i al seu voltant s’observa un nombrós públic -bàsicament format per homes- que l’anima. Gràcies al nebot, fill de la germana de l’Antoni Smandia, hem pogut albirar qui era i el misteri que envolta la seva mort a les acaballes de la Guerra Civil. Però anem a pams i fem-ne un esbós biogràfic que ens aproximi a la seva figura.\nAntoni Smandia participant en una de les edicions de la Volta a Peu a Sant Andreu de Palomar - en l'edició de 1933, on va quedar en primer lloc-, al seu pas pel carrer de Coroleu. Claret-Bert / ANC.\nEl cognom Smandia, com ens referma el seu nebot, també el podem localitzar com Esmandia. Per la documentació localitzada al registre de lleves de 1930 sabem que va néixer el 24 de març de 1909 a Barcelona. Fill de Josep Smandia, originari de l’illa de Cuba, i de Teresa Pi i Gomis. Se’l situa fent veïnatge al carrer de Lugo núm. 7, al barri del Carmel. Va tenir tres germanes: la Clara, la gran, l'Agustina i la Teresa, la petita. De ben jove fou un aficionat a les curses atlètiques, esdevenint posteriorment professional de l’atletisme. L’afició esportiva la va compaginar amb la professió de pintor a domicili, heretada de l'avi i el pare. Els Smandia eren molt ben considerats i apreciats entre la gent del barri del Carmel. Per ser un atleta forjat en múltiples competicions no sobrepassava els 160 metres d’alçada. Se’l considera un dels millors corredors de 3 mil metres d’obstacles durant els primers anys de la dècada dels trenta.\nAntoni Smandia rodejat per un grup d'aficionats durant el Campionat de Cross de Catalunya de 1932. Claret-Bert / ANC.\nLa seva participació en el món esportiu s’emmarca dins de l’Agrupació Excursionista Tagamanent, entitat fundada el juliol de 1920. Tot i ser una associació dedicada al mont de l’excursionisme també impulsà una secció Atlètica, creada el 1924. La secció va participar en diversos campionats i proves esportives i entre els seus membres més destacats, a part de l’Smandia, hi trobem Ricard Ferrando, M. Ramon, A. Madrid, J. Pere i S. Gelabert. El seu perible de guanys esportius el trobem documentat per primer cop els dies 25 i 26 de juliol de 1931 als Campionats d’Espanya d’Atletisme quedant segon als 3 mil steèp-chase i sent rècord de Catalunya. Durant la temporada 1931-1932, l'albirem segon en la categoria individual de la III Volta a Peu del Poblenou (13 de setembre de 1931); segon a la IV Volta de Sarrià (25 d’octubre de 1931); de nou segon la Cursa FC Barcelona (1 de novembre de 1931); quart a la IV Volta de Sant Andreu de Palomar (29 de novembre de 1931); tercer al Campionat Provincial de Cross (17 de gener de 1932) i quart al XVI Campionat de Catalunya de Cros (31 de gener de 1932).\nL'atleta del Carmel en una cursa atlètica a inicis dels anys trenta. Josep Maria Sagarra i Plana / Fons Família Smandia.\nEl 15 de gener de 1933 l’equip del Barcelona Universitary Club, format per Smandia, Freixas, Mongrell i Bravo, van batre els rècords de Catalunya i Espanya de 4 x 200, en les proves atlètiques organitzades a l’Estadi de Montjuïc. Set dies després quedava segon classificat en el Campionat Comarcal de Cross. El mateix any esdevé campió en la prova de 3 mil metres d’obstacles en els Campionats d’Espanya d’Atletisme, disputats a l’Estadi de Montjuïc els dies 12 i 13 d’agost. El 1933 fitxava per la Unió Atlètica Nurmi, societat batejada amb el nom del famós corredor finlandès Paavo Nurmi (1897-1973). Amb la samarreta de la Nurmi participa a la VII Volta a Peu a Sant Andreu de Palomar quedant com a primer classificat. Competició realitzada el 3 de desembre de 1933, durant la festa major de Sant Andreu. La cursa fou organitzada per l'Agrupació Atlètica Vida, secció de l'Ateneu Obrer de Sant Andreu de Palomar. En aquesta entitat esportiva hi va romandre fins que va ésser cridat a files en esclatar la República en Guerra. Arran del conflicte bèl·lic el club es dissolgué per manca de competicions i per la marxa del propi Smandia i de Ramon Santesmases, els seus atletes més destacats.\nEquip de la Unió Atlètica Nurmi, amb un tècnic, a la VII Volta a Peu a Sant Andreu de Palomar (3 de desembre de 1933). La imatge va ser captada a la plaça de les Palmeres tot just abans de l'inici de la cursa. En aquesta competició, organitzada per l'Agrupació Atlètica Vida, Antoni Smandia -tercer per l'esquerra- va quedar classificat en primera posició. Bert-Claret / ANC.\nAntoni Smandia, primer per la dreta, en el Campionat de Cross de Catalunya, en el qual l'equip de la Unió atlètica Nurmi fou la vencedora, competició disputada a l'Aeroport del Prat de Llobregat. Agustí Centelles / Fons Família Smandia\nSoldat de l’Exèrcit Popular de la República\nSegons els historiadors Carles Santacana i Xavier Pujadas (Història de l'atletisme a Catalunya. Barcelona : Federació Catalana d'Atletisme, 2012) s’incorpora inicialment com a soldat ras a la Columna Engels, organització militar formada majoritàriament per militants comunistes del Partit Socialista Unificat de Catalunya, organització creada el 23 de juliol de 1936 arran de la unió de diverses societats polítiques socialistes i marxistes. El cap militar d'aquesta columna va ser el sergent Felipe Luis Iglésias i formada per milicians provinents de les comarques barcelonines, gironines i lleidatanes i un petit contingent de brigadistes francesos així com un grup important de dones hi va donar suport. L'octubre d'aquell any va integrar sota el comandament de la Columna Macià-Companys (ERC). A inicis del membre va estar destacada al front de Madrid i un cop allà va ser de nou integrada dins de la Columna Libertad (PSUC-UGT). Els darrers voluntaris en integrar-se ho feren el 25 de desembre de 1936 (Berger, Gonzalo. Les milícies antifeixistes de Catalunya. Eumo Editorial, 2018).\nRetall de premsa (possiblement de La Vanguardia), amb la imatge d'Antoni Smandia i Pi com a guanyador dels 3 mil metres d'obstacles del Campionat d'Espanya d'Atletisme de l'agost de 1933, celebrats a l'Estadi de Montjuïc. Fons Família Smandia.\nL’octubre de 1936 es formava l’Exèrcit Popular de la República i les columnes creades a inicis de la guerra s’anaren dissolen dins d’aquesta organització militar -amb algunes recances- impulsada pel Govern de la Segona República, aleshores presidit per Francisco Largo Caballero. El març de 1937 es formava la 123 Brigada Mixta, enquadrada dins de la 27 Divisió de l’Exèrcit Popular de la República. En aquesta brigada s’incorporaria Antoni Smandia. Sent ascendit a tinent d’infanteria el 10 de desembre d’aquell any i a capità el 22 de març de 1938.\nDocument oficial on es fa constar el nomenament d'Antoni Smandia com a tinent d'infanteria de l'Exèrcit Popular de la República. Fons Família Smandia.\nEssent soldat se li concedeix un permís extraordinari per tal que pugui participar com atleta en diversos festivals esportius benèfics així com al campionat organitzat pel diari d’esquerres L’Humanité de París, el 14 febrer de 1937, a petició del Comitè Català Pro Esport Popular. Segons aquest organisme, en una carta adreçada al conseller de Defensa de la Generalitat de Catalunya Francesc Igleas i Piarnau a inicis del 1937, se’l reclamava conjuntament amb d’altres companys:\n“A fin de tomar parte en distintos festivales deportivos organizados por el diario L’Humanité de París, y por la Federación Internacional de Ciclismo, y considerando que la participación en los mismos de nuestros mejores corredores que hoy combaten el fascismo criminal en las filas de nuestro Ejército Popular, y por ser altamente interesante para demostrar al público internacional que además de sostener una guerra, también nos esforzamos con un ritmo constructivo al mantenimiento de las fuerzas vitales de la juventud.” (Còpia del document conservat per la família Smandia)\nEl seu pas per la 123 Brigada Mixta el podem seguir a través del relat de l’historiador Carlos Engel en el seu llibre Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la república (1936-1939) (Madrid: Almena, 1999), resumit en l’expedient que la Direcció General del Memorial Democràtic va facilitar als hereus amb aquestes paraules:\n“L’autor hi exposa que la 123 Brigada Mixta es creà el mes de març de 1937 enquadrada en la 27 Divisió. Combaté en diversos sectors del front d’Aragó fins l’ofensiva franquista l’obligà a retrocedir cap a Lleida, desplegant-se entre Alamús i Artesa de Segre. Després de la caiguda de Lleida, el 3 d’abril de 1938, creuà el Segre i s’establí al sector d’Ivars d’Urgell. Unes setmanes més tard, a finals del mes de maig, va participar a l’ofensiva del cap de pont de Balaguer, una posició que abastava els termes municipals de Balaguer, Vallfogona de Balaguer, La Sentiu de Sió i Camarasa.”\nDocument oficial que fa constar que Antoni Smandia ha estat vacunat contra el tifus. Fons Família Smandia.\nEls darrers dies de la guerra i la seva misteriosa mort\nPer tal de poder esbrinar la dissort de l’Antoni Smandia i Pi els familiars es posen contacte amb el Memorial Democràtic, organisme depenent de la Generalitat de Catalunya, per tal de poder disposar de dades que puguin completar el seu periple vital. Segons els familiars la darrera constància de vida que tenen és el seu pas per Agramunt (Urgell) camí de la frontera amb l'Estat francès. El Memorial Democràtic indaga en arxius militars i públics i organismes municipals si tenen alguna dada sobre l’atleta i les comunicacions rebudes per part d’aquests es sempre negativa. Fins i tot es demana si hi ha alguna pista en els arxius departamentals dels Pirineus Orientals i de l’Erau, per si fos el cas que hagués estat en un camp de concentració de la Catalunya del Nord o d’Occitània. I finalment, es consulta en arxius judicials i policials de l’Estat espanyol i la resposta continua sent negativa. També, es consulten els fitxers del Patronato de la Fundación de la Santa Cruz del Valle de los Caídos, on entre els anys cinquanta i seixanta del segle passat foren traslladats els cossos de molts soldats republicans abatuts al front, i tampoc hi cap constància que les seves despulles estiguin enterrades en aquest recinte manat a construir pel propi Francisco Franco.\nDe totes les fotografies del període bèl·lic conservades per la família aquesta és l'única que podem entreveure a l'Antoni Smandia -al centre de la imatge-, amb dos companys de la 123 Brigada Mixta. Fons Família Smandia.\nTant la germana Teresa i el nebot sostenen que deuria caure mort durant els darrers dies de la guerra en algun indret del Pirineu català i que les seves restes foren enterrades en alguna fossa comuna. Tot i això, no hi cap indici de com va morir o bé que va sobreviure al conflicte bèl·lic i va poder fugir cap a l’exili i un cop a França refés la seva vida amb un altre nom. Tota una incògnita que quedarà per esbrinar si es que no trobem alguna dada que ens ajudi a rellegir els darrers dies o anys de la seva vida.\nSmandia i Pi subjectant una càmera fotogràfica. Autor desconegut / Fons Família Smandia\nAntoni Smandia i Pi ha passat a formar part del Cens de Persones Desaparegudes de la Generalitat de Catalunya i és inclòs dins del programa del Cost Humà de la Guerra Civil, elaborat pel Centre d’Història de Catalunya, institució depenent actualment del Departament de Justícia de la Generalitat.\nPD: si teniu alguna dada sobre l’Antoni Smandia i Pi que ens pugui ser útil, si us plau poseu-vos en contacte amb l’autor de l’article a través de l’adreça electrònica: llibres.lloproig@gmail.com\nAgrair la col·laboració d'Antoni Covelo i Smandia, nebot d'Antoni Smandia i Pi, en la confecció del present article.


El Síndic alerta que la manca d’acció de les administracions està “enquistant” la venda ambulant - Social.cat\nEl Síndic alerta que la manca d’acció de les administracions està “enquistant” la venda ambulant\nRibó reclama lluitar contra les màfies, donar una sortida als venedors i denunciar les persones que compren productes il·legals\nDiumenge, 28 d'octubre de 2018 | 09:15 h\nUn passeig amb parades de venda ambulant | Laura Fíguls (ACN)\nEl Síndic de Greuges, Rafael Ribó, s'ha queixat aquest divendres de la falta d'actuació de les administracions per acabar amb el fenomen del top manta. Aquesta actitud, ha avisat, està “enquistant” el problema. Ribó ha emès una nova resolució sobre aquesta qüestió on reclama un pla de xoc per acabar amb la venda il·legal, amb accions coordinades contra les màfies i sortides laborals i socials per als venedors.\nDesprés de diverses reunions a petició d'alguns ajuntaments afectats, el Síndic diu que no li consta que s'estigui actuant de forma sistemàtica per posar fre a les màfies. A més, proposa que l'Agència Catalana del Consum i altres organismes destinin personal inspector per denunciar les persones que compren productes als manters.\nAl seu parer, els consumidors han de prendre consciència que estan adquirint productes falsificats, i que ho estan fent d'una manera irregular. Ribó adverteix que estan “perpetuant pràctiques econòmiques que posen en dubte els principis de l'estat del benestar”.\nPel que fa als manters, ha indicat que s'han de tractar tenint en compte la seva especial vulnerabilitat, però ha afegit que “això no vol dir que se'ls eximeixi de complir les obligacions ciutadanes”. “Les administracions i els agents de l'autoritat han d'actuar per fer complir la llei en tots els aspectes. No actuar degudament és una negligència de les administracions en el deure de fer complir les lleis”, ha insistit.\nEn tot cas, sí que ha defensat donar als venedors les sortides laborals i les prestacions socials que necessitin per sortir d'aquesta activitat.


Salut i comunitat  | Ciències socials i salud (EUIT) | Unybook\nSalut i comunitat (2014)\nUnitat 1 – Salut i comunitat CIÈNCIES SOCIALS I SALUT Concepte de salut i determinants de la salut.\nDEFINICIONS DE SALUT - Absència de malalties.\nLa salut és un estat de complet benestar físic, mental i social i no solament l’absència de malaltia o incapacitat. (Carta Constitucional de la OMS, 1946) La salut és un estat de benestar físic, mental i social, amb capacitat de funcionament i no solament l’absència de malalties. (Terris, 1980) La salut ha de ser una manera de viure cada cop més autònoma, solidaria i joiosa. (X Congrés de metges i biòlegs, 1976) DUES TENDENCIES AL PARLAR QUE ESTEM MALALTS 1. Valorar fonamentalment la infecció o malaltia com un agent microbià que entra en l’organisme humà. És la teoria bacteriològica de la malalta. Es valora més el comportament individual i familiar que les condicions socials.\n2. Interpretació de caire ecològic-ambientalista que considera els factors explicatius de tipus ambiental i social en el procés de malaltia.\nTot això s’anomena multicausalitat d’emmalaltir DETERMINANTS DE LA SALUT - Biologia - Estil de vida - Entorn social i medi-ambiental - Sistema sanitari Així va definir els determinants de salut Lalonde l’any 1974.\nCONCEPTES PREVIS Problema de salut estat considerat deficient per l’individu, el professional o la col·lectivitat.\nTot problema neix d’unes necessitats no satisfetes, és a dir d’uns determinants de la salut alterats en qualsevol dels seus nivells.\n1. PERSPECTIVES PER EXLPICAR EL CONCEPTE NECESSITAT: Necessitats en salut: Criteri força subjectiu relacionat amb sentir-se bé Pineault: necessitat és lo desitjable en salut menys el que existeix.\nHogart: deficiència o absència de salut a partir de criteris biològics o epidemiològics i que condueix a prendre mesures de prevenció, de tractament i de control.\nBrown: necessitat és l’estat sentit per l’individu i definit pel metge.\nDonavedian: perturbació de la salut i del benestar.\nIdea clau: la necessitat es satisfà en béns o recursos.\nDIFERENTS PERSPECTIVES PER DEFINIR NECESSITAT Necessitat normativa: és la que defineix l’expert, el professional i l’administrador, en relació amb una norma determinada, desitjable. Qui no respon a la norma són considerats en estat de necessitat.\nNecessitat sentida (felt need): es refereix a la percepció que té la gent sobre els problemes de salut i el que desitgen.\nNecessitat expressada: equival a la demanda de cures i de servei per part dels individus.\nNecessitat comparativa: expressa la necessitat que hauria de tenir un individu o població que presenti les mateixes característiques que un altre respecte a una necessitat.\n2. PERSPECTIVES PER EXLPICAR EL CONCEPTE NECESSITAT: Necessitat: s’identifica la necessitat com un determinant de la vida, la seva realització es constitueix d’aquesta forma en un dret humà inalienable, al que s’ha d’accedir sota una distribució equitativa i segura, per part de tots els membres d’una societat, que s’ha de construir solidàriament pel màxim be comú (Breih, 2002) Idees clau: dret humà exigible; la seva mancança es relaciona amb processos que destrueixen la salut de la persona i de la societat; la seva satisfacció es relaciona amb processos que protegeixen la salut de les persones.\nLa necessitat s’identifica amb les dimensions de reproducció social: el procés de treball, de la vida, del consum, vida quotidiana, vida organitzativa, la consciència i la vida cultural, en relació amb les condicions naturals de l’entorn (Breilh, 2002).\nLa necessitat es satisfà fent possible el desenvolupament de capacitats que facultin al individu i a la societat per a disposar d’aquests béns.\nProblema de salut: pèrdua d’autonomia i benestar. La salut d’una col·lectivitat s’identifica amb la morbiditat (persones afectades d’un problema de salut en un determinat espai i moment del temps), el perfil epidemiològic (factors de risc o processos de risc) de les malalties que la caracteritzen. A les diferents èpoques varien les condicions de risc que generen les societats occidentals. El problema de salut es relaciona amb els factors de risc i els processos de risc.\nFACTOR DE RISC Contribueixen a definir una causa però no s’han d’equipar amb ella. Es consideren quan les causes d’emmalaltir es relacionen amb probabilitats a causa del contacte esporàdic o continuat amb elements que alteren el funcionament del cos humà. És un concepte fonamental a la 2ª meitat del segle XX.\nEl problema de tractar el risc en termes estadístics és que es descontextualitza i vulnerabilitat a característiques estrictament individuals.\nExisteix la percepció social del risc darrera la racionalitat de la vida quotidiana.\nPROCESSOS DE RISC Processos determinats: els que tenen una manera de produir-se definida, identifica.\nProcés en el que un objecte adquireix propietats: condicions preexistents, característiques que desenvolupen, processos legals no arbitraris, és a dir, els esdeveniments.\nEls processos de viure poden ser destructius o protectors.\nEls processos destructius són processos de deterioració, insalubres, presenten iniquitat, privació i deteriorament.\nEls processos protectors són saludable i beneficiós, presenten equitat, manteniment i perfeccionament.\nPROMOCIÓ I PREVENCIÓ. NIVELLS Prevenció Primària. Promoció de la salut.\nPolítiques (programades intervencions) que milloren de manera general el nivell de salut i intervenen en tots els determinants de la salut. Ex: Programes d’Educació per a la salut a les escoles....\nPrevenció Primària. Prevenció Específica.\nPolítiques que informen i capaciten als grups considerats en processos de risc.\nEx: programes dirigits a persones que treballen amb components perillosos.\nSALUT COMUNITÀRIA, ANTECEDENTS I SITUACIÓ ACTUAL Les conferències internacionals i el paper de l’OMS.\n1. ETAPES DE LA SALUT COMUNITÀRIA SEGLE XVIII  la malaltia e una explicació religiosa, un pecat o “culpa”. Es curava amb medicina natura, “fitoteràpia”.\nETAPA BIOLÒGICA-HIGIÈNICA (S.XIX): èmfasi en la millora de l’habitatge i la higiene, mesures de tipus ambiental, potabilització d’aigua i medicina preventiva (immutacions). “Procés de secularització” procés pel qual l’església perd poder per donar pas a la raó. A causa de les condicions de vida dels pacients, sorgeixen metges, enginyers/arquitectes que han d’anar a la zona rural.\nIDEA CLAU: es tracta de fomentar la prevenció i evitar la mort epidèmica.\n2. ETAPES DE LA SALUT PÚBLICA-COMUNITÀRIA ETAPA ASSISTENCIAL (FINALS DEL S XIX I PRINCIPIS DEL S XX): És caracteritza per la intervenció de l’Estat (a més de l’església) en la creació de serveis i l’atenció individualitzada.\nIDEA CLAU: es tracta de cuidar a les persones i es comença a conèixer el procés de salut-malaltia.\nETAPA TERAPÈUTICA (DE 1930 A 1970): Gran desenvolupament de la investigació mèdica i farmacològica. Descobriment de les sulfamides i de la insulina.\nLa medicina com a panacea (remei) front la mort i el patiment.\nGran reconeixement social a la medicina curativa i assistencial.\nIDEA CLAU: es tracta de curar a la persona.\nETAPA DE LA NOVA SALUT PÚBLICA (1970-198...): A partir de les aportacions de Marc Lalonde es considera que la salut pública ha de contemplar els canvis ambientals, les mesures preventives personals i les intervencions terapèutiques adequades a les condicions de vida de la població.\nIDEA CLAU: es tracta de fer promoció de la salut i prevenció de la malaltia.\nETAPA DE LA SALUT COMUNITÀRIA (1980-200...) És reconeix que la ciutadania és un element actiu i que sense la seva participació, els programes de salut són menys efectius. La participació de la persona-ciutadaniausuària dels serveis com a peça clau de la salut. Es reconeix la necessitat de fer salut a les polítiques.\nIDEA CLAU: treballar amb la comunitat, salut a les polítiques.\nS. XIX S.XX 1950 1970 • Higienisme • S Poblacional --> Urbanisme --> Sanejament ambiental • Ciència • Teràpia farmacològica --> 1920 --> Insulina i Sulfamides • Reparació --> assistencial --> tractament farmacològic • Antibiòtics --> Interpretació bacteorològica de la malaltia • Cirurgia --> Heroi cultural --> Metge • Àmbit hospitalari • Primer transplantament de cor del món a Àfrica (1969) CONTEXT INTERNACIONAL: EL DISCURS DE LA SALUT La salut com a dret humà fonamental  responsabilitat social en matèria de salut: obligacions de l’estat.\nLa salut com a dret humà fonamental - Factor determinants: aigua, sanejament, recursos alimentaris, recursos econòmics, vivenda, ecosistema saludable...\n- Atenció de salut HAN DE ESTAR A DISPONIBILIAT, ACCESSIBILITAT, ACEPTABILITAT I DE QUALITAT SEGONS L’OMS, EL DRET A LA SALUT ABARCA QUATRE ELEMENTS - - Disponibilitat: Haurà de tenir un número suficient d’establiments, bens i serveis públics de salut, així com de programes de salut.\nAccessibilitat: Els establiments, bens i serveis de salut hauran de ser accessibles a tothom dins de la jurisdicció de l’Estat: No discriminació Accessibilitat física Accessibilitat econòmica (assequible) Accés a la informació Acceptabilitat: Tots els establiments, bens i serveis de salut hauran de ser respectuosos de l’ètica mèdica i culturalment apropiats, igualment sensibles als requisits de gènere i el cicle de vida.\nQualitat: Els establiments, bens, serveis de salut hauran de ser apropiats des del punt de vista científic i mèdic i hauran de ser de bona qualitat.\nAl igual que tots els drets humans, el dret a la salut imposa als Estats tres tipus d’obligacions - Respectar: Exigeix abstenir-se d’ingerir (inmiscuirse) en el gaudiment del dret a la salut - Protegir: Requereix adoptar mesures per que altres actors que no estiguin a l’Estat, interfereixin en el gaudiment del dret a la salut - Complir: Requereix adoptar mesures positives per donar plena efectivitat al dret a la salut CONTEXT INTERNACIONAL: EL DISCURS DE LA SALUT - - - 1974. Assemblea General de les Nacions Unides. Treballar en comú, corregir desigualtats i reparar injustícies (nord sud).\n1977. XII Assemblea de l’OMS. Objectiu per l’any 2000: aconseguir que tots els habitants del món tinguin accés a un nivell de salut que els permeti desenvolupar una vida productiva, social i econòmicament.\n1978. Alma Ata. Conferència Internacional sobre Atenció Primària en salut.\nOrientada cap als serveis de promoció, prevenció, tractament i rehabilitació necessaris per resoldre els problemes de la comunitat.\n1979. Comitè Regional per Europa de la OMS. Es desenvolupen els principis de l’Atenció Primària, èmfasi en la cura continuada i global.\n- - - - - - - - - 1984. Oficina Europea de l’OMS. Adopció de 38 objectius de salut. Èmfasi en la higiene, el medi ambient i la reorientació dels serveis sanitaris cap a l’Atenció Primària 1986. Conferència Internacional de Promoció de la salut. Carta d’Otawa per a la Promoció de la salut. Salut com a dret humà fonamental. Reconeixement de l’estreta relació entre les condicions socials, entorn, estils de vida i la salut. Reorientar els serveis i els recursos i compartir el poder amb altres sectors, disciplines i amb la població (empowerment) 1986. Programa Internacional de Ciutats Saludables. Estratègies d’acció per fomentar i protegir la salut dels ciutadans, fent èmfasi sobre el medi ambient i polítiques de salut urbana 1988. 2ª Conferència Internacional de Promoció de la Salut. (Adelaide, Austràlia) Examinen els temes més destacats tractats en la Carta d’Otawa sobre una política pública saludable.\n1991. 3r Conferència Internacional de Promoció de la Salut. (Sundswall, Suècia).\nTracten sobre els entorns que recolzen la salut. Major comprensió de les estratègies de promoció de la salut i la seva aplicació pràctica 1992. La Cumbre de la Terra (Rio de Janeiro, Brasil) Treballen sobre els riscos ambientals.\n1994. 46èna Assemblea Mundial de la Salut. Cooperació entre les comunitats i els dispensadors de l’atenció en salut.\n1996. Conferència de Liubliana (Eslovènia). Tracta sobre la Reforma de l’Atenció Primària (no a les restriccions de mercat).\n1997. 4ª Conferència Internacional de Promoció de la Salut. (Jakarta, Indonèsia) Identifica 5 prioritats de cara a la promoció de la salut en el S XXI: promoure la responsabilitat social per a la salut; incrementar les inversions pel desenvolupament de la salut, augmentar la col·laboració per a la promoció de la salut; augmentar la capacitat de la comunitat (acció comunitària per a la salut) i l’empoderament (l’empowerment) dels individus; garantir l' infraestructura per a la promoció de la salut 1998. 51ª Assemblea Mundial de la Salut. 21 objectius pel segle XXI: la salut com a dret fonamental, l’equitat i la solidaritat entre habitants i països; la participació social i la responsabilitat individual, familiar, grup, comunitat i institucions.\n2000. 53ª Assemblea Mundial de la Salut. Tracta sobre els problemes dels sistemes de salut 2002. 55ª Assemblea Mundial de la Salut. Plantegen tres reptes: denuncien les amenaces que suposa la manca de salut en els diversos països; invertir en millores del sistema de salut a escala mundial; aconseguir l’equitat en salut.\n2009. 62ª Assemblea Mundial de la Salut. Presentació de l’informe de la Comissió sobre Determinants Socials de la Salut, que proposen tres recomanacions generals: millorar les condicions de vida quotidianes, lluitar contra la distribució desigual de poder, el diner i els recursos i la medició i anàlisi del problema (recollida sistemàtica de les iniquitats sanitàries i dels determinants socials de la salut.\n2011. Conferència Mundial sobre els Determinants Socials de la Salut (Rio de Janeiro, Brasil) Compromís dels responsables de l’elaboració de polítiques una visió de les estratègies clau per implementar les mesures sobre els determinants socials de la salut.\nPANORAMA DE LA POLÍTICA SANITÀRIA EUROPEA - Els tractats europeus imposen les obligacions als països membres de la UE.\nLes accions comunitàries complementen les Polítiques Sanitàries dels Estats membres.\nEn el 2002 es proposa un nou Programa de Salut Pública (període 2003-2008) En el 2005 s’adopta una estratègia per la salut i protecció dels consumidors Nou programa comunitari en l’àmbit de la salut i la protecció dels consumidors (20082013) ...\nAtenció primària i salut comunitària - Unitat 4 - Individu, Familia i Comunitat (2015) Resumen