Creix la tensió entre els socis de Govern. En aquesta ocasió per un dels punts més sensibles als quals s’enfronta el “Govern progressista”: la regulació dels lloguers.\nEl meló està obert, La proposta del PSOE per a la futura llei d’habitatge com menys, evidència el rostre social liberal del PSOE que està més tensionat a salvar als propietaris que a pal·liar mínimament el drama del lloguer, al qual s’enfronten centenars de milers de famílies en el seu dia a dia.\nEn concret, la proposta José Luis Ábalos, ministre de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana, per a la futura llei d’habitatge suposa una bonificació als propietaris i grans propietaries d’immobles si aquests accepten rebaixar un 10% el preu del lloguer. La mesura s’aplicaria en zones de major tensió -zones on els lloguers han pujat més abruptament en els últims anys- i podrien arribar a bonificacions de fins al 90% per al propietari. No és necessari justificar el caràcter antisocial de la proposta dels socialistes que apunta a salvar sobretot a les grans propietaries d’habitatge.\nLa proposta de UP, té un caràcter diferent. El que proposa UP és que s’estableixin límits en els preus dels lloguers. Mancant conèixer els detalls, la proposta apunta al fet que en les àrees tensionades, es determini un preu de referència i que tots els lloguers que siguin més barats quedin congelats. Els que estiguin per damunt haurien de rebaixar-se fins a aquest límit. Aquesta proposta, encara que té un caràcter aparentment diferent, està lluny de plantejar-se l’expropiació de les centenars de milers d’habitatges buits en mans dels grans capitalistes i posar-les a la disposició d’un parc públic d’habitatge-en l’Estat espanyol sol el 2% dels lloguers és social-, un dels problemes de fons.\nAquesta manera d’enfocar la qüestió per part dels dos socis de govern no suposa cap sorpresa, recapitulem. A l’inici de legislatura, UP anunciava a so de bombo i platerets un acord de govern històric, en el qual segons ells, en matèria d’habitatge s’avançava cap a resoldre un dels grans drames socials. Ja en aquest moment, col·lectius pel dret de l’habitatge com la PAH i el Sindicat d’Inquilins denunciaven que les propostes en aquesta matèria eren insuficients i poc concretes. La PAH ho definia com un “llistat de bones intencions que no contemplava cap mesura concreta”. Un acord que quedava obert a tota tota interpretació. Així, des de l’inici, la baralla per un habitatge digne escapava de l’acord “progressista”.\nNo obstant això poc va durar aquesta declaració de bones intencions. Per exemple, malgrat la greu situació d’emergència social que vivim durant 2020 i encara vivim, els desnonaments no cessen, és més, es multipliquen. Després d’un any de pandèmia 16.000 famílies han estat desnonades. De la mateixa manera actualment hi ha 400.000 famílies en risc d’impagament de lloguer. És una petita mostra de la magnitud del problema i com els petits gestos del Govern estan lluny de resoldre’l.\nL’habitatge com un dels grans problemes estructurals\nL’habitatge és un dels grans problemes socials actualment. Durant l’anterior crisi centenars de milers de persones van veure com els bancs i els grans fons d’inversió els arrabassaven les seves cases. L’execucions hipotecàries i els desnonaments van ser una de les expressions més dramàtica d’aquesta crisi.\nActualment el problema se centra en la pujada vertiginosa del preu de lloguers, només a Madrid i Barcelona, de 2013 a 2019 els preus de lloguers han pujat al voltant d’un 40%. És degut a això que en els últims anys la seva regulació ha format part de les promeses electorals de gairebé tots els partits polítics.\nLa situació més greu encara quan veiem que en 2020, malgrat ser un any marcat per la paràlisi econòmica, no s’ha vist frenada la dinàmica especuladora dels lloguers, augmentant el preu mitjà prop d’un 4,6%.\nAl mateix temps existeixen 3,4 milions d’habitatges buits -segons les últimes dades publicades per l’INE en 2011- de les quals el 80% estan en mans de bancs i de fons voltor. Mentrestant, ciutats com Barcelona s’han convertit en llocs amb el preu per metre quadrat més cars del món.\nAquesta situació és fruit d’anys d’especulació immobiliària en els quals s’ha deixat les mans lliures a les grans constructores per a manipular tant el preu dels habitatges com dels lloguers. És degut a això que en l’Estat espanyol sol el 2% dels lloguers és social.\nQuè és el que no es planteja fer UP?\nMalgrat la polarització mediàtica entre PSOE i UP al voltant d’aquesta qüestió, cap de les dues formacions planteja prendre autentiques mesures de gran importància que permeti resoldre el problema de l’habitatge i els lloguers.\nD’aquesta manera està fora d’agenda l’expropiació de les cent de milers de casa buides amb les quals els grans bancs i constructores especulen amb el preu de l’habitatge. O la creació d’un parc públic d’habitatge que garanteixi realment l’accés a tots els sectors populars.\nUnides Podemos, igual que la resta de partits del Règim, no està disposat a qüestionar mínimament el dret a la propietat privada dels grans capitalistes, encara que això impliqui un perillós afebliment del seu projecte polític.\nLa polèmica oberta al voltant de la Llei d’habitatge l’hem d’entendre com un intent de separació i diferenciació electoral entre els dos socis de govern, més que com l’intent de tractar d’abordar realment aquesta qüestió.\nÉs degut a això que no podem separar la dimissió de Pablo Iglesias com a Vicepresident del Govern del naufragi de totes les promeses socials amb les quals es va formar la coalició, com precisament la Llei d’habitatge o el més que segur intent fallit de la derogació de la reforma laboral.\nEnfront dels discursos il·lusoris que tracten de disfressar de social a aquest Govern, o a part d’ell, però que no plantegen tocar els beneficis dels grans propietaris i la banca, és urgent des de l’esquerra barallar per un programa que d’una sortida de fons. Un programa que es proposi acabar amb l’especulació immobiliària, per a això algunes mesures urgents serien la creació d’un parc d’habitatge públic que garanteixi l’accés a l’habitatge sense restriccions, que per a això es expropien tots els habitatges buits en mans de bancs i fons voltors i la recuperació de tots els diners que s’ha emportat la banca, al mateix temps que es prohibeixen els desnono, així com els acomiadaments. O paga la banca i els grans capitalistes, o continuarà pagant el poble treballador.


La Barcelona dels vianants: les reformes de la Rambla i de la Diagonal - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nLa Barcelona dels vianants: les reformes de la Rambla i de la Diagonal - Diari de Barcelona\nLa Barcelona dels vianants: les reformes de la Rambla i de la Diagonal\nLa Comissió d'Urbanisme aprova un projecte de 44,5 milions per la Rambla i un de 34,8 per la Diagonal\nLa Comissió d’Ecologia, Urbanisme, Infraestructures i Mobilitat de l’Ajuntament de Barcelona ha aprovat inicialment el projecte executiu de reurbanització de la Rambla, amb un projecte de 44,5 milions d’euros. Aquest tràmit suposa engegar una estratègia de reactivació de la Rambla que es comença a desplegar des d’aquest mateix any per avançar en la recuperació ciutadana d’un dels passejos més coneguts del món. D'altra banda, l'Ajuntament preveu aprovar de manera definitiva aquesta setmana els dos projectes d'urbanització de la primera fase de la connexió del tramvia per la Diagonal.\nLa transformació integral de la Rambla contempla tot un seguit d’actuacions transversals que responen a diferents àmbits que van des de l’economia, la cultura i l’habitatge fins a la transformació urbanística de la via. Els objectius són la dinamització urgent del passeig per a la seva reactivació en clau cultural i comercial, la diversificació necessària tant de l’activitat econòmica com per potenciar l’ús d’habitatge permanent, i la millora en manteniment i mobilitat per guanyar qualitat i confort respecte al seu estat actual.\nDebat i votació del projecte per transformar la Rambla que s'ha adaptat a les necessitats generades per la pandèmia. Inclou:\n\_uD83D\_uDEB6\_uD83C\_uDFFD Dinamitzar i remodelar el passeig\n\_uD83D\_uDECD\_uFE0F Diversificar-hi l'activitat econòmica\n\_uD83C\_uDFD8\_uFE0F Potenciar-hi l'habitatge\n\_uD83C\_uDFAD Impulsar-hi activitats culturals pic.twitter.com/rnp0sknQCN\n— Ajuntament de BCN (@bcn_ajuntament) March 16, 2021\nUn dels pilars d’aquesta estratègia global és la reurbanització de la Rambla, que avui ha fet un pas endavant amb l’aprovació inicial de la Comissió del projecte executiu d’obres. Disposa d'un pressupost total de 44,56 milions d’euros, i ha tirat endavant amb els vots favorables del govern municipal, ERC, JxCat, Cs i PP. Aquest tràmit permet avançar cap a la reforma del passeig en un espai més confortable, amable i cultural, amb més espai per al vianant i una millor ordenació dels usos.\nEl vistiplau al projecte permetrà començar a fer realitat la primera de les actuacions que inclou: la retirada dels quioscos dels antics ocellaires. La desaparició d’aquests volums situats a la part alta de la Rambla que persegueix l’objectiu d’alliberar l’espai del passeig central al màxim possible per afavorir anar a peu i la visibilitat de façana a façana.\nLa futura Rambla redueix l’espai destinat al vehicle i en dona més al vianant. La nova secció rodada és contínua i regular al llarg de tot el passeig, amb un sol carril de circulació per banda de 3,5 metres d’amplada que garanteix el pas de les línies d’autobús, vehicles de servei i l’accés dels veïns de l’entorn. La disminució de l’amplada de circulació permet repartir l’espai sobrer a les voreres laterals, per a facilitar el passeig i el gaudi de les persones, davant de les botigues i establiments de la Rambla. El tram central també creixerà lleugerament per tots dos costats per millorar l’espai dels vianants i les condicions de vida dels arbres, ampliant els seus escocells.\nAl costat de les voreres se situarà la franja de circulació, i també un cordó de servei reversible de 2,80 metres per a la càrrega i descàrrega. El pas de vehicles quedarà restringit a la distribució urbana de mercaderies, veïnat, vehicles de serveis i l’accés als aparcaments de l’àmbit, tal com ja passa avui dia en sentit ascendent. També s’incorporaran elements de seguretat com pilones als extrems i en els guals de vianants de tot el passeig.\nUna altra de les estratègies de llarg recorregut en la transformació de la Rambla, però que tenen fites concretes aquest 2021, és la d’urbanisme i habitatge. S’aprovarà a la tardor de manera inicial una eina tan important com la Modificació del Pla General amb l’objectiu de protegir l’ús habitual dels habitatges en planta pis, fer que més habitatges siguin llars i evitar la seva conversió a altres usos com poden ser oficines o magatzems.\nAixí mateix, en aquest curs s’estudien les diferents maneres possibles d’augmentar el parc públic d’habitatge a l’àmbit Rambla, a través de la compra de finques o de desplegar els recursos municipals per conèixer la situació actual del parc d’habitatge i treballar per a la protecció dels llogaters i millora de les seves condicions de vida.\nLa unió del tramvia a la Diagonal\nLa Comissió d'Urbanisme també ha aprovat avui un dels dos projectes d'urbanització de la primera fase de la connexió del tramvia per la Diagonal, amb els vots de Barcelona en Comú, PSC i ERC, que afecta el tram entre els carrers Girona i Castillejos. Té un pressupost de 34,8 milions. El segon projecte, referit a la urbanització de l'àmbit, Canòpia - Àmbit Tramvia, passarà per Comissió de Govern dijous i té un import de 21,4 milions. Un cop acabi la tramitació dels dos projectes, l'Ajuntament començarà el procés per licitar les obres abans de l'estiu, amb la voluntat de començar els treballs durant la tardor del 2021.\nEl projecte aprovat avui comprèn un tram d'1,5 quilòmetres de l'avinguda Diagonal i implica un àmbit d'actuació de 77.120 metres quadrats. Es reordenaran els usos actuals reduint el trànsit motoritzat privat i ampliant l'espai per a vianants i ciclistes, així com les àrees verdes.\nEn aquest àmbit es plantegen dues seccions diferenciades, una entre el passeig de Sant Joan i el carrer Marina, i l'altra entre el carrer Marina i la plaça de les Glòries. Entre el carrer Girona i el passeig de Sant Joan només s'actua al tronc central de la Diagonal i de forma provisional per habilitar el punt de parada d'inici i final del tramvia durant la primera fase.\nPel que fa al projecte que s'ha d'aprovar dijous, actua sobre un àmbit de 40.725 metres quadrats i inclou la urbanització associada al recorregut del tramvia en el tram comprès entre els carrers de Castillejos i Badajoz, al seu pas per la plaça de les Glòries.\nAra a #ComissionsBCN, debat i votació del projecte d'urbanització de la Diagonal entre el c. Girona i el c. Los Castillejos com a pas previ a l'ampliació del tramvia en aquest tram. Inclou:\n\_uD83D\_uDE8B Reordenar-ne els usos\n\_uD83D\_uDEB6\_uD83C\_uDFFD Més espai per a vianants i #biciBCN\n\_uD83C\_uDF33 Incrementar-hi el verd\nEn aquest àmbit s'urbanitza la Diagonal entre Castillejos i Cartagena; s'actua sobre el costat Llobregat de la rambla dels Encants entre Diagonal i Casp; s'inclou un intercanviador de transport públic davant la façana del Museu del Disseny de Barcelona i es preveu la urbanització associada a la connexió provisional dels tramvies amb les vies actuals de la Diagonal i la Gran Via.\nEl projecte també preveu urbanitzar un tram de l'avinguda Meridiana i el carrer Àlaba, per permetre la connexió amb la línia T4 del tramvia.


Toni Bennàssar : de maig 2019\nCampions de Segona B\nAvui, 22 obrers del futbol, dirigits per un veterà i humil entrenador d'Eibar, abertzale i bona persona, han fet història fent a l' Atlètic Balears campió de Segona B. Ja vàrem aconseguir un campionat, sent jo directiu, l'any 2012, però, hi ha molta diferència entre aquells jugadors que vaig tractar de ben aprop (Antoñitos, Pereras, Danis, Lawals...); i entrenador (Gustavo Siviero), i aquest planter i cos tècnic.\nPassi el que passi a la promoció d'ascens, estic enormement orgullós de voltros. I dir que, d'entre la plantilla de l' Atlètic Balears, des de que va arribar l'any 2015, sempre he tengut una especial estima i relació amb Kike Lopez, professional i assenyat com ell tot sol; i avui ens hem pogut abraçar i celebrar-ho junts.\nEstiguem a la categoria que estiguem, esper poguem comptar molts d'anys amb ell lluint l'elàstica blanc-i-blava. Sense desmerèixer a ningú, sempre he pensat que jugadors com ell (amb el seu estil dins i fora del camp), i entrenadors com Mánix, representen millor que ningú, el que és el sacrifici, sofriment, i lluita constant que ha caracteritzat la nostra història baleàrica. Recordant sempre que, tal dia com avui de fa un any, ens salvàvem de forma agònica contra l'Alcoyano de davallar a tercera. Increïble el que s'ha aconseguit aquesta temporada.\nPublicat per Toni Bennàssar a 21:38 Cap comentari:\nRecord que, amb Pere Muñoz Perugorria de candidat a batle (crec que era l'any 1995), el Federació PSM-Entesa Nacionalista va ser el primer partit en proposar un metro per Palma, molt abans de què Jaume Matas tingués l'ocurrència del de Son Espases.\nAmb Aina Calvo, l'any 2007, es va dir que fer un metro era massa costòs per arribar fins a l'aeroport, que no teníem doblers per fer-ho, i que es faria un tramvia en superfície; un tramvia que no es va arribar a fer mai. Ara, a l'any 2019, es proposa per part de MÉS per Mallorca un trambus per la badia de Palma, ja que es diu, que, entre altres factors, és més econòmic que no fer el tramvia.\nNo sóc expert en mobilitat però sembla que enlloc d'anar a MÉS, anam a menys, legislatura a legislatura, i sense que se n'executi cap dels projectes pensats, ni els ambiciosos ni els que no ho són. A n'aquest ritme, suposo que al 2023 es proposarà un monopatí elèctric amb placa de SP. Tot sigui per estalviar i finançar AVEs que no duen enlloc a la península...\nPublicat per Toni Bennàssar a 20:42 Cap comentari:\nEl programa electoral de VOX España explicat pels camarades de El Jueves, la revista que sale los miércoles!


Qui som - CORPINNAT\nL’Associació d’Elaboradors i Viticultors Corpinnat (AVEC), inscrita al Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya l’1 setembre de 2017, va ser fundada pels cellers Gramona, Llopart, Nadal, Recaredo, Sabaté i Coca i Torelló.\n1) L’Assemblea de l’AVEC, màxim òrgan de govern de l’associació, on cada celler hi té un vot.\n2) La Junta Directiva, integrada per un representant de cadascun dels sis cellers fundadors de la marca.\n3) La presidència i vicepresidència de l’AVEC, que ostenten, respectivament, Ton Mata i Xavier Nadal.\nLa Junta Directiva i la Presidència es renovaran al finalitzar els seus mandats en aplicació dels Estatuts de l’Associació.\nLa marca col·lectiva CORPINNAT, propietat de l’AVEC està registrada a l’Oficina de Propietat Intel·lectual de la Unió Europea (EUIPO) i a l'Organització Mundial de la Propietat Intel·lectual. (OMPI).\nGramona treballa les seves terres ininterrompudament des de mitjans del segle XIX. Una família de tradició vitivinícola, ubicada a Sant Sadurní d'Anoia, que durant anys ha elaborat vins i escumosos amb respecte i passió per la terra, i amb un segell de qualitat propi.\nAvui, la cinquena generació de la família ha perfeccionat l'habilitat de transformar els seus vins en grans escumosos mantenint processos artesanals: tap de suro natural durant el temps de criança, pupitres pel remogut i degollament manual. Són fidels a una filosofia sostenible i respectuosa amb l’entorn, i per això recorren a l'agricultura i vinificació biodinàmiques en el cultiu de les seves vinyes i en l’elaboració dels seus vins i escumosos.\nTel +34 938993125\nLa tradició vinícola de Llopart s’arrela a l’Heretat familiar de Subirats des del segle XIV. Les seves 95Ha de vinyes de muntanya de conreu ecològic es situen en vessant obaga en una de les zones més altes del Penedès. Llopart elabora escumosos de qualitat des de fa més de 130 anys, fent una ferma defensa del mètode tradicional i de l’artesania del vi, amb respecte per la sostenibilitat i cercant l’autenticitat de les llargues criances.\nTel +34 938988011\nDes de 1510 la família Nadal es dedica al cultiu de raïm i l'elaboració de vins a la Finca Nadal de la Boadella. En plena postguerra, quan Ramon Nadal Giró recupera la vinya expropiada entre 1936 i 1939 per a la construcció d’un aeròdrom republicà, decideix abandonar la producció d’esperit de vi per encetar el camí de l’elaboració de vins escumosos amb varietats autòctones de la pròpia finca. L’any 1943 veu la llum la primera ampolla de Nadal Brut.\nTel: +34 938910214\nAprenem del temps, seguim una història\nRecaredo és una família de viticultors biodinàmics especialitzats en Brut Nature d’anyada i de llarga criança. El seu compromís per embotellar els paisatges del territori CORPINNAT els porta a cultivar vinyes exclusivament de titularitat pròpia plantades 100% amb varietats tradicionals de la zona, especialment la xarel·lo. Els vins escumosos de Recaredo són l’expressió sublim del temps, amb criances que van des dels 30 mesos fins als més dels 15 anys. Les criances a Recaredo es realitzen sempre amb tap de suro natural, un material tècnicament idoni per a preservar el sentit originari d’un escumós de llarg envelliment. Autèntics artesans en l’ofici del desgorjat expulsen les mares de la criança manualment a temperatura fresca i natural de les caves.\nLa quarta generació de la família Sabaté i Coca cuida, treballa i homenatja una finca situada a la vall del Bitlles de 40 Ha. La voluntat de prendre consciència dels diferents terrers de la finca fa que Marcel Sabaté decidís d'aplicar una viticultura diferencial segons els 18 perfils de sòl descoberts. La gamma Castellroig expressa tota l’harmonia i complexitat de les més de 60 microparcel·les d’aquesta finca. Els terrers singulars, que donen vins d'una vibrant tipicitat varietal i que expressen la mineralitat de la vinya són vinificats apart. S'anomenen vins singulars: Terroja , Josep Coca i Terroja de Sabaté i Coca (vinya de més de 100 anys de xarel·lo).\nViticultors des de 1395. Elaboradors des de 1951\nEls vins i escumosos Torelló tenen el seu origen en les vinyes de la finca Can Martí que pertany a la família Torelló des 1395 i que ocupa 135 hectàrees a l'Alt Penedès. Collita propia, cultiu ecològic, verema manual, vinificació a la propietat i llargues criances defineixen els escumosos Torelló. Només elaborem vins escumosos de qualitat de llarga criança, vins DO Penedès i oli d'oliva verge extra.\n+34 937 71 82 27\nLa finca Can Feixes està situada a la part més septentrional del Penedès, a les terres altes de Cabrera i Mediona. A 400 metres d’altitud, es dreça damunt dels costers de les muntanyes interiors que limiten geogràficament les comarques del Penedès i l’Anoia. Fundada el 1768 per Jaume Feixas, la finca Can Feixes va ser comprada als seus descendents per la família Huguet a principi del segle XX. Elaborem vins tranquils i escumosos exclusivament de collita pròpia i manual.\nTel: +34 938994095\nJúlia Bernet és un celler familiar situat al massís d’Ordal amb vinyes que creixen en un terreny agrest i calcari situat a 400 metres d’alçada respecte el nivell del mar. Els seus vins i escumosos provenen d’agricultura ecològica de verema 100% manual. El cas de Júlia Bernet és el paradigma d’una família de pagesos que fa 16 anys van decidir elaborar el seu propi vi escumós apostant per la qualitat i el compromís amb el territori des del rigor i l’honestedat.\nDe viticultors a elaboradors\nEl jove Celler Mas Candí va iniciar la seva activitat al 2006 i està situat a Les Gunyoles d’Avinyonet, al Massís del Garraf.\nSom pagesos viticultors, que vam voler continuar el cultiu de les vinyes que havien plantat els nostres avis i que la família conservava des del S.XVI. Respectuosos amb la natura i a la recerca de l’equilibri natural de les vinyes, treballant-les ecològicament i amb acurada intervenció .\nDefensors de les varietats autòctones, que des de fa anys es conreen a la nostra zona i que ens demostren la seva bona adaptabilitat.\nAmb caràcter inquiet, es agrada experimentar amb diferents tècniques, tant a l’elaboració dels vins com a la vinya.\nTel. +34 93 897 82 73\nDes de la masia de Can Descregut, situada a Vilobí del Penedès, l’Arantxa de Cara i el Marc Milà, elaboren vins i escumosos de qualitat sota criteris de mínima intervenció per expressar la tipicitat del Penedès i el caràcter dels sòls de Vilobí que aporten mineralitat per la presència rica en guixos. Amb una extensió de 25 hectàrees en cultiu ecològic, hi predominen les vinyes velles amb les varietats xarel·lo, macabeu, parellada, sumoll i xarel.lo vermell, del que en foren pioners en la seva recuperació.\nPagesos de soca-rel\nPardas representa el projecte vital de Ramon Parera i Jordi Arnan per elaborar els millors vins possibles a la Finca Can Comas, al cor de la Vall del riu Bitlles, al nord de l´Alt Penedès.\nTenim cura i vivim de la terra. El nostre compromís és cultivar tot el raïm que elaborem. Això significa per nosaltres un valor molt elevat.\nNeixem Corpinnat amb la mateixa filosofia que ha caracteritzat la nostra trajectòria de vins tranquils, defensant i posant en valor tot el potencial de guarda que ofereixen les nostres varietats troncals: el Xarel.lo i el Sumoll.\nTots els nostres escumosos prenen la forma de Brut Nature. Considerem que d´aquesta manera preservem amb fidelitat les característiques primigènies dels nostres mostos.\nAturar, congelar el temps amb una segona fermentació ens sembla una idea meravellosa per compartir amb tots vosaltres.


La col·lecció Josep Pla reedita el llibre de Xavier Monsalvatje i Joaquim Pla sobre la Girona del segle XX | Bonart\nLa col·lecció Josep Pla reedita el llibre de Xavier Monsalvatje i Joaquim Pla sobre la Girona del segle XX\nEl Museu d’Art de Girona ha acollit la presentació del llibre “Terra de gestes i de beutat. Girona”, 37è volum de la col·lecció «Josep Pla» de la Diputació de Girona.\nLa publicació és una reedició del treball realitzat per Xavier Monsalvatje i Joaquim Pla l’any 1917, per mitjà del qual els autors fan un retrat de la Girona de començaments del segle xx des d’un punt de vista literari, històric i social. En aquesta nova edició, de la qual ha tingut cura Mariàngela Vilallonga, s’ha actualitzat el contingut del llibre: el text s’ha normalitzat d’acord amb els criteris filològics d’avui però alhora respectuosos amb l’època, i s’ha fet una edició facsímil de la primera edició, un estudi introductori i un índex toponomàstic.\nLa presentació ha estat a càrrec d’Albert Piñeira, vicepresident de la Diputació de Girona; Carme Clusellas, directora del Museu d’Art de Girona; Lluís Muntada, director de la col·lecció «Josep Pla», i Mariàngela Vilallonga, curadora de l’edició i catedràtica de llatí de la UdG.\n“Terra de gestes i de beutat. Girona”, de Xavier Monsalvatje i Joaquim Pla, ha estat un llibre de referència des que es va publicar, l’any 1917. L’obra va representar una regeneració de la ciutat, i ha estat llegida en clau de canvi i per diverses generacions posteriors. Narcís-Jordi Aragó, per exemple, considera aquesta obra «el millor elogi, encara no superat, de Girona».\n“Terra de gestes i de beutat. Girona” és un retrat de la Girona de començaments del segle xx, des d’un punt de vista literari, històric i social. Al mateix temps, és una guia literària i pictòrica, que recull la visió d’uns intel·lectuals que van donar a conèixer la ciutat i tots aquells que l’han immortalitzada amb els seus pinzells i amb la seva escriptura. Els autors d’aquesta guia literària i pictòrica gironina tenen la necessitat de cantar les belleses i les gestes d’una ciutat que voldrà ser escoltada en el conjunt del país i que haurà de «mantenir-se fidel a la tradició» i mostrar «civilitat». Sense oblidar el passat, la Girona de Montsalvatje i Pla ha de mirar al futur, ha de construir el seu futur, ha de ser, en definitiva, una Girona viva.\nL’obra està dividida en cinc parts: «Els monuments», «Les glòries», «La beutat», «Girona en la pintura» i, la darrera, «Girona en la literatura», que conté una selecció de proses de deu autors. Es tracta d’un vertader atles literari i pictòric de Girona. Hi ha il·lustracions de pintors que han fixat racons de la ciutat, com és ara Francesc Gimeno, Mela Muter o Cels Lagar; i una antologia d’aquells que han excel·lit en la descripció d’algun indret de Girona, com per exemple Eugeni d’Ors, Prudenci Bertrana, Joaquim Ruyra o Josep Carner.\nDe l’obra, se’n van fer dues edicions seguides. La primera edició és de 1917, i la segona, de 1918. A la validesa del seu missatge, ara s’hi afegeix la bellesa del format del llibre.\nFoto Martí Artalejo\nEtiquetes: Albert Piñeira · Carme Clusellas · Col·lecció Josep Pla · Joaquim Pla · Lluís Muntada · Mariàngela Vilallonga · Xavier Monsalvatje


Amics i coneguts: Records + Emprenedors: Caviaroli, perles d'oli d'oliva - RTVE.es\nRecords + Emprenedors: Caviaroli, perles d'oli d'oliva\nEngeguem com sempre la segona hora amb la secció d'emocions d'en Francesc Miralles. Avui parlem dels records.\nAcabem l'hora amb la darrera secció d'empresa i emprenedoria.\nAvui els volem presentar una nova manera de consumir oli d’oliva. Com? Doncs... en forma de perles i, atenció, amb la textura del caviar. Sí sí, han sentit bé. El concepte és el següent, es tracta d’oli d’oliva de la màxima qualitat, encapsulat dins de petites esferes que emulen la textura d’aquest preuat aliment, el caviar.\nL’artífex de tot plegat i qui ens explicarà tots els ets i uts d’aquests peculiar producte és en Santi Ramon, responsable de l’empresa Caviaroli.\nveure més sobre "Amics i coneguts: Records + Emprenedors: Caviaroli, perles d'oli d'oliva" veure menys sobre "Amics i coneguts: Records + Emprenedors: Caviaroli, perles d'oli d'oliva"\n> Amics i coneguts: Records + Emprenedors: Caviaroli, perles d'oli d'oliva


Els límits del possible (Francesc Serés)\nTorra ha fet un estat de la qüestió més que un full de ruta\n3 min. Barcelona 04/09/2018 23:23\n651x366 El president Torra en un moment de la conferència d’ahir al TNC. / PERE VIRGILI El president Torra en un moment de la conferència d’ahir al TNC. / PERE VIRGILI\nHem sentit el millor discurs de Quim Torra al sector de població que encara pot seguir discursos que no diuen res de dolent. Si no fos perquè les expectatives dels independentistes estan molt i molt controlades, diria que ha estat un discurs decebedor. I ho dic a contracor, perquè no sé fins a quin punt a hores d’ara és l’únic discurs possible.\nEl president Torra ha estat fidel a la seva admiració pels anys trenta, que sempre surten. Ha citat Ramon Muntaner, Pau Casals, Pompeu Fabra, Espriu i Kennedy, que són tots morts. I Zoraida Burgos, que té vuitanta-cinc anys. I Lluís Llach, que ve de sèrie. Els escriptors que tant li agraden si s’han mantingut en el temps és perquè parlaven pels seus contemporanis. Quan parla d’obertura i parla de República hauria d’entendre que no n’hi ha prou de dir-ho, que l’estil i els temps també formen part del missatge.\nHa estat un discurs tant de la bona gent cap a la bona gent que costa criticar-lo. Però és que de vegades no és bo que no se’t vegi mala fe. Els grecs, ja que érem en un teatre, van treballar l’esquiagrafia, l’ús de foscos i clars, i ho van traslladar també al comportament humà. O potser va ser a l’inrevés o va sortir tot junt. Tant és, van fer que els dolents tinguessin profunditats a l’ànima que els podien igualar als bons. Van fugir de la monotonia i van inventar la gravitas, la gravetat humana en l’hora greu. I la van fer creïble.\nEl president Torra ha anat per camins sabuts. Ens ha explicat on érem, quan més o menys tothom ho intueix. Ens ha convençut de coses que ja sabíem: que estem en una causa justa, que hi ha raons, que s’ha jugat molt brut i que la violència policial i que la situació dels presos polítics és un desastre. És impossible no estar-hi d’acord. Ha estès la mà al govern espanyol i diu que demostrarà fermesa. Fins aquí crec que els dos milions de persones que s’han mobilitzat li donaran la raó. Són els mínims comuns múltiples i els màxims comuns divisors de l’independentisme, el mainstream.\nPerò avui surava la sensació -amb expectatives controlades- que s’havia de dir alguna cosa nova. Bé, sí, hi haurà un Fòrum Cívic Social i Constituent, però és que també hi ha una Crida, i ja hi ha una ANC i Òmnium, i la Casa de la República. La proposta de Torra s’ha assemblat molt més a un estat de la qüestió que a un full de ruta. I és significatiu que sigui així, perquè potser és el paral·lel dels dubtes que ens afecten a tots -fins i tot a molts no independentistes- quan ens sentim impotents davant l’Estat. Dir que no s’acceptarà cap sentència que no sigui la lliure absolució està bé, però ens mengem, ves quin remei, que siguin a la presó.\nLa retòrica ha tingut el seu efecte positiu, ha servit per crear marcs de possibilitat, perquè -siguem sincers- l’independentisme ni retòrica, sabia fer. I mira, d’aquí, amb astúcia, va posar urnes, i les va defensar, i fins i tot ha sabut internacionalitzar la demanda democràtica del dret d’autodeterminació. Però la retòrica, els grecs també ho sabien, té límits, convé no abusar-ne.\nTot el que ha dit el president Torra és veritat, té la millor de les intencions i està a anys llum dels millors discursos que arriben de l’altra banda dels Monegres. La paradoxa és que crec que, sense voler, el discurs potser ha estat més realista que no ens pensem.


Casaments | espaivalldevia\nCASAMENTS A L'ESPAI VALLDEVIÀ\nAl vell mig de l'Empordà i en plena natura, disposem de l'espai ideal per a qualsevol tipus de clebració. Us oferim el lloguer integre de l'espai per tal que pogueu muntar la festa que vulgueu o si us cal també us organitzem fins l’últim detall del vostre casament. Ens adaptem a la teva idea i sobretot pressupost: podeu fer des d'un bonic dinar fins a un gran muntatge. Tot varia segons la idea que tingueu i fins on vulgueu arribar.\nLA PARAULA QUE MILLOR ENS DEFINEIX:\nCreiem que el casament és una festa. L'excusa perfecte per ajuntar les persones que més estimeu i tenir un dia agradable. Sense posats ni ficcions, sense obligacions i sense estructura tradicional si no ho voleu.\nUs oferim i ajudem a crear una festa adaptada a vosaltres, creant un ambient, àpat, i activitats per fer del vostre casament una festa única i propera.\nCOM, QUÈ... HORARIS, PREUS...\nCada celebración és un món. El què fem, com ho fem, ... tot això ho trieu vosaltres. I segons això, l'horari que necessiteu i conseqüentment el pressupost s'adapta a la necessitat que tingueu: hi ha parelles que venen a fer un simple dinar en familia i texans, parelles que fan una festa diferent començant pel ball per exemple, o parelles que volen fer un super muntatge per tenir allò que somien. Aqui ens adaptem al tipus de celebració que puguis/vulguis fer.\nVeniu i en parlem?\nGracies! Missatge enviat.


Bisbal oblida Tablada amb una model\nUn any després de separar-se d'Elena Tablada, el cantant passeja pels carrers de Barcelona el seu amor amb la sevillana Raquel Jiménez Gálvez\nSELENA SORO Actualitzada el 15/08/2012 00:00\n260x366 Bisbal oblida Tablada amb una model Bisbal oblida Tablada amb una model\nEl triumfito David Bisbal ha deixat enrere la solteria i ha trobat el seu lloc al costat d'una model 90-60-90 de vint-i-nou anys, Raquel Jiménez Gálvez (01) . La parelleta s'ha deixat veure aquesta setmana agafada de la mà i passejant pels carrers de Barcelona, segons publiquen les revistes Sálvame i Qué me dices .\nRaquel Jiménez i David Bisbal es van conèixer a la capital catalana al maig, i al cap d'uns dies van coincidir per motius professionals a Miami: el cantant d'Almeria hi oferia un concert i ella posava com a imatge d'una marca de xiclets. Ara, tres mesos després, la parella viu sota el mateix sostre i la model ja coneix els pares de Bisbal.\nTant ella com el cantant, que comparteixen origen -tots dos són d'Andalusia, ella de Sevilla-, tenen fills de relacions anteriors. Raquel Jiménez és mare d'un nen de quatre anys, Gael; i Bisbal té una nena de dos anys, Ella, fruit de la seva relació amb Elena Tablada . L'exconcursant d' OT va separar-se de la dissenyadora el 2011 després de sis anys junts. És Tablada qui té la custòdia de la nena, i Bisbal li passa 1.000 euros mensuals per a la manutenció.\nJennifer Aniston, promesa\nJennifer Aniston (02) ha trobat un substitut per al seu exmarit Brad Pitt. L'actriu de Friends s'ha compromès amb el també actor Justin Theroux , segons ha confirmat el seu representant. "El regal que va rebre el Justin el dia del seu aniversari va ser que Aniston acceptés la seva petició de matrimoni", va dir. La parella, que va començar la relació el maig del 2011, acaba d'adquirir una mansió de 22 milions de dòlars al barri de Bel Air, a Los Angeles.\nLa revista ¡Hola! destaca a la portada l'estiu poc corrent que està vivint aquest any la infanta Cristina (04) . Després de quedar-se a Barcelona i no anar al Palau de Marivent -on Urdangarin no estava convidat- la duquessa de Palma passa uns dies amb el seu marit i els seus fills a Bidart, al País Basc francès.\nLluny dels rumors de divorci amb Iñaki Urdangarin, la revista mostra unes imatges d'una infanta "molt somrient, pendent dels seus fills, carinyosa amb el seu marit i molt atenta amb la seva sogra".\nTerelu es recupera del càncer\nTerelu Campos (03) ja està totalment recuperada del càncer de pit que li van diagnosticar a principis d'hivern. Tot i que els divendres segueix presentant Sálvame Deluxe , ha pogut relaxar-se uns dies a les platges de Marbella juntament amb la seva germana, Carmen, la seva mare, Maria Teresa Campos, i el seu nòvio, Carlos Pombo.


PARAULA DE DÉUDivendres 4 de Febrer 2022 – Bloc de Pere Codina Gironella\nPARAULA DE DÉUDivendres 4 de Febrer 2022\nL’anomenada de Jesús s’havia estès pertot arreu, i el rei Herodes en va sentir parlar. Alguns deien:\n– És Joan Baptista que ha ressuscitat d’entre els morts, i per això té el poder d’obrar miracles.\n– És Elies.\n– És un profeta, semblant als antics profetes.\nHerodes, sentint tot això, deia:\n– És Joan, el qui jo vaig fer decapitar, que ha ressuscitat.\nEn efecte, Herodes era el qui havia fet agafar Joan, l’havia encadenat i l’havia tancat a la presó, a causa d’Herodies, la dona del seu germà Filip, amb la qual ell s’havia casat. Joan deia a Herodes:\n– No t’és permès de conviure amb la dona del teu germà.\nHerodies odiava Joan i el volia fer matar, però no podia, perquè Herodes, sabent que Joan era un home just i sant, el respectava i el protegia; quan el sentia, quedava molt perplex, però l’escoltava de bon grat.\nL’ocasió es va presentar quan Herodes, amb motiu del seu natalici, va oferir un banquet als seus alts funcionaris, als tribuns de l’exèrcit i als personatges importants de Galilea. Durant el convit entrà la filla d’Herodies a ballar, i va agradar tant a Herodes i als convidats que el rei digué a la noia:\n– Demana’m el que vulguis i t’ho donaré.\n– Et donaré el que em demanis, ni que sigui la meitat del meu regne.\n– Què haig de demanar?\n– El cap de Joan Baptista.\nLa noia tornà a entrar, se’n va anar decidida cap al rei i li demanà:\n– Vull que ara mateix em donis en una safata el cap de Joan Baptista.\nEl rei es va posar molt trist, però a causa del jurament que havia fet davant els convidats no volgué contrariar-la. Immediatament, doncs, envià un guarda amb l’ordre de portar el cap de Joan. El guarda va anar a la presó i el va decapitar. Després dugué el cap en una safata, el donà a la noia, i la noia el donà a la seva mare.\n• ¿Qui és aquest home?\n• La pregunta per Jesús. La pregunta que hem d’anar responent i completant al llarg de tota la nostra vida. La resposta a aquesta pregunta, de fet, configura tota la nostra vida.\n• Aquesta pregunta, a Herodes el porta a la consciència d’una vida viscuda en la prepotència i la injustícia. En el despropòsit, la manipulació i l’ artificialitat.\n• El relat podria ser una síntesi de com el mal ens domina i ens hi deixem portar, de forma subtil. Ganes de quedar bé, entusiasme embriac, poder, despersonalització, “jo no ho volia, però…”, “ja em sap greu, ja…”.\n• La pregunta per Jesús ha de configurar la meva vida. Sencerament. Sincerament.\nAutor LA VIDA EN UN BLOCPublicado el 3 febrero, 2022 Categorías Sin categoría\nAnterior Entrada anterior: PREGÀRIA D’AVUI DE CAP I CORDivendres 4 de Febrer 2022\nSiguiente Entrada siguiente: ESCRIT DEL BLOCDivendres 4 de Febrer 2022


MiraMundo Presenta Sofa - TRESC\nMiraMundo Presenta Sofa\nBarcelona és una ciutat oberta, un punt de trobada de músics procedents d'Europa, Àfrica, Àsia i l'Amèrica Llatina amb un nexe en comú: compartir influències i cultures a la recerca d'una música que representi el caràcter mestís de la capital catalana. MiraMundo és un bon exemple d'aquest tarannà cosmopolita: uneix a intèrprets de diferents indrets amb l'ànim de crear una música lliure d'etiquetes, que depassi fronteres. MiraMundo és una proposta multicultural que parla d'històries de vida, d'amor, de viatges, de sentiments... a partir de la barreja de diversos estils: bossa nova, mariatxi, samba, cançó italiana, ritmes africans i melodies asiàtiques. Tot plegat, assaonat amb un bon ventall de ritmes, melodies i harmonies poderoses. L'objectiu?: "connectar cultures que semblin distants", diuen.


Camps, imputado por la visita del Papa en 2006 | Valencia Extra\nEn la causa s’investiga també a Cotino i altres antics dirigents del PP\nAltra vegada més. Francisco Camps no es trau els casos de presumpta corrupció d’entre les mans. Un jutjat ha imputat a l’expresident de la Generalitat Valenciana per presumptes contractes irregulars en l’organització de la visita del Papa Benedicto XVI a València l’any 2006. Concretament s’investiga si els contractes es van atorgar a dit, sense concurs ni concurrència pública. La peça es troba dins del cas Gürtel.\nLa factura de la Generalitat en aquell V Encontre de les famílies, segons la policia, ascendeix fins a 22 milions d’euros en urinaris, publicitat i motxilles, entre altres despeses. Segons la Unitat de Delinqüència Econòmica i Financera (UDEF), la trama corrupta s’apropià de 4 milions d’euros relacionats amb Canal 9 coincidint amb aquesta visita.\nSe l’acusa de suposats delictes de prevaricació, malversació i falsedat, en aquesta causa oberta des de juliol de 2016, segons informa el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV). També s’investiga a altres nou persones, entre les quals destaquen l’expresident de les Corts Valencianes, Juan Cotino; i el bisbe auxiliar de València, Esteban Escudero.\nCal recordar que Francisco Camps està sent investigat en altres causes judicials. Un d’ells és el cas Valmor, a causa de presumptes irregularitats en l’organització i gestió del Gran Premi de Fórmula 1 que va tindre lloc en la ciutat de València entre 2008 i 2012. Està citat a declarar el pròxim 18 de maig per aquest cas. I l’altre està relacionat amb possibles sobrecostos milionaris en la construcció del circuit de la competició.\nTambé s’ha nombrat a Camps en repetides ocasions durant el juí del cas Gürtel. L’exsecretari general del PP en la Comunitat, Ricardo Costa, va assenyalar a l’expresident del govern valencià com inductor de la caixa B de la formació en València.\n“La corrupció del PP era una mica més que tres vestits”\nLa responsable jurídica del PSPV i portaveu adjunta, Ana Barceló, ha assenyalat hui que el PPCV “ha d’explicar-nos de forma urgent per què es va utilitzar la visita a València del Papa i es va mercantilitzar la fe dels valencians i valencianes per a posar-la al servei d’interessos espuris”. “La corrupció del PPCV era algo més que tres vestits com pretenia fer-nos veure Camps, açò era una autèntica anècdota al costat del que anem coneixent dia a dia”, ha incidit la dirigent socialista.\n“El PP es va aprofitar de la fe de milers de persones”\nSegons ha apuntat Fran Ferri, síndic de Compromís, “l’avanç de la investigació judicial evidencia que en el Partit Popular és van oblidar del manament ‘no robaràs’ i no van tindre cap escrúpol en aprofitar la fe de milers de persones que venien a València a vore al Papa per a saquejar les arques públiques, van fer obscurs negocis amb tot”.


Laia Altarriba: Les eleccions, Balestrini i la nostra por - El Temps\nLes eleccions, Balestrini i la nostra por\nAquest article el començo a escriure quan encara falten unes quantes hores perquè obrin els col·legis electorals.\nDes d’EL TEMPS em van proposar si el volia fer valorant els resultats, enviar-lo la mateixa nit electoral. Em va agradar la proposta. Pensava esperar que es comencessin a saber les dades del recompte per posar-m’hi.\nPerò aquesta setmana ha mort Nanni Balestrini, l’escriptor que va saber retratar les il·lusions, debats i combats de l’autonomia italiana dels anys seixanta i setanta. L’escriptor que ens va atrapar amb Gli invisibili, que vam llegir en la traducció castellana a finals dels noranta mentre okupàvem edificis buits per convertir-los en centres socials.\nQuan he sabut de la seva mort, feia just una setmana que havia llegit un dels seus llibres, Carbonia. Més ben dit, devorat. No ho dic com a recurs literari això de la setmana. És ben bé així. Encara el tenia a la tauleta de nit. L’he rellegit, buscant les frases que havia subratllat.\n«Només hi ha una manera de resoldre les nostres lluites i és que en primer lloc hem d’estar units tots junts en la lluita i en segon que hem de tirar-la endavant decidits fins al final i també que ha de ser una lluita dura si de debò volem guanyar-la» [la manca de puntuació no és un error de transcripció, és l’estil tan característic de la narrativa de Balestrini].\nI he pensat en la Barcelona en què visc i en la Barcelona en què voldria viure. I com no tenen res a veure. I com per aconseguir-ho caldria seguir la recepta de l’escriptor italià.\nDe Balestrini tenia pendent llegir La violència il·lustrada, publicat per primera vegada el 1976. I he decidit posar-m’hi aquesta setmana.\nAl pròleg de l’edició en català, de 2013, el filòsof Santiago López Petit ens recorda que «el capital ja no té por de la classe treballadora, que ha estat desarticulada com a subjecte polític».\nAmb el llibre encara a mitges, no m’he esperat a la nit electoral i m’he posat davant l’ordinador. Perquè López Petit va escriure el pròleg fa sis anys, però aquestes eleccions també anaven d’això. D’una classe treballadora desarticulada i sense capacitat de disputar el poder real al capital. D’uns comicis en què la ciutat com a negoci, com a aparador gegant, no està amenaçada. D’uns comicis que difícilment serviran per aturar les expulsions del veïnat de casa seva per allotjar-hi turistes. Que no serviran per deixar de cobrar sous miserables per jornades llarguíssimes i feines que deixen només amb ganes d’anar a dormir per posar-s’hi altra vegada l’endemà.\nL’esquerra estem en retrocés des dels anys vuitanta quan els moviments combatius a l’Europa occidental van quedar derrotats, quan la majoria d’experiències revolucionàries llatinoamericanes van quedar devastades, quan es va fer evident la decepció amb molts dels governs sorgits de les lluites anticolonials. El col·lapse de la URSS va ser l’estocada final que va convertir el globus sencer en territori per fer negocis. De forma descarnada el neoliberalisme s’ha convertit en norma arreu. I als Països Catalans no ens n’escapem.\nI tot plegat ha encongit fins al ridícul els límits mentals d’allò possible. I és evident en els partits que tenen opcions reals de governar la ciutat. I quan la candidata de la CUP Barcelona, Anna Saliente, proposa reduir la meitat el nombre de turistes que visiten la ciutat de cara a 2030, sembla que digui una barbaritat. Perquè tot és acceptable, sempre que s’emmarqui dins la lògica de creixement i depredació permanent de recursos i vides.\nLópez Petit ens emplaça al pròleg a «pensar de nou la violència de classe». I continua: «Què vol dir alliberar la violència de classe en aquests moments? Potser podem començar a donar una resposta: vol dir ajudar que la força de l’anonimat sigui capaç d’expulsar de si mateixa la por de la seva pròpia força».\nLa força que podíem tenir a les places el 15M. La força que vam demostrar la tardor del 2017. Deixar de tenir-nos por i no veure «les institucions que ells s’han muntat per anar en contra dels proletaris» (en paraules de Balestrini) com l’únic espai possible de disputa política.\nPD: Quan esteu llegint aquest article, ja sabem que el resultat que han deixat les urnes no ha estat gens bo per a les esquerres transformadores i rupturistes. Un resultat pitjor del que molts podíem esperar. Tocarà fer autocrítica, debatre, repensar. Per fer-ho, tenim la sort que ens hi podran acompanyar els magnífics textos que ens ha deixat Nanni Baletrini.


LECTURES DE LA MISSA: DIVENDRES DE LA SETMANA VII DURANT L'ANY / I\nDIVENDRES DE LA SETMANA VII DURANT L'ANY / I\nLectura primera Sir 6,5-17\nUn amic fidel no té preu\nLa conversa amistosa multiplica els amics, molta gent saluda el qui parla afablement. Fes un pacte d'amistat amb tants com puguis, però entre mil, confia el teu secret a un de sol. Si et fas amic d'algú, espera els moments de prova; no vagis de pressa a posar-hi la confiança, perquè hi ha els amics d'ocasió, que no seran fidels en dies de desgràcia. Hi ha els amics que es tornen enemics i t'avergonyiran fent pública la discòrdia. Hi ha els amics que t'acompanyen a taula, però no els trobes enlloc en dies d'infortuni; quan tot va bé, diries que són com tu mateix, però quan va malament, se t'amaguen; et giren l'esquena, si et veuen desgraciat, i eviten la teva presència. Aparta't dels teus enemics i sigues prudent amb els amics. Un amic fidel és de debò un amic; qui el troba ha trobat un tresor. Un amic fidel no té preu, és d'un valor inestimable. Un amic fidel és remei que retorna la vida, i el trobaran els qui estimen el Senyor. El qui venera el Senyor estrenyerà aquella amistat, perquè tal com és ell, és el seu amic.\nSalm responsorial 118,12.16.18.27.34.35 (R.: 35a)\nSou beneït, Senyor,\nfeu que aprengui els vostres decrets.\nR. Guieu-me, Senyor,\npel camí dels vostres manaments.\nEls vostres decrets són la meva delícia,\nno oblidaré mai el que heu promès. R.\nObriu-me els ulls i podré contemplar\nles meravelles de la vostra llei. R.\nFeu-me entendre el camí dels preceptes,\ni faré l'elogi de les vostres meravelles. R.\nGuieu-me pel camí dels manaments,\nque jo me l'estimo de debò. R.\nFeu-me entendre la vostra llei,\nque la vull guardar amb tot el cor. R.\nEvangeli Mc 10,1-12\nAllò que Déu ha unit, l'home no ho pot separar\nEn aquell temps, Jesús se n'anà a les regions de Judea i de l'altra banda del Jordà. Altra vegada l'anà a trobar la gent, i ell els instruïa, com tenia per costum. Aleshores hi anaren uns fariseus per provar-lo i li preguntaren si el marit es pot divorciar de la seva dona. Ell els preguntà: «Què us va ordenar Moisès?» Li respongueren: «Moisès permet de donar a l'esposa un document de divorci i separar-se». Jesús els digué: «Moisès va escriure aquesta prescripció perquè sou tan durs de cor. Però al principi, Déu creà l'home i la dona. Per això l'home deixa el pare i la mare, per unir-se a la seva esposa i ells dos formen una sola carn. Per tant, ja no són dos, sinó una sola carn. Allò que Déu ha unit, l'home no ho pot separar».\nUn cop a casa, els deixebles tornaren a preguntar-li sobre això mateix. Jesús els diu: «Aquell qui es divorcia de la seva dona i es casa amb una altra comet adulteri contra la primera, i si la dona es divorcia del seu marit i es casa amb un altre, comet adulteri».


El Suprem demana el suplicatori al congrés per investigar un diputat d'Unides Podem\tEl Suprem demana el suplicatori al congrés per investigar un diputat d'Unides Podem\nCampo veta ERC a les negociacions per a renovar el Consell General del Poder Judicial\nEl ministre assegura que dirigeix la negociació del CGPJ · Afirma que ni ERC ni EH Bildu no participaran en la renovació de l'òrgan\nEl ministre de Justícia espanyol, Juan Carlos Campo, ha recordat que el seu ministeri té la “capacitat negociadora” per a renovar el Consell General de Poder Judicial espanyol (CGPJ) i ha vetat a la negociació la presència dels grups parlamentaris d’ERC i EH Bildu.\nERC anuncia un pre-acord amb el govern espanyol per a aprovar el pressupost de 2021\nCampo s’ha expressat així en una entrevista a la Cadena SER, recollida per Europa Press, sobre la intenció d’Unides Podem d’incloure aquestes dues formacions en la negociació per desblocar la renovació de la cúpula judicial.\n“A la del Consell del Poder Judicial? No. El president ja va dir que era el ministre de Justícia qui tenia la capacitat negociadora i després l’arc parlamentari, incloses les tres cinquenes parts de l’hemicicle”, ha respost. Campo ha limitat el suport d’ERC i Bildu al pressupost espanyol del 2021.\n“No parlem del Consell. Passa que no podem negar la possibilitat d’articular la seva opinió a tots els grups polítics. Però una cosa és expressar la seva opinió i una altra és la presa de decisions”, ha dit. En aquest context, Campo ha tornat a mostrar la seva “esperança raonable” que el desblocatge del CGPJ arribi “en un període curt o mitjà de temps”. “La no-renovació no és una alternativa constitucional”, ha insistit.\nAmb tot, el ministre ha reconegut que la negociació del pressupost ha pogut trastocar les negociacions entre el PSOE i el PP per acomplir la renovació abans de final d’any. “Hi ha coses que no hi ajuden, però no hi ha alternativa, hi ha d’haver renovació. No hi ha excuses possibles”, ha conclòs.\n06:00Més enllà de l’escalfament global\n21:50L’ex-conseller Rafael Blasco torna al banc dels acusats\n21:50Una cronologia impactant del PSOE i la fiscalia: de la taula a la querella\n21:50Laia Vilaseca: “No tenia cap mena d’esperança que una editorial volgués la meva novel·la”\n21:50Dos trets al cap i cap a terres caribenques\n21:50I si la reciprocitat no arribàs mai?\n21:50Els cossos de les actrius\n21:50La resposta d’Espanya al 52%\n21:50La negociació s’embolica amb la querella a la mesa i els Mossos


Muntanyenc: Escapada al Cim d'Estela\nPublicat per Gatsaule a 9:12 p. m.\nDeu haver estat un fenòmen local, ja que jo avui mateix caminava per Ensija (una mica més tard) i no ha nevat.\nHola Enric, m'havia oblidat d'aclarir que parlava del dissabte...., ja ho he arreglat.\nAvui he vist ensija i no hi nevava, però tampoc semblava que hi fes un gran "beau"!\nLa vas ben encertar Joan! i deurieu sortir força d'hora no? nosaltres cap a les deu ja érem ben mullats!\nCal saber treure profit de tota la tecnologia que ara tenim a l'abast, potser perdem un cert caràcter "romàntic" però poc o molt sempre tots l'agraïm. Jo m´he trobat algun matí consultant les webcam del Pas o de Puimorens per veure si val la pena anar fins allà.\nVeig que vàreu afinar ben just!\nJaume, més que res que nosaltres estàvem més al nord, i el mal temps va trigar més arribar...\nLluís, ja saps que la tecnologia no és ni bona ni dolenta, tot depèn de l'ús que se'n faci! I si aquestes eines ens permeten estalviar algun viatge inútil o encertar en la tria, benvingudes siguin!


CSKA Moscou: el campió buscarà la novena - esmaixada.cat\nCSKA Moscou: el campió buscarà la novena\nEl CSKA obrirà foc davant l’Efes en la repetició de la final de 2019.\nEl CSKA de Moscou, l’exèrcit vermell, el rei del bàsquet soviètic i un dels gegants europeus de tots els temps arriba a Colònia amb la missió de revalidar el títol de 2019. L’equip d’Itoudis arriba dos anys després a una nova ‘Final Four’ -la 18a en els últims 20 anys- amb la difícil missió de revalidar el títol, una fita que només Maccabi (2004-2005) i Olympiacos (2012-2013) han aconseguit a l’Eurolliga moderna. Immersos de ple en una reestructuració del projecte que la va guanyar el 2019, l’actual CSKA compta encara amb Will Clyburn -últim MVP d’una ‘Final Four’- com a gran estrella, però ara els De Colo, Higgins o Hines han deixat pas a fitxatges d’aquesta temporada com Tornike Shengelia o el danès Iffe Lundberg que haurien de ser importants el cap de setmana.\nDavant hi serà l’Efes, precisament el rival contra qui es van alçar campions dos anys enrere a Vitòria. Aquesta vegada, però, amb els rols invertits i és que l’Efes, amb un nucli ja madur i establert des de fa tres temporades, arriba com a favorit. La baixa de Milutinov, la marxa a final de temporada de Mike James i el recent record de la derrota per 30 punts de diferència (100-70) contra els turcs són les majors dificultats amb què Itoudis i els seus s’hauran de barallar. Però si una cosa ha demostrat el CSKA, especialment sota les ordres de l’entrenador grec, és resiliència, grandesa i un caràcter campió que cap altre equip europeu ha tingut. Un CSKA preparat a la recerca de la novena.\nDe grans candidats a tapats\nLa temporada del CSKA ha estat marcada per les baixes, els canvis i un reguitzell de problemes extraesportius que han minvat molt la candidatura dels russos al títol continental. Ho segueixen sent, i és que la plantilla no és per menys. A la banqueta també tenen un entrenador que si no és el millor, està entre els tres tècnics del moment a Europa. I a més, mai convé subestimar ‘l’exèrcit vermell’. Però de totes maneres, és una evidència que si fa uns mesos eren una piconadora (van acabar líder la primera volta), els canvis que han hagut de realitzar a mitja temporada han debilitat la plantilla de tal forma que no seran favorits en la primera semifinal, davant l’Anadolu Efes Istanbul.\nDesprés de les arribades a l’estiu de Milutinov i Shengelia, l’equip rus tornava a posar-se a l’altura de Barça i Efes, els grans projectes d’enguany. Un nucli format per Mike James, Will Clyburn, Tornike Shengelia, Nikola Milutinov i guerrers com Kurbanov, Hackett i el talent perimetral de Darrun Hilliard auguraven una temporada fantàstica per part del CSKA. Així va ser d’inici. Tot i la derrota al Palau -sense Milutinov- de la primera jornada i un inici dubitatiu, patint contra Maccabi i Fenerbahçe i perdent contra l’Alba i a Belgrad després, l’equip rus va encadenar 12 victòries consecutives per tancar la primera volta en primer lloc. Els moscovites eren el millor equip de la competició.\nEl rebot ha estat una de les claus de la gran temporada del CSKA. Euroleague.net\nTot es va complicar a partir de gener. Primer la lesió de Will Clyburn, després les baixes intermitents de Hackett i Mike James, aquesta última, fruit de totes les polèmiques amb el seu entrenador, i ja per últim, la lesió fins a final de temporada de Nikola Milutinov, gran reforç de l’estiu. Els d’Itoudis van trobar a faltar referents, el talent especialment de Clyburn i James, i estabilitat per descomptat. Obligats a recórrer al mercat, van arribar Michael Eric i Iffe Lundberg. El primer per tapar l’esvoranc a la pintura, el segon com una inversió que pot esdevenir molt important en el futur. Tanmateix, canvis que no van poder l’evident caiguda de la plantilla. Les sensacions que va deixar l’equip a la segona volta, especialment quan el ‘cas Mike James’ no es resolia, van ser francament dolentes.\nA hores perquè comencin les semifinals l’equip és menys terrorífic que a l’inici de temporada. Perdre Mike James i canviar Milutinov per Eric han estat cops molt durs pel grup d’Itoudis. Pèrdua de talent, de jugadors que marquen les diferències. La part positiva és que l’estabilitat un cop James es va desvincular del club rus va tornar i el final de temporada més el play-off han estat molt positius. Hackett i Clyburn han fet una passa endavant i Lundberg ha agafat galons des del primer dia de la seva arribada. Recentment classificats per la final de la VTB, arriben bé i seran perillosos.\nEl joc del CSKA\nEl CSKA és un equip eminentment anotador i físic. Són perillosos en transició, amb jugadors molt verticals i agressius de cara a la cistella com Clyburn, Lundberg o Hackett, però la seva principal fortalesa al llarg de la temporada ha estat el rebot ofensiu, on dominen per sobre de tothom. Amb Milutinov té tot el sentit del món i és que el serbi porta sent el millor rebotejador ofensiu de la competició uns anys ja, però després de la seva baixa, altres jugadors com Bolomboy, Shengelia, Voigtmann o Michael Eric s’han mostrat molt productius en la lluita sota el cèrcol rival. Si això se li suma la capacitat d’alers com Kurbanov o Clyburn, els números donen.\nAl marge, també són el tercer equip que menys pilotes perd, curiosament per darrere de Milà i Efes, dos competidors més d’aquesta ‘Final Four’. Cuidant la pilota i obtenint segones oportunitats han aconseguit repetir com un dels millors atacs d’Europa, i és que a més oportunitats, més punts.\nAl llarg de la temporada, els encarregats d’anotar aquests punts han estat principalment Mike James (que ja no hi és), Will Clyburn, Lundberg, Shengelia, Hackett, Milutinov (lesionat), Hilliard i un Johannes Voigtmann que ha acabat la temporada per sobre del 60% en tirs de 2 i del 46% en triples. Espectacular. La clau ofensiva de l’equip, més enllà del rebot ofensiu, ha estat la gestió dels espais a pista de cara a articular l’atac via ‘aclarats‘ per les seves estrelles. És un aspecte que es podia repetir contra Efes, especialment amb Clyburn i Lundberg i és que al final aquesta ha estat l’essència dels CSKA que ha entrenat Itoudis al llarg dels anys. D’alguna manera tenir la plantilla debilitada respecte a l’últim campionat els pot passar factura, però l’equip s’ha anat estructurant darrerament a partir del joc amb pilota de Clyburn, Hackett i Lundberg i així seguirà sent. Són el segon equip que menys assistències reparteix i és que només cal veure’ls, estan plens d’anotadors autosuficients a tots els nivells. Precisament Clyburn, després de la baixa de Mike James, ha tornat a guanyar protagonisme i ja es va veure en l’eliminatòria contra el Fenerbahçe que el joc rus se centrarà principalment a alimentar-lo de pilotes i deixar-li espai per atacar. A més és un jugador que domina tant situacions de fora cap a dins com el joc al pal mitjà i pal baix. Aspectes que el CSKA ha explotat i seguirà fent.\nTiradors com Hilliard o Voigtmann també són importants, encara que no tinguin massa protagonisme en sistemes, sobretot l’alemany, obren la pista, permeten espais als portadors de pilota i anoten tirs alliberats. Són jugadors que sumen en atac i defensa i que tenen capacitat d’apagar focs amb rampells individuals d’anotació. No són generadors, però el joc acaba passant per les seves mans i aprofiten bé quan el CSKA fa circular la pilota, aspecte que no passa sovint.\nWill Clyburn és la referència del CSKA. Euroleague.net\nPer últim, el nom de Shengelia ha anat de menys a més aquesta temporada. Encara que no va tenir una sèrie de play-off gaire lluïda, és evident que la marxa de James li ha tornat a atorgar certa quota de protagonisme amb pilota, un aspecte que agraeix. D’entrada s’ha comportat com un espaiador al llarg de l’any, una figura que ofensivament grinyolava una mica donada la seva naturalesa, però que a l’ombra de James i Clyburn estava justificada. Però és un jugador amb capacitat de desequilibri fruit de la major velocitat i agilitat amb pilota que té respecte a altres grossos. És un dels jugadors que en absència de Clyburn a pista, l’equip busca per castigar la lenta lateralitat dels seus emparellaments o la menor fortalesa al pal baix. Ha anat creixent al llarg de l’any en aquest rol i a la semifinal serà important.\nLes claus tàctiques\nLa primera i més evident serà la defensa que CSKA pugui plantejar sobre Micic -recent MVP de l’Eurolliga- i Larkin. En l’última ‘Final Four’ l’equip d’Itoudis va utilitzar essencialment Hackett, Higgins i en algunes jugades Kurbanov per evitar que juguessin amb comoditat. Però en la d’aquest any no hi serà el jugador del Barça i el més probable és que aquesta tasca l’acabi desenvolupant Darrun Hilliard, Iffe Lundberg i Will Clyburn (més de cara a Micic) ininterrompudament. De totes maneres, tots dos jugadors turcs tenen la sobrada capacitat per endur-se emparellaments individuals així que serà interessant veure que proposa Itoudis de cara a frenar la productivitat dels dos. Laso va proposar una zona per eliminar el bloc directe central, Jasikevicius a la segona part al Palau la defensa de canvis i els 2c1 des de costat fort per obligar a deixar anar la pilota. El tècnic grec haurà d’empescar-se alguna.\nUn altre punt a observar serà veure quin us fa dels seus interiors Itoudis. Eric i Voigtmann poden patir davant exteriors tan hàbils amb pilota i és que davant d’un joc molt centrat en el bloc directe central i la circulació de pilota, s’haurà de veure si Itoudis no opta per baixar centímetres i alternar Clyburn, Shengelia i Bolomboy en les posicions interiors, deixant espai també per Voigtmann fruit de la seva suma ofensiva però eliminant Michael Eric de la rotació. Perdria intimidació però pot guanyar mobilitat.\nUn altre aspecte a tenir en compte és veure si, tal com va passar fa dos anys i en situacions que al llarg de la temporada el CSKA ha rebut a la inversa (la víctima era Mike James), l’equip rus busca castigar Larkin al pal baix. El menut base és un defensor ràpid, intel·ligent i amb grans aptituds per picar la pilota, però al llarg dels anys els rivals sempre l’han castigat al pal baix i fins i tot han buscat canvis defensius per forçar aquests emparellaments. Clyburn, però també Hackett o fins i tot Lundberg són jugadors que podrien tenir dibuixades aquestes situacions en el pla de partit. Finalment, el paper de Shengelia davant Singleton, un jugador que per característiques físiques pot ser una bona antítesi, serà molt interessant de veure també. Tot plegat en un CSKA que buscarà tombar l’Efes a la recerca de la novena.\nRelated TopicsCSKA de MoscouEurolligaEurolliga CSKAfeaturedFinal Four\nReply on Twitter 1406978704991993867Retweet on Twitter 1406978704991993867Like on Twitter 14069787049919938674Twitter 1406978704991993867\nReply on Twitter 1406971895841447939Retweet on Twitter 14069718958414479392Like on Twitter 14069718958414479392Twitter 1406971895841447939\nEl Barça, davant del somni de l’Eurolliga


Dia Internacional de la Diversitat Biològica - Caixa d'Enginyers\nQuè és la biodiversitat o diversitat biològica?\nLa biodiversitat és la riquesa biològica que hi ha en el nostre planeta a causa de la gran varietat d’espècies que existeixen.\nEl terme reflecteix la quantitat, la varietat i la variabilitat dels organismes vius. D’aquesta forma, inclou la diversitat dins de les espècies, entre espècies i entre ecosistemes. El concepte també abasta la manera en què aquesta diversitat canvia d’un lloc a un altre i amb el pas del temps.\nÉs a dir, s’entén per biodiversitat l’àmplia varietat de plantes, animals i microorganismes existents, incloent-hi també les diferències genètiques dins de cada espècie, així com la varietat d’ecosistemes que tenen múltiples interaccions entre els seus membres i el seu entorn.\n“La biodiversitat sosté la vida a la Terra”\nBeneficis de tenir una biodiversitat rica\nLa biodiversitat ens proveeix d’aliments, medicaments, matèries primeres/recursos i energia per tal d’assegurar la supervivència d’humans, animals i plantes.\nEns garanteix serveis dels quals no podríem prescindir: regulació de la qualitat de l’aire i del clima; la purificació de les aigües; el control de l’erosió i dels desastres naturals; i la pol·linització, entre d’altres.\nEn definitiva, els recursos biològics són els pilars que sustenten les civilitzacions. Més del 80 % de la dieta humana està composta per plantes i el 80 % de les persones que viuen en les zones rurals dels països en desenvolupament depenen de medicaments tradicionals basats en plantes. D’altra banda, els peixos proporcionen el 20 % de les proteïnes animals a uns 3.000 milions de persones. Això ens mostra que com més rica és la biodiversitat, més possibilitats de supervivència tenim tots els que vivim en el planeta.\nD’aquesta forma, la pèrdua de biodiversitat té efectes negatius sobre diversos aspectes del benestar humà, com la seguretat alimentària, la vulnerabilitat davant de desastres naturals, la seguretat energètica i l’accés a l’aigua neta i a les matèries primeres. També afecta la salut de l’home si els serveis dels ecosistemes ja no arriben a satisfer les necessitats socials.\nLa pèrdua de la biodiversitat: un perill real\nEn l’actualitat, tots els ecosistemes de la Terra han experimentat una transformació radical. De fet, el nombre d’espècies disminueix a un ritme accelerat a causa de l’activitat humana, un indicador que ens mostra que la biodiversitat està en perill.\nEncara que l’extinció d’espècies forma part del curs natural de la història de la Terra, no hi ha dubte que l’activitat de l’home ha accelerat el ritme d’extinció almenys cent vegades respecte al ritme natural.\nLa pèrdua d’aquesta biodiversitat es deu principalment a factors com els canvis en l’ús del sòl, les espècies invasores, la contaminació, la sobreexplotació i el canvi climàtic.\nA més, encara que els canvis en la biodiversitat estan vinculats de forma més evident a generadors de canvi directes com la pèrdua d’hàbitat, també estan relacionats amb generadors indirectes com l’evolució de la població humana, l’activitat econòmica, la tecnologia i els factors sociopolítics i culturals. En els sistemes marins, per exemple, la pesca i, especialment, la sobrepesca han estat els principals factors desencadenants de la pèrdua de biodiversitat.


El programa "Sarda.net" de +CatRàdio arriba a les 600 emissions\nL'espai radiofònic de referència del món sardanista ho commemorarà dissabte, 11 de novembre, immers en les finals del Campionat 2017 de Colles Sardanistes. Va ser el primer programa de Catalunya Ràdio amb versió per internet.\n10/11/2017 - 15.12\nSergi Vives, Quim Rutllant i Ester Plana\nEl programa "Sarda.net" de +CatRàdio, la ràdio pionera en la utilització de l'entorn digital per difondre el seus continguts, arribarà dissabte, 11 de novembre, a partir de les 19.00, a les 600 emissions i ho farà immers de ple en les finals del Campionat 2017 de Colles Sardanistes, que s'ha celebrat arreu de Catalunya entre els mesos de maig i novembre. L'espai recollirà l'opinió dels campions nacionals de les colles júniors així com del jurat i dels organitzadors del concurs.\nUn altre dels temes que centraran l'atenció del programa serà el concert "Retalls de Cobla" d'homenatge a Josep Maria Bernat i Colomina de les cobles Reus Jove i Berga Jove, que en el seu periple català arribarà demà al Teatre Fortuny de Reus (22.00) i que el dia 25 de novembre serà al Teatre de Sarrià de Barcelona (18.00).\nI demà el "Sarda.net" també mostrarà els coneixements sardanístics del periodista Eduard Solà, la veu de "La transmissió del Girona" del programa "Tot gira" de Catalunya Ràdio, i li arrencarà el compromís amb el programa de transmetre alguna jornada del campionat de sardanes amb la passió i l'eufòria amb què viu l'ascens del Girona FC a la Primera Divisió.\n"Sarda.net", que va ser el programa pioner de Catalunya Ràdio a tenir només versió digital, s'ha convertit, després de deu temporades en antena, en el programa radiofònic de referència del món sardanista. Amb l'humor sempre com a protagonista, i les ganes de trencar clixés i complexos, el magazín ofereix tota la informació del campionat de colles sardanistes de Catalunya i les principals novetats en la composició, l'estudi i la interpretació de la música per a cobla.\nEl programa "Sarda.net", amb Quim Rutllant, Ester Plana i Sergi Vives, es pot escoltar a partir de les 19.00, a +CatRàdio.\nDonatella Di Pietrantonio en una imatge d'arxiu (Duomo Ediciones)\nDonatella Di Pietrantonio: "Si escriure fos catàrtic, els escriptors en tindríem prou amb un llibre"


Educació Física (Luis Sevillano): Treball de 4 ESO Elaboració d'un programa d'entrenament\nTreball de 4 ESO Elaboració d'un programa d'entrenament\nL'objectiu del programa és el desenvolupament solament d'una de les següents capacitats a escollir: (força, velocitat, resistència o coordinació).\nEl programa desenvoluparà un mes d'entrenament dedicat al desenvolupament exclusiu de la capacitat triada. Se li dedicarà tres sessions setmanals de dues hores de durada per sessió. Pel que es desenvoluparan 12 sessions diferents. Cada sessió haurà de constar de tres parts: escalfament, estiramients i desenvolupament de la part principal.\nData de lliurament: 10 (4A) o 13 (4B) de gener de 2012.


«Mercedes Milá és com es mostra. O et cau bé o no»\nActualitzada 29/11/2016 a les 10:01\nLa lleidatana Esther Riba, professora de matemàtiques i aficionada a la poesia i a les labors, ha participat en el programa de recomanacions literàries de Be Mad, ‘Convénzeme’\nQuè fa una professora de matemàtiques del Màrius Torres en el programa de Mercedes Milá?\nM’agrada molt llegir. Tinc un blog, L’Atelier de l’Obi, en el qual parlo de les meues passions: literatura, cine, art i labors. Va ser a través d’aquesta pàgina que la productora del programa, La Fábrica de la Tele, i la mateixa Mercedes Milá em van conèixer. Es diu 'Convénzeme' i s’emet els diumenges a les 20.30 al canal Be Mad, per a televisions en HD.\nÉs un programa de llibres en el qual els protagonistes són – som– els lectors. No s’entrevista escriptors, ni crítics, ni editors, sinó persones anònimes. Aquest és un dels trumfos de la seua originalitat. En cada entrega hi ha quatre convidats que porten dos propostes: una –la Z verda– amb la qual proven de convèncer Milá perquè llegeixi el llibre, i una altra –la Z roja– amb la qual proven de dissuadir-la d’una lectura.\nPer què la ‘Z’?\nÉs la inicial de Stephan Zweig, un dels autors preferits de Milá.\nVa aconseguir convèncer Milá?\nLa Z verda va ser per a 'Kakebo', un llibre de comptabilitat japonesa amb el qual vaig aconseguir sorprendre-la, però no crec que la convencés. La roja la vaig reservar per a 'L’avi de 100 anys que es va escapar per la finestra', de Jonas Jonasson, un best-seller al qual vaig donar una oportunitat però no em va agradar. Crec que en aquest cas sí que coincidim.\nCom arriba al programa?\nBuscaven persones que parlessin de llibres diferents, atípics. I els va cridar l’atenció el meu blog, en particular l’entrada que vaig fer sobre 'Kakebo'. Em van trucar el juny passat i vam gravar a començaments de juliol.\nQuè la va portar a acceptar?\nVaig sentir curiositat. I també perquè Mercedes Milá és una gran entrevistadora.\nCom va ser el tracte amb ella?\nMolt proper, molt fàcil. El programa es grava a la llibreria Mas Bernat de Barcelona. Vaig arribar-hi nerviosa, perquè no havíem preparat res. Ella es va aixecar del sofà en el qual estava asseguda i de seguida va dir “gravant ja”. No esperava que fos tan ràpid. I malgrat això, em va fer sentir còmoda sempre, vam tenir una conversa afable.\nAl contrari. És una persona exigent, directa. Es va documentar bé per a l’entrevista i em consta que s’ha implicat directament en la selecció de convidats.\nMilá va presentar durant 15 temporades 'Gran Hermano', un reality basat en el morbo. Què queda d’allò a 'Convénzeme'?\nÉs la mateixa a 'Convénzeme' que a 'Gran Hermano', natural. El que mostra per televisió és el que és. O et cau bé o no. No hi ha terme mitjà. Perquè no és diplomàtica, és sincera. La seua afició per la literatura és veritable, no és impostada. El que sí que he vist, en els programes emesos fins ara, és que de vegades recorre al morbo, amb convidats que parlen sobre llibres que toquen la fibra.\nCom valora l’experiència?\nMolt positiva. A més, em va fer il·lusió constatar que algú es llegia el meu blog. Però ara estic una mica inquieta per la repercussió que puguin tenir les meues paraules a les xarxes socials. A alguns crítics literaris professionals els semblen una mica frívoles, aquestes recomanacions.


·TU·CALLA· / Tu calla! – Revista del Centre de Lectura\nAcrílic sobre paper. 47 cm d’alt x 39 cm d’ample\nLa Gemma Bové, estava contemplant totalment fascinada aquella d’obra d’art plàstica d’un tal Arnau Casanoves de la Hoz. Estava exposada a la sala Fortuny del Centre de Lectura. Era un paper vell i brut amb una part cremada, com si fos una mena de document antic: «tu calla, tu calla, tu calla», hi deia infinitat de vegades amb una lletra negra escrita amb esprai, gairebé com si fos un grafit.\nAquella estudiant de Belles Arts també es trobava força amoïnada, perquè ja feia uns dies que s’havia donat l’alarma de tot l’enrenou produït per aquell maleït virus procedent de la Xina que algú havia començat a escampar per tot el món. A banda que feia un parell de dies que havien tancat la facultat de l’Autònoma i també havien anunciat que aviat tancarien el Centre de Lectura perquè no hi hagués risc de contagi.\nDe qui era la culpa de tot plegat?, es preguntava infinitat de vegades. El seu xicot, l’Ivan, que estudiava Periodisme, ja li havia dit que es tractava d’una mena de guerra bacteriològica per carregar-se el mercat xinès i que la humanitat sempre provocava genocidis massius cada segle. De moment hi havia un munt d’avis que estaven patint les malalties als centres geriàtrics i també estaven a punt de confinar diverses localitats dels Països Catalans en situació de risc. Segurament que aviat tocaria a Reus. La seva mare, mestra d’escola, li havia dit també que a partir del dijous dia 15 de març se suspendrien tots els actes multitudinaris que estaven programats. Entre ells, hi havia aquell festival del Peret Ganxet que es volia dur a terme al Teatre Bartrina, en què participarien diversos artistes locals, acompanyats per corals infantils d’unes quantes escoles cantant cançons sobre el Peret Ganxet i el gegant que s’havia fet en homenatge al seu 60è aniversari. Hi havia coses de la tradició reusenca d’abans que tornaven a estar de moda.\nDe sobte, la Gemma sentí unes passes darrere seu i es va girar perquè aquella manera de caminar rítmica li era força familiar…\n–Hola, Laia, què fas per aquí? –li va preguntar totalment sorpresa.\nLa Laia i ella eren molt amigues des que havien anat a l’escola de Donya Maria Cortina. El que succeïa és que l’altra havia deixat els estudis de Belles Arts uns mesos enrere, a causa de les males companyies que freqüentava. Era l’ovella negra dels Carbonell, però seguia essent molt amiga de la Gemma.\n–Mira, és que t’he vist de lluny com entraves al Centre de Lectura –va respondre l’altra, observant-la de dalt a baix amb actitud provocadora–. I he pensat que estaries aquí dalt mirant aquesta exposició de quadres.\n–Em coneixes molt bé, Laia.\n–I com van els estudis, xata? –li va preguntar donant-li un cop de colze a modus de salutació.\n–Be, però ara mateix han suspès les classes. Han tancat la facultat per culpa de la covid-19.\n–Quina merda això del virus aquest, eh? –va replicar l’altra mentre es pentinava els cabells curts i negres acabats en punta. La Gemma la va observar millor, aquella noia, malgrat el seu aspecte tan androgin i rebel, cada vegada era més atractiva, tenia un cert glamur i carisma reusenc fora de l’habitual. També era força fotogènica, com per ser model. Però ja feia cosa d’uns quants mesos que s’havia convertit en una bala perduda, malgrat que encara ajudava a la botiga de regals que sons pares tenien al carrer de Llovera. La culpa la tenia el seu darrer nuvi, xicot, company, o digueu-li com vulgueu, un pinxo local de bona família com ella, que l’havia acabat pervertint i portant pel mal camí… Drogues, borratxeres freqüents, gresques de varis dies seguits, absències al domicili durant dies i setmanes senceres… Fins i tot, la policia havia interrogat diferents vegades la Laia perquè estaven buscant la seva parella per sospitós de traficar amb substàncies estupefaents, petits furts, i coses pitjors…\n–On tens l’Enric? –va preguntar-li la Gemma, referint-se a ell. Feia temps que no la veia totalment sola, perquè aquell noi sempre estava aferrat a ella com un pop, controlant-la i dominant-la durant tot el dia, però a ella allò es veu que li agradava, o bé s’enganyava a ella mateixa. Era com una mena d’addicció psicològica que no podia treure’s del damunt.\n–Ara mateix està ingressat a l’hospital Sant Joan. Va tenir un accident amb una moto robada i s’ha trencat les dues cames.\n–Ostres, pobre noi!\n–De pobre res, és un mal parit. Ja ho saps de sobres –va negar la Laia amb un gest enèrgic. De sobte semblava tenir els ulls humits.\n–Però segueixes sortint amb ell, oi? Per què no el deixes i tornes a reemprendre els teus estudis? –li va preguntar la Gemma amb un gest de consol.\n–És que encara l’estimo, no ho puc evitar… És un desgraciat que em té el cor robat…\n–Però es un paio molt xungo, no et convé. T’està destrossant la vida –va recalcar l’altra mentre la seva amiga abaixava el cap i començava a plorar en silenci.\nDe sobte, totes dues van contemplar de nou aquella obra d’art que tenien davant seu: «tu calla» hi deia escrit diverses vegades, era tan real com la vida mateixa.\n–Anem a la cafeteria, et convido al que vulguis –va proposar-li la Gemma estirant-la dolçament del braç.\n–«Tu calla», és el que em diu ell cada vegada que obro la boca. Ja n’estic farta! –va queixar-se movent el cap amb un gest de rebel·lia.\n–Va sortim d’aquí i anem cap avall –va insistir la Gemma.\n–L’altre dia, el molt imbècil, em va prendre les claus de casa, i jo pensant que les havia perdut, va entrar a casa nostra mentre els meus pares i jo estàvem treballant a la botiga i ens va prendre totes les joies de ma mare i meves…\n–Ostres, Laia, ho sento molt.\n–Les va vendre al mercat negre i va comprar-se cinc grams de farina. Es va polir tota la droga en un parell de dies, fins que va robar aquella moto i es va accidentar mentre el perseguien els Mossos d’Esquadra…\n–Segurament que ara el detindran i n’hi caurà una de bona –va afegir la Gemma mentre baixaven per les escales del Centre de Lectura.\n–I ara mateix només falta tot això d’aquest virus de la Xina que ens acabarà de fotre a tots plegats…\n–Potser no serà tan greu, dona…\n–De moment, hem de portar aquestes caretes fastigoses de cirurgià a totes les hores del dia, o ens posaran una multa… i espera’t.\nLes dues noies es van adreçar a una cafeteria totalment buida durant aquelles hores del migdia, la Gemma va demanar un tallat i la seva amiga un cafè ben carregat. Tenia l’aspecte de no haver dormit gens durant la nit anterior. Tant ella com la Laia van estar observant-se tota l’estona sense dir res més. Cadascuna tenia el seu karma, per bé o per mal. De sobte, i sense poder-ho evitar la Gemma va deixar que la seva amiga li agafés suaument la mà dreta per damunt de la taula. Era un gest candorós i pur, però que semblava demanar auxili…\n–Gemma, no sé què fer. Si us plau… ajuda’m… No sé com sortir dels embolics en què estic posada per culpa del meu xicot…\nL’altra va notar una mena de vibració suau i plaent, mentre li continuava prement la mà. Era una pell tan suau i tan fina com la seva. Potser més…\nDe sobte i sense poder-ho evitar, la Gemma va atansar l’altra mà lliure per agafar millor l’extremitat de la seva amiga, que tenia aquelles ungles pintades de color negre.\n–No pensis més en ell. Totes juntes ho solucionarem. T’ajudaré de debò…\nEn dir aquelles darreres paraules, la Gemma va veure com el rostre de la Laia s’apropava cada vegada més al seu. Aquells ulls tan macos, com de gatona, pintats també a l’estil Cleòpatra, la van acabar hipnotitzant de debò. L’altra noia li va baixar la seva mascareta amb un gest delicat i a continuació es va treure la seva.\n–Moltes gràcies, Gemma –va dir-li besant-li els llavis de manera apassionada. La Gemma no va poder evitar caure en aquell embruix, en aquell magnetisme plaent i voluptuós que la posseïa de sobte. Llavors es va adonar que sempre havia volgut fer allò amb la seva amiga, allò i tot el que vindria a continuació, per tal d’ajudar-la a alleugerir les seves penes. Malgrat tot, la noia també va sentir una mena de sensació d’inseguretat propiciada per aquell acte tan instintiu i força irracional per a ella.\n«Déu meu, què estic fent? No pot ser que ara mateix m’estigui enrotllant amb la meva millor amiga, sobretot jo, que mai he estat lesbiana», va pensar totalment ofuscada. Però, de sobte, va recordar el missatge d’aquella obra de l’Arnau Casanoves: «tu calla, tu calla, tu calla». Aleshores, mentre sentia com l’altra llengua tan amorosa es cargolava amb la seva, va decidir que era millor no pensar-hi i deixar-se anar del tot.


Sant Joan genera cues quilomètriques a l'AP7\nImatge d'arxiu de retencions a les carreteres tarragonines.\nA l'alçada d'Altafulla, en sentit sud, hi ha sis quilòmetres de retencions\nActualitzada 23/06/2016 a les 20:55\nCues quilomètriques omplen les principals carreteres del territori, a causa de la revetlla de Sant Joan i del cap de setmana de tres dies. Els principals problemes de l'operació sortida de Sant Joan a la demarcació se centren a l'AP-7, a l'alçada d'Altafulla. En direcció sud cap a Tarragona, fins a sis quilòmetres de retencions paren els vehicles.\nL'AP-7 registra fins a 30 quilòmetres de cues entre el Papiol i La Roca del Vallès en sentit nord, onze quilòmetres al tram de Martorell a Sant Sadurní d'Anoia en sentit sud i deu quilòmetres entre Cerdanyola del Vallès i el Papiol en sentit sud, sense comptar els sis d'Altafulla. Per la seva banda, a la C-32 hi ha catorze quilòmetres de retencions a Sitges en sentit sud, i a la C-31 s'acumulen, també, gairebé catorze quilòmetres més de cues entre Castelldefels i Sitges.


GMV: ES TRAUEN 800Kg DE FEM EN LA 1a JORNADA DE LA NETEJA DEL RIU VACA\nES TRAUEN 800Kg DE FEM EN LA 1a JORNADA DE LA NETEJA DEL RIU VACA\nEl Voluntariat Ambiental del Grup Muntanya Valldigna, va celebrar el passat dissabte 1 de setembre la primera jornada de la segona edició de la neteja del Riu Vaca, des del seu naixement “Els Brolls”, a Simat de la Valldigna, fins a la desembocadura a la mar, a Xeraco. En aquesta 1a jornada es va poder netejar des dels “Brolls” fins al cap del terme de Benifairó de la Valldigna, a prop de l'ECOPARC.\nL'eixida va ser des de la porta del Monestir de Santa Maria de la Valldigna a les 8h. Abans d’enfilar-se cap als “Bolls” es va fer entrega d’una samarreta commemorativa a cada participant. A les 8:30h s’arribava a la zona d’inici “Els Brolls” on, Xavi Català, tècnic gestor de Medi Ambient i encarregat de la secció de voluntariat ambiental del Grup Muntanya Valldigna, va fer una xicoteta explicació de l’activitat a realitzar.\nL’activitat finalitzava a les 13:45h. Es van poder traure del riu uns 800kg de fem durant tot el matí. És el segon any que s’ha realitzat el programa de voluntariat ambiental de la neteja del Riu Vaca, el qual ha tingut molt bona acollida i acceptació amb un total de 18 voluntaris, tots ells conscients i sensibilitzats amb la natura, vinguts de diferents indrets del País Valencià: Bocairent, Simat, Benifairó, Tavernes, Alzira...


• “Els Altars de Sant Vicent Ferrer” es la festa tradicional del patro de la nostra Comunitat Valenciana. En ella es monten en els carrers “els Altars de Sant Vicent”, on es representen per chiquets, escenes de la vida i milacres del sant. Conegut per tots per “Sant Vicent el del ditet”, degut segons conten les llegendes populars a que logra molts milacres ab lo dit senyalador o index. Tambe es representa la seua iconografia en “ales” perque esta considerat com “l’Angel de l’Apocalipsis” per los seus sermons en relacio a la maldat dels homens. Es tradicional i de gran devocio en especial en Valencia, batejar als chiquets en la “Pica o Pouet de Sant Vicent”, pica batismal de l’iglesia de Sant Esteve on va ser batejat Sant Vicent -d’ahí el nom-, puix diu la tradicio que aquells batejats en ella, mai moriran d’accident fortuit i ho faran de mort natural i en la pau de Deu.\nEn relacio ad estos altars i fet el resum de la seua historia que naix per la devocio a Sant Vicent Ferrer, no seria just per la meua part i per la rellevancia que te dins de la tradico valenciana, ademes de ser el altar del que ara vos parlare, el que dona naiximent a la tradicio i festes en honor i devocio al sant.\nM’estic referint al famos “Altar del Tossal “ (des de l’any 1606 fins ara). Mes de quatrecents anys embolten la seua historia i que a continuacio vos conte: En la plaça del Tossal, s'alçava per les religioses del Convent de la Puritat, situat en lo que hui compren els carrers de Rei En Jaume, Conquista i Moro Zeït, en determinades ocasions, un Altar dedicat a la publica veneració de Sant Vicent Ferrer, l'image era propietat del dit convent i s'encontrava en una capella de la seua iglesia. Esta costum de les religioses clarises d'eixe important Convent de la Reconquista, dona lloc a que un grup de devots formaren al voltant de l'any 1606 la "Esclavitut del Pare Vicent Ferrer", celebrant tots els anys la Festa del Sant en el Convent de la Puritat. En l'any 1850 canvia el seu nom pel de "Corporacio de Sant Vicent Ferrer de l'Altar del Tros-Alt", fins al 1940 en que comença a denominar-se "Associacio de Sant Vicent Ferrer de l'Altar del Tossal" fins ara.\n• “Les Festes del Corpus” D’estes festes no vaig a referir-me al seu aspecte teologic-dogmatic, ni tampoc al lliturgic de la festivitat del Corpus Christi. Vullc arreplegar aci nacosa que no es principal, sino mes be accesori en ad esta data en que l’adage popular ya diu “ Que relluix mes que el sol”, com ataüllant els arcans profunts de sa realitat ontologica sobrenatural. A banda l’aspecte religios, generacions i generacions de valencians hem vixcut, potser des de els mateixos anys de la nostra chiquea, acompanyats de sos pares o yayos, l’emocio d’esta sense par festa del Corpus en la nostra terra, en lo nostre Regne de Valencia. Ad este aspecte huma, material, multicolor i sorollos de la festa -a voltes bullanguer-, mes mai, irreverent, es on radica la transcendencia res despreciable, puix es tracta d’una tradicio que es precis conservar “per fe i valencianisme”, tant pel valor divi de les coses humanes, aixina com per una ben entesa valenciania. Historicament ha segut i es considerada una “Festa Gran” des de l’ultim terç del sigle XIV hasda finals del sigle XIX, puix grans foren els reis i regines, papes i eclesiastics i personages ilustres que estigueren aci i mes grans foren i son les dones i homens -el poble valencià- que ompli de vida i grandea ad esta festa. Durant este peirodo, la fama i el renom de les nostres Roques i la festa del Corpus s’estengue tant dins com fora de les nostres fronteres.\nLa crida i anunci d’esta primera provesso, consta en lo Manual del Consell, dispost pels jurats el 8 d’agost de 1416. En dit prego s’establia tambe el recorregut de la mateixa, aixina com que debia iniciar-se en la catedral. Ad esta primera provesso com a tal durà un any, ya que en 1356 faltà el bisbe Hugo de Fenollet i davant l’amenaça belica ab el rei castellà Pere el Cruel, es va decidir suspendre-la, acordant-se que la festivitat es celebrara alternativament en una parroquia de la ciutat\nEn l’any 1372 sent bisbe de la diocesis el Cardenal Jaume d’Arago, net del Rei Jaume-II i cosi germà de Pere El Cerimonios, es quan de nou resorgix i escomença a pendre auge i solemnitat, afegint-se la musica ab instruments de l’epoca, aixina com balls o dances de les quals hui encara perduren algunes. Tambe s’afegixen els gremis que existien ab les seues banderes i portant una bujia de huit onçes cada persona pertanyent a cada gremi.\nTal fon l’esplendor de les provessons del Corpus que es tenen noticies que en l’any 1401 Blanca d’Arago fa que es repetixca. El Rei Marti l’Humà i la Regina Joana de Sicilia acudixen a presenciar-la, posteriorment en 1414 durant la coronacio del Rei d’Arago Ferran d’Antequera, desija que ad esta es represente en Saragossa, en 1415 es el Papa Luna qui assistix a la mateixa, en 1427 es solicitada pel Rei Alfons El Magnanim, en 1466 la presencia el Rei Joan-II d’Arago, els Reis Catolics en 1481, posteriorment en 1501 la Regina Joana de Napols, novament en 1528 l’Emperador Carles-V, en giner de 1585 per Felip-II, en 1612 pel Rei Felip-III ab motiu de les seues bodes reals, el Princip d’Angulema heu fa en 1815, Ferran-VII en 1827, la Regina Isabel-II ab lo seu fill el futur Alfons-XII en 1858, en 1888 la presencià Alfons-XIII i de nou finalment en l’any 1893 ab motiu del primer Congres Eucaristic Nacional. Ab la proclamacio de la II Republica, “l’esquerra” obliga a que la festa es llimite novament a celebracio dins de les iglesies, fent-se aixina des de 1931 a 1935, pero acabada la guerra civil, els ajuntaments de “la victoriosa dreta” la centraren nomes en la seua part religiosa, estant represetada per les Banderoles, els Jagants, els Nanos, els Cirialots, els Apostols i els Evangelistes i algun que atre personage mes. Finalment es a partir de la decada dels 50 i 60 quan un grup de valencians que se resistixen a la perdua de la tradicio en la provesso, encarnen els personages ans nomenats i formant el Grup de Mecha i a continuacio l’Associacio d’Amics del Corpus de la ciutat de Valencia, reprenguent l’esplendor que la Provesso del Corpus tingue en los seus inicis.\n• “Les Roques” Lligat a la festivitat del Corpus, pero no des d’el seu inici, puix n’hi ha historiadors com M. Carbonares, que les daten alla per l’any 1373, ab motiu de l’entrada en Valencia de l’Infanta Na Marta de Armagnac, muller de l’Infant En Joan -primer duc de Girona- ixquent ya algunes roques. Atres historiadors les daten en 1392, puix en eixe any vingueren a la nostra ciutat de Valencia els reis Joan-I el Caçador i Na Violante, i es sap que per a tal ocasio figueren alguns “Entremesos”, aixina com tambe consta que tragueren varios d’ells a l’entrada del Rei Marti l’Humà (tan volgut pels valencians) en l’any 1409 i que per tal circunstancia se tigueren que eixamplar alguns carrers, com el conegut hasda ara de Caballers, segons conta el ilustre cronista de la ciutat, En Carreres Zacares, representant l’Historia de Tristan. Entre totes ad estes dates, podriem fixar, d’una manera certa, l’any 1413 com la data de l’invencio de les Roques, en la qual la ciutat volgue afalagar al seu nou rei -elegit en Casp-, Ferran-I d’Antequera, en sa primera visita a Valencia. Per a obsequiar-lo determinà el Consell que es construiren tres carros triunfants, grans i majestuosos, simbolisant, l’u, la divisa del Rei, l’atre, les Set Cadires i el tercer Les Set Edats. Varen ser construides per En Joan Oliver, autor tambe de les Roques de L’Hort o del Verger, de la Roda o Torres i de la Visio, que veeren sent Domingo i sent Francesch (sic).\nDir, que en lo desenroll de la provesso del Corpus i les Roques, n’hi han aspectes molt significatius i representatius de la nostra particularitat diferenciadora d’aquells que diuen que som, si no germans, si cosins germans, i es que en ad eixe desenroll ans nomenat, n’hi ha unes diferencies molt importants, tant per lo nom que prenen els actes, aixina com per les arraïls. M’explique: Dins de tota la distribucio de la desfilada de la provesso i les Roques, esta el nomenat Ball dels Nanos i Els Jagants, aixina com la dansa de La Moma i los Momos, que per a escomençar en català es nomenen “Cap Grosos i Gegants i lo atre no te traduccio equivalent en català” i perque tant la dansa com lo ball, estan considerats, junt ab la Muixeranga, uns dels balls i dansa mes antics del nostre folclore. L’aparicio d’ells es remonata al igual que la constatacio de l’oficialitat de la provesso del Corpus com de les Roques entre l’any 1372 i la primera decada del 1400. Dir tambe, que els jagants feren fets o construits a image o semblança dels de Toledo -que curios, no a image i semblança dels de catalunya-. El significat dels Nanos i Jagants, es que totes les persones (alts i baixos, grans i chicotets) adoren a Nostre Senyor (en particular els Jagants, 4 parelles que representen als quatre continents coneguts hasda eixe moment -Europa, Asia, America i Africa-, adherint-se tots a l’Eucaristia; afegint-se en l’actualitat una parella mes -per l’atre continent- vestits en l’indumentaria tipica valenciana i que han segut donats per la falla Na Jordana) i la Moma era la representacio de la Virtut, front a els Momos, que eren els Set Pecats Capitals.\nReminiscencies de la Moma la troben en cançons tipiques nostres, puix era una dona vestida de blanc, la cara tapada per una careta i un tul blanc, guants blancs i en lo cap portava una corona de llauto i de flors blanques. Be, es de supondre que de ploure no es banyaria molt, pero tots sabeu quel carácter valencià que li trau sorna i com se sol dir -punta a casi tot- , li fica a una canço valenciana el nom de “Es chopa hasda la Moma” en clara alusio ad aquella. Dir que tots eixos balls anaven acompanyats musicalment per Dolçaines i Tabalets. Per arrematar este chicotet i breu repàs, un detall mes de l’importancia i transcendencia com a una difrencia mes entre lo Valencià i lo català. La provesso escomença ab el repic especial per a tal acte de les campanes des d’El Micalet i la mateixa propiament dita ho fa ab “La Senyera de lo Regne de Valencia”, flanquejada per “Les Banderoles o Estandarts” de la ciutat i son portats per tres Reis d’Armes vestits ab cotes de seda i gorgueres de tela al coll, peluques i barbes blanques i els seus caps van coronats.