Març | 2010 | www.elsamicsdelesarts.cat\nDisc català de l’any!\nPremi al Disc Català de l'Any\nSí Amics, com ja vàrem anunciar via Facebook, gràcies per fer-nos guanyar el Disc català de l’any! Que entre altres coses com fer-nos constar a la llarga llista de guanyadors d’altres edicions del premi (Lluís Llach, Raimon, Antònia Font…) significa que farem un “concertet” a Radio 4! Visca!\nI no ho hem dit abans a la web perquè… amb tres quartes parts del grup de vacances un no dóna a l’abast. Sóc “l’Amic de guàrdia”, els tinc tots escampats pel món enviant fotos pel mòbil, escrivint postals, amb la Trotamundos sota el braç i disfrutant de les vacances. I jo aquí… mirant a veure si al xat del Facebook hi ha algú connectat, i res; surto a comprar el pa, i ningú; agafo el 17, i els nens del cole s’han evaporat (molts matins ho hagués desitjat, però se’ls troba a faltar). Això sembla Liverpool. Molt dur.\nDe fet, em pregunto si algú llegirà aquest post. Bé, en cas que això s’ho miri algú, gràcies! Gràcies per votar-nos i gràcies per no estar de vacances i solidaritzar-vos amb l’Amic de Guàrdia.\nI ara la pregunta de la setmana, qui és l’amic que encara no està de vacances?\nLa resposta aquí\nsabieu que en Joan Enric va dirigir i escriure un curtmetratge juntament amb en Víctor Correas l’any 2007 on hi actuaven tres dels quatre Amics (l’Edu estava a Nova Zelanda!). I sabeu que Els Amics de les Arts van escriure la banda sonora? I sabeu que va ser un curt premiat a molts festivals. No? Mireu!\nAmics de les Arts, núm.1\nPer Andreu Gomila – Diari AVUI 27/3/2010\nEl disc Bed & breakfast, com diu Dani Alegret, els va costar “molt d’esforç, diners i llàgrimes”, però també els ha ofert la possibilitat d’esdevenir gairebé un fenomen de masses en aquest país tan poc massiu. I és que Els Amics de les Arts són ara mateix el grup del moment, amb una xifra més que destacable: fa setmanes que són al núm. 1 de les llistes diàries de MySpace a l’Estat espanyol, la xarxa social musical més important del món. Cançons com Jean-Luc, per exemple, tenen més escoltes que qualsevol d’Amaral o Fito & Los Fitipaldis. A la mateixa llista, els Manel són al cinquè lloc.\nJoan Enric Barceló, Eduard Costa, Ferran Piqué i Dani Alegret mai no s’haurien imaginat un èxit com el que estan vivint. Però la festa major de Sant Andreu, la tardor passada, diuen, els va donar la dimensió de tot plegat. “No ens ho crèiem, tota aquella gent que cantava les nostres cançons”, apunta Alegret. L’impacte dels seus temes a internet també els oferia el gruix de tot plegat, ja que en poques setmanes van passar de 65.000 visites a les més de 400.000 actuals. Ells, de fet, es consideren un grup 3.0, ja que van néixer a la xarxa. “Vam penjar les cançons a MySpace abans que tocar-les en directe”, apunta Costa.\nEl seu mèrit és doble, ja que, a més, s’ho han fet tot ells. “No hem anat a buscar ningú ni ningú no ens ha vingut a buscar”, afegeix Piqué. Ara fins i tot han de fer mans i mànigues per compaginar les respectives feines -els que en tenen- amb la vida errant del músic català.\nSaben, tanmateix, que haver tret el disc la tardor passada, sense grans competidors al davant, els va ajudar. Ells, però, no ho van tenir gens en compte aleshores. Eren simplement quatre antics companys de pis, fans d’Antònia Font, Mishima, Mazoni i Albert Pla que van decidir llançar un segon disc després d’un primer, Castafiore Cabaret, que va passar sense pena ni glòria.\nCanvis sobre la marxa\nAra, amb tota la gent que els segueix, asseguren que haurien canviat moltes coses del seu cèlebre Bed & breakfast. Barceló explica que L’home que va matar Liberty Valance la van improvisar al mateix estudi, sense haver-la assajada abans. “Ja hem canviat algunes coses”, assenyala Alegret. “Quan vam fer el disc no sabíem que la gent ens estaria tan a sobre, i en moltes coses que vam fer de qualsevol manera, com alguna lletra, ens hi hauríem mirat més”, afegeix Barceló.\nLa qüestió és que aquesta banda de quatre, sense cap frontman, amb tots els seus components al davant de l’escenari, és un dels fenòmens d’aquest 2010, amb el permís de La Pegatina, una altra banda 3.0 que ha aconseguit difusió a través de mitjans alternatius. Com bé diuen, són del públic que els escolta.\nMossega La Poma!\nGràcies a en Txomin Medrano de Mensula Creatius per aquest magnífic dibuix que ha fet amb les cares d’Els Amics de les Arts!\nA més, ahir en Ferran va fer una entrevista per un podcast d’un col·lectiu que es diu Mossega La Poma. Uns fans de Apple que han parlat amb el nostre home de la música i Internet. Voleu escoltar-la?\nDe vacances i cosetes de cara a l’abril.\nja estem (com aquell qui diu) de vacances. Amb la última trilogia de concerts del cap de setmana tanquem la paradeta i ens n’anem a carregar piles per la primavera i l’estiu (que prometen ser molt mogudets). Realment és una cosa que necessitem: marxar uns dies, agafar aire i recuperar forces per tornar ben aviat. Us hem mig actualitzat la llista de concerts amb els dos bolos del dia 23 d’abril. Al vespre serem al magnífic Teatre Kursaal de Manresa. Ja vam tocar-hi fa un mes pel Pla Nacional de Joventut i ens vam quedar amb ganes de més. El dia de Sant Jordi és el dia ideal per regalar una rosa i Els Amics. Teniu entrada? Ja n’hi ha moltes de venudes. Quan acabem agafarem els trastos i anirem al Sant Jordi Club al Festival Escena BCN. Allà compartirem escenari amb Love of Lesbian, Mishima, Sidonie… Cal que us diguem més? Veniu a BCN!\nAquesta parada de vacances no vol dir que el blog quedi inactiu. Anirem posant-hi cosetes però potser seran més reflexions i posts d’aquests de comentar la jugada. O potser ens inventem alguna secció… Veurem!\nPD: Encara en clau de cap de setmana: El fill va ser ben rebut a Vidreres, diu en Kurti.\nPD2: En clau de futur: ens aniria molt bé que ens votessiu per Disc Català de l’Any. La votació és a punt d’acabar!\nFotos, crònica i entrevista a Vic\nELS AMICS DE LES ARTS DEIXEN PETITA LA SALA PASTERNAK\nTxevi Rovira. 20 març 2010.\nDe vegades es donen uns fenòmens certament inexplicables que conflueixen en catarsis col•lectives, la celebració d’un títol del Barça o del Patí Vic fa moure la gent, i el boca orella acaba de fer la feina. Però al cap i a la fi el món de l’esport aixeca grans passions. Que això passi amb la música normalment només està a l’abast dels grans monstres, i que passi amb la música cantada en català ja gairebé es pot titllar d’anomalia.\nSi bé és cert que l’actual panorama del pop independent (per posar alguna etiqueta) cantat en català és ple de talent i d’energia, amb un futur brillant i esperançador, es fa estrany veure la Sala Pasternak de Vic a rebentar per escoltar un grup novell. Des de fa uns 10 anys, amb l’aparició del disc “A Rússia” (2001) dels balears Antònia Font es pot dir que hi ha un punt d’inflexió dins el panorama del pop rock alternatiu o independent cantat en català, però les propostes fresques i brillants no paren de créixer i aparèixer com bolets. Bandes com Mishima, Mazoni, El Petit de Cal Eril, Manel i d’altres han donat un aire fresc a l’antiga etiqueta de rock català que va passar per una època difícil on gairebé semblava pejoratiu etiquetar un grup amb aquest nom. I ara els adolescents i els no tant adolescents ja no s’avergonyeixen d’escoltar música cantada en català tot i que potser xategen parlant d’aquests grups en castellà.\nAixò va quedar ben palès ahir al Pasternak de Vic, ni els mateixos Amics de les Arts es sabien avenir que les entrades s’haguessin exhaurit quatre dies abans del concert. Sí que darrerament se’ls ha tingut en compte des d’alguns mitjans de comunicació i que fossin els grans triomfadors dels Premis Enderrock el passat 16 de març els ha acabat de donar l’empenteta, (set premis Enderrock, entre ells el de la crítica al millor disc de l’any i millor disc de cançó d’autor per “Bed & Breakfast”) però ni els reconeguts estatalment Love of Lesbian cantant en castellà van penjar a Vic el cartell de “no hi ha entrades”.\nAquest èxit inesperat i fresc potser es deu al fet que els quatre components del grup siguin de quatre punts geogràfics d’arreu de Catalunya i que confluïssin en un pis d’estudiants de la cosmopolita capital, i el fet de barrejar aquests ingredients els donés una bona fórmula a l’hora de fer cançons. De fet no porten ni bateria ni baix, cosa que supleixen amb bases electròniques i molts teclats, fins i tot de joguina, que donen un aire molt animat al concert sumat a les seves bromes constants.\nArribo al Pasternak ben bé mitja hora més tard de l’hora d’inici anunciada, encara hi ha cues i molta gent a fora decebuda que es quedarà sense entrar, no són només adolescents, hi ha gent de diferents generacions, gent que va viure el boom del rock català i gent més gran, gent que ha vingut del Bages, i d’altres indrets per escoltar el grup català de moda, just quan els Manel s’acaben de prendre un descans.\nUna de les primeres cançons que coreja tota la sala és “Per mars i muntanyes”, una cançó que parla de Son Goku, les càpsules Hoi-Poi i el núvol Kinton, certament una cançó que pels nascuts als 80 i als 90 es fa realment entranyable. “L’home que treballa fent de gos” també és un dels punts àlgids del concert, aquest personatge perdedor però entranyable, demostra que les lletres originals que fan Els Amics de les Arts sedueixen a gairebé tothom. Personalment penso que el protagonista de “El Guardià en el camp de Sègol” del recent desaparegut J.D. Salinger, Holden Caulfield, podria ser l’home que treballa fent de gos als 35-40 anys. I és que la síndrome de Peter Pan es fa ben present en aquestes lletres tan ben trobades que comporten la nostàlgia als més grans fent-los reviure la seva infància a través d’espases d’Star Wars, superherois, Jedis, dinosaures, playmobils…\nPerò no es queden aquí, també tenen cançons de desamor com “Les meves ex i tu” o la que dóna el títol al disc, “Bed & Breakfast” (que va cloure un concert magnífic), molt a l’abast de com es senten els joves i no tan joves d’avui. Poden parlar dels estudiants erasmus que van de flor en flor, o dir-te simplement que fer un Showarma amb tu és el millor que hi ha. S’adapten als nous temps, et diuen el què vols sentir, amb gràcia i amb una humilitat que és d’agrair. Tenen la capacitat de riure’s de sí mateixos, i saben transmetre aquesta complicitat amb el públic, que en un moment àlgid de la nit es posa a entonar el meu avi en homenatge a la samarreta que porta en Joan Enric (guitarra acústica i veu).\nEls referents culturals i televisius dels anys 80 continuen amb els bisos, força arriscats per cert, on Xuxa o en pinxo i en panxo apareixen en un rap farcit de paraules amb ics. També es riuen dels best sellers literaris i acaben amb “A vegades els ocells fan cagarades” del seu primer disc “Castafiore Cabaret”.\nSistemàticament rebutjats per participar en les darreres edicions del Mercat de Música Viva de Vic, ara la ciutat dels sants els va fer justícia amb un concert inoblidable i ple fins la bandera. Hi ha rumors que avisen que podrien inaugurar la nova Atlàntida, i si no de ben segur que els veurem en un escenari important durant el MMVV 2010. Els Amics de les Arts porten una projecció imparable i estan trucant a les portes del cel.\nUn cop acaben de desmuntar l’equip, (encara no han arribat al punt de tenir qui els ho faci), els quatre components del grup, Dani Alegret (piano, teclat i veu), Joan Enric Barceló, Eduard Costa (melòdica, xilòfon, kazzo i veu) i Ferran Piqué (guitarra elèctrica, bases electròniques i veu) contesten unes preguntes a l’exterior del local:\n– Els Amics de les Arts han deixat petita la Sala Pasternak, com us fa sentir això? La setmana passada aquí hi havia els Mishima i la sala no estava plena ni de bon tros. Acabeu de triomfar als Premis Enderrock, però us esperàveu una rebuda així a Vic?\n– Piqué / Ni molt menys ens esperàvem una rebuda així, ha estat increïble, encara estem tremolant de veure tanta gent i que s’ho hagin passat tan bé com nosaltres gairebé, tot i que nosaltres gaudim com criatures. És un somni fet realitat.\n– Barceló / Crec el mateix, sempre hi ha concerts que els recordes perquè musicalment són bons o perquè el públic està molt entregat o les dos coses, però aquest marcarà un abans i un després a la vida dels Amics.\n– El tema de cantar l’havanera “El meu avi”, ha estat premeditat o ha sorgit espontàniament?\n– Piqué / L’únic que hem dit és que si l’Enric es posava la samarreta que porta li faríem bromes, l’hem amenaçat, i quan li hem dit fent broma que cantés una havanera el públic s’ha arrencat a cantar-la i ha estat increïble, i hem dit, què passa? L’acabem? I l’hem continuat i l’ha acabada el públic, ha estat increïble però zero preparat.\n– Barceló / Són aquests moments que no pots parar-ho, tu no tries com va el concert, ho tria la gent, i la gent ha triat que era el moment de cantar “El meu avi” i que l’havíem d’acabar, i ha estat màgic.\n– “Bed & Breakfast” és la darrera cançó del disc, també heu acabat el concert amb ella per aquest motiu?\n– Barceló / És una cançó que si la fas al final dóna molt, la gent ha anat veient el recorregut de les cançons i aquesta n’és una que té un crescendo molt clar i llavors sempre va molt bé per finalitzar”.\n-La lletra de la cançó de rap us l’ha fet un lletrista que era a sala i li heu dedicat la cançó, qui és aquest noi?\nÉs un amic nostre, l’escriptor Xavi Serrat que ens va proposar una lletra, amb tres o quatre pàgines de text que vam començar a retallar i a musicar i ens ha quedat aquest rap. Ell escolta de tot menys rap i li fem la broma que s’està passant al rap des que li hem versionat aquesta lletra.\n– En què us vàreu inspirar per fer la lletra de “L’home que treballa fent de gos”?\n– Alegret / Volíem fer un personatge tan perdedor que la gent se l’estimés, ja que a l’hora seria entranyable, la seva història fa que li agafis estimació, la gent no s’estima als perdedors però de l’home que treballa fent de gos te n’acabes enamorant, jo me l’estimo aquest personatge. La gent se l’estima i un dia vam trobar això. I el fet que haguéssim fet feines tipus l’home que treballa fent de gos també ens va motivar a fer una cançó sobre això.\n– Piqué / Havíem fet de venecians a Port Aventura, veníem tabac en discoteques vestits de làtex blau… Feines molt “perres” molt de gos, que et pagaven quatre duros però que fins i tot amb això t’ho passaves bé. L’empresari t’apreta i el món està molt malament però trobes la manera de passar-t’ho bé, com aquest home que treballa fent de gos, tot i que amb l’amor no hi té traça.\n– Les lletres les feu entre tots?\n– Piqué / Sí, i a més aquesta és molt curiosa perquè va ser un dia que estàvem assajant una cosa que ens feia molta mandra i vam veure que en Joan Enric tenia una disfressa de gos i vam començar a dir “Ostres un home que treballi fent de gos” i partir d’aquí va començar a sortir la cançó.\nCom va anar de formar un grup sense bateria ni baixista?\n– Alegret / Va ser purament pràctic, compartíem pis i allà no hi havia bateria ni baix, de fet la bateria no hi hagués ni cabut al pis… Llavors ens vam adaptar al què teníem, tots quatre tocàvem la guitarra, jo el piano i l’Eduard les joguines i vam organitzar-nos així. I en Ferran que en sap d’informàtica va dir que ell faria les bases electròniques. Per això per una qüestió pràctica estem així. També és veritat que pel “Bed & Breakfast” vam comptar amb un bateria i baix de veritat per algunes cançons.\n– Piqué / Alguns bolos els farem amb baix i bateria, però també depèn de la sala que vagi bé.\n– Teniu gaires concerts properament? Els Premis Enderrock us ajudaran a trobar-ne?\n– Piqué / Aquest cap de setmana el tenim ple i parem per Setmana Santa, però després tornarem a tenir-ne bastants. Els Premis ens donen una empenta sens dubte, sí que ens seguia gent, però això d’avui no havia passat mai, penjar el cartell de les entrades exhaurides és com increïble, veure tanta gent i tothom saltant i animat… En part és per la repercussió dels Premis, segur, surten als mitjans, et van donant credibilitat i públic, i quan tens públic tens promotors que et volen contractar i una cosa porta a l’altra.\nExtret de Osonatanga.cat\nNavata i Vidreres (GRN Weekend)\nFoto: Teresa Fargas\nel cap de setmana amical a terres gironines es salda amb dos concerts mooooolt diferents. El primer dissabte a Navata amb una Sala Sindicat plena i tot de gent esperant per veure què fan aquests nois de les Arts. Bolo de guerrilla. En Kurti us explica com era la sala. Feia fred i això es va notar al principi però la cosa es va anar escalfant fins a arribar amb bona forma als bisos. La gent molt receptiva i molt oberta a les cançons, als comentaris… Es notava que per molts era el primer cop. Quan acabem, baixem a fer la ja tradicional venda de CDs i Xapetes (ben aviat, més productes a la Botigueta d’Els Amics!) i saludem a la gent que ens ha vingut a escoltar. Gràcies Navata! Gràcies Empordà!\nI l’endemà agafem els trastets i cap a Vidreres, poble de’n Joan Enric. Aquí és molt diferent. El bolo es fa en un teatre. cosa que implica a priori una millor acústica i la possibilitat de xerrar més entre cançó i cançó. Quan la gent està asseguda està molt més oberta a que ens enrotllem amb les presentacions… Total, que arriba l’hora del bolo i el teatre de Vidreres s’omple estrepitosament per veure el concert. Gent del poble però també gent de fora ha vingut a veure’ns. De seguida queda clar que allò és territori Amics. La gent no canta les cançons (alguna veu tímida…) però les sap, mou els llavis i, entre cançons, riu i s’ho passa bé. L’home que treballa fent de gos no arriba tard i fa xalar petits i grans. Recuperem “I no sé el què m’ha dit” per començar uns bisos que acaben amb B&B i A vegades. A dalt de tot! Un concert molt diferent als altres dos però en un format on ens sentim molt còmodes.\nDemà més coses… fotos, videos, Kurti… Salut!\n“El Meu Avi” va ser a la PASTERNAK!\nAhir Els Amics de les Arts vam tocar a Vic, a la Pasternak! I és que si el senyor Boris Pasternak, l’home que posa nom a la sala, i el seu Dr. Zhivago haguessin estat per la ciutat, segur que s’haurien apuntat a la festeta. I és que ahir va ser una FESTA.\nLa cosa va anar així. Per l’esquerra en Joan Enric i en Kurti venien per l’eix transversal des de Girona ( i és que ara amb l’eix tot és un moment (com diu el meu avi). I pel centre, per la clàssica C-17 (que seria l’equivalent a la ruta 66 nordamericana), en Ferran i en Dani s’avançaven un parell d’horetes a les proves de so per poder assistir a un programa de la Xarxa de Televisions Local on serien entrevistat per nens i nenes de 4rt de primària. Mentrestant, i esquivant les retencions barcelonines, l’Eduard anava vinguent tricu-tricu amb el seu cotxe.\nArribem, muntem, provem i cap a sopar.\nTenim una feeling molt bo de la sala i de l’ambient que es respira en general. Des de l’organització ens han dit que les entrades estan exhaurides des de fa dies i que això volia dir que al concert hi assistirien unes 600 persones…600 persones? UUAUU (va dir l’home que treballa fent gos) i vam dir també tots quatre a l’unisó.\nDoncs sí. Pugem a l’escenari. Allò era una bombonera. Notavem la força de la gent al costat. Jugavem a casa. Des del primer acord el públic cantava les cançons. Super Bon noi, El Tren, La Merda. Fins i tot la gent provava d’endevinar la cançó que tocariem només amb un rascar de guitarra. Per Mar i Muntanyes la vam cantar a mitges amb públic, i a Jean-Luc es va ensorrar la Pasternak. I per si quedava alguna paret d’empeus, l’havanera d’El Meu Avi, que vam cantar espontàniament amb la conya de la camiseta a ratlles d’en Joan Enric, ja va ser brutal. Acabem la primera ronda del concert amb 4-3-3 i tornem amb el Código, i fem un rap, i fem tots plegats un Bed&Breakfast, i acabem amb l'”A Vegades”.\nEn total unes dues horetes de concert i una nit per recordar.\nGràcies Vic. Tornarem ben aviat!\nEls Amics fent un Bed&Breakfast (fotos: Kurti)


El govern espanyol subvenciona la compra de vehicles elèctrics\nEl govern espanyol aprova un reial decret per subvencionar la compra de cotxes elèctrics mitjançant preus més baixos i facilitant la recàrrega de bateria. Aquesta subvenció estarà vigent fins al novembre del 2011.\n06/05/2011 - 19.58 Actualitzat 06/05/2011 - 22.05\nAquest divendres, el Consell de Ministres ha aprovat un reial decret amb el qual vol impulsar la compra de vehicles elèctrics. El decret desenvolupa un sistema de subvencions directes del 25% del cost del vehicle (abans d'impostos) fins a una despesa màxima de 6 milions d'euros. Aquestes subvencions estaran dirigides a tots els usuaris particulars i privats i a totes les gammes de vehicles establint diferències segons les tarifes.\nLa subvenció pot suposar una despesa general de fins a 72 milions d'euros i té com a termini màxim el novembre del 2011.\nAmb aquesta decisió es vol fomentar la compra d'aquest tipus de vehicles, ja que fins l'any passat només n'hi havia 400 en circulació a les carreteres espanyoles, segons dades de la companyia de lloguer de vehicles ARVAL. Les poques compres de cotxes elèctrics eren resultat sobretot del preu, que oscil·lava entre els trenta mil i els quaranta mil euros, i de la poca durada de la bateria, només 150 quilòmetres.\nEl vicepresident del govern, Rubalcaba, arran del decret, ha anunciat dues mesures per combatre aquests problemes. En primer lloc, la reducció del preu del vehicle, "supervall", es farà a través de les subvencions, i també es fomentarà el desenvolupament reglamentari de l'activitat de nous gestors de càrregues de bateria del sistema.\nLes ajudes seran gestionades per part dels agents de vendes que s'adhereixin al pla d'ajudes amb la col·laboració del Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç, prèvia sol·licitud dels usuaris interessats.\nSubvenció per als cotxes elèctrics


Apartment Sretna Split Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUl. Silvija Strahimira Kranjčevića 31, Split Centre, Split, Croàcia, 21000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Sretna\nAl visitar Split, vosté es sentirà com a casa a Apartment Sretna, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nApartment Sretna també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Split. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Sretna és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Split.


La 64a Jornada General, en el record | ACO\n«Me'n vaig amb un sac ple de coses». Jesús Jiménez es va emocionar a l’acomiadar-se de la militància la tarda del 12 d’octubre passat —en la 64a Jornada General— en un discurs ple d’agraïments i que sintetitza l’experiència d’haver estat el president de l’ACO els darrers quatre anys. Així doncs, aquest ciutadà «nascut a Terol, vilatà de Molins de Rei i en un grup de la zona Nou Barris» torna a ser «un militant més». De moment, tal i com es va informar, no s’ha trobat relleu i, per tant, hi haurà només presidenta, Maria Martínez, al capdavant de l’ACO.\nA la Jornada General s’ha presentat el lema per aquest curs «Perquè on tens el tresor, hi tindràs el cor» centrat en el tema de la corresponsabilitat a l’ACO i que es concreta en forma de proposta d’Estudi d’Evangeli i Revisió de Vida al Pla de curs que va lliurar-se. De fet, en el manifest que ha preparat la zona Montserrat ja es constaten les dificultats actuals per assumir responsabilitats: «El capitalisme ens ha construït una gàbia d’or, amb un ritme de consum embogit, on l’individualisme ha arrelat en les persones (tot el moviment associatiu té dificultats per assumir responsabilitats)». I avui, com ahir, «Jesús ens convida a sortir de la gàbia, a renunciar a tot allò que ens dificulta fer del Regne una realitat avui».\nLa situació actual que viu el país també es va fer present: els presidents van informar que s’està en contacte amb els militants de les diòcesis d’Alacant, Còrdova i Madrid, i que la voluntat és que el moviment es mantingui cohesionat en aquests moments difícils i de molta tensió. A la pregària del matí també es va fer referència: «Pare nostre, pare dels que estaven a favor del referèndum i dels que no ho estaven».\nL’Eucaristia final ha estat presidida pel bisbe Sebastià Taltavull i, a la pràctica, també ha estat un comiat ja que el proper mes marxarà a la seva nova responsabilitat episcopal, com a bisbe de Mallorca: «Gràcies perquè heu ajudat a configurar-me. Quan aneu a Mallorca, demaneu per Cal bisbe i digueu que sou amics meus, us diran on sóc», va confiar als assistents i va ser saludat amb una llarga ovació.


Per què en diem rescat?\nÀLEX FONT MANTÉ 21/07/2012 00:00\n260x366 Per què en diem rescat? / EFE Per què en diem rescat? / EFE\nEl País Valencià va demanar ahir el rescat al govern espanyol. És dur admetre-ho, i ho serà més quan li arribi el torn a Catalunya, però és millor no camuflar la realitat. Sobretot perquè només ens enganyaríem a nosaltres mateixos: els inversors tenen molt clar que si una administració és insolvent per si sola i necessita assistència financera externa, està sent rescatada.\nLa Generalitat valenciana està en una situació d'il·liquiditat , és a dir, de falta de diners. I per això necessita que una instància superior (l'Estat) la rescati. Si no, faria fallida. "Si la Generalitat valenciana fos una empresa, demanaria el concurs de creditors", apunta Juan Ignacio Sanz, professor de Finances d'Esade. Mariano Rajoy va amagar fins a l'extrem (i la hilaritat) la paraula rescat substituint-la per l'eufemisme línia de crèdit . Però no són el mateix. Una administració sempre obté finançament pels seus propis mitjans, negociant directament amb els inversors, els bancs o els mercats de deute. Però quan ja no pot aconseguir que ningú li presti diners en cap format (siguin crèdits, lletres del Tresor o bons patriòtics) el següent pas és la fallida. L'Estat encara pot vendre deute i per això s'aferra a dir que no ha demanat cap rescat. Però el País Valencià ja no té com finançar-se. L'única solució que li queda és demanar un rescat i/o impagar els deutes que té (fer una quitança). Que quedi clar que aquesta última opció no s'ha plantejat mai.\nSer un país rescatat és un estigma difícil de treure's de sobre, igual que tenir els bons qualificats de porqueria per les agències de ràting (com és el cas del País Valencià i Catalunya, entre d'altres). Però no hi ha més remei que admetre-ho i posar-se a treballar, començant des de zero si cal. O des de més avall.


Seat ven 43.900 vehicles fins a l'octubre, un creixement del 31% en un mes - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSeat ven 43.900 vehicles fins a l'octubre, un creixement del 31% en un mes\nEn els deu primers mesos de l'any, la filial del Grup Volkswagen ha comercialitzat 500.000 cotxes\nefe/europa press 08.11.2019 | 23:29\nL'automobilística Seat continua batent rècords i va tancar l'octubre passat amb 43.900 vehicles venuts, la millor xifra registrada aquest mes de la seva història, amb el 31% d'increment respecte al setembre, mentre que el creixement anual és de l'11%.\nDe gener a octubre del 2019, la filial del Grup Volkswagen ha comercialitzat gairebé mig milió de cotxes –498.700– arreu del món, segons va informar ahir la companyia en un comunicat.\nEl creixement mensual del 31% de les vendes a l'octubre s'explica, en part, per l'efecte de l'entrada en vigor de la normativa WLTP el setembre del 2018, que va provocar un fort augment de les vendes els mesos anteriors i un descens dels següents.\nSi es compara la dada d'octubre del 2019 amb la d'aquest mes del 2017 (40.200), la xifra continua estant per sobre.\nEls mercats més importants\nEls principals mercats de Seat fins a l'octubre han estat Alemanya (+17,4%, i un total de 115.100 unitats), on ja ha venut més que en tot el 2018, mentre que a França, Suïssa, Itàlia, els Països Baixos, Suècia i Dinamarca creixen més del 20%.\nA Espanya, la marca que presideix Luca de Meo incrementa les vendes l'1,7% (un total de 94.900 cotxes), i al Regne Unit el creixement és del 9,1% (59.700 unitats).\nEls lliuraments de Cupra, la marca esportiva situada sota el paraigua de Seat, també creixen i es disparen el 79% entre gener i octubre.\nEl vicepresident comercial de Seat i conseller delegat de Cupra, Wayne Griffiths, va destacar que, quan falten dos mesos per acabar l'any, la companyia ja ha venut gairebé 500.000 cotxes, «una xifra que en 70 anys d'història només s'ha superat dues vegades».\n«Estem a les portes de tancar l'any amb un nou rècord de vendes i d'aconseguir un volum que ens permetrà tenir una base sòlida per afrontar els reptes del pròxim any», va dir.\nLes vendes rècord també han permès a Seat créixer en el benefici operatiu, que ha augmentat el 4,2%, segons les dades publicades pel Grup Volkswagen el 30 d'octubre passat, fins a arribar a 248 milions d'euros.\nD'altra banda, Seat va rebre ahir el premi Smart Business, atorgat per la publicació digital Business Insider, que reconeix les solucions ofertes per Seat per adaptar-se a la mobilitat del futur, marcada per la tendència de l'economia col·laborativa.\nLa companyia ja disposa de serveis de carsharing a través de Respir i, a més, comercialitza el Seat EXS KickScooter powered by Segway, que està disponible per a adquisició en propietat i per a serveis compartits a través de la start-up UFO.


La Botiga Solidària de Cornellà, és projecte comunitari emmarcat en l’Acord Social contra la Crisi impulsat per l’Ajuntament que tenen com a objectiu donar resposta a la creixent demanda d’aliments de primera necessitat per part d’un sector de la població que està en situació de vulnerabilitat.\nImpulsada per l’àrea d’Acció social de l’Ajuntament de Cornellà en col·laboració amb les entitats que formen part del Consell de Serveis Socials, voluntaris i parròquies de la ciutat, i l’especial implicació de la Federació d’Associacions de Veïns de Cornellà (FAVCO).\nDes de la Botiga Solidaria esperem seguir rebent els aliments que bonament doneu per ajudar als vostres conciutadans.\nNo és necessari portar les donacions a la botiga Els aliments de llarga durada es poden deixar a les associacions de veïns i a les parròquies. El mercat Centre, a part de la recollida dels aliments, també fan recollida d’aliments frescos. Recullen els excedents de les parades de mercat i també les donacions que fan els clients a les parades. Cada dimecres la creu Roja recull totes les donacions del mercat i botigues properes (pastisseria el capritx, forn de pa Massana i xarcuteria Moliner) i ho porten a la botiga Solidaria (enllaç video).\nAportacions monetàries. El número de compte de la “Botiga Solidària” es: Banc de Sabadell 0081 0121 80 0001178222\nEls packs d'aliments que ens podeu portar als llocs indicats o mitjançant la botiga online són:\nPACK 1 (valor de 5 EUROS aproximadament)\nPACK 2 (valor de 10 EUROS aproximadament)\nPACK 3 (valor de 30 EUROS aproximadament)\nPACK 4 (valor de 50 EUROS aproximadament)\n2 Pots llet pols\nPACK 5 (valor de 100 EUROS aproximadament)


La Vila Comtal gaudeix de la festivitat de la Mareta | ARA Multimèdia\nLa Vila Comtal gaudeix de la festivitat de la Mareta\nEscrit per María Gutiérrez 22 abril 2019\nL'oratge ha permés que Cocentaina celebrara el dia de la Mare de Déu del Miracle amb certa normalitat, on la gent no ha dubtat en eixir de casa per gaudir d'aquest acte i emocionar-se amb la Súplica a càrrec de Rubén Cervera.\nLa pluja ha donat treva als contestans i contestanes perquè pogueren gaudir de la festivitat de la Mareta. Malgrat sofrir canvis i cancel·lacions d'alguns dels actes programats com la crema de les fogueres la vespra del dia de la Mareta, els contestans han eixit al carrer, i han omplit de gom a gom el Pla, per acompanyar a la Mare de Déu del Miracle des del Convent de les Clarisses fins a l'església de Santa Maria, on ha tingut lloc la Súplica que ha estat a càrrec de Rubén Cervera.\nEl recorregut no hi ha necessitat de modificacions per l'oratge i tot s'ha dut a terme com estava previst. Amb l'acompanyament de la Colla Mal Passet, la imatge de la Mareta ha arribat a l'església de Santa Maria, baix pal·li per protecció. Després de l'esperada Súplica ha començat l'ofrena, on hi ha hagut una multitudinària participació per part del poble de Cocentaina. A més, entre els participants de l'acte es trobava el bisbe d'Alcalà d'Henares, Juan Antonio Reig Pla.\nARAMULTIMÈDIA t'ofereix un vídeo-resum de tot l'acte.\nEls contestans ja poden gaudir de l'acta notarial del miracle de la Mareta al Palau\nGabriel Francés Reig ha fet el pregó de festes en honor a la "Mareta" de Cocentaina


Les “textures” de la catalanitat - Ara.cat\nHe llegit atentament la seva entrada, i em permetré fer alguns comentaris al respecte, sempre des de la màxima consideració cap a vostè.\nLa veritat és que no coneixia al senyor Pujolar fins que no l’he llegida a vostè, i crec que ha estat una gran sort no conèixer els seus escrits, ja que si aquest senyor ha encunyat aquest concepte tan barruer, no vull ni pensar quina qualitat tindran altres coses que brollin del seu intel·lecte. Això no cregui que ho dic per dir, m’explico.\nEl filòsof i assagista polonès Zygmunt Bauman, ha trigat tota una vida per a desenvolupar la seva teoria de la Modernitat Líquida. Aquesta teoria es fonamenta en què, atès que vivim en uns temps de ritmes trepidants, els homes i les dones d’occident ténen dificultat per a trobar la seva pròpia identitat (no la identitat nacional, que és la menys important diria jo). Bauman diu que les identitats semblen crosta volcànica que s’endureix, es fon i va canviant contínuament de forma. Per tant, la modernitat líquida es basa en el fet que la gent assumeix una identitat flexible i versàtil, que canvia al llarg de la nostra vida (i cada cop més ràpid). I aquest canvi d’identitat no es fa voluntàriament, sinó per adaptació a les situacions que et toca viure.\nTornant al tema de la catalanitat líquida, no estic d’acord que aquest senyor faci seu un terme filosòfic per tal d’explicar barruerament un pensament polític que per a mi ja està desgastat i que no té cabuda en un món divers. A aquest senyor li falten arguments, i és normal, ja que la catalanitat no és ni líquida ni sòlida, sinó un invent interessat sorgit al segle XIX (arrel del catalanisme polític) que s’ha anat utilitzant per manipular i per fer sentir inferior a qui no el manifesta. Òbviament, després s’ha intentat definir de moltes maneres, i maquillar-ho de cultura, de cohesió social, d’etiquetatge en català, de llengua, etc, etc, etc.\nNo vull que estigui d’acord amb mi, simplement vull que ho consideri. Si em vol respondre, faci-ho a continuació. Moltes gràcies.\nBenvulgut Oliver Zaitut:\nLa primera part del seu comentari, el trovu del tot molt acertat i intelectual. Penso, igual que vostè, que hi han conceptes que no es poden utilitzar de qualsevol manera, i sobre tot un concepte con la “indentitat líquida”, que en boca de Bauman es un terme positiu, però que en boca del senyor Pojolar, sona restrictiu.\nAra bè, crec que la segona part de la seva intervenciò, li desdiu de tota la inteligpència desplegada al principi. No es pot dir que la catalanitat es un invent. En tot cas es podría dir, que ha sigut utilitzada políticament, pero com moltes altres cosses, i no per això perden credibilitat. El català es un poble amb la seva cultura, la seva llengua i la seva historia, ni mes ni menys que com tots els pobles d’aquet mòn, i ni esta per sobre de ningú, ni tampoc per sota. La importancia d’un poble no la dona el número de persones que se senten identificades amb ell. De la mateixa manera que un lleó no es mes que un cèrvoll T(tts dos son animals i compleixen la seva tasca en aquesta diversitat de planeta), a cultura catalana es igual de respectable que qualsevol altre cultura, perque la cultura es la cultura i enriqueix de la mateixa manera la diversitat cultural d’aquest mòn.\nGràcies per llegirme, i dona gust trovar comentaris tant enriquidors que questionin el catalanisme desde una perspectiva intelectual i que se surtin dels tòpics de sempre.\nP.D: disculpeu per les meves faltes d’ortografía. Estic tot just començant a llenzarme a escriure en català.


Crèdits i entrevista | Gabriel Bau\nLa recerca i la realització d´aquesta web ha estat realitzat per Gabriel Bou Talamonte, nét d’en Gabriel Bau\nGabriel Bau i Fortanete (1892-1944) va ser un gran jugador del Barça de la dècada dels anys 10 del passat segle XX, és a dir del Barça de l’època del Camp de Carrer Indústria. Fa just 100 anys, ell, al costat d’altres grans mites blaugranes com Paulino Alcántara, van començar a fer gran al FC Barcelona.\nGabriel Bau va tenir quatre fills: dos homes i dues dones. Dels seus quatre fills, roman viu el seu fill petit, amb 80 anys. El fill d’aquest i nét del futbolista, Gabriel Bou, ha estat entrevistat per Revista El Català.\nCal comentar que el canvi del cognom Bau per Bou que s’observa en l’entrevista es deu a un error burocràtic comès després de la Guerra Civil espanyola que s’ha mantingut fins avui.\nQuins van ser els orígens de Gabriel Bau?\nEls orígens del meu avi estan fora de Catalunya. La seva mare va venir d’un poble de Castelló que es deia Zucaina. Diuen que va venir caminant a Barcelona per servir.\n-On va néixer Gabriel Bau?\nEl meu avi va néixer al carrer Guilleries, número 30, del barri de Gràcia de Barcelona, al costat de la plaça del Diamant. Va tenir dos germans. El segon germà també va jugar a futbol, encara que no va destacar tant com el meu avi.\n-De què va treballar el seu avi, més enllà del futbol?\nEl meu avi va conèixer a la meva àvia i, quan es van casar, tots dos van muntar una fundició (de coure, bronze, estany …) al carrer Castella amb Pere IV, al Poble Nou. Ell era fonedor; feia peces de alumini, de bronze, de coure … De fet, en l’època de la Guerra Civil, va haver d’amagar molt material perquè s’ho podien requisar. Treballava i vivia al Poble Nou. I va morir al Poble Nou, encara que no està enterrat allà, sinó en el Cementiri de Les Corts, on enterraven molts jugadors del Barça.\nPer cert, Gabriel Bau va morir molt jove. De què va morir?\nVa morir amb 52 anys. Ell passava un dia pel Paral·lel, que era on hi havia la festa a Barcelona a principis de segle XX. Per allà, hi havia uns trilers i amb ells un mariner que s’estava deixant els quarts en els trilers. En aquell moment va passar el meu avi i li va dir: «Xaval, ves-te’n d’aquí que et van a treure fins la camisa!» Un individu que treballava amb els trilers i que es dedicava a vigilar l’entorn va ferir al meu avi al braç amb una navalla. El meu avi se’n va anar a casa, no li va donar importància a la ferida … i se li va gangrenar. Això va passar just després de la guerra, l’any 1942. Foren corrent a buscar penicil·lina, però ja era massa tard: la gangrena se li va estendre per tot el cos i va morir.\nCom era el seu avi?\nEra un home molt donat a la gent. Per exemple, explicaven que, després de la guerra, ell podia sortir al carrer amb un abric i tornar sense ell perquè l’hi havia regalat a algú que ho necessitava.\n-Parlem del futbolista. Sempre li havia agradat jugar a futbol?\nSí. Quan era petit s’escapava pel balcó del carrer Guilleries i saltava per anar a entrenar. Li agradava molt jugar.\nQuan va estar al Barça, va arribar a ser màxim golejador alguna temporada, per davant de la figura de l’època, Paulino Alcántara, amb qui va jugar diverses temporades i va tenir una molt bona relació.\nPrecisament, per il·lustrar la seva relació amb Paulino Alcántara us explicaré una anècdota. Durant la dècada de 1950 aproximadament, la meva tia -germana del meu pare- va anar al metge, a una consulta situada al carrer Pere IV. El doctor al qual va anar era un tal doctor Alcántara. La meva tia va caure en el compte del cognom del doctor i, quan ja ho va veure, una mica moreno de pell, li va preguntar: «¿Vostè és el Alcántara que va jugar al Barça?» El metge li va respondre que si. La meva tia va continuar: «El meu pare va jugar amb vostè». Alcántara li va preguntar: «I com es deia el seu pare?». Ella va contestar: «Gabriel Bau». Llavors ell es va aixecar, la va abraçar profundament emocionat i li va dir: «El seu pare va ser un gran jugador però, sobretot, un gran company».\n-Gabriel Bau va ser un golejador important al Barça d’aquella època.\nSí, marcava molts gols. Fins i tot, amb el Barça, va jugar partits amistosos a l’estranger. Va estar a França, a Suïssa …\n-Hem parlat de la seva bona relació amb Alcántara. Va coincidir amb l’altre mite blaugrana de l’època, Josep Samitier\nSí. Van arribar a coincidir, si. Però deia d’ell que era un chulillo … Quan Samitier va entrar al Barça, el meu avi ja jugava els últims partits amb l’equip.\n-Gabriel Bau va estar en actiu com a jugador fins a 1924 i després va ser entrenador.\nAixí. va ser. Va estar actiu en els clubs fins a aquesta data, sent també el capità de la selecció catalana. Li deien «el Gran Capità». Va ser capità d’una de les primeres seleccions catalanes. En aquella època, potser jugaven un o dos partits a l’any. I, per cert, la selecció catalana és més antiga que l’espanyola. En els últims anys, ja com a entrenador, va dirigir l’ Avenç de l’Esport, avui UE Sant Andreu.\n-Una vegada va deixar d’entrenar, es va desvincular del futbol?\nSí. Fins i tot tampoc feia gaire cas del futbol, ni tan sols ho seguia molt. Li agradaven més els toros. De fet, mentre va estar en actiu, a ell tant li feia jugar al Badalona o al Barcelona, el que volia era jugar a futbol.\n– Després de la seva època com a jugador i entrenador va arribar la Guerra Civil. Com el va afectar?\nQuan va esclatar la guerra tenia ja 44 anys. La columna de Durruti, per cert, va passar pel carrer Pere IV i el meu avi vivia al costat d’aquest carrer. Ell era de la FAI (Federació Anarquista Ibèrica), així que es va sumar a la columna i se’n va anar amb ells. Quan van arribar al front el van fer enrere perquè era molt gran.\nDesprés de la guerra, un dia, ell estava jugant una partida de dòmino, davant de la fundició. Parlaven de la situació, de la FAI, dels falangistes … Al costat d’ells hi havia un «secreta» i els va sentir. El cas és que es van portar al meu avi i al Garrobé, que era un dels hi eren amb ell. Garrobé era un jugador de futbol barceloní que havia jugat al València. Sempre estava per la fundició demanant diners a la meva àvia … Van estar a la presó gairebé un any.\n-El Barça, com a entitat, s’ha preocupat per la història del seu avi com a jugador?\nNo Fins i tot vaig arribar a demanar al club informació … i no em van contestar mai. Qui sí que es va preocupar molt va ser un home, encarregat de material del Sant Andreu. Em vaig dirigir a aquest club per consultar els seus arxius i ell em va explicar que s’havien cremat tots. Però em va oferir una llista on apareixien alineacions i on estava el meu avi; una llista que havia confeccionat ell mateix a mà. Va salvar totes les dades que va poder.\nD’on vaig aconseguir la major part de la informació que tinc de l’època de jugador del meu avi, des de l’any 1909 a l’any 1924, és de l’hemeroteca d’El Mundo Deportivo. Allà sortia cada setmana. També va aparèixer bastant en una revista que es deia Foot-ball.\nGabriel Bou recorda molt bé la vida del seu avi en general i la seva carrera esportiva especialment. El nét de Gabriel Bau, el magnífic davanter del Barça dels anys 10 del passat segle i el Gran Capità de la selecció catalana, recorda amb precisió tot tipus de detalls del seu famós ancestre. Aquesta entrevista, igual que una molt ben documentada web que té dedicada a la carrera esportiva del seu avi (www.gabrielbau.com), són un exemple d’això.


L'Iran rebutja aturar el seu programa nuclear però vol negociar - Viquinotícies\nL'Iran rebutja aturar el seu programa nuclear però vol negociar\n22 d'agost del 2006, Iran\nLa comunitat internacional va oferir incentius econòmics a Teheran a canvi de suspendre el programa però l'Iran ha respost de manera negativa al seu oferiment. Segons ha informat l'agència de notícies iraniana Fars, el règim de Teheran ha presentat un document als ambaixadors dels països occidentals en que es nega a aturar l'enriquiment d'urani a canvi d'incentius, encara que assegura que està disposat a negociar. La proposta que van presentar els Estats Units, el Regne Unit, França, Rússia, la Xina i Alemanya inclou incentius econòmics i tecnologia nuclear avançada per a ús civil.\nEl portaveu d'Afers Estrangers iranià, Hamid Reza Asefi, ja va dir ahir que la solució de la qüestió de l'enriquiment d'urani no s'ha de fer amb prohibicions sinó amb negociacions. Una opinió similar té el líder religiós Ali Jamenei, que va dir que la república islàmica de l'Iran ja havia pres la decisió, i va reiterar que el país no intenta fabricar armes de destrucció.\nEl paper del Consell de Seguretat de l'ONU[modifica]\nSi Iran es nega a aturar el programa nuclear abans de final de mes, es pot enfrontar a una sèrie de sancions del Consell de Seguretat. Tot amb tot, al si d'aquest ens hi ha divisió sobre si se n'han d'imposar o no. De fet, el Consell de Seguretat ja va aprovar una resolució en què demanava a l'Iran que suspengués l'enriquiment d'urani abans del 31 d'agost. Iran la va rebutjar i la va qualificar d'il·legal car no havia excedit en Tracta de No Proliferació Nuclear.\n(català) Redacció general de VilaWeb L'Iran rebutja aturar l'enriquiment d'urani — VilaWeb. 22 d'agost del 2006.\n(català) Europa Press L'Iran rebutjarà avui oficialment la proposta de la UE de suspendre l'enriquiment d'urani — Europa Press. 22 d'agost del 2006.\n(català) Reuters Asefi: Enrichment Halt Not on Agenda — Iran News Daily. 22 d'agost del 2006.\nObtingut de «https://ca.wikinews.org/w/index.php?title=L%27Iran_rebutja_aturar_el_seu_programa_nuclear_però_vol_negociar&oldid=151454»


Inici > Sant Pere de les Puel·les, nou espai d’art i espiritualitat\n(Eloi Aran/CR) La parròquia de Sant Pere de les Puel·les és la seu d’ Ars Viva  a Barcelona. Aquest projecte pretén promoure, a través d’experiències estètiques d’art contemporani, la recerca de sentit i esperança, la reflexió crítica i una experiència espiritual que porti a interrogar-se per la crida de la fe. Ars Viva està impulsat per l’equip O_Lumen  de Barcelona, vinculat a l’Espai O_LUMEN dels dominics. Formen part d’aquest equip, artistes i frares.\nPer celebrar l’estrena de la nova seu, aquest diumenge, primer diumenge de Quaresma, s’ha inaugurat l’exposició “Espais buits i silencis interiors” de l’artista Goretti Pomé  i ha comptat amb la recitació poètica d’obra pròpia de les poetesses Mar Galceran, Marisa Barros i Mercè Amat, i amb la música del cantautor Raül Beneitez.\nGoretty es l’autora, d’entre altres obres, dels murals “Epíclesi ” de l’església de la Mare de Déu del Roser al carrer Ausiàs March i d’il·lustracions a Catalunya Cristiana. Com explica el crític Bernat Puigdollers en el catàleg de l’exposició, l’obra de Goretty “conversa amb la matèria, creadora de móns, interpel·lant el misteri que ens envolta. Cerca en la plenitud del buit les preguntes que les seves mans intueixen. Crea espais de reflexió. No afirma: suggereix”.\nAquesta exposició de petit format es pot contemplar fins el dia 3 de maig al temple de la parròquia de la plaça de Sant Pere de Barcelona. La següent exposició serà de Lau Feliu , al mes de juny. Lau és un dels escultors de la Sagrada Família  i autor de l’escultura de sant Ignasi a Santa Maria del Mar .\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/sant-pere-puelles-nou-espai-art-espiritualitat


Tots a Madrid!!\nL'afició del Nàstic ha tornat a respondre un cop més i es tornarà a desplaçar en massa a Madrid per veure en directe el Reial Madrid b-Nastic d'aquest diumenge. A última hora de la tarda de dijous, el club havia despatxat aproximadament unes 700 entrades pel partit, que sols es poden adquirir a les oficines del club degut a que les guixetes de la Ciudad Deportiva estaran tancades el dia del partit.\nL'expedició grana sortirà el diumenge a les 8:00 hores des de la Plaça Imperial Tarraco i es preveu que aproximadament a les 15 hores estigui a Madrid. Els aficionats tindran unes hores per dinar i donar un tomb per la ciutat fins a les 19 hores, hora en que començarà el partit.En principi està previst que el partit es pugui veure a TV2, però això mai es pot garantir al 100% degut a les experiències que hem tingut aquesta temporada.\nNo estarà a la banqueta grana Vinyals, que es situarà a la grada fent les tasques d'Alfons Muñoz. Tampoc podrà jugar el sancionat Pablo Lusarreta que sembla ser que serà substituit per Luis Lopez. La resta de la plantilla estarà a disposició de l'entrenador que podrà comptar al final amb Diego Torres i Marco, que han sigut dubte fins a última hora.\nAmb la plantilla pràcticament al complet sols queda treure la casta i esgarrapar els punts de Madrid, possiblement en un dels partits més importants d'aquest play-off i, per suposat, de la temporada.


Portes i finestres: 2012\nAra és hora catalans.\nAra és hora catalans, ara ja és l´hora, de vestir-nos de fúria i valentia, que no pas de seny amb perfum de covardia.\nAra és hora d´esmolar les eines, d´escollir la drecera que mena directament a la llibertat. Deixem enrera les pors i els dubtes, mirem sempre endavant però sense oblidar res, tinguem memòria i equilibri per escollir sempre el que sigui millor.\nAra és hora companys d´anar ben decidits fonent molts camins en un de sol, que agermani colors i formes diferents, que unifiqui desitjos i intencions.\nAra és hora amics, ara és hora de veure-hi ben clar, de saber fins a l´ànima que un poble és, el que ell vol ser, el què ell decideix, però mai el què vol o mana un altre.\nEsmolem ja les eines doncs, el temps passa depressa i es fa tard. Tenim molta pressa.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 10:50 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 3:29 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nCREUER AL SOLSTICE PER L´ADRIÀTIC\nCapítol 3 FINESTRES VENECIANES\nDarrer capítol d´aquesta mostra de finestres venecianes.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 6:21 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nPORTES VENECIANES Capítol 2\nLa meva intenció inicial era la de penjar-ne unes quantes, però m´ha resultat del tot impossible triar-ne només algunes. Totes, absolutament totes són belles, totes tenen el seu encant, són espectacularment pintoresques.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 6:16 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nFINESTRES VENECIANES Capítol 1\nComenço el reportatge del viatge publicant un capítol especial de finestres venecianes. Al veure l´atractiu que dibuixaven les seves formes, els colors i les històries que guardaven, no em vaig poder reprimir el desig de guardar-les totes en un calaix, pel record i per compartir-les també amb tots vosaltres.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 5:56 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nAvui m´han regalat aquesta imatge, que ve a fer créixer la col-lecció de portes i finestres que ja tinc. Es troba a l´Eixample de Barcelona. I precisament explicava que anar passejant per Barcelona amb la mirada baixa és pràcticament un sacrilegi. Baixar la vista resseguint les voreres et fa la vida més grisa, igual que el seu color. T´avorreix l´esperit, t´ensopeix la ment, et priva de ser una mica més feliç.\nI que n´és de bonica Barcelona, infinitat de racons, indrets plens d´art, petites sorpreses amagades, racons pintats d´originalitat, eternitat de colors i matisos que omplen mil formes diferents...\nQuan aixeques els ulls resseguint les façanes i els terrats, perceps com un premi tot aquest bé de déu de bellesa, tota la riquesa de la vida d´una ciutat com la nostra. Us ho recomano molt especialment.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 12:18 a. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nLes portes del bon temps\nAlgunes portes també ens venen a trobar ben pintades de primavera, de colors vius, de diversos matisos, de diferents formes, d´intensitats cromàtiques molt heterogènies.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 11:03 p. m. 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPrimavera amb antifaç (Versió adaptada per publicar a Solidaritat)\nFa pocs dies va començar la primavera. Quan passa aquest fenòmen, cada any esperes amb delit l´arribada d´un alè nou al teu entorn, el respirar aquell polsim de felicitat, de calidesa i d´esborronament a la pell que acompanya l´aire que ensumes, i que es barreja amb mil olors de flors que reneixen amb força renovada. De fet aquesta porta d´entrada ja havia començat a obrir-se un meset abans, i per una escletxeta, havia tret el nas el florir de les mimoses, flaire incipient del què ens espera poc més endavant. Si a això li sumem l´esperança que ens envaeix per la proximitat relativa de les vacances estivals, ens resulta una de les èpoques més boniques i agradables de tot l´any per la majoria de la gent.\nPerò aquest esdeveniment, aquesta primavera, he trobat que s´ha revelat diferent, ha estat tot entelat, ha vingut com d´incògnit, imperceptible, opac. O potser si que s´està produïnt, pero no ens adonem del fet, perquè succeixen mil situacions i conflictes al mateix temps que ens ocupen la nostra atenció quasi tot el temps. Crisi, restriccions i retallades, problemes per arribar a fi de mes, manifestacions per la reforma laboral, preocupació per la situació que està patint la cultura catalana i la seva llengua, i moltes més floretes que ens dedica l´eficient govern espanyol actual i evidentment el del nostre país..\nJo no vull deixar que tot aquest femer en el que estem ficats, emmascari l´exhibició primaveral tan expectada. Penso obsequiar-me amb tots els moments possibles de satisfacció, alegria i entusiasme. M´engaldiré els mals tràngols que se´m declarin, amb un somriure als llavis, amb un pensament egoïsta de prevalença, amb l´esforç d´evasió cap al paradís de les emocions i sensacions primaverals.\nI la primera llicència que em penso permetre és la meva dedicació a una lluita, a una defensa, al suport per la meva llengua, ara que és agredida i envestida per una gent cretina, ignorant i inexorable, ara que necessita ajuda. En conseqüència treballo per la campanya de defensa de l´escola en català, la campanya que promou Solidaritat.\nEn altres paraules, si deixem que el català es vagi afeblint pels persistents i perseverants atacs que està patint, s´esborrarà la nostra veu, es fondrà la nostra identitat cultural, ens morirem amb ella.\nLa llengua és l´essència d´un país, el motor d´un poble, l´equipatge imprescindible pel futur. És gràcies a les nostres paraules, escrites i parlades, que comuniquem les nostres arrels, revelem les idees pròpies com ara faig jo, hi establim un vincle filial inevitable perquè són nostres, les infantem lliurement i són la imatge del nostre íntim pensament.\nEstimo la meva llengua, amb la que penso, parlo, escric, amb la que vaig néixer, amb la que estimo, ric i ploro, amb la que estudio i llegeixo, amb la que visc.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 11:21 p. m. 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEscapada a l´Empordà i la Catalunya Nord\nCastell dels Reis de Mallorca a Perpinyà\nGirona, Casc antic\nPorta d´església al casc antic de Girona\nSala interior del Castell de Perpinyà\nPorta a un carrer de Perelada\nCarrer a Girona\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 11:13 p. m. 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEns hi estem acostumant?\nAra matexi i des de ja fa temps balla pel meu pensament certa ambigüetat quan intento definir la paraula "delinqüent". A mi m´havien ensenyat a casa, a l´escola, i així ho vaig traspassar als meus fills, que un delinqüent era una persona que cometia una acció prohibida per la llei, sota l´amenaça d´una pena.\nEm semblava tenir molt clar, i ara potser veig que vaig pecar d´ingènua, que qui la feia la pagava. Que la llei i la justícia sempre caminaven al costat de la veritat. Però això, senyors meus, no és així.\nLes notícies, els fets i les situacions que s´han anat produïnt darrerament evidencien en canvi, una societat plena de mentides, trampes, estafes, furts, prevaricacions, fraus i moltes més pudors.\nI així podem recordar recentment Millets, Camps, Urdangarins, un munt de polítics que s´embutxaquen el que no necessiten, alts càrrecs manats només per la corrupció del poder i l´egoïsme que no els deixa recordar el poble escanyat, banquers que obvien la precarietat de la gent del país...I és curta la llista.\nA tot això hi afegirem tots els actes indignes i abusius que patim els catalans, i que els responsables d´arreglar-los, no belluguen ni un dit. Per tant, sumem-li més indignació, més ràbia, més enervació, més repugnància.\nAturada, perplexa, incrèdula, parpellejo i no sé com reaccionar. Mirat des de fora sembla fins i tot de ficció. Només noto que em puja des de l´estómac una glopada d´irritació i fúria que em desborda i es tranforma en un repertori de preguntes sense resposta.\nQui es pensen que són per actuar així?\nI el que encara em subleva més, qui es pensen que sóc jo quan fan el que fan?\n¿Com restabliré la meva sensació d´impotència i d´abandó que em queda després de la decepció?\n¿Qui ha triat persones tan incompetents per gestionar els càrrecs que governen el país?\n¿Qui ha de desempudegar aquest ambient tan infecte que ha anat omplint ajuntaments, tribunals i despatxos?\n¿Quin motiu pràcticament paranormal provoca la pèrdua de memòria del propi corrupte, quan acusa i qualifica a un altre lladre també amb el mateix atribut?\n¿Es pot produïr tan alt grau d´imbecilitat com el que posseeixen persones tan indignes?\nOn han quedat els valors com l´honradesa i la integritat?\n¿Com haig de defensar i publicitar un entorn digne i honorable davant d´uns alumnes, quan el que veuen cada dia és tot el contrari i que es pren com a vàlid?\nSi algú hi troba respostes raonables, feu-m´ho saber si us plau, és urgent. Començo a creure que la desraó i la insídia comencen a formar part de la quotidianitat catalana.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 10:18 p. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nVull olorar la ginesta ben groga amb l´oreig franc,\namb una brisa lliure de cadenes i nusos massa apretats\nque intenten escanyar-nos i ens priven l´alè.\nDesitjo nedar entre aigües nítides i asserenades,\nsense capitans tirans, de pensaments vetustos\nque disposin els colors que ha de tenir el cel del meu país.\nÉs hora que ressonin els crits de rauxa tant de temps retinguts,\nés hora d’arriscar i avançar, encesos de fermesa i de justícia.\nCal aturar el dubte, oblidar el desencís.\nNecessito passejar per corriols exempts d´espines,\nvoltejar per rambles ben amples sense bardisses,\ncaminar per carrers amb portes sense claus, sense pestells.\nQue el meu paisatge no perdi identitat, que sigui el que ens escau,\nel de sempre, el que jo estimo amb el cor i l´ànima,\ni que aguantant dels arbres les arrels fortes i segures,\nles fulles arribin noves a cada temporada amb nous brots.\nAnhelo albirar un horitzó sense boires ni tempestes.\nAmbiciono una terra sense submissió, sense enveja,\nuna terra íntegra on cap flor mai no sigui trepitjada.\nCobejo un somni mil vegades desitjat,\nansiejo una quimera que sé es farà realitat.\nPublicat per Portes i finestres de la Neus a 1:26 a. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nANHELVull olorar la g...\nPrimavera amb antifaç (Versió adapt...\nAvui m´han regalat aquesta imatge, que ve a fer ...


- dissabte, de març 28, 2020\nEl que es podria dir novetat, diria que no n’hi ha massa. I que pugui aportar jo personalment, tampoc. Més que repetir el que molts ja diuen, segurament aquesta entrada és per desfogar-se una mica o una espècie de pensament en veu alta. Desfogar-se en un sentit... no sabria com dir-ho... no en un to destructiu o pessimista, sinó més aviat de palesar la sensació que estic tenint d’ençà que ens vàrem confinar a casa o va començar tota aquesta pandèmia i ens ha tocat de prop.\nLes conclusions més simples serien que estem vivint una situació a dues dimensions diferents. En ambdues és prou rara, i en cadascuna hi ha una enorme responsabilitat i una altra enorme irresponsabilitat respectivament. Anem a pams a veure si algú ho comparteix.\nQuan dic que vivim en dues dimensions diferents, vull dir que sembla que vivim en universos paral·lels. Aquesta crisi ha posat i està posant de manifest que no totes les persones som iguals ni valem el mateix. Avui no toca però és ineludible: la distància entre polítics i/o vips, i ciutadania penso que s’incrementa. Fa dies no se n’han sentit més notícies, però sobta escoltar que una de les mesures preventives més eficaces són els testos ràpids, que no es faran a tothom sinó només als que presenten símptomes més o menys evidents, però alguns polítics i altres persones... de l’altre univers paral·lel, han tingut accés a ells. Penso, també, en els testos que la Lliga o la Federació espanyola va enviar als clubs de futbol. Ep! No dic que, en pro de la prevenció, no sigui correcta; només dic que sobten i contrasten les primeres declaracions amb els primers fets.\nLa raresa, des del meu punt de vista, ho és per molts aspectes. Jo particularment tinc moltes preguntes. No em refereixo a les preguntes de quins símptomes comporta la Covid-19 (l’article determinant ha mutat a gènere femení, no sé la raó...), de quan temps sobreviu sobre superfícies, de com desinfectar el mòbil o els aliments... Tot això ho trobareu en un munt de llocs webs i tots venen a dir el mateix. Jo, una de les preguntes que em costa molt entendre que no hi hagi resposta (i em costa perquè no hi entenc un rave d’epidemiologia, malalties infeccioses ni virus), és com un virus que es mata amb aigua i sabó, no es pot trobar una vacuna per generar anticossos o perquè no es troben retrovirals, més enllà de l’espera dels resultats de l’assaig clínic del doctor Oriol Mitjà. Això em té desconcertat. Em costa d’assimilar i, més enllà de la meva ignorància, també demostra que l’ésser humà com a espècie ens pensem que som els reis i realment no som res. La resta de preguntes no són tan rellevants.\nTot plegat també és rar perquè d’una banda tens els inputs d’obligat confinament (i jo entenc que ha de ser així), i de l’altra veus que certes coses continuen igual. També tens la sensació que alguna cosa no ens arriba, malgrat sembla que s’estiguin esforçant a ser el màxim de transparents possible. Cosa que s’agraeix si és així. Un exemple clar, en seria l’hospital de Vic. Arreu es pot veure i sentir que és un caos, però no hi ha fonts oficials que s’atreveixin a afirmar-ho. No sabem si hi és o no hi és (confio i desitjo que no), com tampoc sabem —cas que hi sigui—, el motiu pel qual hi és. Penso que seria un caos molt diferent per manca de llits, o per manca de personal, o per manca de material, o per un creixement exponencial de casos. No ho sabem. Com tampoc sabem quan serà el pic, i si ho serà arreu del territori al mateix temps (com tampoc ho saben ni crec que ho puguin saber). Més enllà de la raresa, hi ha el tema d’irresponsabilitat. També, dues cares d’una mateixa moneda. Els que estem confinats i complim amb l’establert. I els que se’n van al camp a donar el vol, banyar-se i fer foc. No és broma... ho podeu llegir a El Punt Avui: «Un dels casos més flagrants és el d’un grup de persones enxampades al pantà de Foix quan estaven acampant, es banyaven i feien foc al bosc». Aquests són els ciutadans irresponsables, però és que també hi ha la irresponsabilitat política, encapçalada pel govern espanyol.


amanida d’espinacs amb recepta càlida de vestits de cansalada\nAmanida d'espinacs amb guarnició de cansalada calenta\nAquesta clàssica amanida d’espinacs s’elabora amb el tradicional apòsit de cansalada. La condimentació calenta es fa amb goteres de cansalada, vinagre i sucre. La calor del guarniment fa trontollar les fulles d’espinacs i dóna a l’amanida d’espinacs un sabor dolç i amarg meravellós delicat.\nL’amanida està guarnida amb rodanxes d’ous durs i cansalada esmicolada. Obté una mica de trituració de la ceba vermella i els raves. És una amanida senzilla amb un gran sabor. Consulteu les variacions per a alguns suggeriments i idees de complements.\nquant de temps conserva la quallada de llimona\nFeu aquesta amanida com a plat per dinar o feu-la al costat d'un esdeveniment d'atracades o de cola posterior.\nD’espinacs frescos de 10 a 12 unces (rentats i tallats a trossos de mida de picada)\n1/4 tassa de ceba vermella (picada)\n5 a 6 raves (rodanxes fines)\n2 ous durs (1 picat, 1 llesca)\nDe 2 a 4 llesques de cansalada\n1 a 1 1/2 cullerades de goteres de cansalada\n1 1/2 cullerades de sucre granulat\nPoseu els espinacs preparats en un bol gran. Afegiu cebes i raves.\nRefrigereu l’amanida ben tapada.\nFregiu o la cansalada al microones fins que quedi cruixent; traieu-ne una tovallola de paper i reserveu-la.\nEn un gerro petit o tassa de mesurar, combini els gotets de cansalada amb sucre, vinagre, aigua, sal i pebre. Refrigereu tots els ingredients fins just abans de servir. Quan estigui llest per servir, microones la condimenta a ALT durant 30 a 45 segons, o fins que la barreja bulli. Tireu l'ou picat amb els grells i aboqueu-hi el condiment calent sobre la barreja de greixos; tirar de nou a la lleugera.\nOrganitza l’amanida sobre els plats d’amanides i remena’ls amb unes rodanxes d’ou i cansalada esmicolada.\nrecepta d'olla de galleda de cul de boston\nMarca endavant: Prepareu els espinacs, la ceba i els raves en un recipient per servir; cobrir i refrigerar. Prepareu els ous i la cansalada i refrigereu-los en recipients separats. Prepareu el guarniment i refrigereu-ho. Just abans de servir el temps, tireu l’ou picat amb la barreja d’amanides d’espinacs. Escalfeu el guarniment; escorreu per sobre de l'amanida i tireu-la. Guarniu amb els ous a rodanxes i la cansalada.\nAfegiu aproximadament 1/4 tassa de pinyons, llavors de gira-sol, ametlles tallades torrades o pacanes torrades a l'amanida per obtenir un trosset addicional.\nAfegiu aproximadament 1/4 tassa de panses o nabius secs a l’amanida.\nAfegiu els bolets frescos a rodanxes a l’amanida.\nSi us ho desitgeu, remeneu els raves.\nRecepta de sopa de mandonguilles - Recepta de sopa d’albondigas mexicana\nPollastre cítric mel\nReceptes marines franceses\nCom llegir una recepta de cuina


missatges de felicitació del nadó recent amb imatges adorables - Nena\nEsperem que siguin adorables desitjos del nadó t'ajudarà a acollir els teus propers i estimats nadons. Un nadó és el millor regal per a tots els pares. Amb l’arribada d’un nounat, els pares es veuen superats de felicitat i semblen tenir el regal més gran que mai podrien haver tingut. No hi ha res en tot aquest univers que pugui fer feliços els pares que tenir un nadó. Per tant, heu de transmetre desitjos de felicitació a tots els pares que són els vostres propers i estimats quan donen a llum un fill petit amb una targeta de nounat. Hauríeu d’escriure missatges a la targetes felicitar els pares, així com transmetre bons desitjos al nadó pel seu futur brillant. Felicitar als pares per l’arribada d’un nadó a la família! Envia desitjos càlids per al nou nadó i dutxa’ls amb les teves benediccions. Alguns Missatges únics de felicitació del nadó es mostren a continuació:\nMissatges d’enhorabona per a nadons de cor\nEnhorabona! Ara és el moment de gaudir dels peus petits i de l’olor del nadó. No hi serà per sempre i hauríeu de fer tantes fotos com sigui possible. Voleu perdre un únic preciós moment!\nAquest és un bell moment de la teva vida que mai oblidaràs. El naixement del fill és quelcom que et canvia indefinidament.\nFelicitats per l'arribada del teu nou nadó! Aquesta nova incorporació us portarà un munt de dolents, divertits i dolços records. Valdrà la pena les nits sense dormir. Tot el millor de la vostra família.\nPot ser que sigui el vostre primer fill, però certament no serà el vostre últim. Veig a les teves imatges que això és el que et van fer.\nEspero que tingueu un viatge feliç i saludable per davant de la vostra família. Enhorabona!\nTenir un nou nadó canvia una dona i un marit en una mare i un pare. A mesura que us aventureu en la parentalitat junts, sereu més savis i madurs, mentre trobareu un nou amor profund pel sorprenent nadó que heu produït. Felicitats pel naixement del vostre nadó.\nNo hi ha res més dolç que el somriure d’un nadó. Res més estrany que una rialla del nadó. I, sens dubte, res més penetrant en les orelles que el crit del nadó. Però estic segur que podreu afrontar els aspectes negatius, prou per deixar-vos sorprendre pels positius o fer créixer un nadó. Benvingut al cel més esgotador de la terra. Es diu parentalitat. Enhorabona!\nHi ha alguna cosa sobre els nadons que ens fan somriure i creure en la bona voluntat de tots els humans. Ens sentim càlids i difuminats per tot arreu i comencem a desitjar bons desitjos a tothom. Esperem conèixer aviat el vostre nou nadó.\nQue el vostre nou grup d’alegries porti la felicitat a la vostra vida i ompli un buit al vostre cor. Enorgulleix-te d’estimar i criar el teu petit miracle. Sé que seràs el millor pare que pots ser.\nAprofiteu el temps per gaudir realment de la infància; al cap i a la fi, creixen tan ràpidament. Felicitats per la teva nova vida.\nEn aquest món no hi ha res més dolç que l’olor de l’alè del vostre bebè, les alegres coques i els petons suaus. Felicitats per la vostra alegre manada.\nQuè escriure en una targeta per a nadons\nFelicitats i benvinguts al món de nits sense dormir, dies inquiets i muntanyes de bugaderia. Només recorda: el que no es trenca et farà una persona millor.\nFelicitats per l'arribada del teu doble barril de diversió. Ha estat dos cops beneits amb els seus bessons. Serà la dosi doble de diversió, rialles, amor i bolquers bruts. Gaudeix-ho tot!\nSalutacions a la vostra família en creixement. Esperem celebrar l'arribada del vostre nadó amb vosaltres any rere any.\nVet aquí! Un miracle ha beneït la teva llar. Felicitats pel vostre nou nadó.\nEls bebès són una benedicció, i n’heu rebut. Felicitats per la vostra petita manada d'alegria. Que el Totpoderós faci brillar la seva gràcia a tota la vostra família!\nA la vida, és difícil comptar les benediccions en una sola mà. Avui, heu rebut un dels regals més cobejats i especials que qualsevol pare va poder tenir mai. Desitjo felicitar-los i desitjar-los bé mentre emprenguis aquest meravellós viatge parental.\nQuan va néixer aquell nadó i va respirar el primer alè, no només va donar vida. Va ser la vostra relació també. Ara que hi ha un nadó a la barreja, la vostra vida prendrà una corba completament diferent, canviarà. Per millor. Perquè un bebè, sempre és una benedicció en qualsevol relació. Enhorabona!\nEl naixement d’un nadó aporta una esperança renovada en el futur. Que la vostra família aprofiti per perdurar la felicitat a mesura que abraça la paternitat. Enhorabona!\nEn donar la benvinguda al vostre nou nadó, el meu desig i espero que tots els problemes del món desapareixin cada vegada que us somride.\nEnhorabona! Que Déu et beneeixi, guidi i vetlli per tu, el teu nadó i la teva família!\nHeu arribat. El teu nounat obrirà un món de meravelles i aventures. Serà un món ple de rialles, llàgrimes i amor. Enhorabona i molta sort per aquest nou viatge.\nEnhorabona als orgullosos pares que tenen un nadó tan dolç.\nAquesta és sempre una notícia meravellosa: un nou nadó! Estem entusiasmats i estem molt agraïts que el vostre nou nadó arribi segur i saludable. Orant per alegria, pau i algunes nits tranquil·les per a la vostra família.\nEnhorabona als nous més nous mamàs i papa. Pareix que l'ós de bebè és perfecte!\nSalutacions per al nou conjunt de pares i el seu fill petit. Mentre us fixeu amb els ulls amplis davant el vostre dolç nadó, un recordatori amigable que seguiran uns quants anys de nits despertes. Gaudeix-ne, però avisa’ns si podem ajudar.\nFelicitats per la vostra incorporació més recent. És molt fantàstic quan comenceu a veure parts de vosaltres mateixos. És la recompensa definitiva de la parentalitat.\nBenvingut al món, bebè ______. Saber que molts són estimats.\nExperimentar el naixement d’un nen i veure’l créixer és un dels grans tresors de la vida. Preneu-lo lent; abans de saber-ho, el vostre petit ja no serà tan poc.\nNo hi ha res com l’amor que un pare té pel seu fill. Sabem que sereu els millors pares que aquest nen mai podria desitjar. Felicitats, (noms).\nEsteu tan beneïts per portar un nou nadó al món i no puc esperar per veure la vostra benedicció dolça.\nEnviant oracions més entranyables al Totpoderós perquè la vida d’aquest nadó estigui plena de color i alegria.\nBenvolgut bebè, estigueu preparats per obtenir tot l’amor i mimar dels vostres pares afortunats.\nS'està enviant oceans d'amor i benedicció al nadó.\nDeixa que la vida d’aquest nadó estigui plena de grans èxits i històries d’èxit.\nFeliç aniversari a la teva petita! Sabem que aquest és un moment apassionant per a la vostra família, i esperem que sigui beneït amb anys de felicitat.\nFelicito els pares d’aquest nadó i espero que continuï experimentant aquesta increïble alegria durant els propers anys.\nEsperem que aquest nadó ens faci sentir tots orgullosos d’un dia.\nQue trobeu que la paternitat és una experiència meravellosa i gratificant! Enhorabona!\nImatges amb desitjos bonics del nadó\ncom saber quina forma té la teva cara\nMissatges de felicitació per a nadons\nEstimat bebè, comença a pintar el món amb alegria i felicitat; és la vostra feina.\nEnviant inspiració al nadó per tancar el seu futur.\nA jutjar pels pares, serà un bebè increïble. Enhorabona!\nSé que criar un bebè és més difícil que la majoria de les coses, si no que tot el que ha fet una parella mai. Però la recompensa val la pena. Prepareu-vos per perdre el somni, però guanya felicitat. Enhorabona!\nSé que els vostès estan acostumats a despertar el so del despertador, però ja no en necessitareu! Ja teniu el despertador més bonic que heu fet! Sempre sonarà a temps i també arriba amb les necessitats de canvi de bolquer! Enhorabona!\nEnviant desitjos càlids a la família alegre que va rebre el regal d’un nadó.\nDeixa que el teu nadó tingui una vida meravellosa i beneïda.\nS'està enviant tones d'abraçades i petons al nadó.\nFelicitats més sinceres als nous pares; gaudeix de la criança!\nTots els millors desitjos per a tu i el teu nadó.\nDeixa que el teu nadó et faci sentir orgullós d’ella un dia.\nFeu que el vostre bebè sigui especial i espereu que esdevingui molt especial per al vostre nadó algun dia.\nSobrecarregueu el vostre bé més preuat, el vostre nadó, amb un amor sense fi.\nEnviament de nous somnis al nadó i nous pensaments de noves responsabilitats als nous pares.\nEnhorabona pel vostre membre de la família més recent! Que Déu beneeixi el vostre nadó amb bona sort, salut i riquesa.\nNo us podeu imaginar amb quina rapidesa creixen els nadons, així que assegureu-vos de apreciar cada minut. . Enhorabona!\nDesitjos càlids al nou nadó. Que el vostre petit àngel porti un munt d’amor, alegria i somriures a les vostres vides.\nBenvingut a la paternitat. Els meus millors desitjos són amb vosaltres. Molt d'amor.\nUs desitgem molt bé a vosaltres i al vostre nou àngel. Enhorabona!\nDeixeu al Totpoderós dutxar totes les seves benediccions sobre aquest nadó dotat.\nQue tingueu gust a aquest moment especial i que els plaers de la criança us escalfin el vostre cor i ompliu la vostra vida amb meravellosos records amb el vostre nounat.\nFelicitats a la nova mare i al meu pare per l'arribada del teu petit àngel. Que Déu beneeixi el vostre nadó amb tot el seu amor, cura i felicitat.\nNous pressupostos per a nadons\nestils de barba curta per a homes joves\nestils de cabell facial per a galtes irregulars\ntall de cabell per a cara de diamant masculí\nmissatges d'aniversari sexy\nquin color de sabata va amb tot


Hola, sóc José Antonio Lahuerta, tècnic de prevenció i perit de malalties professionals i d’accidents de treball.\nVisc a Tarragona i la meva zona de treball és Catalunya, encara que sovint em trobo una miqueta més lluny de l’habitual exercint la meva professió.\nTreballo com a tècnic des de fa més de disset anys, actualment en un servei de prevenció de riscos laborals a Tarragona. També col·laboro amb altres professionals vinculats a la seguretat i salut en el treball, i realitzo informes pericials relacionats amb totes les especialitats tècniques de la prevenció, un aspecte de la meva professió que m’entusiasma. A LinkedIn pots trobar la meva informació professional i podràs veure algun dels projectes en els quals he treballat.\nLa meva altra passió és el rugbi, que he practicat activament durant gairebé trenta anys i al qual dedico el meu temps lliure ara com a entrenador, una vegada que l’edat ha aconseguit que pengi (quasi) definitivament les botes.


Bustos va crear una unitat opaca a la Policia Municipal de Sabadell | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nBustos va crear una unitat opaca a la Policia Municipal de Sabadell\nEl nou Ajuntament ha dissolt els grups especials d'informes i antidisturbis\nBarcelona 13 JUL 2015 - 22:48\tCEST\nManuel Bustos, exalcalde socialista de Sabadell. MASSIMILIANO MINOCRI\n“No hi ha registre ni constància sobre què feien”. D'aquesta forma el nou govern de Sabadell (ERC i Crida per Sabadell) admet l'opacitat que envolta la unitat especial d'informes de la Policia Municipal. Fa uns dies el nou equip va anunciar la dissolució dels polèmics grups especials creats durant els mandats de l'exalcalde Manuel Bustos (PSC). A més de l'anterior, s'han suprimit les unitats d'escortes, tir i antidisturbis. Amb aquesta decisió, l’Ajuntament vol “racionalitzar el funcionament de la Policia Municipal i adequar-lo a les tasques de proximitat que són pròpies d'aquest cos”, va assegurar en un comunicat.\nLa unitat d'informes va ser creada el 2006 i tenia tres agents, segons dades de l’Ajuntament, que reportaven informació directament a l'intendent Josep Miquel Duran, imputat en el cas Mercuri de corrupció urbanística i tràfic d'influències a la ciutat, i actualment de baixa. Amb la marxa de Bustos, es va aprovar la creació d'una comissió especial de seguiment de la Policia Local. “La intenció ara és saber què feien”, apunten des del Consistori actual.\nSabadell desmantella la seva policia antidisturbis\nFa uns anys alguns partits de l'oposició denunciaven –encara que sense proves– moviments sospitosos de la policia, com seguiments i espionatge a membres de les formacions polítiques. Però l'existència d'aquesta unitat també ha creat malestar i recels entre els agents, segons apunten fonts del cos. “Es va seguir la línia clientelar típica de Bustos d'agafar la seva gent de confiança i posar-la en llocs estratègics. La unitat d'informes estava desconnectada de la resta del cos, els agents no obeïen a cap superior que no fos Duran, i això provocava un mal clima laboral”, assenyalen des de la Policia Local.\nPel que fa a la resta d'unitats especials, just quan Manuel Bustos va aconseguir la vara d'alcalde el 1999 va crear el grup d'escortes, que va arribar a estar format per quatre agents, dos per al llavors alcalde i dos per al regidor de torn responsable del cos. El març del 2009 es va formar la unitat d'antidisturbis, que va anar creixent fins a arribar a tenir 18 agents, dos caps i un sergent. Els efectius es van reduir a la meitat el març del 2014, després de la dimissió de Bustos pel cas Mercuri. També el març del 2009 va aparèixer la unitat de tir, amb un agent destinat a revisar les armes i a fer de monitor de les pràctiques de tir dels agents.\nL'anterior equip de govern (PSC) no va voler fer declaracions a aquest diari, tot i que l'exregidor responsable de la policia, Cristian Sánchez va assegurar divendres que aquestes unitats eren útils i desenvolupaven una tasca necessària per al cos, segons publica Nació Sabadell.\nEl nou executiu local continua amb el seu objectiu de girar full com més aviat millor amb l'era Bustos. Després d'impulsar la personació de l’Ajuntament com a acusació particular en el cas Mercuri, el nou govern vol desactivar una de les estructures més polèmiques dels mandats anteriors: les unitats especials de la Policia Municipal i posar ordre en un cos també esquitxat per aquesta investigació judicial. De fet, els dos màxims càrrecs de la Policia Local estan imputats en l’esmentat cas Mercuri i tots dos van demanar la baixa mèdica coincidint amb el canvi de govern, motiu pel qual el cos té una nova comandància des de fa pocs dies.\nA més, l’Ajuntament va anunciar que continua amb l'expedient informatiu obert a Duran, implicat en l'última peça del cas Mercuri, en què s'investiga Manuel Bustos i altres càrrecs per no investigar ni denunciar els presumptes suborns que estava rebent un regidor de l’Ajuntament.


A la pell d'en Papell: Pànic autonomista\nAvui ens hem llevat amb una notícia bomba. Tots els mitjans escrits de Catalunya (una dotzena) han publicat el mateix text a les seves editorials. Alguns suggereixen que ha estat una ordre de dalt, cosa impossible, no tots dotze s'hi haurien avingut. Jo crec sincerament que ha estat una decisió de tots entre tots. L'editorial és un escrit més, dels centenars que ja portem, queixant-se de la tardança i la il·legitimitat del Tribunal Constitucional per deliberar sobre els recursos que planen sobre l'estatut, ja retallat al Congrés de Diputats Espanyol, i votat en referèndum pels catalans i catalanes.\nQuè amaga aquesta editorial? Evidentment por. Por que canviïn les coses. Hi ha pànic autonomista, portem anys i panys escoltant que hem de ser calmats, vigilar què fem per no espantar als espanyols, que hem de ser prudents, no demanar massa, que l'entesa amb Espanya és possible, que ho hem de fer bé, que si federalisme... i doncs, què passa quan fem els coses de la manera més democràtica possible? Que ni així funciona. L'Estatut d'Andalusia és una còpia exacte del català, en canvi el PP i els poders fàctics espanyols no han dit ni piu. Les ganes contra l'estatut català evidentment amaguen la catalanofòbia que forma part de l'ADN espanyol. Tot el que fem, per legítim que sigui, és posat en dubte, criticat i atacat.\nL'editorial, doncs, només pretén avisar que si retallen més l'estatut català als catalans i catalanes se'ns inflaran el pebrots (perdoneu l'expressió). El més trist de tot és que ho fan com a advertència per evitar que passi. La por a la fi de l'autonomisme, cada cop més propera, ha mogut els consells redactors dels diaris catalans. El que volen evitar és que acabi passant l'inevitable, que els catalans exercim el dret de decidir i siguem lliures d'una santa vegada.\nJo ja en tinc prou de fer proves a veure si Espanya ens accepta com som. Escolteu, no ens volen com som, no? Doncs au, el divorci i tan amics. És fàcil oi? Doncs pel que sembla no ho és tant, ja que no ens deixen fer aquesta simple pregunta als nostres ciutadans i tenim traves en coses tan senzilles com fer servir taules, cadires o urnes, per posar un exemple proper.\nLa qüestió de tot plegat és senzilla, CAP tribunal pot tombar allò que el poble ha aprovat en referèdum. No hi tenen cap dret. I si ho fan, les resposta ha de ser contundent. No podem acceptar que els il·luminats de llum verda diguin que cal reformar la constitució. S'han begut l'enteniment? No, és part de l'estratègia autonomista, marejar la perdiu fins que es desorienti i vomiti. La resposta contundent és que tots els ciutadans aquest proper dia 13 de desembre votin en massa a les diferents consultes que es fan a tot el país. Aquesta és la resposta més immediata que tenim.\nUn tribunal vol dir-nos si el que vam decidir en referèndum és bo o dolent? Què s'han cegut? Que el retallin i sabran el que és bo.\nTornem a exercir el dret de decidir i votem!\nPublicat per Jordi i Oriol a 15:02\nTotalment d'acord Oriol. Crec que la claves força amb l'anàlisi.\nEstà fet perquè aquells que creuen en l'autonomisme però s'espanten al veure la retallada de l'Estatut pensin "hem de seguir lluitant per salvar l'Estatut". Quan això no és el que toca. Toca dir que la via autonomista no serveix per res, que no la volen ells i ho demostren amb les retallades (per exemple).\nAra toca independència.\n26 de novembre de 2009, a les 18:25


3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33 Fukuoka Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHakata, Fukuoka, Japó - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a 3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33?\nMés informació sobre 3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33\nConvenientment situat a Fukuoka, 3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33 és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. El centre de la ciutat és només a 2 km i l'aeroport és només a 18 minuts. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nShare Japan és ben reconeguda per la seva qualitat de serveis i el seu personal amable, i 3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33 compleix amb aquesta expectativa. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, màquina venedora, timbre/interfòn inalàmbric.\nEntri en una de les 1 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com purificador d'aire, productes de neteja, penjador de roba, mirall, sofà. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, 3-Hakata Luxury 2 Bedroom Japanese Apt - 33 no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (22)Parelles (4)Viatgers en solitari (8)Famílies amb infants petits (2)Famílies amb infants grans (6)Grups (2)\nSepkmin, Corea del Sud


Catalunya: Un ‘no’ als pressupostos antisocials per guanyar el referèndum i construir unitat popular\nNo estem especulant: són les dues lleis que, juntament amb la de transitorietat jurídica, caldrà votar en breu. Si la CUP-CC vota favorablement als pressupostos sense que cap de les seves pretensions substancials s’accepti, algú creu que JxSí cedirà en res sobre aquestes dues normatives fonamentals? Com llançarà una campanya pel referèndum i pel procés constituent trufada de “feminisme”, de “socialisme” i d’”anticapitalisme” mentre vota normes patriarcals i neoliberals? Defensarà un procés constituent exclusivament d’experts o complirà els seus compromisos de procés constituent de base popular? Acceptarà la CUP-CC per construcció d’estructures d’Estat la mera existència de protocols als departaments per si hi ha desconnexió? Complirà la CUP els acords de la seva Assemblea d’Esparreguera amb una denúncia contundent de tots els incompliments de JxSí o cosificarà un Front Patriòtic propi? Com reaccionarà la CUP-CC quan es convoqui el referèndum però no es faci efectiu aquest referèndum o la ruptura? Ja és conscient que no té cap capacitat per si mateixa perquè la legislatura finalitzi?\nLa fi del procés: ara toca guanyar. Pilar Castillejo, exdiputada de la CUP i tinent d’alcaldia a Ripollet per Decidim Ripollet


Opinió amb independència. Divendres, 25 de maig de 2018 12:32 h\n2 de març de 2015 00:00 h\nAfortunadament, molts ho esperàvem frisosos, l’ANC ha engegat novament motors. Falten set mesos per al dia D (sí, Joan, dia D i hora H) i cal activar novament el món sobiranista, després de la destrempada general provocada pel desacord entre els principals actors polítics del procés. És d’una importància cabdal: el paper de l’entitat està cridat a ser (una altra vegada) absolutament clau en els propers mesos. Ho serà, estic convençut, en qualsevol dels possibles escenaris que ens esperen.\n2744 lectures 3 comentaris\nCanet Catalunya Europa Llarena Millo PNB PP Puigdemont Rajoy Rull Sánchez Torra Turull buch canet de mar consellers ernest maragall govern nomenament de consellers ostatges pere aragonès pressupostos quim torra restitució 155


El ple del Parlament aprova amb els vots de CiU, ERC, PSC, ICV-EUiA i CUP demanar el tancament progressiu dels Centres d'Internament d'Estrangers\nLa Cambra insta també a l'Estat a replantejar les repatriacions "perquè no es vulnerin drets humans" i a totes les administracions a prohibir els controls policials basats en el perfil ètnic de les persones\nPP i Ciutadans critiquen que la Càmara es posicioni en relació a competències del Govern central\nArribada d'un dels grups de manifestants al CIE de la Zona Franca / ENRIC CATALÀ\nBarcelona — 23 de julio de 2015 13:47h\nHo va aprovar la comissió parlamentària de Justícia i Drets Humans fa dues setmanes, però aquest cop ha estat tot un ple del Parlament de Catalunya el que ha avalat per majoria la petició al ministeri d'Interior que tanqui els Centres d'Internaments d'Estrangers (CIE). "Els CIE són una anomalia en l'ordenament democràtic del nostre país", proclamen les conclusions aprovades aquest dijous per CiU, ERC, PSC, ICV-EUiA i CUP –PP i Ciutadans hi han votat en contra–, les mateixes formacions que ja van donar el vist plau als treballs de la comissió el dia 2 de juliol.\nEn la seva última sessió de la legislatura, la Cambra catalana ha debatut sobre el model dels CIE, una política, la de l'internament preventiu d'estrangers, "que és contrària al dret i a la seguretat personals", segons constata el document consensuat pels grups, i que és "desproporcionada" en el seu objectiu de regular les migracions. A Catalunya hi ha des de 2006 un Centre d'Internament d'Estrangers, el de la Zona Franca de Barcelona.\nAixí doncs, el Parlament demana al Govern de l'Estat "el tancament progressiu dels CIE", però no només això. Entre altres mesures, també insta a adequar les normes d'actuació en repatriacions "perquè no es vulnerin els drets humans", a prohibir els controls policials basats en el perfil ètnic de les persones, a emprendre reformes en els centres d'acord amb les resolucions judicials –instal·lar banys a les cel·les o garantir tota assistència sanitària–, i a facilitar l'entrada als CIE del Defensor del Poble, diputats i entitats de drets humans a fi de "monitoritzar" el seu funcionament.\nL'objectiu de la comissió era "obrir una reflexió en profunditat sobre la política migratòria i les seves implicacions en els drets de les persones que els pateixen", una política, segons les conclusions, basada en "l'internament i l'expulsió" i que atempta contra "la dignitat de les persones", "el dret a viure en família" i, fins i tot, "el dret a la vida". Això últim es refereix a les morts d'interns com Idrissa Diallo o Aramis Manukyan, defuncions envoltades encara d'incògnites i que constitueixen un altre dels motius que ha alimentat la mobilització contra aquests centres.\n"Avui el Parlament ha estat útil"\n"Aquest Parlament avui ha estat útil", ha celebrat Gemma Calvet, diputada d'ERC, que ha recordat que "tenim uns marcs jurídics –estatals, europeus i internacionals– que ens obliguen a complir els drets humans". "Els CIE no són una presó, però ho semblen, i els interns no han comès cap delicte", ha incidit des de la tribuna Sara Vilà, diputada d'ICV-EUiA, que ha recordat que "això és faltar a la pròpia carta dels drets humans".\nQuim Arrufat ha valorat la votació com "un pas mes contra politica migratoria repressiva" que, segons ha recordat, afecta a tota la Unió Europea. "Avui instem a tancar els CIE, però demà haurem d'instar a acabar amb politiques de control i persecució dels moviments migratoris", ha sentenciat.\nTots els partits han agraït als col·lectius i entitats, com Tanquem els CIE, haver situat la qüestió d'aquests centres en l'agenda política. "La mobilització funciona i aquest n'és un exemple", ha resumit Alba Cuevas, de SOS Racisme, convençuda de que és així com es construeix "una societat més justa i lliure de racisme". S'ha afegit al clima de satisfacció Marc Serra, de Tanquem els CIE, que ha valorat la votació com "una resolució històrica i valuosa, el primer parlament conegut de la UE que es posiciona contra els CIE". "Ens han contactat ja de parlaments de Madrid, País Valencià, Illes Balears o Andalusia per iniciar procediments semblants", ha afegit Serra.\nNomés PP i C's, contraris a la creació de la comissió, han criticat les conclusions, sobretot pel fet que el Parlament faci peticions per les quals no té competències, atès que, en matèria d'estrangeria, qui les té és el Govern central.\n23 de julio de 2015 - 13:47 h\nDetinguts per corrupció tres membres de la família Sumarroca, vinculada a Convergència des de la seva creació


més que màgia - Cooperativa Obrera Tarraconense - Teatre el Magatzem (Tarragona)\n24 24+00:00 febrer 24+00:00 2019 @ 12:00 - 13:00\n« paquito forever\nnit de carnaval amb comparsa “los malotes” i oscárboles »\nAmb Mag Stigman.\nEl Mag Stigman, il·lusionista acompanyat a l’escenari per la seva ajudant, presenta un espectacle visual, entretingut, ple d’efectes màgics i dansa moderna. Els espectadors podran participar al màxim en aquest xou, combinació d’il·lusionisme, ball i malabars, que garanteix bon rotllo i molta diversió per a tota la família.\nStigman, l’únic il·lusionista que fa màgia i balla al mateix temps, farà que la seva companya es quedi surant en l’aire, realitzarà sorprenents efectes de màgia amb foc, manipularà objectes de la vida quotidiana, presentarà el joc més marrà del món, i entre altres, mostrarà sorprenents actes d’escapisme.\nL’espectacle junta la màgia amb les coreografies, fent una proposta dinàmica, divertida i molt colorista. Tot això amb la important participació dels voluntaris que vulguin pujar a l’escenari a col·laborar. En definitiva, molt més que màgia en viu i en directe!\nL’espectacle està dirigit a tots els públics.\nTota la familia que disfruti amb els shows de màgia que són molt més que màgia… màgia visual, acompanyada de músiques i coreografies que us deixarà bocabadats.\n24 24+00:00 febrer 24+00:00 2019\nHivern 2019, Hivern 2019 - Infantil, Temporada 2018/2019\ncooperativaobrera, cultura, infantil, magia, magstigman, stigman, tarragona, teatre, teatreelmagatzem, tgn


Paraules des del silenci | Catalunya Religió\nPer Laia de Ahumada. Gio, 17/11/2011\nEls músics posseeixen silencis que omplen el pentagrama i ajuden a copsar l’harmonia; mantenen els llavis closos, les cordes de l’instrument tensades i només se sent un silenci, vibrant, inquietant, que omple les oïdes més fines d’un so inexistent. Els poetes, en canvi, només tenen paraules i per no escriure silencis s’inventen les paradoxes. El poeta, igual que l’iconògraf, s’ha de buidar per donar cabuda a l’univers.\nPer expressar la quotidianitat tenim paraules i gestos, però per expressar qui som, no en tenim i les hem de buscar, perquè el nostre ésser profund està fet de silenci i no de paraula. Aleshores, ¿com fer-lo paraula sense trair-lo? I ¿com fer del silenci una paraula? La paraula és necessària, però té sentit quan l’expressa i el traeix quan parla de banalitats: «De tota paraula inútil que diguin els homes, en donaran compte» (Mt 12, 36).\nFa 1 any i 31 setmanes que escric en aquest bloc. En començar-lo, esmentava ja la tensió entre el desig de callar i la necessitat d’escriure que acompanya la meva escriptura, que es fa en la mesura que visc. Ara em cal un temps de silenci per saber què he de dir o què he de callar.\nAgraeixo als lectors la lectura fidel i els ressons que m’han arribat. No sé quan de temps seré fora de línia; el bloc segueix obert.\nAcabo amb una frase del místic Miguel de Molinos: «Ni todo está dicho ni todo está escrito, y así habrá siempre que escribir hasta el fin del mundo».


de César De Pablos\t el 4 març 2021\nEntre ‘margaritas’ i ranxeres, l’equip del restaurant Cielito Lindo va celebrar la inauguració d’aquest nou establiment, ubicat a l’avinguda Carlemany, núm. 67, d’Escaldes-Engordany. Els afortunats convidats van degustar un menú especial en el qual van aflorar els peculiars sabors dels diferents estats de la república mexicana.\nMèxic és sinònim de colors, d’alegria i d’una riquesa multicultural que s’extrapola a la seva cuina. Els nachos con guacamole i els tacos són només la punta de l’iceberg, ja que, si quelcom ostenta la gastronomia mexicana, és precisament la varietat de textures, sabors i aromes, heretats al llarg de segles d’història i tradició.\nEl passat 3 de febrer, a la parròquia d’Escaldes-Engordany, el restaurant Cielito Lindo va obrir portes per apropar la veritable essència de la cuina mexicana als visitants i residents al Principat d’Andorra, que ara tindran molt a prop un indret que ret tribut al mezcal, beguda alcohòlica mexicana, elaborada a partir de la planta d’agave, que és mundialment famosa per la seva puresa i inconfusible sabor. Amb més de 30 varietats disponibles, Cielito Lindo recupera aquest baluard de la cultura asteca que, abans era utilitzat com a part de rituals i cerimònies, és en l’actualitat un acompanyant obligatori de les celebracions mexicanes.\nCielito Lindo combina els conceptes de restaurant tradicional 100% mexicà amb el de “mezcaleria”\nEntre els convidats, hi van destacar diferents personalitats, com ara Valeriano Collado i Valeria Bobrovskikh, directors de Somriu Mountain Hotels; Romanela Amato, model i sommelier, i el creador de continguts Esttik, qui ha assolit la fama a través del seu canal de YouTube. Tots plegats, van degustar un exquisit menú, especialment preparat per l’ocasió, que va consistir en tacos de suadero, tacos al pastor –catalogats com a millor plat del món per Taste Atlas–, totopos amb guacamole de la casa, ceviche de peix blanc amb rajas farcides de formatge, panucho de cochinita pibil i margaritas tradicionals al pur estil mexicà.\nLes postres van ser tot un encert! Altres convidats, com ara els xefs Pep Ramos i Ramon Sasplugas, i el sommelier José Antonio Guillermo, també van donar la seva aprovació. I és que, amb el pastís tres leches, el pastís de nous i el sorbet de mango amb xili tajín, ningú es va poder resistir.\nUn tall de cinta amb un convidat de luxe\nÉs ben sabut que el Grup Gastronòmic Gong, encapçalat pel xef Juan Carlos Valladares, és una referència quant a l’enaltiment dels sabors de la cuina mexicana, però durant els darrers anys s’han convertit en ambaixadors de les singularitats i tradicions pròpies d’aquell país llatinoamericà. És per això que, en una ocasió tan especial com l’obertura de Cielito Lindo, no podia faltar una persona molt estimada pels mexicans, com ara l’exfutbolista mexicà Paco Palencia, recordat pel seu pas en el RCD Espanyol, la selecció mexicana i clubs emblemàtics com ara Cruz Azul i Chivas de Guadalajara. El “Gatillero” va ser el protagonista del tall de cinta.\nCielito Lindo | Av. Carlemany, 67. AD700 Escaldes-Engordany · Telèfon: 810 021 · Instagram: @restaurantcielitolindoandorra