Kristel Härma • 11 juuni 2019\nBolti kaasasutaja Martin Villig märkis, et Aafrikas ja Ida-Euroopas on nad näidanud, et suudavad Uberit edestada, nüüd on aga vaja sama tõestada Pariisis ja Londonis. Foto: Andras Kralla/Äripäev\nPärast 2017. aasta septembris esimest korda Londoni turule sisenemist tabas tollast Taxifyd valus hoop: kuna Taxify ei taotlenud ise Londonis tegutsemiseks luba, vaid ostis ära ettevõtte, kellel oli juba luba olemas, keelati neil Londonis tegutseda. Nüüd, poolteist aastat hiljem, nad selle loa siiski said.\n"Me ei ole neid kulusid kokku löönud, aga need on kindlasti märkimisväärsed summad. Meie ettevõtte ajaloos kindlasti kõige kallim uue linna avamine,“ nentis Bolti kaasasutaja Martin Villig. Loa saamiseks kulunud poolteist aastat tähendas nii kohalike kui ka Bolti enda spetsialistide tööd taotluste kirjutamisel ja protsesside edasiviimisel. "Nüüd siis lõpuks regulaator hindas, et me võiks olla sobivad ka Londonis konkurentsi pakkuma.“\nVillig märkis, et London on Euroopas võib-olla üldse ainuke linn, kus reguleeritakse platvorme, mitte autojuhtide dokumente ja litsentse, nagu teistes linnades.\nOlukorra tegi Bolti jaoks veelgi raskemaks see, et loa taotlemise ajal muutus regulatsioon Suurbritannias palju keerulisemaks ja teenuse operaatoritelt nõutakse nüüd rohkem. Nii on ka Boltil Londonis näiteks nõutav paanikanupp, mida saab hädaolukorras kasutada nii juht kui ka klient, et luua ühendus Londoni politseiga. Lisaks on neil seal telefoni teel 24tunnine klienditugi ning nõuetekohane õnnetustest teavitamise süsteem.\nUberi 15 kuu pikkune litsents Londonis tegutsemiseks saab läbi kolme kuu pärast.\nNõudmisi tuli litsentsi taotlemise ajal pidevalt juurde\n"Ma arvan, et kui nüüd täna hakata litsentsi taotlema, saaks võib-olla kiiremini,“ tõdes Villig ja märkis, et nende loa taotlemise ajal käis regulaatoril vaidlus Uberiga, millest tuli ka regulatsioonide täiendamine, mis võttis kõik aega. "Kiiresti kasvava ettevõtte jaoks on poolteist aastat väga-väga pikk aeg, nii et meie ootused olid muidugi palju varem turule tulla ja konkurentsi pakkuda,“ tõdes ta.\nKui varem anti Londonis välja viieaastast sõitjate veo litsentsi, siis nüüd on see nii Uberile kui ka Boltile antud 15 kuuks ehk regulaator hakkab sagedamini üle vaatama, kas kõik vastab nõuetele.\nLondoni turg on Bolti jaoks väga oluline, kuna see on Uberi suurim turg Euroopas ning ka üks väheseid turge, kus Uber on kasumlik. Kas see võiks nüüd muutuda? "Eks kindlasti, kui konkurents tiheneb, siis nad peavad ilmselt oma vahendustasud ja muud asjad üle vaatama. Kui konkurents tiheneb, peab ettevõte suutma sellega kuidagi toime tulla,“ arvas Villig.\nVillig tõdes, et kui Bolti eesmärk on kasvada Euroopas turuliidriks, peavad nad olema Londonis ja Pariisis kohal, ning loodetavasti õnnestub mingil hetkel seal ka turuliidriks kasvada. "Seetõttu on see meie jaoks kindlasti märgilise tähtsusega, et me saame seal uuesti teenuse avada. Ei saa alahinnata seda võimalust. Ka äriline potentsiaal on seal väga suur: Londoni sõitude käive võib olla suurem kui mitme riigi käive kokku.“\nEesmärk võtta alustuseks 25–30 protsenti turust\nAastast käibeprognoosi Bolt ei avalda, kuid kogu aastane Londoni sõitude maht on tema sõnul miljardites naeltes. "Meie esimene eesmärk on saada 25–30protsendiline turuosa, mis on juba päris korralik, ja siis sealt edasi kasvada. See on tõesti väga suur turg ja ei saa oodata, et muutused oleksid väga kiired, aga ma arvan, et aastate peale on meie visioon ja eesmärk kindlad,“ avaldas Villig julged plaanid.\nLondoni olulisus lisaks Pariisile seisneb Villigu sõnul ka selles, et Londonis on juhtide arv oluliselt suurem ning Pariisis on piiratud see, kui palju võib aastas uusi juhte sõidujagamisse juurde tulla.\nKui vaadata Londoni turu avamiseks tehtud suuri kulusid, kaoks Boltil justkui madalate kulude eelis Uberi ees. Villig rõhutas aga, et pikemas perspektiivis tasub see kulutus ära. "Kui meie strateegia töötab, siis on seal turul loodetavasti võimalik teenida ja see kompenseerib seda. Muidu on Euroopat keeruline võita, kui ei ole kohal Londonis või Pariisis.“\nTäna alustab Bolt mitme tuhande juhiga. Ehkki huvi on tundnud umbkaudu 20 000 inimest, tuleb kõigi nende dokumendid üle kontrollida. Sõitjaid meelitab Bolt prooviperioodil 50% soodustusega ning ka hiljem katsuvad nad pakkuda Uberist madalamat hinda. "Üldiselt näitab meie hinnavõrdlus ka muudes linnades, et kuna meie komisjonitasu on madalam, siis see soodustus jaguneb pooleks: osa saavad sõitjad ehk sõit on odavam ja samal ajal juhid teenivad rohkem. Meie suudame madalama komisjonitasuga efektiivsemalt opereerida.“\nVillig märkis, et Aafrikas ja Ida-Euroopas on nad näidanud, et nad suudavad Uberit paljudel turgudel võita, nüüd on nad aga liikunud järjest rohkem Kesk-Euroopasse. "Pariis ja London ongi veel peamised suured linnad, kus me peame Uberiga kõvasti konkureerima selleks, et turgu võita.“\nVastab Martin Villig\nMillise hinnangu annate Uberi aktsiale?\nMa ei ole iga päev jälginud, aga viimasel ajal tundub, et Uberi aktsia on uuesti taastunud. Nii et pikemas perspektiivis ma usun, et see on ärivaldkond, mis on väga suur. Linnatranspordis leidub kümneid triljoneid dollareid ehk siin tegelikult kasvuruumi on.\nJärjest rohkem inimesi on vahetamas eraautosid tellitava transpordi vastu ja trendid on ka selles suunas, et tulevikus hakatakse integreerima ühistransporti. See, kus me täna oleme, on pigem kasvu algus. Ma usun, et kõigil on kasvuruumi. Ma usun, et sõltub natuke majanduskeskkonnast, kuidas investorid midagi hindavad, aga ma usun, et pikas perspektiivis on tegelikult ilmselt kõikidel platvormidel kasvuruumi.\nKas te ise ei investeerinud Uberisse?\nMa ei ole ise, jah, Uberi aktsiaid ostnud. Pigem panen oma panuse, et Boltil hästi läheks.\nAnalüütikud: Uber näitab piisavalt kasumipotentsiaali\nTaxify ootab endiselt Londonis tegevusluba\nTaxify läheb Londonisse


Rännud siin ja seal pool sood: April 2020\nSEIKLUS INDIAS 2020 - KOROONA ERI\nIndia Vabariik (hindi keeles Bhārat Gaṇarājya)\nIseseisvus – 15.08.1947\nPindala – 3,28 miljonit km²\nRahvaarv – 1,35 miljardit inimest\nPealinn – alates 1911 New Delhi\nReligioon – hinduism (79%), islam (14 %)\nRahaühik – ruupia (1 euro = 81 ruupiat)\n"Aastas on kaks päeva, kus me ei saa teha midagi: eile ja homme!" (Mahatma Gandhi)\n2017. aastal võtsin julguse kokku ja panin ennast kirja seiklusturismiga tegeleva ettevõtte Andmoments korraldatavale rattamatkale Nepalis. Sellelt matkalt sain kamaluga ülivingeid mälestusi ja kogemusi, aga ka enesekindlust, et saan minagi mägismaal sõidetud küll. Raske on, aga mõnus ka. Nepali lendasin tookord vahemaandumisega New Delhis Indira Gandhi nimelisel lennuväljal. Lennujaam on seal muidugi pirakas ja selle teenindajad häid mälestusi esimesel korral ei jätnud. Mõni seltsimees meenutas oma käitumisega pigem lipsuga ahvi, kuigi see oleks tüübile pigem kompliment ilmselt, sest ahvid on Indias pühad loomad, nagu lehmadki. Lubasin endale pärast seda, et New Delhi lennujaama mina enam oma jalga ei tõsta.\nOmeti läks teisiti ja see on järjekordne tõestus, et ära never ütle never. Käesoleva aasta alguses kutsusid Nepali matkakaaslased mind ootamatult osalema rattamatkal Nepali naabruses asuvas piirkonnas Kirde-Indias, Sikkimi osariigis. Sikkimi osariiki sisenemiseks on muuseas vaja lisaks India viisale ka eriluba. Lähtudes eelmise matka mälestustest võis oodata päikeselisi mägiseid matkapäevi heas seltskonnas. Lisaks pakkus suurt huvi India väikseim osariik Sikkim ise ka, mis oli varem hoopis iseseisev kuningriik, kuid 1975. aastal astus India osariikide rahuarmastava kollektiivi liikmeks. See oli aasta, mil juhtus teisigi olulisi sündmusi – näiteks suri meie male suurmeister Paul Keres ja sündis… noh, sündisin mina, kibe tõde, läks elu edasi me maal 😊\nJõudsin Sikkimi piirkonna kohta juba välja mõelda ka hellitusnime – Sikimikimaa. Sanskriti ehk vanaindia keeles tähendab Sikkim „õnnelikku maad“, nii et tõotas palju head see matk. Ja siis tuli nagu välk selgest (ok, võib-olla mitte päris selgest, aga poolpilvisest) taevast uudis, et seoses kurikuulsa koroonaviiruse kiire levimisega on Sikkimi osariigi valitsus keelanud alates 5. märtsist välismaalastel osariiki sisenemise. Seega ei olnud meil nüüd ühtäkki võimalik sinna piirkonda enam matkama minna ja eriluba selleks kohalikul reisikorraldajal ei õnnestunud saada. Matk aga õnneks päris ära ei jäänud ja meile leiti teised rajad, kus rattaga ringi sõita. Kui aus olla, siis ei tekkinud sel ajal kordagi sellist mõtet, et äkki oleks mõistlik matk üldse ära jätta, sest olukord koroonaga ei olnud siis veel üldsegi nii hull. Sikkimi asemel saime nüüd reisida hoopis teise piirkonda, Põhja-Indias asuvatesse Pandžabi (Punjab) ja Himachal Pradeshi osariikidesse. Aga ka uus marsruut hõlmas väntamist Himaalajas, nii et häda polnud veel midagi.\n10. – 11. märts – seikluse algus\nAlles paar kuud tagasi tehtud otsus reisil/matkal osalemise kohta saigi üsna pea tõeks. 10. märtsi õhtul pärast tööpäeva lõppu võtsin taksoga suuna lennujaama, et jõuda kell kuus väljuvale lennule Varssavisse. Varssavist viis Poola Õhk ehk LOT mind juba suviselt sooja Delhisse. Andmoments reiside eripära on see, et igaüks peab seikluse alguskohta sihtriigis ise jõudma, seepärast nüüd ka üksinda selle tee ette võtsin. Delhis maandus lennuk kella 11 paiku hommikul ehk tund aega plaanitust hiljem. Varssavis istusime lihtsalt tund aega lennuki peal ja vaatasime lakke. Meeskonnale ei paistnud õhkutõusmisega erilist kiiret olema. Kui küsisin stjuardessilt, et milles probleem, siis vastas ta, et kogu pagas pole veel lennukisse jõudnud. Ei tea, kui palju aega neil selleks siis vaja on. Aga Delhi lennujaamas läksid kõik protseduurid (tervisekontroll ja ankeedi täitmine, viisakontroll ning pagasi kättesaamine) üllatavalt kiiresti ja 45 minutit pärast õhulaeva maandumist olin juba mulle lennujaama vastu tulnud kohaliku džentelmeni juhatusel teel takso poole. Enne taksosse istumist riputati mulle kaela oranžidest peiulilledest punutud pärg ja öeldi "tere tulemast Indiasse!". Lõhnas see kaelas päris tugevalt kolmveerand tundi kestnud sõidul hotelli. Hotellis aga ootasid mind juba ees Nepali matkast tuttavad Anu ja Margus alias Mäx. Mäx oli ühtlasi meie karjatamise eest vastutav isik. Matka ametlik algus oli plaanitud järgmisele päevale, nii et see esimene päev oli puhtalt meie enda sisustada.\nNew Delhis hakkas mulle esimese asjana silma lõunamaale omane hullumeelne liiklus, mis on nagu kirsiks tordil muidugi vasakpoolne. Päris tõsiselt häiriv oli see kohutav lärm tänaval, kõik signaalitavad nagu viimsepäeva laupäev oleks kätte jõudnud, olgu sel tuututamisel mingi mõte ka või mitte. Loomulikul on seal liikvel palju kolmerattalisi veoteenust osutavaid ettevõtjaid oma rikšadel, nii kondimootori toel kui päris mootori jõul liikuvad. Väga palju on linnapildis näha ka hulkuvaid koeri, kes igal pool külitamas päikese käest varju otsides. Energiasäästlik eluviis on ilmselt Indiasse jõudnud! Muidugi oli väljaspool pealinna näha ka hulgaliselt pühasid lehmi stoilise rahuga ringi kooserdamas. Ühed söövad rohtu, kust leiavad, teised tuhnivad prügi hulgast, mida kätte saavad, kolmandad jalutavad niisama tee peal. Härjarakendki ei jäänud nägemata esimesel päeval keset New Delhit.\nSellega on pisut segased lood. India pealinnaks on New Delhi, mis on Delhi linna osa. Samas on seal ka samanimeline liiduterritoorium. Kui Delhi liiduterritooriumil elab kokku pea 18 miljonit inimest, siis Delhis sellest ligi 12 miljonit ja pealinnas New Delhis vaid alla 260 000. Ehk New Delhi on nagu linn Delhi linna sees. Umbes nagu Mustamäe oleks meil Eesti pealinn.\nDelhi on teadaolevalt olnud üks reostunuma õhuga linnu. Linna ülemkohus on aga kehtestanud ühistranspordile (bussid, autorikšad, metroo) vesinikkütuse kasutamise kohustuse, mis peab vähendama õhureostust. Kasutatav kütus on ka põhjus, miks tavatakso on Uberist kordades kallim.\nIndia ja koroonaviirus\nKoroonaviirusest tuleb käesolevas kirjatükis loomulikult veel palju juttu, aga Indias üldiselt sellega seoses mingit lamenti keegi ei löönud, vähemalt linnapildis ei torganud midagi erilist silma. Ainult poliitikud muutusid üha aktiivsemaks meie sealviibimise ajal, sest osariike hakati riburadapidi kinni panema (nagu Sikkim juba varem oli jõudnud teha). Siiski oli Indias (ja on ka praegu) ametlikel andmetel nakatunute ja COVID-19 haiguse tõttu surnute arv üsna tagasihoidlik, arvestades nende rahvaarvu, eriti suurlinnades rahvastiku tihedust ja mitte just parimal tasemel hügieeni.\nKogu selle jutu peale tuleb aga nüüd hiljem tagantjärgi tõdeda, et India valitsus võttis kasutusele eriti radikaalsed inimhulkade isoleerimise meetmed ja keelas inimestel üldse kodust väljuda 21 päeva kestel. See põhjustas paraja kaose nagu oli Eestis mõned päevad tagasi, kus poode tühjendati massiivselt kõigest.\nNiisiis, on aeg asuda asja juurde. Tšekkisin ennast hotelli Jivitesh sisse, et seejärel minna koos kamraadidega linnaga tutvust sobitama. Hotellist õnnestus meil saada erakordselt soodne pakkumine – auto koos autojuhiga anti terveks päevaks meie kasutusse. Juht viis meid kuhu soovisime ja ootas, kuni vaatamisväärsusega tutvusime. Maksma läks see meile kambapeale vaid 3000 ruupiat ehk ca 12 eurot näkku. Sohver oli ise ka aldis pakkuma meile kohti, kuhu tasub minna.\nIndias tahab kohalik turistilt igal sammul võimalikult palju raha välja meelitada. Iseenesest aktsepteeritav on aga see, et nendes kohtades, kus pileti eest sisse saab, küsitakse kohalikult elanikult 30 ruupiat, aga välisturistilt 500 (0,3 € vs 6 €). Olen nõus kohalikku kultuuri selle mõne euroga toetama küll.\nEsimesed vaatamisväärsused olid siiski tasuta. Kõigepealt viis sohver meid omapärase hoone juurde, kuhu ise poleks kindlasti osanud minna – Agrasen ki Baoli. 60 meetrit pikk ja 15 meetrit lai kaevu eesmärki täitev mitmekorruseline ehitis (treppkaev), kus vesi tõsteti härga ja ratast kasutades korruse kaupa üles. Päris huvitav süsteem. Nagu näha, siis käivad inimesed seal praegu niisama astumas, istumas ja käest kinni hoidmas.\nJärgmisena viis autojuht meid kunagise mogulite imperaatori Humayuni hauakambrit vaatama, mis on ümbritsetud kauni aia ja erinevate suurejooneliste hoonetega. Sissepääsu juures oli kohati isegi raske astuda, ilma et oleks mõnele lamavale koerarakatsile peale astunud. Ilma pingutamata lugesin neid aelemas seal tükki 15. Tegemist oli suurepärase kohaga, kus oli väga mõnus rahulikult jalutada ja imetleda sajandite tagust meistritööd. Hauakambri laskis härra auks ehitada tema lesk 14 aastat pärast mehe surma, aastail 1569-1570. Hiljem maeti sinna teisigi pereliikmeid ja nüüd on seal üle 150 haua. Kohta nimetatakse seetõttu tabavalt ka mogulite dünastia nekropoliks. Muuseas, ehitis inspireeris hiljem muuhulgas ka tänapäeval üheks india sümboliks oleva Taj Mahali ehitamisel sajandijagu hiljem.\nPärast kogu selle kompleksi nautimist sõidutati meid suure betoonist ehitatud ja marmoriga kaetud lootoseõie kujulise templi juurde, mida ümbritses tohutu ala ilutaimede ja põõsastega. Seda mürakat nimetataksegi Lootose templiks. India rahvuslille tiitlit kandva valge lootose õis on vaimse ja hingelise rahu sümbol.\nKuigi selle 34 meetrit kõrge ehitise näol on tegu bahai usuliste (hinduismist eraldiseisev religioon) jumalateenistuse majaga, siis on see koht mõeldud siiski kõigile, religioonist olenemata. Päikeseenergiat kasutavasse templisse seekord inimesi ei lubatud, aga ümber templi kõndisid meeletud rahvahordid, kellest enamus ka endast ja kivilillest selfisid tegi. Väidetavalt külastab seda Lootose templit aastas isegi rohkem inimesi kui Taj Mahali.\nEnne kui oma päevasele Delfi tuurile punkti panime, vaatasime eemalt veel omapärast punasest liivakivist 73 meetrit kõrget „torni“, mis kannab nime Qutub Minar. Sisse ei hakanud enam minema, aga tegu on eriti kõrge minaretiga. Ühtlasi nimetatakse seda ka võidutorniks, sest püstitati see moslemite poolt pärast võitu hindude üle 12-13. sajandil.\nSõites niimoodi mööda Delhit ringi, erinevates piirkondades nägime, kui mitmekihiline ja eripalgeline on see suur linn. Kohati väga korralik ja isegi üllatavalt puhas, samas täielik agul, kus teeäärne täis vastu aeda kinnitatud koormakilesid, mille all inimesed hulgakesi elavad ja tee ääres kerjavad.\nPäeva lõpetasime õhtusöögiga mitmekorruselise meelehutus- ja söögikoha Social katusekorrusel. Teisele korrusele oli millegipärast pandud eraldi nimi Antisocial. Ei tea, kas seal saab vaikuses ja rahus einestada. Saime kokku algselt samuti matkale tulema pidanud Dianaga, kes aga sihtkoha muutuse tõttu sellest loobus. Ta elab ise Delhis ja töötab Eesti saatkonnas. Lisaks Dianale oli viimasel minutil reisist loobunud veel kaks reisiselli, nii et seekord kujunes matkaseltskond üsna õhukeseks – 6 inimest + kohalik giid. Õhtune istumine oli igati tore ja meeleolukas seal katusel, kuni väike vihmahoog sundis hotelli ära minema ning päevale lõpliku joone alla tõmbama.\nSiinkohal tahaksin küll veel lisada, et ma pole kunagi aasia köögi suur austaja olnud, aga india söögid olid sel õhtul ja ka edaspidi tõesti head. Eriti üllatav oli minu jaoks see, et ka taimetoit võib täitsa maitsev olla😊\n12. märts – matka ametliku osa algus\n„Enda vihast kinni hoida on nagu hoida kuuma sütt, et sellega kedagi visata - põletada saad ikka sina“ (Mahatma Gandhi)\nHommikul saabusid hotelli ka kolm ülejäänud vanderselli – Merike, Priit ja Kristjan. Mõne aja pärast kohtusime ka oma kohaliku giidiga, kes järgnevad päevad meile teed hakkas juhatama. Tema nimi on Tapesh. Tutvusringis Tapesh hääldas Kristjani nime meie reisi sihtkohta arvestades tabavalt – Krišna, kes on ühtlasi üks paljudest hinduistlikest jumalustest. Tapesh ristiti omakorda koheselt ümber, et tema nime lihtsam meeles oleks pidada. Nii sai Tapeshist mõneks ajaks Mart. Hiljem selgus, et Mart sai teada, et ta meie gruppi juhtima peab hakkama, alles paar päeva enne matka algust. Algselt pidime ju hoopistükis Sikkimis seiklema ja sel juhul oleks meid keegi teine juhtinud ja juhatanud. Nii et tänud tulemast ja olemast meiega, Tapesh-Mart.\nEsimeseks päevaks nägi ajakava ette väikest ekskursiooni New Delhis ja Old Delhis. Külastasime India üht suurimat mošeed Jama Masjid, mis rajatud 1656. aastal.\nPäris uhke ehitis on, aga ise ma sinna sisse ei läinudki. Selleks oleks pidanud oma lühikestele pükstele mingi kohaliku ürbi ümber tõmbama, sest sisse ei lubata sinna mehi lühikestes pükstes ja naistel ei tohi üldse midagi paljastatud olla, sh pea. Imetlesin hoonet väljastpoolt. Ühtlasi pidasin maha pika ja huvitava vestluse Mardiga, seda nii India poliitilisest süsteemist, Euroopa Liidust, eesti majandusest (millega jäin pisut hätta), reisimisest ja loomulikult ka sellest kurjast viirusest, mis liikvel on. Indiat see veel suures mahus kimbutama polnud jõudnud ja Mardi arvates oli põhjus selles, et nemad söövad värsket sööki (suuresti taimetoitu) ja seal on soe kliima. Mine võta kinni. Ka Eestis oli meie reisi alguseks nakatunud vaid kaks inimest.\nPärast mošeed läksime vaatama kohta, kus India suurkuju Mahatma Gandhi põrm kunagi tuhastati. India poliitik ja filosoof Mahatma Gandhi (ehk Mohandas Karamchand Gandhi) on vägivallatu vabadusvõitluse sümbol, kes viis India ka iseseisvusele Briti Impeeriumi võimu alt 1947. aastal. Mahatma Gandhi tapeti hindu äärmuslase poolt 1948. aastal, sest süüdistasid teda liigses moslemimeelsuses. Tema sünnipäev 2. oktoober on kuulutatud rahvusvaheliseks vägivallatuse päevaks. Väga meeldiv ja rahulik oli see koht, kus inimesed käivad oma palveid lugemas. Hoopis erinev eile külastatud Lootose templist, mis oli nagu sipelgapesa.\nMahatma Gandhi tuhastamispaika külastavad paljud hindud. Gandhi tuhk paigutati erinevate pühapaikade juurde.\nPärast väikest jäätiseampsu istusime tagasi bussi ja tegime veel väikse tiiru mööda linna, näidati ära ümar parlamendihoone ja ka teisi valitsusasutusi. Lisaks sõitsime mööda veel ühest olulisest ehitisest – India värav (Indian Gate), mis meenutab triumfikaart.\nSee on püstitatud 1921. aastal kümnete tuhandete india sõdurite mälestuseks, kes sõdisid ja langesid Briti armee ridades I Maailmasõjas ja 3. Inglise-Afgaani sõjas. Aga need tohutud pargid ja rohealad, mis selliseid monumente ümbritsevad on omaette muljetavaldavad. Lisaks saime vaadata argipäeva New Delhi liikluses.\nPärast ringsõitu ootas meid mõnus külm õlu ühes nooblis puhvetis. Oli aeg jalga ja tagumikku puhata ning mekkida head Jäälinnu humalanektarit, mida tuntakse ka Kingfisheri nime all.\nÜhtlasi vestis Mart meile jutu jätkuks pikalt hindude pulmakommetest. Oli ta ju hiljuti isegi pulmad maha pidanud. Ja seal on mida rääkida ja kuulata, sest erinevad pulmarituaalid kestavad neil 7 päeva ja külalisi võib tulla isegi kuni 2000. Võib arvata muidugi, et säärast pulma ei saa teps mitte kõik hindud endale lubada. Kuigi kinni maksavad selle pulma nii pruudi kui peigmehe perekonnad ja see ei jää ainult pruutpaari enda kanda. Väga põnev oli kuulata. Tavaliselt käib sealkandis pruutpaari kokku sobitamine vanemate algatusel, kes viivad noored pärast usinat eeltööd kokku ja annavad algatuseks lühikese aja kohtumiseks ja tutvumiseks, et vaadata, kas võib asja saada.\n13. märts – Delhist Amritsari\n13 ja reede algas varakult – äratus kell 5.30, et jõuda 7.30 väljuva rongi peale. Kurikuulus India raudtee ootas avastamist. Rong viis meid sikhide linna Amritsari, Pandžabi osariigis.\nNatuke lähemalt ka Pandžabist, sikhidest ja nende tähtsamast linnast Amritsarist. Sikhid väärivad küll pisukest tutvustamist.\nCa 50 000 km² alal elab 27,7 miljonit inimest, kellest 58 % sikhid ja 39 % hindud. Kõneldakse seal ametlikult pandžabi keelt. Pandžab või Punjab tähendab pärsia keeles 5 jõge. Sel lihtsal põhjusel, et osariik asubki viie jõe vahel, mis Himaalaja mäestikust alla voolab.\nSikhid tunduvad olevat üks põnev rahvas. Nad on ajalooliselt olnud sõdalased, kelle eesmärgiks on õiglane elukorraldus. Kusjuures nad peavad ka tänapäeval ennast väidetavalt sõdalasteks või vähemalt nende järeltulijateks. Sikh tähendab pandžabi keeles õppijat, kes usub vastavalt pühakirjale ainujumalasse, kümne guru õpetusse ning kes käib ainujumala õpetust ilmutavate gurude (vaimutarkuste edasiandjad ja kogukonna juhid) näidatud teed. Sikhide kõige püham koht maailmas on Amritsaris asuv ja üldse sikhismi sümboliks olev Kuldne Tempel, mille külastamine ka meil ees seisis.\nSikhe on kerge ära tunda, sest sikhi mehed kannavad peas turbanit, selle all on aga juuksed, mida traditsiooniliselt sikhi mehed kunagi ei lõika. Juuksed annavad elujõu ja turban peaks sümboliseerima hingepuhtust. Sikhism on välja arenenud hinduismist ja islamist ning on täna suuruselt viies religioon maailmas. Nad eemaldusid hinduismist, sest neile ei meeldinud kummardada nii palju erinevaid jumalaid, samuti ei olnud neile vastuvõetav Indias levinud kastisüsteem, kus inimese tegevusala ei ole sageli vastavuses tema võimetega. Sikhe arvatakse olevat maailmas umbes 25 miljonit, neist Indias elab ca 20 miljonit.\nSikhide jaoks on 5 olulist ususümbolit (pandžabi keeles algavad need kõik „k“ tähega) - puutumatud juuksed (kesh), raudne käevõru (kara), vööl olev mõõk (kirpan), puuvillased põlvpüksid (kachera) ning väike puidust kamm juustes (kanga).\nAga tagasi meie sündmuste juurde. Niisiis rongis möödusid tunnid. Delhist väljudes saime aknast näha juba hoopis teistsugust Indiat – lõppematud prügimäed, prügi sees ringi patseerivad koerad, kitsed ja lehmad, räiged hurtsikud, mis vaevu püsti püsivad. Rong tuhises lisaks tavapärastele linna moodi linnadele mööda ka tõelistest slummidest. Inimesed sellistes „magalarajoonides“ on sama armetud kui nende eluasemed. Lebavad koos elukatega kõikjal. Vahepeal läbis rong linna nimega Jalandar, kus asub eestlastele naljaka nimega paik, mis tagasihoidlikumad ehk punastama paneb – Niku park.\nIndia Raudtees töötab muide rohkem inimesi kui Eestis on elanikke – ca 1,4 miljonit. India raudteest oleme ju nii mõndagi kuulnud ja pilte näinud, sestap oli rongisõit üllatavalt inimlik ja rong polnud sugugi inimesi pilgeni täis pressitud. Isegi süüa ja juua tassiti nina ette. Pea 7 tundi kestnud rongisõit viis meid niisiis Pakistani piiri lähistel asuvasse 1,1 miljoni elanikuga Amritsari, mis on peamiselt asustatud sikhidega.\nRongis polegi nii kitsas\nPrivet, Amritsar! Prekrasnõi gorod!\nRaudteejaama juures taksod juba ootavad\nAmritsaris viis suur juht ja õpetaja Mart meid kõigepealt kohalikku söögikohta einestama. Kohta, kus just kohalikud söömas käivad ja kus ühtegi turisti peale meie näha polnud. Ukse ees saime käed pestud ja laua taha. Söök oli tõesti hea ja ehe, ei oska seda õieti kirjeldadagi. Ülepanni valge leib (hindi keeles roti) ja kõrvale pisut vürtsikas soum. Peale sai limpsida jogurti ja kohupiima vahepealset kraami, mis oli samuti igati maitsev ning tasalülitas veidi teravat maitset suus.\nJätku leiba ehk rotit!\nSee on näritud roti\nPärast sööki viisime oma kodinad hotelli ära, seadsime end sisse, et siis juba kauaoodatud Kuldset Templit kaema minna.\nKuldne Tempel aastast 1589 (Harmandir Sahib = Jumala asukoht).\nTemplisse minekuks saime ka mitusada meetrit jalutada läbi Amritsari tänavate, kus igal sammul keegi midagi müüa pakkus.\nTeel templisse (Amritsar)\nSiseneda tohib templi kompleksi territooriumile ainult kaetud peaga ja paljajalu. Külalised saavad jalanõud enne väravat „kingahoidu“ anda, samuti jagatakse nii meestele kui naistele peakatteks rätte. Tempel asub keset roheka veega tiiki, mille puhastamine on automatiseeritud, selles elavad oma püha ja puutumatut elu ka päris pirakad kalad. Amritsar (Amrit Sar) ise tähendabki tõlkes „nektari tiiki“.\nNagu eelpool juba öeldud, on Kuldne Tempel sikhide jaoks kõige püham koht üldse. Ainult ööseks peatub seal pühakirja ettelugemine palvuste saatel. Et palvetama jõuda peab sikh end tiigi püha veega puhastama ja seejärel ootama tohutus järjekorras, mida templi sissepääsu ees näha oli. Puhastamine näeb välja nii, et nad võtavad peaaegu paljaks ennast (strateegiline koht jääb kaetuks siiski ja turban pähe) ja astuvad tiiki sisse ning uhavad endale kätega vett peale.\nNeed odamehed juuresoleval pildil on oma elu pühendanud usule ja Templis teenimisele. Muud elu neil ei ole. Sinised "ürbid" ongi nende pühameeste äratuntavaks tunnuseks, lisaks kannavad templi territooriumil sikhi sõdalasele omaseid relvi - odasid. Ilmselt pigem sümboolselt.\nFoto autor: Grenade Singh\nKuldne Tempel - kullapoleerijad on tööhoos\n"Abihooned" - keskmine seal torni all on söökla\nNagu kalad vees\nTagareas Anu, Krišna, Priit, Merike ja mina, ees Mart ja Mäx\nAlati rõõmsameelne ja tore matkakaaslane Merike\n780 kg kulda on selle maja külge pandud\nTuhanded vabatahtlikud annavad templis oma vaba aega teiste teenimiseks (Mardi sõnul umbes 1000 inimest iga päev). Päevas antavat seal tasuta süüa (taimetoitu) ligi 100 000 inimesele (ma ei küsinud, et kas nad loetakse ninapidi üles kõik) ja selleks on seal suisa 4-korruseline hoone suurte lagedate saalidega, kus istutakse söömiseks põrandal. Lisaks söögisaalidele on ka abiruumid, kus Sikhid käivad vabatahtlikuna köögitoimkonnas nii söögi valmistamisel kui pärast nõude pesemisel. Õnnestus seda protsessi ka näha ja tõesti väga palju inimesi toimetab seal, sama palju ootab oma järjekorda, et ka oma panus anda.\nKõik protsess on paika pandud, mis järjekorras seal toimetatakse. Kusjuures giidi sõnade järgi ka paljud rikkad käivad seal vabatahtlikuna abiks, et neile osaks saanud õnne eest midagi ühiskonnale tagasi anda (a la parema käega saad endale, vasakuga annad vastu).\nOluline on ka see, et palverändurid võivad seal igal ajal istuda ja mõelda oma mõtteid, palvetada või mis nad parajasti tahavad. Ja nad ongi seal pikka aega varjus istumas ja magamas.\nVanad sikhid templi väravas\nÜks ajalooline seik ka vahele seoses Amritsari ja Kuldse Templiga. Nimelt otsustas 1982. aastal keegi sõjapealik Jarnail Singh Bhindranwale koos oma võitlejate ja pühameestega ennast sulgeda Kuldsesse Templisse ja kuulutada välja iseseisev sikhide riik. Tuhanded inimesed järgnesid nende püüdlustele. India valitsus eesotsas peaminister Indira Gandhiga ei suutnud neid rahumeelselt alistuma sundida ning 1984. aasta juunis alustas India armee operatsiooni „Blue Star“, mille käigus rünnati Kuldset Templit, sh tankidega. Sõjapealik tapeti, kuid lisaks temale hukkus veel ligi 500 inimest. Mõned kuud hiljem, 31. oktoobril, järgnes sellele sikhide kättemaks – Indira Gandhile tehti õnnestunud atentaat tema enda ihukaitsjate poolt, kes „juhuslikult“ olid sikhid.\nJalutuskäik templi ümbruses venis päris pikale, aga vaatamist väärt oli, igatahes. Siirdusime pärast seda tagasi hotelli õhtusöögile. Mekkisime söögi kõrvale ka India kõige populaarsemat vägijooki, milleks on kohalik rumm Old Munk. Legendi kohaselt esindavat see keelekaste jumalate ja kuningate jooki. Ja tõesti on see hea ja mahe kraam.\nPärast õhtusööki siirdusime Mäxi ja Krišnaga õhtusele jalutuskäigule, mingi kindla eesmärgita. Vaatama, kas seal ka öös asju on. Tundub, et on.\nÜhel hetkel kuulsime kutsuvaid helisid kuskilt baarist. Läksime kontrollima, et mis siis toimub. Trepist alla minnes tervitas meid esimesena silt „Lets get fucked up“. Kui nii lahkesti kutsutakse, siis tuleb ju sisse astuda. Õlut müüdi baaris kaks ühe hinnaga, 630 ruupiat (7,5 eurot) + mingi maks lisaks 5%. Baaris kõlas aga kohalikus keeles bänd, selline mõnus kitarriga india pop.\nIndia tarkuseteri õllesõpradele (mind ongi päris raske ära röövida!)\nJa oh seda lusti, mis seal toimuma hakkas. Pärast seda kui bänd oli järjest, st ühegi pausita lugude vahel, oma pool tundi esinenud läks mürts kõvemaks ja üks kohalik džentelman sisuliselt tõmbas meid tantsule, vastuvaidlemise võimaluseta. Platsil olid ainult mehed ja meri põlvini. Vägev kütmine oli. Üks kohalik autoriteet ilmselt tundis, et on liiga tahaplaanile jäänud ja läks sosistas sellele initsiaatorile, kes väljamaalased tantsule tõi, midagi kõrva sisse. See tõmbas ka koheselt tagasi, ilmselt ei olnud öeldud sõnad kuigi sõbralikud. Peagi bänd ka lõpetas ja edasi läks pidu juba tüüpilise ööklubi tümaka saatel. Kui enne oli baar mõnusalt hõre ja liikumisruumi oli, siis nüüd valgus baar tihedalt noori hindusid täis (kell võis olla 23-23.30). Meile oli see märguandeks, et aeg on lahkuda.\nPäeva jooksul selgus tõsiasi, et Finnair on tühistanud enamuse meie reisiseltskonna tagasisõidu piletid, kuigi mingeid riike või lennujaamu otseselt suletud sel hetkel veel ei olnud. Eestis hakkas reisikorraldaja kohe usinalt toimetama ja neile õnnestus broneerida piletid teisele Finnair reisile. Etteruttavalt võib öelda, et hiljem ka see tühistati. Mina polnud Poola LOT-st mingeid teateid saanud, nii et püsisin rahulikuna õndsas ja naiivses teadmises, et minu pilet 21.03. lennule on kehtiv.\nTurban peas teeb mehe sikhiks\nTurbanit ta pühaks peab\nTurbaniga nii Pandžabis\nKõik ta kätte saab.\nTurban peast teeb lahti juuksed\nMis on kasvand eluteel\nEi turbanite vastu saa\nSeal maal küll keegi veel.\n/H. Käo "Kikilips" ainetel/\n14. märts – kohtumine rataste ja Himaalajaga\n"Sa ei tea kunagi ette oma tegude tagajärgi, aga kui sa midagi ei tee, siis ei saa olla ka tulemusi." (Mahatma Gandhi)\nHommikul saime taas 5 h bussisõidu võlusid, kui sõitsime Amritsarist külla nimega Garli, mis asus juba hoopis teises osariigis - Himachal Pradesh. Tee hakkas Himaalaja piirkonda jõudes meeldivalt ülesmäge kerima, tee ääres nägime aknast hulganisti pärdikuid ringi sebimas – kes istus posti otsas, kes kivi peal, kes siiberdas niisama edasi-tagasi, tagumikku nokkides. Ahve peetakse sarnaselt mitmetele teistele loomadele Indias pühaks loomaks. Hinduismis on palju jumalaid, nii kummardatakse jumalusena ka erinevaid loomi, sh ahve. Sellest tulenevalt on suur osa hindusid ka taimetoitlased, sest nad on vägivallatud loomade suhtes. Lisaks võisid loomad nende uskumuse kohaselt olla eelmises elus inimesed. Kuidas sa siis ikka kunagise võimaliku naabrimehe või sugulase pintslisse paned. Eriti püha on neile aga muidugi lehm, kes on Maa sümboliks. Lehm sümboliseerib hindudele kõike elavat ja vähenõudlikku andjat. Seetõttu ei tapa hindud lehmi mitte kunagi. Surnuks nälgimine samas nii suur probleem vist pole, sest kui tee ääres neist mõningaid vaadata, ei jää neist kuu valgel varjugi maha. Toidu hankimine pole mitte kõigi jaoks neist seal meelakkumine.\nBussis läks vahepeal aga päris mürgliks kätte, kui üritasin vaikselt tukkuda ja klappidest muusikat nautida. Meie seltskonnadaamid ja bravuuritarid Anu ja Merike ei saanud istmetel enam niisama püsitud ja asusid mu nina all tantsu vihtuma vahekäigus. India umpa-lumpa musa voluum keerati muidugi põhja ka, nii et ma ei kuulnud enam isegi oma kõrvaklappidest tulevat muusikat.\nBussidisko saatel olimegi vahepeal jõudnud järgmisesse osariiki – Himachal Pradesh. Õigupoolest see „pradesh“ tähendabki hindi keeles osariiki. Pisut hiljem selgus, et meil oli nende osariikidevaheliste sõitude ajastamisega päris täkkesse läinud. Nimelt oli Pandžabi osariiki just pärast meie lahkumist kehtestatud sissesõidu piirangud ja mõni aeg hiljem oleks olnud takistatud ka Himachali sisenemine. Aga meie saime nüüd nii ühes kui teises mõnusalt ringi liikuda.\nHimachal Pradesh on 55 673 km² suurune osariik Põhja-Indias, Lääne-Himaalajas. Seal elab ligi 6,8 miljonit inimest. Kõneldakse seal suuresti hindi ja sanskriti ehk vanaindia keelt (need on ametlikud keeled vähemalt). Kuna tegu on juba Himaalajaga, siis ei puudu seal muidugimõista ka mäed, kõrgeim tipp on Reo Purgyil 6816 meetrit. Imelised vaated lumistele tippudele juba hakkasid ka vaikselt avanema meile.\nLõunapaiku jõudsime hotelli, mil nimeks Chateau Garli. See on tõesti suurepärane hotell pisikeses asunduses, isegi võiks öelda muinasjutuline.\nAsjad tõstsime tubadesse ära (minu tuba oli erakordselt laia voodiga ja seal oli kiiktoolgi!) ja siis oli aeg rattad vastu võtta ja sõidukorda sättida. Esimene tiir ümbruskonnas ootas tegemist, vaatamata sellele, et väike vihmahoog oli koos meiega külla saabunud.\nMu sõber Veelik ja mina ka\nRattasõidu alguseks läks vihm aga üle ja saime esimesel rattasõidupäeval rattaga lähemalt tuttavaks ning jalad soojaks. 17 km oli selline paras soojendus. Ridley firmamärki kandev laia rehviga ratas oli võrreldes Nepali matkaga oluliselt uuem ja parem, kerge raamiga ja hea jooksuga. Kõrgus merepinnast oli täna parimal hetkel 654 meetrit ehk ei midagi erilist, aga väikseid tõusunukke ikkagi kaasa tõi. Esimesed tehnilised probleemid ei lasknud ennast samuti liiga kaua oodata – juba esimese paari kilomeetri järel läks Mäxi rattal kett pooleks. Lihtsalt heast peast. Sellisteks puhkudeks oli meil aga kaasas veel teinegi tähtis kohalik poiss – rattadoktor Arvin, kes eestipäraselt muidugi Arviks muundus.\nPärast mõnusat õhtusööki (supp ja parim lambaliha, mida vist üldse söönud olen) läksime külavahele kondama. Kõikjal oli maad võtnud sügav vaikus ja pimedus. Mõni peni vaid klähvis kuskil majade vahel. Ootamatult aga sattusime pimedal tänaval viinapoe manu, mis kujutas ennast pisikest boksi, kus kanget kärakat üllatuslikult kuni kella 11-ni õhtul müüakse. Ka hotellist oli seltskond mootorratturhiiri kanget kraami juurde ostma saabunud hotelli peremehe juhatusel. Ostsin ka ise seal ühe 375 ml Vana Munga, mine tea, millal vaja läheb. Maksis suisa 250 ruupiat ehk 3 eurot.\nKalla kallis Ema käsi, ära nüüd koonerda, klaasike veel!\nGarli küla kärakapood. Kliente on.\nÕhtu lõpetasin mõnuledes üksinda oma hotellitoas kiiktoolis ja lugedes Rein Siku kirjutatud raamatut „Minu Ugrimugri“, kõrvale võtsin paar lonksu Vana Munka. Küll oli mõnus olemine.\nHiigelvoodi ja kiiktool\nMatk ja kuri viirus\nParatamatult mõjutas ülehelikiirusega üle ilma juuri ajav koroonaviirus meie matka ja omavahelisi jututeemasid. Rääkimata sellest, et matk lõpuks seetõttu 2-3 päeva võrra plaanitust lühemaks jäigi. Niisiis, mida matka kestel olukorrast kuulnud olime ja mis perspektiivid terendasid:\n1) Paar päeva pärast meie pundi Indiasse saabumist tühistas India valitsus kõik turistiviisad kuni 15. aprillini (esialgu). Seega üle noatera me riiki üldse jõudsime siseneda.\n2) Üle noatera läks ka meie sisenemine ja lahkumine Pandžabi ja Himachali osariikides.\n3) Saime vahepeal info, et paljud Finnairi lennud on tühistatud ja enamuse seltskonna piletid ühes nendega.\n4) Lugesime uudiseid, et Eestis oli valla pääsenud tõeline koroonapaanika ja ostuhullus. Kõige populaarsemaks müügiartikliks sai WC paber, ühtlasi sai see kaubaartikkel ka enamiku naljade inspiratsiooniallikaks mõneks ajaks.\n5) Ministrihärra Reinsalu oli andnud soovituse kõikidel eestlastel väljamaalt kohe koju tagasi tulla. Oma lastel õnne tooma, Eesti põlve uueks looma. Aga see üleskutse meid veel ei kõnetanud. Kuna olime kusagil mägede vahel suurtest inimhordidest eemal sportlikku tegevust harrastamas, siis koju ei kippunud. Suurlinnadest eemale pääsenuna oli looduses ja mägedes sadulas sel hetkel hea olla.\n6) Samas läks iga päevaga olukord maailmas üha hapumaks, ei tahtnud uudiseid lugedagi. Täna käis vestlustel läbi ketserlik mõte (mitte küll liiga tõsiseltvõetav), et sõidaks rattaga Lõuna-Indiasse (ainult ca 3500 km) ja seilaks sealt mööda ookeane ja meresid siis tagasi Eestisse.\n7) Muremõtteid hakkas pigem tekitama see, et lennutransport oli kiiresti halbu pöördeid võtmas ja lennuvõimalused koju hakkasid kahanema iga päevaga.\nOlukorra tõsiduse mitte kõige adekvaatsemale tajumisele aitas kaasa pilt India teedel ja tänavatel, kus inimesed jätkasid rahumeeli oma igapäevaelu ega ilmutanud mingit paanikat või hüsteeriat seoses viirusega. Jõudsin arusaamisele, et ülejäänud maailm on nakkava vaimuhaiguse küüsi langenud ja selle sümptomiteks on köha, palavik, kurgukipitus ja hingamisraskused.\n15. märts – esimene päris sõidupäev. Garli – Kangra\nKäes on õhtumaa viimased tunnid\nKaunis ja kohutav loojang\nÕhtumaal õhtu on käes\nJa õhtu ei tõota ju sooja\nHommikul saime siis lõpuks päriselt sõitma hakata, ega pidanud niisama jalgu soojaks väntama moepärast, nagu tõestamaks, et oleme ikka rattamatkale tulnud. Esimene stopp oli juba 10 km hiljem, 500 elanikuga külas nimega Pragpur. Mart tahtis meile demonstreerida sealset koloniaalajastust pärit arhitektuuri ja tänavaid. Päris vaatamist väärt asula oli kindlasti. Seda, et tegemist on erilise külaga, näitab asjaolu, et osariigi valitsus on 16. sajandil asutatud Pragpuri esimesena osariigis kuulutanud pärandkülaks (Heritage Village). Ja oli ka muhedaid vaateid läbi küla üle mägede. Lisaks erinevatele jumalustele viitavaid elemente, palvekohti, altareid.\nPragpuri kitsastel tänavatel\nJätkasime keerutamist mõnusatel mägede vahel vooklevatel kitsastel asfaltteedel. Isegi mõned augud teekattes ei olnud liiga häirivad. Samas on esimene sõidupäev minu jaoks traditsiooniliselt üpris raskelt tulnud ja nii ka seekord. Ajasin käigud pikkadel laugetel tõusudel liiga madalale ja nõnda käisid põlved peaaegu lõua alla välja. Sahmisin nagu poolearune, jalad sõtkusid suuresti tühja. See omakorda ajas pulsi kiiresti punasesse. Neetud amatöör. Puhkepeatuses, kus sai vähe õhku kopsudesse tagasi hingata ja vett sisse luristada, oli küll selline tunne, et miks mind siia kutsuti. Õnneks tegin pärast pausi sõiduviisis mõned korrektuurid ja edaspidi läks juba ladusamalt väntamine. Peatuskoha kõrval silkasid mõned lapsed ringi, eemalt uudishimulikult veidraid väljamaalasi luurates. Läksin võtsin bussist just sellisteks puhkudeks kotti pandud eesti komme ja tahtsin lastele anda. Nad aga selgelt pelgasid mind ega kippunud sugugi alguses komme vastu võtma. Mart siis rahustas neid ja kommid leidsid ikkagi uued õnnelikud omanikud. Väikseid kriimusilmseid hindu lapsi on päris tore vaadata. Aga kui kommid lastele antud jooksid teiselt poolt küngast välja nagu paisu tagant valla pääsenuna veel hulk rüblikuid lähemale kommiootuses, aga no mis sa teed - kes hiljaks jääb, see ilma jääb.\nBravuuritaridel jäi energiat ülegi\nLõunasöögi tegime suvalises teeäärses „tänavarestoranis“. Oodatud külma õlut seal loomulikult saada ei olnud, seega tuli leppida külma Coca-Colaga. Hulk suhkrut otse veeni. Söögiga hoidsin end tagasi, sest mingi sisemine hirm ikka oli, et mine tea, mis teha võib ja vähemalt enne hotelli jõudmist ei tahaks kuidagi, et põhi alt minema lendab.\nKui jutt õlle peale läks, siis Mart rääkis loo, kuidas ühel varasemal tema poolt juhitud matkal oli üks matkasell endale selga võtnud camel-back tüüpi koti. See on selline kott, millega seljas vett kaasas tassitakse rännakutel, kus voolik vedelikuga jookseb kotist otse suhu. Aga see tüüp olla kotti vee asemel õlut hoopis valanud ja jäänud selle liigmanustamise tõttu mingi hetk sadulas sisuliselt magama. Arusaadav, miks Mart üritas õllejoomise pause teepeal vältida. Hiljem mul õnnestus teda siiski veenda, et üks külm õlu ei tee eesti mehele miskit ja selle higistab vana paks kiirelt välja.\nSõit kulges pärast einestamist endiselt ikka üles ja alla, üles ja alla. Meile avanesid oivalised vaated mägedele, orgudele ja sügaval oru põhjas looklevale mägijõele. Tee ääres leidus meile ka hulgaliselt publikut - erinevas suuruses pärdikud sebisid ringi. Mõni passis niisama tee ääres kivi otsas, mõni jooksis mäekünkast üles metsa ja tagasi. Üks aga hüppas erilist osavust üles näidates tee pealt paari meetri kaugusel asuva puu otsa, vahetult enne puuni jõudmist viskas keha vibusse ja sai osavalt oksale end vinnata. Päris vaimustav sooritus oli, mille tunnistajaks sattusin!\nKeegi pole öelnud, et publik peaks sportlaste poole näoga olema\nTeele jäi lisaks ahvidele ja mägedele ka muud põnevat. Näiteks väike tunnel läbi mäe.\nTunneli alguses paistab valgus\nKas me oleme ikka õigel teel?\nPäeva lõpuks oli eesmärgiks jõuda Kangrasse, kunagise kuningriigi keskusesse. Seal ootas avastamist vana kindlus ehk Kangra Fort. Sinna jõudes saime ka tõsise mägironimise osaliseks, sest kindlus oli kõrgele mäe otsa ehitatud. See arvatakse olevat ehitatud algselt juba 4. sajandil e Kr. Ideaalne asukoht oli kindlusele valitud, sest lisaks kõrgetele kaljuseintele kaitses kindlust ka selle eest mööda voolav jõgi, milles kunagi teiste hulgas ka krokodillid turvameeskonna rolli täitsid. Aga kindluse „katuselt“ avanesid taas meeliülendavad vaated ümbrusele. Kindluse müüride vahele oli üle 1000 aasta tagasi asutatud ka Lakshminarayana tempel, kus pühenduti Višnu kummardamisele.\nKuna omal ajal oli kombeks neid väravaid elevandiga maha joosta, siis tehti väravaid mitu ja teed sik-sakki, et elevant ei saaks sees lihtsasti liikuda\nSealt tagant sai ennist rattaga sõidetud\nMa olen tegija, tegija. Miks mind ei märgata, märgata :)\nFragment Lakshminarayana templist\nNägime ka rohelisi papagoisid puudeokstes sidistamas omavahel. Ilusad väikesed linnukesed madalamal toimetamas, uhked kullid ja kotkad vähe kõrgemal taeva all liuglemas, on see vast ilus vaadata silmale. Ikka ja jälle meenuvad legendaarse Saalomon Vesipruuli surematud read: „…ja linnud laulsivad ilusasti puude latvades ja kui nad mitte ei oleks laulnud siis oleks seal kaunis vagane lugu olnud...“.\nKindlus vaadatud, suundusime mõne kilomeetri kaugusel asuvasse hotelli Grand Raj. Kangra. Selleks päevaks olid juba kella kolmeks päeval sõidud sõidetud, sest hotellis saime teada, et võib-olla peame kohalikku haiglasse koroonatesti minema tegema. Valitsus nõudvat, et kõik riigis viibivad välismaalased peavad seda tegema. Võisime ringi kolada, et andvat teada. See asi siiski kuhugi ei jõudnud ja haiglasse meid keegi viima ei tulnud. Ükski meist mingeid sümptomeid polnud ilmutanud ja kõik tundusid olevat täie tervise juures (vastasel korral oleks olnud keeruline sealsetest tõusudest üles rühkida ka). Nõnda Mart ka valitsejatele kinnitas ja meil lubati lahkesti oma teekonda jätkata.\nUlmelised vaated Kangras, meie hotelli kõrvalt\nPäevaga läbitud tee pikkuseks tuli 53 km, sõiduaeg 3,5 tundi umbes. Tõusumeetreid kogunes 890, laskumisi 720. Nii et asi oli parlanksis, sai nii tõusta kui laskuda. Lühikeseks jäi lihtsalt päev natuke.\nÕhtul selgus kurb tõsiasi, et ka mina ei pääse algselt ostetud lennupiletiga koju, sest Poola on transiidi Varssavi lennujaamas kinni keeranud. Ametlikult mulle lennufirma ega ka pileteid vahendanud firma esindaja midagi ei teatanud. Alles tagasi Eestis olles sain lõpuks kirja, milles teatati, et sa vist oma piletiga ei saa ikkagi koju tagasi. Mul ei olnud mingit tahtmist ennetähtaegselt hakata kodu poole tüürima. Maailm on hulluks läinud, näis mulle. Kaevatakse endale auku, millest välja ronimine võib üle jõu käia. Ega ma päris adekvaatselt ei osanud või suutnud siis asju muidugi näha. Püüdsin head tuju säilitada, ja ümisesin mõtteis laulusõnu: „Aga mulle täitsa ükstakõik on see, ei mu rõõmsat südant miski kurvaks tee“.\n16. märts – ülestõus. Kangra - Dharamsala\nEsimene ülestõus toimus hommikul. Ajasime endale kargud alla ja kooberdasime sööma. Rajale saime kella poole üheksa paiku. Sellest päevast võis loota nii mõndagi head, kuid peale selle olid tal ka väikesed vead. Liitrite kaupa vanalt ja vaevatud ihult maha tilkunud higi iseloomustab päeva hästi. Vaated mägedele üles ja ülevalt mäelt alla kompenseerisid muidugi kogu vaeva. Nägime või siis oleks olnud võimalus näha teel Dhuala Dhar mäestiku lumiseid tippe, mis ulatuvad pea 6000 meetrini. Ei kujuta vaimusilmaski ette, et keegi inimene nende otsa kasvõi sel samal silmapilgulgi võis olla roninud. Aga mägironijatele on see 6000 alles eelmäng.\nAlguses olid väiksed tõrked ka siiski, sest bussijuht ei osanud Mardi valitud teed mööda järgi tulla ja Mart pidi jalgsi vastu minema. Seni saime nautida külanaise tööd, kes mingi looma sitta kuivama ladus paljakäsi.\nKorvpallis on väljend möödavisete kohta: viskas nagu sitta vastu lauda seina. Siin ongi sitt seina peale visatud. Viskaja ise ka pildil.\nTõusu järel tõus, vahel kerge laskumine ja jälle üles. Nõnda see läks. Vahepeal tuli hingenatukese turgutamiseks teha puhkepause ka. Üks selline oli järjekordse teekasvatuse juures. Ma pole varem teekasvatusi nii vahetult näinudki ja see pilt oli muljetavaldav küll, taamal veel paistmas lumised mäetipud. Kasutasime võimalust ja ostsime otse kasvatajalt kohalikku teed ka koju kaasa. Ruupiad vahetasid omanikku, teepakid bussi ja taas sadulasse, et mäkketõusu jätkuda.\nIndia on muidugi kuulus ka oma tee poolest. Õiget india teed nimetatakse masalaks. Masala tee ehk chai on India traditsiooniline vürtsitee. Ja see on juba üle 5000 aasta vana!\nSadulas vaikselt, aga kindlalt edasi rühkides tekib ikka mõtteid. Teinekord kuulad mis ümberringi sünnib. Kuulsin ees Anu ümisemas tuntud lauluviisi, et ikka korraks vaid ainult nanananaa... Vaikselt hakkasid sellele refräänile sõnad ise juurde tulema. Mõne aja pärast ümisesin juba ise:\nKorraks vaid ainult saime veidi puhata\nKorraks vaid küllap nii siis pidi olema\nKorraks vaid saime hinge tõmmata\nKorraks vaid, et siis tõusu jätkata\nGäng on koos\nMulle jõudis kohale elementaarne teadmine, et seda kilomeetrite kaupa jätkuvat pikka tõusu on kõige arukam üksinda võtta, saan iseendale kõige sobivama tempo valida (kuigi see sõna „tempo“ selles kontekstis väga kohane ei ole). Nii ma siis seal serpentiinidel üksinda ülespoole kulgesin. Üks hetk sõitis kohalik võimumees oma autoga minust mööda, kuid peatas siis mind kinni. Küsitles, et kuhu teel, miks ja kui kauaks plaanin sinna eesolevasse McLeod Ganj linnakesse minna. Tundis muidugi ka mu tervise pärast muret. Selgitasin, et oleme matkal ja ainult üheks ööks jääme. Meie vana hea Mart oli minust mõnisada meetrit eespool ja sinna politseihärra ja juhatasin vastuste saamiseks. Minu vastustega jäi rahule ja läks edasi, et meie Mardile mõni täpsustav küsimus esitada välismaalaste matkamise kohta. Mingeid probleeme ei tekkinud, haiglasse kontrolli ei saadetud ja sõiduluba ei tühistatud. Aga mägedevaated olid ikkagi unustamatud kõrval.\nJa meie muudkui ronisime ja ronisime...\nPikad tõusud olid kulgenud üldiselt päris hõreda liiklusega teel, aga siis jõudsime Dharamsala linna ja seal oli liiklus juba väga tihe. Tegu on eriti värvikirevate hoonetega linnaga (eriti torkab värviküllus silma ülevalt poolt vaadates, kuhu hiljem jõudsime), kus resideerub ca 20 000 elanikku. Dharamsalas tegime ka peatuse, et lõunat süüa. Selleks viidi meid mingi kohaliku turismiarendaja hotelli restorani, kus saime laua väliplatvormile. Sealt avanes taaskord suurepärane vaade alla, terve ilm oli kui peopesa peal. Üks parima vaatega söögikohti, kus kunagi sööma olen sattunud. Ja siin sai härra velorokkar ka väljateenitud külma humalanestega oma kurku kasta ja hinge turgutada. Lisaks värskele kurgile ja tomatile, mida Priit oli tee äärest ostnud ja lahkesti pakkus. Kuigi hing hõiskas nagunii juba seda vaadet nautides, kotkad peakohal tiirlemas.\nHoitakse silm peal turistidel\nKohalikud restorani ees puhkamas\nKõhud täis pargitud hea ja paremaga, jätkasime teed läbi raskuste tähtede poole, sest ega tõus veel lõppenud polnud, oh ei. Varsti aga jõudsime mingisse täiesti ülerahvastatud linna. Selgus, et see oligi meie vana hea McLeod Ganj. Kitsas peatänav inimesi pungil täis. Olimegi kohale jõudnud, parkisime rattad eemale parklasse ära ja panime oma kodinad hotelli. Päeva läbisõit kilomeetrite poolest miskit erilist polnud, vaid 40 km, kuid viimased 20 km oli peaasjalikult tõus ja ega enne sedagi meelakkumine see sõit polnud.\n40 km on petlik number, arvestades, et päeva keskmiseks sõidukiiruseks saime tubli 11 km/h. No kohati oli see vaevu 3-4 km/h ka, nii et kogu see aeg nii hirmsasti ei õnnestunud ikkagi kihutada. Maksimaalseks kiiruseks tuli 49 km/h, kuigi see jäi eelmise päeva parimale tulemusele alla, kui korra sain kätte ka 58 km/h. Polegi elus veel enne ratta seljas sellist kiirust kätte saanud. Olime sõitnud päevaga umbes 680 meetri pealt merepinnast õhtuks minu kellaarvamise järgi 1700 meetri peale. Tõusumeetreid tuli päeva lõpuks kokku 1289 ja laskumist 325 meetrit. Kuigi hommikul lubas Mart, et päevadistantsiks saab olema 48 km ja tõuseme 2000 meetri kõrgusele merepinnast, siis tegelikud numbrid osutusid mõnevõrra tagasihoidlikumaks. Aga mina ei kurtnud sellegi üle.\nMart (Tapesh) ja tema moto\nMcLeod Ganj - dalai-laama residents\nDuncan McLeodi, va surematut mägilast, me sealkandis mõõgaga vehkimas ei kohanud. Hoopis dalai-laama residentsi tahtsime kaema minna. Tegelikult see McLeod Ganj pole omaette linn, vaid on Dharamsala linna osa – Ülem-Dharamsala. Ja seal allpool, kus me ennist lõunatasime, on järelikult Alam-Dharamsala. Elementaarne, Watson. Dharamsalades liigub ringi arvukalt tiibeti munkasid. Põhjus peitub selles, et McLeod Ganj on see koht, kus elab eksiilis esibudist, praegune ehk 14. dalai-laama Tenzin Gyatso, kes põgenes Indiasse 1959. aastal. Koos temaga on piirkonnas varjupaiga saanud veel tuhanded mungad. Lisaks on dalai laama ka sealsamas resideeruva Tiibeti valitsuse juht eksiilis.\n84 aastane Tenzin Gyatso, dalai laama juba aastast 1940\nKui olime end Citruse nimelisse hotelli sisse kirjutanud ja kotid tuppa vedanud või lasknud vedada, mõne korra rahulikult sisse-välja hinganud, läksimegi vaatama, kus see vana hea dalai-laama siis elab. Kõigepealt nägime templit, kus mungad palvetamas käivad.\nÜht munka nägin oma palverituaali tegemas nii, et viskas end templi poole kõhuli ja ajas kohe püsti, niimoodi korduvalt ja korduvalt. Palvetamine näib sel moel ühtlasi olevat väikse trenni eest ka. Ikka keha ja vaimu harmoonia vms. Tegime tiiru ka templile peale, päripäeva nagu kord ette näeb, pööritasime ka palverattaid, et õnn meile reisi lõpuni päris selga ei keeraks ja saatus natukenegi halastaks (peab siinkohal etteruttavalt ütlema, et see ka töötas ja õnne meil reisi lõpus ka oli). Templi kõrval oli veel üks maja ja seal dalai-laama elabki. Selgus ootamatult, et peremees oli sel hetkel ka kodus. Kusjuures tavaliselt olla ta väidetavalt isegi turistidega kohtumas käinud, aga käesolevas kriitilises olukorras viirusega see loomulikult võimalik pole. Väga põnev oli igatahes teada, et mingi paarisaja meetri kaugusel minust asub maailma üks populaarsemaid ja olulisemaid inimesi. Seda miljonite inimeste jaoks.\nTempli asukoht ei ole pahasti valitud\nKuna hotell, kus majutusime, oli end täiesti alkoholivabaks kuulutanud, aga väikest õhtust õlut oli ju ometi vaja keha ja vaimu lõõgastuseks, siis siirdusime ühiselt enne õhtusööki väikesesse õdusasse baari mõnusat ja väsitavat päeva vääriliselt tähistama. Pärast õhtusööki ei toimunudki enam midagi. Küll aga oli veel arutamist ja mõtlemist seoses reisi edasise kulgemisega ja kodumaale naasmise võimaluste vaagimisega.\nPool seltskonnast ehk Merike, Priit ja Mäx otsustasid järgmisel päeval otse tagasi New Delhisse sõita, et esimesel võimalusel lennukile minna. Neil õnnestuski varasemaks ajaks piletid saada. Kuna tagasi pealinna oli mitusada kilomeetrit vaja sõita, siis kulus neil selleks terve päev. Anu, Krišna ja mina võtsime väikese riski ja otsustasime ühe päeva veel matkata ja alles siis tagasi pöörduda. Mina pean mäest alla rattaga sõita saama! Ostsin hotellis ka endale uue lennupileti - 300 euro eest sain pileti Qatar Air lennule läbi Doha Helsingisse. Paar päeva hiljem oleks selle pileti eest juba märkimisväärselt (loe: sadu eurosid) rohkem pidanud maksma, sest kõik lennupiletite hinnad kallinesid tundidega. Selle plaani järgi tuli Helsingist edasi Tallinna juba laevaga sõita. Risk oli see, et kas viimase laeva peale (22:30) jõuame või mitte, umbes tund aega oli puhvrit, et Vantaa lennujaamast Läänesadamasse jõuda. Kuidas see kõik õnnestus, sellest pisut edaspidi.\nLõpuks oli stress ja pinge ka meie seltskonna kätte saanud. Asi oli transpordi mõttes päris hapuks läinud globaalselt ja tagasisõiduvõimalused jäid aina väiksemaks. Päeva võtaks aga kokku pisut kohendatud laulusõnadega (kaunite baleriinide asemel on see ood läbitud serpentiinidele):\nKaunid serpentiinid, kaunid serpentiinid\nMuinasjutulised tõusud seisavad meil ees.\nGraatsilised pikad kurvid väiksel mägiteel.\nSadulates hõljume kui lilled tuulehoos.\nSport on läinud moodi, kui siin väntame me koos.\n/Heldur Karmo ainetel/\n17. märts – veere, veere rattakene. Dharamsala - Palampur\nHommikul toimis esialgu kõik nagu tavaliselt – hommikusöök, asjad kotti ja kotid bussi peale. Algas laskumine mäe otsast jälle maa peale tagasi. 3 km hiljem jõudsime mingi tankla juurde ja siin lõppes see „nagu tavaliselt“ osa, sest tuli jätta hüvasti Merikese, Priidu ja Mäxiga, kes istusid nende jaoks tellitud auto peale ja alustasid tagasiteed Delhisse. Anu, Krišna ja mina koos Mardiga tegime aga ühe sõidupäeva veel enne naasmist karmi reaalsusse. Kui naljaga pooleks öelda, siis terad eraldusid sõkaldest ja võttegrupp jätkas teed uuenenud koosseisus (tervitused siinkohal võttegrupi asutajaliikmetele Andrusele ja Joelile!), rahulikult ja head tuju säilitades.\nMõnisada meetrit tuli tagasi üles rühkida, et siis teist teed mööda uuesti alustada pikka laskumist mäest alla.\nVärvikirev Alam-Dharamsala ülevalt\n1700 meetri pealt oli vägevat laskumist pikalt, kohati päris järskude ja keerutavate kurvidega. Pea 10 km saime jutti alla tuhiseda. Sealt edasi jätkus tee samuti valdavalt langevas trendis, mõnede päris arvestatavate tõusudega ka siiski sekka. 1700 meetrilt olime korraga "kukkunud" 1100 peale, siis kerkisime uuesti 1270 peale, siis taas allamäge 970-le ja lõpetuseks tõus tagasi 1200 meetri peale. Mis see 300 meetrit siia sinna, üles või alla siis ära ei ole, eks ole. Ja nii saime päeva lõpuks 72 km kokku. Laskumist tuli 1433 meetrit, aga ka tõusumeetreid kogunes ikkagi päris palju – 990. Äärmiselt mõnus sõidupäev oli. Kohati tuhisesime hoogsalt allapoole, nii et tuul sasis minu hõrenevaid juuksesalke kiivri all. Ja sellele järgnesid taas ronimine ja higi valamine. Üks paar lisajalgu oleks vahepeal marjaks ära kulunud. Vaateväljas ikka need vanad head lumiste tippudega mäed. Suured tänud meile, et veel üheks päevaks endale matka nautimise võimaluse andsime.\nSiiski saime lisaks mägede vaadetele ka inimloomaga seotud vaatamisväärsusi veel külastada. Andretta külas asus savikoda, kus inimestele tehakse käsitöö koolitusi, lühemaid ja pikemaid. Andretta näol on tegemist sisuliselt kunstnike külaga, mis rajatud juba 1920-ndatel aastatel. Ka India kuulsamaid kunstnikke Sobha Singh tegutses siin. Mõningaid tema teoseid saime ka külas asuvas majakeses näha, kus ka suveniire ja muud pudi-padi turistidele müütatakse.\nSavikoja ees rõõmustas möödakäijate silmi üks saksa lambakoer, kes maadles suure kivimürakaga. Nagu oleks tegemist olnud Kalevipoja koera Irmi, Armi või Mustukesega. See vaatepilt meenutas Kiirt filmis „Suvi“, kui ta Tootsi juures põllumehe praktikal olles suuri põllukive veeretada üritas.\nKohalik tsunft ehk käsitööliste vennaskond\nKäsitööpunker üle vaadatud, kus lühike tutvustuski meile ette kanti, siirdusime viimasesse ööbimiskohta Palampuris. See on üsna pisike linnake 3500 elanikuga. Õigupoolest olime sealt juba ka varem läbi sõitnud, aga nüüd siis panime tõesti lõpliku punkti seekordsele rattamatkale. Loomulikult ootasid meid maasikana tordi otsas lõpetuseks ees ka mahlakad pikad tõusud. Matk sai otsa kaks päeva ettenähtust varem. See ei ole üldse tore, aga tõele au andes oleks saanud ka oluliselt halvemini minna. Võime selle matka tituleerida vist koroona eri aunimetusega, sest kõvasti mõjutusi see matkale jättis. Kuna pool seltskonnast oli sunnitud varem lahkuma, siis selleks ööks saime igaüks endale hotellis privaattoa. Mingi hotellitegelane tuli ja lülitas esimese hooga hindikeelsete selgituste saatel mu toas konditsioneeri sisse. Pulti ma ei leidnud, millega toatemperatuuri soovikohaselt reguleerida. Kui temperatuur oli kukkunud 16 kraadini, siis ühendasin konditsioneeri uuesti seinast lahti ja inimsõbralik temperatuur toas taastus.\nKell 10 õhtul oli linn juba täiesti välja surnud ja pimedusse mattunud, vähemalt see linnaosa, kus meie hotell paiknes. Siiski oli tänaval üks pisike urgas, kus oli võimalik kaks õhtust õlut lunastada, 160 ruupiat tükk. Ja oligi pidu läbi jälle.\n18. – 19. märts – tagasi koju\nNii pikk, nii pikk on ratturil tee kauge kodu poole minna\nKuid musta muretaeva all, kui raske ka ei oleks tal\nTa jõuab, ta jõuab sinna…\nPudrust, omletist ja kohvist koosnev hommikusöök kell 7, et siis juba pikemaks ajaks bussi peale kolida. Kella 12 ajal saime teada, et buss vahetatakse välja auto vastu, sest bussijuhil oli tervisega probleemid tekkinud. Õnneks ei köhinud ta ja seega ilmselt polnud tegu koroonaga. Lisaks bussijuhile, kes meid Amritsarist saadik saatnud oli, jätsime hüvasti ka rattadoktor Arviga. Mehine käepigistus neile koos tänusõnade, mõningate kupüüride ja eesti kommidega ja jätkasime teed juba uues ja kiiremas sõiduvahendis.\nPeatusi tegime vahepeal nii einestamiseks kui niisama jala sirutamiseks. Tee ääres nägime jälle kanepit vabalt vohamas. Lisaks isetekkelised prügimäed ja hulkuvad lehmad, nagu ikka Indias. Üks tüüp laotas otse meie silme all kotitäie oma paska tee äärde maha.\nMardil läks bussisõidu ajal lõpuks süda haledaks ja õhtu saabudes hakkas peatuste ajal meile kuskilt õlut ette kandma. Ega ta isegi patust puhas polnud, maitses temalegi see pärast matka. Sõit läks vähe lõbusamaks küll, ei saa salata. Ole meheks, Mart, Tapesh.\nHommikul oli Mart öelnud, et sõit Delhisse kestab umbes 12 tundi, aga kohale jõudsime 15 tunniga. Eks oli ettenägematuid asjaolusid, mis ei võimaldanud kiiresti jõuda ja ka liiklus oli metropolile lähenedes üpris umbes. Kuna Anu ja Krišna lennuk väljus juba öösel kell 3, siis nemad viskasime Delhisse jõudes kohe lennujaama ära, mina aga sain veel minna mõneks tunniks hotelli külitama, sest minu lend läks alles hommikul 9.40. Lendude osas oli meil olnud väike segadus, sest ma teadsin, et nemad ka selle lennuga lähevad, aga võta sa näpust.\nMõne tunni sain niisiis hotellis pikali olla ja 4.30 juba äratus. Kohaliku aja järgi 11.30 maandus lennuk Dohas ja 16.10 väljus järgmine lend juba Helsingi suunal. Doha lennujaamas oodates oma lendu kuulsin kõrvalt ka eesti keelt, noored kaasmaalased olid samuti koduteel. Küsisin nende plaane Helsingist edasi jõudmise osas, sest tõsine kahtlus oli, kas ikka jõuan viimasele Tallinna suunduvale laevale. Nemad plaanisidki ööseks Helsingisse jääda.\nMaandudes Helsingis sain teada, et Tallinki kiirlaev Megastar väljumine oli pool tundi edasi lükatud, et koju kiirustavad eestlased peale ikka jõuaks. Kuulsin, et ka Eesti konsul Indias, New Delhis, oli esitanud Eestisse vastavasisulise palve. Nüüd oli rahu majas, sest enam polnud vaja muretseda laevale jõudmise pärast. Pealegi jõudis ka lennuk pool tundi ettenähtust varem Helsingisse. Nüüd oli ainuke mure Vantaas asuvast lennujaamast sadamasse jõuda, mis pole just väike maa. Ainuke moodus oli nagunii takso võtta. Õnneks eestlased üksteist ikka vajadusel toetavad ja nii ka need noored kaasmaalased. Arvestades soodsaid asjaolusid olid nemadki otsustanud ikkagi samal päeval Eestisse jõuda. Lennujaamas said nad mul ka sabast kinni ja võtsid punti, et ühiselt sadamasse minna taksoga. Ehk 43 euro asemel pääsesin nüüd 15 euroga. Olen neile tänulik, et mind üles korjasid lennujaamas.\nTuleb vist arvata, et dalai-laama juures McLeod Ganj templis käik ja palverataste pööritamine tasus ennast ära, sest kuidagi hästi soodsalt kulges meie tagasitee koju. Praegu aga on Indias olukord mitmekordselt karmistunud ja inimestele on kehtestatud 21 päevast kodust väljumine. Ja sealt veel edasigi. Kes keelust kinni ei pea, saavad nuudiga piki jalgu või tagumisi põski. Nii et oli tõesti viimane aeg sellest riigist lahkuda ja koju ära tulla. Kodus oli aga ees ootamas karantiin 14 ööpäeva.\nIstume me täna siin\nÕhtul kodus paksu teki all\nVabadus on möödas siin\n/T. Trubetsky ainetel/\nFotosid saab veel näha siin:\nPosted by marghushali at 07:14 No comments:


Online müük | Интерактивное бронирование 4events.ee\nИнтерактивное бронирование 4events.ee\nПолный комплекс цифровых решений по рекламе, продвижению и организации онлайн-продаже билетов и их контролю\nMeie toote abil saavad teie külastajad mitte ainult kohti broneerida, vaid ka näitliku ettekujutuse lavale avanevast vaatest.\nKohtade valimine, nende broneerimine ja järgnev piletite ostmine toimub spetsiaalsel lehel kõigest mõne hiireklõpsuga. Kasutaja tasub ostu eest pangakaardiga või maksesüsteemi kaudu ja saab elektroonilise pileti kohe märgitud e-posti aadressile.\nIga pilet genereeritakse eelnevalt loodud šablooni põhjal automaatselt. Ostja saab selle e-kirjaga .pdf-vormingus ja võib selle soovi korral välja printida. Ainulaadne QR-kood on kasutaja autentimiseks ja kindlustab kaitse võltsingute ja kõikvõimalike pettuste eest.\nMeie toote abil saab ostja mitte ainult kohti valida ja piletite eest maksta, vaid ka juba enne sündmust hinnata saali suvalisest punktist avanevat vaadet lavale. Kirjeldatud funktsioonidega saate üksikasjalikult tutvuda ja neid ise testida jaotises «Demo».\nPaljude ürituste läbiviimiseks on saal vaja märgistada visuaalseteks sektoriteks (näiteks sõltuvalt piletite hinnast). Meie toote abil saate määrata istekohtade arvu ja maksumuse. Just selle teabe põhjal genereeritaksegi elektroonilisi pileteid.\n© 2017-2021 4Events. All Rights Reserved\n+38 (063) 756-39-50\nSeda vormi kasutades nõustute oma andmete säilitamise ja töötlemisega sellel veebilehel.


Erlis Schönbergi aastapäevamenüü: suitsulestatarrend, mulgipudrukroketid ja kamamakroonid — just nii maitseb Eesti! - Oma Maitse\nErlis Schönbergi aastapäevamenüü: suitsulestatarrend, mulgipudrukroketid ja kamamakroonid — just nii maitseb Eesti!\nKassari saarel asuvate Lest ja Lammas Resto ja Vetsi Tall peakokk Erlis Schönberg lõi vabariigi aastapäevaks väga ägeda menüü Eesti kõige kuulsamate toiduainetega. Üheltki pidulaualt ei saa ju puududa kama, kartul ja kala, aga Erlis keeras need seekord pisut pidulikumasse võtmesse.\nRetseptid ja fotod: Erlis Schönberg\nÕunapuusuitsune lest tarrendis kamarapopcorni, pisut mädarõikase hapukoore, aknalauapeenra ja külmast näpistatud kibuvitsaga\nLapiku kehakujuga merekala ei jäta kedagi külmaks. Traditsioonilisele pannilestale lisaks on veel võimalusi seda rannarahva soosikut pidusemaks sättida. Sellisel kujul serveerides kulgeb merekala juba vabatahtlikult ise võrgu sisse, kui teab et saab nii uhkelt poseerida.\n1 kg suitsutatud lesta\nPuhasta kala ja võta liha luude küljest lahti. Siis keeda madalal ja aeglasel tulel ürtidest puljong ja maitsesta. Paisuta ja sulata želatiin, kuni see on täielikult lahustunud ja sega puljongiga üheks.\nSäti serveerimisvorm/taldrik/kauss lõikelaua äärele nii, et see jääks kalde alla. Peale seda proovi panna puhastatud õunapuusuitsune saleda kehakujuga puhastatud lestakala vormi/taldriku/kausi alumisse serva ja uputa üle želatiinise puljongiga. Lase külmikus tarduda\nKeeda seakamar soolaga maitsestatud vees pehmeks. Seejärel lõika suuremateks kuubikuteks puuderda jahu sees ja friti rohkes õlis. Serveeri kogu see luksus aknalauaürtide ja hapukoore- mädarõika kastmega ja saadki teada, kuidas maitseb Eesti. Ja muidugi ole valmis ka aplausiks!\nMulgipudru kroketid murulaugu keefiriga\nMaavillase mulgipudru uuestisünd toob veidi peenemal moel esivanemate köögifolkloori tagasi. Ja kohe nii, et isegi preilnad ei mõtle korrakski sellele et, see läheb puusadesse! Moodne! Soodne! Cool!\nLõika kartulid paksudeks viiludeks, aseta potti. Peale laota leotatud tangud ja keeda kogu see kupatus maavillaseks pudruks. Tambitud pudrule lisa tükkideks lõigatud ja praetud peekon. Vajadusel lisa veidi piima, et puder saaks ühtlaseks massiks. Aga mitte eriti vedelaks, vaid meeldivalt paksuks, et vormida sellest kroketid. Lase pudrul jahtuda ja vormi seejärel nendest pallikesed, paneeri pankos ja aseta külmikusse vähemalt tunnikeseks tahenema.\nKuumuta õli 180 kraadini ja friti mulgipudru koroketid kuldpruuniks.\nServeeri tänavatoidu vormis koos marineeritud kurgist, keefirist ja murulaugust kokku segatud kastmega, mida maitsesta soolaga.\nKamamakroonid pohla toorjuustukreemiga\nSegaviljast jäme kamajahu on Eesti Nokia! Ja mitte kuidagi ei saa sellest üle ega ümber vabariigi kõige tähtsama päeva tähistamise juures. Kui sinul on veel oskused ja võimalus seda serveerida peenemal moel, siis oledki hakkama saanud millegi erilisega, millest veel terve aasta takkajärgi räägitakse.\nMikserda toasojad munavalged suhkruga tugevaks vahuks. Sega kokku kamajahu, mandlijahu ja tuhkushkur, töötle blenderis peenemaks ja sõelu läbi sõela. Sega jahusegu kergete liigutustega vahustatud munavalgega. Lase pritskotist 3-4 sendimeetrised ringid küpsetuspaberiga kaetud ahjuplaadile.\nKoputa ahjuplaati mõned korrad vastu lauda, et makroonitainas ühtlustuks. Küpseta 150 kraadi juures 15 minutit. Sega vastavalt oma maitsele kokku toorjuust ja pohlamoos, aga nii, et see ei jääks väga vedel. Lase segu pritsikotiga makroonide vahele ja naudi.\nRohkem laheda kiiksuga Eesti retsepte leiad Erlise värskelt ilmunud raamatust "Maitsemeelelahutaja. Mulgi mees Hiiumaa köögis", millest kirjutas pikemalt ka Jaan Martinson: Raamatuarvustus: Mulk Hiiumaa köögis, maalähedane ja kiiksuga


Reiki lõõgastab ja toob inspiratsiooni - Raamatupidaja\nTööstress, pinged, ületöötamine, läbipõlemine – need on märksõnad, mis kahjuks liigagi tihti lähedaste ja kolleegidega vesteldes kõrvu jäävad. Reiki praktik ja Tiibeti helide huviline Madis Jürviste kirjutab, kas ja kuidas saab reiki sellises olukorras abiks olla.\nAjal, mil Eesti ühiskonnas süveneb üha järsem vastasseis „pärismeditsiini“ ja „uhhuu-meditsiini“ vahel, on paslik enestelt küsida, kas me ükskõik kumba leeri kuulujatena ikka teame, millele me vastandume ja kas see üldse väärib vastandumist, kuigi on selge, et markantsed äärmuslikud näited tekitavad alati tuliseid debatte. Siinsete ridade eesmärk on selgitada, kuhu paigutub selles valguses reiki, mida selle eestlastele praegu veel sageli tundmatu sõnaga tähistatakse ja kuidas võib reikist igaühele kasu olla.\nReiki põhiolemuse on väga tabavalt kokku võtnud Eesti Keele Instituudi leksikograafid „Eesti keele sõnaraamatus“: reiki on „20. sajandi algul Jaapanis välja töötatud inimese vaimse ja kehalise seisundi parandamine käte pealepanemise teel“. Küllap seostub Lääne inimese jaoks igasugune käte pealepanemine ühe meie kultuuriruumi alustekstiga, mille juured on kahe aastatuhande taguses ajas. Meile juba tuttavates lugudes tuleks aga näha puid, mille taga on terve mets (kätega ravivad omal moel ka emad, kes asetavad peopesa oma lapse valutavale kohale). Reiki on killuke sellestsamast metsast, kuhu püüame siin pilku heita.\nMida reikiseansilt oodata?\nTõepoolest, klassikaline reikiseanss näeb välja nii, et seansile tulnu lebab teraapialaual sooja pleedi all ja praktik asetab käed tema peale või kohale, vastavalt olukorrale. Seansse korraldatakse mugavalt soojades tingimustes ja hubases atmosfääris, et luua võimalikult head tingimused lõõgastumiseks. Ei ole sugugi harvad ka need juhud, kui seansile tulnu lausa uinub, ja see on tema seisundi paranemiseks ainult positiivne: ainus, mida kohaletulnult oodatakse, on füüsiliste pingete ja mõtete vabakslaskmine ning reiki energia kogemine.\nTavapäraselt iseloomustatakse reiki energiat soojana, valge valguse energiana. See on kõige sagedamini esinev tunnetuspõhine kirjeldus, väga palju on aga ka kõiksugu teistsuguseid kogemusi: reikit kogetakse alati individuaalselt, ja neid viise, kuidas keegi seda energiat tunnetab või milliseid visuaalseid rännakuid seansi jooksul läbi käiakse, on lõputult. Üks aga on kindel, mõjuda saab reiki energia ainult positiivselt. Halvim, mida seansile tulnu saab kogeda, on mitte millegi tunnetamine, ning võib juhtuda, et pärast seanssi tõustakse ükskõiksena ja õlgu kehitades. Seda juhtub küll harva, aga see tuleneb täienisti seansile tulnu enese seisukorrast ning häälestatusest. Väga võimalik, et sellisel inimesel ongi parasjagu vaja käia mõnda muud teed.\nKuidas reiki positiivselt mõjub?\nReiki head mõjud võivad ilmneda väga võimsalt. Füüsiliselt tajutakse enamasti soojatunnet. Kuna seansile tulnu lebab kinnisilmi, on vahel tagantjärele küsitud, milliseid vahendeid praktik kasutas, et nii intensiivset soojust saada. Tegelikult aga kasutataksegi ainuüksi käsi. Reiki praktik on vahendaja rollis: tema toob seansile tulnud inimesele oma käte kaudu energiat, kasutamata muid abivahendeid. Seesama energia korrastab inimese organismi ja mõjub eeskätt nendele kehapiirkondadele, kus energia optimaalne liikumine on millegi poolest takistatud, olgu põhjuseks mõni lähemas või kaugemas minevikus toimunud trauma või alles ilmnemata probleem.\nVäga positiivne on reiki puhul ka tõik, et energiat vahendav praktik ei jää sellest puutumata: seansi käigus saab temagi oma „laengu“, mitte ei anna iseendast midagi olulist ära. Reiki praktik võib potentsiaalseid probleeme tajuda ning anda nõu edasiste sammude suhtes: tihtipeale annab ta väga asjakohase soovituse pöörduda ühes või teises küsimuses perearsti või eriarsti poole seisundi kontrollimiseks ja vajadusel ravi saamiseks.\nReikil on ka vaimselt positiivseid mõjusid. Kui seansile tulnu suudab lasta oma mõtetel minna, olla lihtsalt praeguses hetkes, katkestada oma mõttejadade sisemonoloogi, kogeb ta pärast seanssi kergustunnet. Seni muret tekitanud probleeme nähakse uues valguses, küsimusi tekitanud olukordadele või muredele leitakse vastuseid, saadakse uusi väga häid mõttevälgatusi: vaimne rännak, mis seansi ajal läbitakse, võib olla tohutult inspireeriv.\nEsimene samm, mida iga potentsiaalne reikihuviline võiks astuda, on võtta avatud hoiak ja katsetada, kas see tehnika võiks talle kasulik olla. Praktikud korraldavad nii üksik- kui ka grupiseansse, kontakt- kui ka distantsseansse (reiki energia kulgemisel ei ole aja ega ruumi piiranguid). Huviliste ja ruumi olemasolul on võimalik grupiseansse korraldada kus tahes. Küll aga on väga oluline leida üles need reiki energia vahendajad, kes neile edasi antud tehnikat tõepoolest tõhusalt kasutavad, mitte ei aja taga tühja tuult väljal. Ükski ei saa anda garantiid, et see või teine seanss annab kindla lahenduse – selles on suur roll seansile tulijal endal –, väga häid reikipraktikuid leiate aga hea tahtmise korral kindlasti.


Haridus- ja teadusminister vastas arupärimisele Mereakadeemia rektori kohta - Riigikogu\nHaridus- ja teadusminister vastas arupärimisele Mereakadeemia rektori kohta\n12.10.2009 / Istungi ülevaated\nHaridus- ja teadusminister Tõnis Lukas vastas Riigikogu liikmete Rein Ratase, Lembit Kaljuvee, Georg Pelisaare, Evelyn Sepa, Lauri Laasi ja Jaak Aabi 1. septembril esitatud arupärimisele Mereakadeemia rektori Jüri Kannu ametist vabastamise kohta (nr 312).\nLukas selgitas, et töölepingu lõpetamise põhjuseks olid Mereakadeemia rektori töökohustuste rikkumised, mis seotud rahaliste vahendite mitteõiguspärase ja ebaotstarbeka kasutamisega. „Mereakadeemia on mitmete toimingutega sattunud vastuollu riigihangete seadusega ja riigieelarve seadusega samamoodi,“ märkis Lukas. „Näiteks on õppeasutus teinud eelarves kulutusi, milleks seal vahendeid ette nähtud ei ole, mis on lisaks riigieelarve seaduse rikkumisele, tekitanud olukorra, kus Mereakadeemia oli augusti lõpuks kulutanud ca kolmveerandi käesoleva aasta tegevuskulude eelarve kogumahust. Samuti ei ole Mereakadeemia taganud talle kasutusse antud riigivara kasutamist vastavalt riigivara seadusele, andes seda ilma vastavate volitusteta kolmandate isikute kasutusse,“ lisas minister. Rektori töölepingu ülesütlemise ettepaneku tegi haridus- ja teadusministeeriumi kantsler tuginedes rikkumistele, mille tuvastas ministeeriumi siseauditi osakond.\nLukas kinnitas, et nimetatud rikkumised ei puudutanud aga õppetöö sisu, vaid olid seotud rahaliste vahendite mitteõiguspärase ja ebaotstarbeka kasutamisega.\nÕiguskomisjoni ettepanekul arvati töönädala päevakorrast välja valitsuse algatatud äriseadustiku ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (466 SE) kolmas lugemine.


'Vagabond' 2. hooaeg: Lee Seung-gi ja Bae Suzy K-draama väljaandmise kuupäev, süžee, näitlejad ja uudised - Meelelahutus\n'Vagabond' 2. hooaeg: Lee Seung-gi ja Bae Suzy K-draama väljaandmise kuupäev, süžee, näitlejad ja uudised\n'Vagabondi' 2. hooaega ei ole kinnitanud Lõuna-Koreas saadet eetrivõrgustik SBS ega Netflix, kes levitab etendust välismaale, kuid näitlejad ja lavastaja loodavad seda peagi naasta\nAutor Priyanka Sundar\nAvaldatud: 29. novembril 2019 kell 16:07 PST Kopeerida lõikelauale Sildid: Netflix\n'Vagabond' on SBS-i saade, mis tõi kokku Lee Seung-gi ja Bae Suzy, kes töötasid koos 2013. aasta saates 'Gu Family Book'. Rahvusvahelistes sihtkohtades üles võetud saade on spioonidraama, mis keskendub Lõuna-Korea valitsuse korruptsiooni juurimisele pärast seda, kui see viib lennuõnnetuseni. Esimene hooaeg lõppes noodiga, mis jätab 2. hooaja võimaluse avatuks.\nKuna hooaja uuendamine tuleb SBS-i poolt veel kinnitada, pole praeguse avaldamise kuupäeva veel olemas. Hoiame teid siin uudistega seotud uudistega kursis kohe, kui sellest teada antakse.\nTeine hooaeg keskendub tõenäoliselt sellele, kuidas Cha Dal-geon ja Go Hae-ri Edward Parki plaani juurivad. 1. hooaja finaal lõppes sellega, et Hae-ri üritas segada olulist rahvusvahelist tehingut, mille Edward loodab sõlmida. Vahepeal üritab Dal-geon siseneda Edwardi hittmeeskonda, et paljastada seestpoolt saladusi.\nSaate 1. hooaeg tutvustas Cha Dal-geoni, oma vennapoja ainsat hooldajat, kes kaotas poisi lennuõnnetuses. Matustel osaledes saab ta teada, et õnnetus ei olnud õnnetus ja NIS-i esindaja Go Hae-ri abiga paljastab korruptsioonis ja ahnuses juurdunud keerdkäikudega täidetud süžee.\nPüüdes riigile tõestada, et õnnetus oli ettevõtete spionaaži tagajärg, saavad Dal-geon ja Hae-ri lähedaseks, mis seab Hae-ri ohtu. Püüdes leida tõde, hoides teda ja teisi lähedasi, võltsib Dal-geon enda surma ja üritab siseneda lõvikoopasse.\nPärast surmast teada saamist ei hakka Hae-ri kättemaksu teele asuma. Vahepeal tuleb ilmsiks, et Jessica Lee, keda algselt peeti krahhi tagaotsijaks, ja president, kes oli temaga kokkumängus, seati õnnetusse langema.\nkust poosi vaadata saab?\nCha Dal-geoni rollis Lee Seung-gi\nKaamera Lee Seung-gi filmis 'Vagabond'. (Allikas: tvN)\nNäitleja Lee Seung-gi, keda nähti viimati fantaasiadraamas 'Korea odüsseia', mängib filmis 'Vagabond' kaskadööri rolli. Cha Dal-geon osaleb lennuõnnetuses ja avastab mängiva skandaali, mis mõjutas paljude elu. Ta mitte ainult ei sekku valitsuse asjadesse, vaid üritab minna ka võimu omavate inimeste vastu.\nBae Suzy kui Go Hae-ri\nUus -Mehhiko maksuvaba nädalavahetus 2017\nBae Suzy pilt nagu Go Hye-ri filmis 'Vagabond'. (Allikas: SBS)\nNäitleja Bae Suzy täidab riikliku luureametniku Go Hae-ri rolli, kes liitus talitustega ainult oma pere toetamiseks. Ta unistas riigiteenistujaks saamisest, kuid kõik ei läinud plaanipäraselt ja tema juhuslik kohtumine Dal-geoniga muudab tema elu.\nShin laulis-rok kui ki tae-ung\nTae-ungi ja Dal-geoni pilt „Vagabondis“. (Netflix Screengrab)\nNäitlejat Shin Sung-Rokit, kes on tuntud oma esinemiste poolest filmis „Viimane keisrinna”, „Tagasitulek” ja „Parfüüm”, saab näha etenduses Riikliku Luureagentuuri juhi Ki Tae-woongi rollis.\nMoon Jeong-hee Jessica Lee rollis\nNäitleja Moon Jeong-hee täidab lobist Jessica Lee rolli, keda kahtlustatakse esialgu lennuõnnetuse korraldamises. Esimese hooaja lõpus juhendab ta kättemaksu osutamise eesmärgil Go Hae-ri lobistiks.\nLee Kyoung-noor nagu Edward Park\nNäitleja Lee Kyoung-young mängib etenduses kaabaka rolli, Edward Park. Ta paljastatakse kui korraldaja Samael, sadade inimeste elu võtnud lennuõnnetuse taga.\nAastal tehtud aruande kohaselt Soompi 2. hooaja võimalusest rääkides ütles Seung-gi: 'Ma arvan, et inimesed, kes on lõppu näinud, oleksid pettunud. Sest seal on veel palju, mida tuleb rääkida, kuid see lõpeb kohe, kui olete oma istme serval. See paneb sind tahtma teist hooaega. Seda tüüpi lõppu näete Ameerika saates palju, see sunnib teid ootama järgmist hooaega, olenemata sellest. '\nDal-geoni mängima naasmise kohta lisas ta: 'Kui see juhtub, siis ma arvan, et see oleks tore. Näitlejana olen kõik selle draamatüübi poolt, et mul oleks teine hooaeg. Minu arvates pole see siiski oluline, sest arvesse tuleb võtta palju, näiteks tootmiskeskkond ja fännide nõudmine, nii et peame ootama ja vaatama. '\nTeine aruanne Soompi , mis tsiteeris lavastusele lähedast allikat, ütles: 'Tootmisperiood oli väga pikk, nii et kõigi tunne on nii kergendatud kui ka kurb. Tootmisprotsess võttis aega 11 kuud ja kui arvestada planeerimisperioodi, on see palju pikem. See oli kavandatud ja toodetud teist hooaega silmas pidades. 2. hooaega pole siiski kinnitatud ja see vaadatakse praegu üle. Vaatame üle näitlejate, kirjanike ja režissööride graafikud. '\ntexas a & m kevadmäng\nKui see teile meeldib, meeldib teile:\n'Staabiülem', 'Linnakütt', 'Tervendaja', 'Pahad poisid' ja 'Hääl'.\nkoos üleriigiline pannkoogipäev 2017\npresidendid, kes palka ei võtnud\nAmeerika uue hooaja halvimad kokad\nkirjanik james welch luuletusi võrgus\nabielus sarah huckabee sanders\nmiks amy poehler ja arnett lahutasid?


Arthroosi ravi Harjade kaepidemed. Abi jälgedes\nValguse massaaži liikumise korral rakendatakse ravimit valusühendusele, tühjendage sageli selle salvi. Menetluse suhtes kohaldatakse kahe-, kolmekordset kordust päeva jooksul. Pärast saadud süvendit paneb antibiootikumi ja seenevastase salvi. Lyudmila, 47, Perm Sagedane valu käte ja õlgade liigestes. Kütte ajal peenelt volditud ja segamist lahustatakse kraadise alkoholiga, kuni saadakse homogeenne mass.\nHoidke 3 tundi suruma. Kursus on 14 protseduuri, isegi sügavaim maisi eemaldatakse selle aja jooksul. Pehmendamise, anesteesia jaoks kogunes kuivade ja märgnurkade eemaldamine ulatuslikud teadmised looduslikel vahenditel põhinevad ulatuslikud teadmised. Kõige kuulsamad, tõhusamad vahendid hõlmavad puhtust, aloe, sealiha rasva ja okaspuit. Mais on jagatud kuivaks, pikaks vormis ja märgiks, äsja pressitud või riivitud. Tarkad folk meetodid nende vastu võitlemiseks on ka erinevusi. Niiske mais ja nendega Uuesti moodustunud blisteri anesteseerimiseks ja kõrvaldamiseks peate sellele märgistama niiske küljega, mis on eraldatud muna kesta sisemisest kilest.\nKuivatamise protsessis kleepub valge film mais. Valulik põletamine peatub tund, mais kaob kahe päeva jooksul. Mida ebameeldiv valulik põletamine märja mais aitab kõrvaldada kassapidaja pod rohelise herne, merefualane, aloe, luuderohi, villa tampooni, niisutatud külma piimaga.\nEbamugavad tunned eemaldavad peenesti riivitud toores kartulid. Kartulipuhastusvahend, marli paigaldamine, kinnita krohv pikka aega.\nÄsja moodustatud kes ei purunenud, kes ei lõhkes, aitab mais leib kortsutatud, äädikaga niisutatud, fikseeritakse öösel viilutatud sibula krohv, liblikasvannid.\nJalude kaeravannide jaoks valmistavad ettetõmbamist suhet. Veidi jahutamine, puistatakse selle jalgadega. Menetlus sõltub iga päev korduse enne kadumist maisi. Kuivad kohad jalgadel Tõhus, lihtne kuiva selliste karpide vabastamine on sibul koorest valmistatud omatehtud tööriist. Selleks asetatakse see sulgemisruumi ja valatakse äädikaga. Kahe nädala pärast eemaldatakse ja kuivatatakse ja kuivatatakse, pärast mida nad pannakse õhekihile maisil. Kahju ümbritsev nahk määritakse vaseliiniga.\nÕhtul on sisse pandud jala sideme. Hommikul, purustades maisi, proovige seda kraapida. Maisi puuduliku eemaldamisega korratakse protseduuri. Kuna juurdepääsetavad folk õiguskaitsevahendid, mis eemaldavad maisi, kasutavad majutusasutused: Kalanchoe, Tolstanka.\nLehe puhastamine filmist rakendage liha aurutatud maisile, kinnitage sideme. Käegakatsutavad tulemused ilmuvad läbi kolme protseduuri. Mitmed jalgade sirgendamise protseduurid kuuse või männi neerude tugevas vaprana kõrvaldatakse päikesepaistest täielikult. Maisi pehmendav ja hädavajalik eemaldamine aitab kaasa äädika päeva jooksul vananenud sibulate fragmentidele.\nSelline kompress on kinnitatud krohviga ja muutke kaks korda päevas. Kaks päeva hiljem eemaldatakse kuiv mais täielikult. Tõhus omatehtud on küüslaugu salv, keedetud küpsetatud küüslaukast, kitsas väiksema või või sama kogustega. Salv, mida rakendatakse soojendusega maisile, top koos leht Bindock, Planeate, kinnitage sideme.\nMenetluse suhtes kohaldatakse kahe- kolmekordset kordust päeva jooksul. Mitu päeva on piisavalt maisi paranemise jaoks piisavad. Kõige kerge tööriista edukas võitlus maisi vastu on Kalendula värvid. Alates lillede segust ja väikesest kuumast veest, tehke kassa, mis on määratud kaste ja bintuet jalale. Suruma sooja villase kangast.\nMais pehmendab umbes 10 seanssi. Maisi eemaldamise asemel jääb nahale pakkumise, mis vajavad kaitset väliste negatiivsete mõjude eest. Siis laps pöörab üle mao ja anda veidi puhata. Ülejäänud löögi ajal. Stop massaaž viiakse läbi, kui laps asub kõhuga. On vaja provotseerida Reflex Movement nii, et laps mitte ainult seguneb ja palus oma sõrmede, vaid ka püüdnud indekseerida. Terapeutiline massaaž tehakse ainult meditsiinilise tunnistuse ja teostab ainult spetsialist. Selle hoidmiseks peate kutsuma masseuri kodu või külastama seda kliinikus.\nRindade lõõgastav massaaž Lõõgastav massaaž tavaliselt teha nelja kuu ja kuni aasta. Selle aja jooksul on aktiivselt arenenud hingamisteede, seedetrakti ja kardiovaskulaarse süsteem, massaaž edendab nende parimat arengut.\nLõõgastav massaaž imikutele tugevdab aju koor, kuna see suurendab hapniku sissevoolu. Enne protseduuride käivitamist peate oma käed põhjalikult pesta sooja veega seebiga. Küüned peavad olema lühidalt korras ja mustuse ei tohiks olla nende all. Massaaž on valmistatud tahkel pinnal: tabel, voodid või diivan. Selleks, et laps oleks hubane, tuleb see toas läbi viia, kuid soe, ilma mustanditeta. Pärast söömist ei ole võimalik massaaži teha massaaži, kui laps tahab magada või tema halb tujus.\nMenetlus peaks nautima ema ja last.\nMassaaži aeg järk-järgult suureneb. Esimene menetlus ei tohiks olla viis minutit. Järk-järgult jõuab seanss kakskümmend minutit. Kui ema näeb, et laps on väsinud, ei tohiks see lõpuni massaaži tuua. Võite jätkata ja hiljem, kui crumb on parim meeleolu. Lastearstid on soovitatav läbi lõõgastav massaaž pärast ujumist. Sel ajal on laps kõige sagedamini hea tuju, ema ei kiirusta kõikjal ja võib täielikult lapsele täielikult pühendada. Lapse massaaži ajal peate teda rääkima, naeratama.\nAinult menetlus annab talle positiivseid emotsioone.\nMassaaž viiakse paremini läbi kreemide või õlidega, mis ei põhjusta allergiat imikutel. Statistika kohaselt on sündinud ainult neli last sajast.\nSee ei ole meeleheitel vajalik. Selleks, et arendada harmoonilist, peate korrapäraselt külastama lastearst ja järgima lapse tervist. Esmapilgul võib tunduda, et massaaž ei ole mingil moel seotud siseorganite tööga. Tegelikult ei ole see. Läbi retseptorite naha, liigeste ja lihaste ajukoor, signaalid, mis kehtivad külgnevate alade, mis vastutavad erinevate funktsioonide keha. Kui te räägite otsest nahast, stimuleerib massaaž epiteeli uuendamist, parandab verevarustust ja ainevahetust.\nVõimlemine arendab lihaseid ja liigeseid, muudab liikumise selgeks ja õigeks. Esimestel kuudel on laps üsna monotoonne elu, massaaž ja võimlemine muudavad selle huvitavamaks ja ebatavalisemaks. Võimmise ajal on beebi rakmed ja võtab õhuvannid. Kui Arthroosi ravi Harjade kaepidemed ütles, et ta peab tegema massaaži, ja tema vanemad jäid oma sõnu kõrvade pärast mõnda aega kahetseda.\nKui see ei lahenda hüpertoni õigeaegselt, aeglustab mootori oskuste arendamine. Tulevikus on laps kohmakas, ebamugav, ta murdab asendit ja kõndimist. Kuna sellised lapsed on harva mängudeks harva aktsepteeritud, arendab alaväärsuse keeruline füüsilise alaealiste jaoks psühholoogiline. Kui laps arendab halvasti füüsiliselt, kannab ta luure. Kui laps ei ole õppinud istuma kuueks kuuks, peab ta kogu aeg ülemmäära vaatama.\nJa see ei ole väga huvitav ja informatiivne. Massaaži jaoks on parem meditsiiniline haridus.\nSiiski, kui te ei saa lapsi spetsialistile kanda ega kutsu seda oma koju kutsuda, ning kui laps kogu seansi karjub, on parem teha kõik endast oleneva ja õppida ennast massaaži tegema. Massaaž tuleb teha kahe nädala ja kuue kuu pärast kuue kuu pärast, rõhuasetus tehakse jõusaalis massaaži elemente. Kui laps tunneb halba või tal on lihtsalt ebaoluline meeleolu, ei ole see massaaži väärt.\nKas ma saan alkoholi podagra viin, õlu, vein juua Kas podagril on tomatid: podagra toit Mis põhjustab podagra? Mazi kasutatakse komposiitvahendina parima tulemuse saavutamiseks.\nMusculoselletaalse süsteemi deformaalsete haiguste raviks kasutatakse integreeritud ravi. Ühendite artroosi salvid aitavad kohapeal leevendada valu ja põletikku, parandada kudede elastsust ja aeglustada patoloogilise protsessi arengut.\nPõletikuvastased salvid Valu liigestes, põletikulises, ebamugavustunne, kohalik temperatuuri tõus - kõik need on artroosi märgid. Nendest sümptomitest vabanemiseks kasutatakse mittesteroidrühma põletikuvastaseid vahendeid. Peamised toimeainete selliste salvide diklofenak, ibuprofeen, lisinitine, pyroxics jne abi võimalikult kiiresti eemaldada valu sündroom, turse ja ebamugavustunne. Ravi kestus sõltub patsiendi algsest seisundist, haiguse ilmingutest, vastunäidustuste esinemist.\nSageli on salv ette nähtud hip liigese artroosi ajal. Kuimede sisalduse tõttu läbivad põletiku tunnused kiiresti. Ravimil on teatud lõhnaga kollaka geeli kerge konsistents, kasutatakse ainult välitingimustes kasutamiseks.\nArthroosi geelist on soovitatav arsti retsepti kasutamiseks. Vastunäidustused hõlmavad rasedust ja laktatsiooniperioodi, vanuses kuni 7 aastat vana, ravimi komponentide individuaalne sallimatus, naha terviklikkuse katkemine kasvatatud piirkonnas ja seedetrakti haiguste ägenemine. Nay tuleb hõõruda RD haigestuseni igapäevaselt täieliku imendumiseni.\nKonsulteerita, arst on keelatud kasutada seda rohkem kui 10 päeva järjest. Pakendi maksumus on umbes rubla. Ortofen on anesteetiline ja põletikuvastane salv, mille toime põhineb diklofenaki ainel. Seda ei saa kasutada kompresside puhul, mida soovitatakse kasutada korda päevas.\nValguse massaaži liikumise korral rakendatakse ravimit valusühendusele, tühjendage sageli selle salvi.\nRavi kulgemine kestab tavaliselt päeva sõltuvalt patsiendi olekust. Orthofen on vastunäidustatud lastele, rasedatele ja imetavatele naistele, haavandilise haigusega inimestele, allergilisele astma, urtikuule ja suurenenud tundlikkuse ainetele, mis on osa.\nArromeetri ortaferoni salvi hind on umbes rubla. Kõõluste põletik Millisele arstile ühendust võtta Varasemate vigastuste ja sõrme valu suhte kahtlusetamisel peaks sõrme liigese valu tegema traumatoloogiga.\nTa määrab vajalikud diagnostikameetmed ja pärast nende uuringut saadab patsiendi kitsase spetsialiseerumise arstile - ortopeediar, reumatoloog, traumatoloog. Haiguse diagnoosimine Diagnoosi tehakse patsientide kaebuste, anamnaalsete andmete, välise kontrolli ja instrumentaalsete uurimistulemuste põhjal. Kõige informatiivne radiograafia.\nSaadud kujutised visualiseerivad selgelt muutused luu, kõhre kudede struktuuris iseloomulike podagrade, teatud tüüpi artriit. Röntgen jalad. Kirurgia Kirurgilise sekkumise näidustused ei ole sõltumatu meditsiinivalu ühistes, välja töötatud tüsistused, tugevad liigendus deformatsioon. Operatsiooni meetod valib osava arsti.\nRasketel juhtudel eemaldatakse kogu liigend järgneva arthrodeesiga või endoproteesise paigaldamisega. Muudel juhtudel on luu- või kõhre defektid lõigatud, plastist sidemed või kõõlused toodetakse. Folk meetodid Eliminatsioon ei ole mitte ainult ebaotstarbeline, vaid ka ohtlik. Kui neid provotseeritakse põletiku abil, toob soojeneva toimega alkoholi tinktuuride või salvide kasutamine kaasa tervete kudede ja liigeste patoloogia kiire leviku.\nFolk õiguskaitsevahendid on ebaefektiivsed artroosi, podagrade, nakkushaiguste ravis. Neid on võimalik rakendada alles pärast arsti loaga peamise ravi läbiviimist. Massotransport Classic, Spot, vaakummassaaž on tõhus viis kõigi liigeste haiguste raviks. Veelsellide massiivse lüüsiga võib seljaaju tihendus tekkida või intensiivistada kerge vigastuse ja patoloogilise luumurdude tulemusena.\nSellisel juhul on vaja ka hädaolukorra dekompressiooni ja selgroo immobiliseerimist. Vyalcinous põletikuline protsess epiduraalse ja subaraknoidi ruumisseda esindavad sklerotoomilised ja petromaatsed valud, polürradicular-sümptomid, millel on fuzzy tundlikud ja mootori minimaalsed defektid. Selline olukord on tüüpiline halvasti töödeldud mädaoleva spondüliidi jaoks.\nSee lõpeb kroonilise epideritiga, tahke ja arakhnoidi kesta fibroosiga, lolli koti kadumise stenoosiga. Kiidetud valu sündroom ja intelligentne neurogeenne kromotia muudavad need puuetega patsiendid. Tähelepanuväärne kliiniline pilt täheldatakse Tommates valu paremas kaes kõrge kraanase lokaliseerimine sisemise luu saladuste kaasamisega,lisaks I ja II emakakaela selgroolülid.\nPatsiendid arendavad valulikke spastilisi krivosheid, millel on täielik peatugevus, pimedas ekscipientialal valu kiiritus, pearinglus, nüstagm, kahjustuste kahjustuste kahjustusi. Mõnel juhul süvendavad kõnet ja neelamist raskusi stuudio olemasoluga pukseerimisruumi ümberpaigutamises kõri ja söögitoru pigistamisega.\nMuude, Rino-või tosilogeense iseloomuga atlantoaksilise artriidi valguse vormid sümptomaatilise kõveraga on teada kirjanduses nagu grizel'i sündroom. Mõnedel juhtudel võivad mädane spondüliidi neuroloogilised tüsistused olla selgroode vektori ja seljaaju, vaskuliidi ja spasmi arterite kompressioon, tromboflebiit ja spasm arterite sekundaarse vereringet insultis või müopoatia tüübi sekundaarse kahjustusega.\nSpontaanse voolu, ilmingute ja tulemuste gammade gamma-spondüliidi tulemused on väga lai ja ulatuvad surmast eemaldamisest surma tulemusena meningoentsefaliidi tõttu aju turse, trombemboolia ja teiste neuroloogiliste ja somaatiliste tüsistustega.\nEespool öeldut arvestades, et haiguse õigeaegse diagnoosi ja antibiootikumide piisava ravi tähtsus intravenoosselt 4 nädala jooksul, millele järgneb tarbimine 3 kuud pärast Noe normaliseerimist. Väliskad selgroolülite hävitamine, immobiliseerimine ja voodirežiim on näidatud.\nProgressiivne neuroloogiline defekt ja äge epiduraalne abstsess on kirurgilise ravi põhiline tunnistus. Tuberkuloosi spondüliit Infektsiooni Arthroosi ravi Harjade kaepidemed kopsude esmasest fookusest võib esineda erinevatel aegadel haiguse algusest.\nSageli voolab tuberkuloosiprotsess peidetud ja isegi debuure spondüliidi.\nSiiski on esinenud nakatumise levitamise juhtumeid tõsise kliinilise pildiga meningoencefaliitmis tuleneb kroonilise spetsiifilise spondüliidi taustal. Tavaliselt aeglane haiguse areng järk-järgult kasvab valu valu Mõjutatud selgroo fookuse ja fikseerimise valdkonnas. Enne selgroolülite ja diagnoosi hävitamise avastamist määratakse keskmiselt umbes kuus kuud. Tuberkuloosi esinemine ajaloos, kopsude fookuskaugused ja positiivsed naha tuberkuliini proovid Picc ja Manta aitab luua haiguse etioloogiat.\nSpondülograafilise diferentsiaaldiagnoosipuude ja tuberkuloosi spondüliidi aeglane vormide diagnoos on sageli raske, kuna kahel juhul on mõlemal juhul kaasatud kaks külgnevat plaati mõlemal juhul.\nTuberkuloosi spondüliidi jaoks on järgmised radioloogilised omadused iseloomulikumad: sulgemisplaatide pikaajaline säilitamine; Eelistatavalt tekkimist fookuse fookuse eesmise nurka kahe külgneva kere selgroolülid, eralduda esikaitsevaim kimbu moodustumise ja jaotumise paravertebral sõlme kõrge pikkusega; väljendunud reaktiivse skleroosi puudumine selgroo keha servadel ja sidemetel; Relvade ja teiste tagumiste selgroolülite kompleksi osade sagedane lüüasaamine, nurga kiroosi hilises etapis moodustumine kahe selgroolüli kiilukujulise deformatsiooni tõttu.\nKülma paraverbraalide abstsess kividega kaasas on hästi tuvastatud magnetresonantsi kujutise ja seljaaju ct abil.\nRadionukliidi topograafia on vähem tundlik kui mädane spondüliidiga ja annab positiivse tulemuse veidi üle poole seljaaju tuberkuloosi poolest.\nTuberkuloosiprotsess on sagedamini rindkere selgroo, siis nimmepiirkonnas eriti uriinide ajal ja üleminekutsoonid on atlantroaksiaalsed liigendid, lumbosakraalplaat, Satchatsovo-Iliac-ühendus.\nKliinilised ja neuroloogilised tuberkuloose spondüliidi nähtuste kohta ei erine põhimõtteliselt mädase seljaaju infektsiooni nendest fenomentaalselt.


→ 5 778 majutusasutust\nTigaki - hotellid\nTigaki, Tigaki, 85300, Kreeka\nXenos Villa on Booking.com'i külastajaid vastu võtnud alates 9. apr 2013\nVilla: majutab 8\nMillal sooviksite peatuda majutusasutuses Xenos Villa?\n6 põhjust, et valida Xenos Villa\n32 majutusasutust sihtkohas Tigaki\n98 780 000 sõltumatut arvustust\nMajutusasutuses Xenos Villa pakutavad mugavused\nMängukonsool Mugavused toas\nPrivaatne bassein Grill Bassein ja tervisekeskus\nKeskmise hinde arvutamiseks on meil vaja vähemalt 5 arvustust. Kui broneerite ja jätate arvustuse, aitate majutusasutusel Xenos Villa selle eesmärgini jõuda.\nTeekond: Kos'i rahvusvaheline lennujaam "Hippocrates"–Xenos Villa\nTigaki - sealsed populaarsed majutusasutused\nOle mureta! Vaata hotelle, puhkemaju ja apartemente sihtkohas Tigaki parimate vaatamisväärsuste ja põnevaimate paikade lähedal.