Minimyš africká (Mus minutoides) – SilverAnt\nHome/Chovaná zvířata/Ostatní/Minimyš africká (Mus minutoides)\nMinimyš africká (Mus minutoides)admin2017-12-10T21:48:14+00:00\nDlouhou dobu jsem uvažoval nad tím, zda případně jak doplnit chov o nějaké zvíře, které by umožnilo obohatit jídelníček i o něco jiného než jsou švábi a cvrčci. Chov klasických myší nepřipadá v úvahu, přeci jenom stále bydlím v normálním bytě a zápach bych asi na rozdíl od tu a tam uprchlého cvrčka neobhájil, tudíž jsem o nich nikdy ani neuvažoval. V různých diskusích jsem však stále častěji narážel na zmínky o této sympatické minimyši, která údajně nezapáchá, nemnoží se sice tak dramaticky rychle, ale celkem pravidelně a není kromě teploty náročná na chov. A tak padlo rozhodnutí vyzkoušet minimyšky v praxi :-). Na burze jsem se nechal klasicky ukecat, ptám se pána co by doporučil, on že skupinku 2,3, zakoupil jsem tudíž skupinku, doma jim ze starého akvárka o rozměrech cca 60x30x40 vybudoval ubykaci a skupinku ubytoval. Do rána byl jeden ze samečků mrtvý, vyloženě zamordovaný tím druhým. Tolik první zkušenost :). Dále uvádím kombinaci informací, které jsem našel všude možně po internetu.\nMyš africká ja malinké zvíře, velké necelých 5 cm, má rezavý či šedý hřbet a bělavé bříško, krátkou, přiléhavou srst, poměrně velká ouška a černé oči. Domovinou myši africké je subsaharská Afrika. Aktivní jsou zejména v noci, ve dne obvykle spí. Žije ve větších skupinách – ve stepích, ale i na polích, kde si myšky budují společné podzemní chodbičky a úkryty. Tat informace je důležitá i pro chov, myš se cítí nejlépe ve skupince o jednom samci a několika, nejméně dvou, samiček v teráriu, kde si bude moci budovat své chodbyčky. Více samců ve společném teráriu je risk, nemají si při případných potyčkách vzájemně kam ustoupit – a moje zkušenost – viz. výše – více samců opravdu nedávat, nenechte se ukecat :-D. Asi je možné mít větší skupinku v hodně prostorných teráriích, to je ale dle mého názoru a zkušenosti terárium o velikosti cca 100 x 50 x50, tedy opravdu velké terárko, ve kterém lze vybudovat takové pozadí a různé překážky, že si samci dokáží najít své teritorium. Samozřejmě stejně jako u jiných zvířat, i u těchto myšek by asi bylo možné narazit na skupinku, která by se snesla i na menším prostoru, nicméně to je potřeba důsledně hlídat a zbytečně neriskovat.\n[box type=”warning”] Základní upozornění, které je potřeba brát v úvahu je skutečnost, že tyto myšky jsou neskutečně, ale opravdu neskutečně rychlé :D, a skáčou na svoji velikost velmi vysoko – běžně cca 30 cm do výšky! Celé terárium proto musí být vybavené/zařízené s ohedem na tuto skutečnost.[/box]\nMalé chovné skupince afrických myšek stačí vzhledem k jejich drobnosti i terárium o rozměrech 60 x 30 x 30 cm. Větší je samozřejmě jen ku prospěchu.\nDůležitá je nejméně 10 cm silná vrstva podestýlky, aby si v ní myšky mohly vybudovat podzemní chodbičky a cítily se jako doma. Podestýlka by tudíž měla být tvořena něčím, v čem si myšky budou moci chodbyčky budovat. Přes všemožná doporučení použít hobliny, s rašelinou a pískem, případně jiné varianty, jsem se osobně rozhodnu pro samotnou rašelinu s pískem, která je dostateně kompaktní na to, aby si v ní myšky mohly vytvářet chodbyčky a přitom neplesnivý. Vemi velkou výhodou je, že tyto myšky opravdu příliš moči a výkalů nenadělají, takže se podestýlka nemusí měnit příliš často.\nDobré je terárium doplnit o nadzemní úkryty či jiné doplnění terária. Možné klasicky použít obrácený květináč, případně kokosový ořech, stačí ale i dřevěná krabička, rolička od toaletního papíru apod. Myšky jsou extrémně aktivní, což je na jedné straně předurčuje jako výborný pozorovací objekt :-), ale také to vyžaduje doplnění terária o další výbavu jako větve, různé prolézačky apod., aby mohly v teráriu dělat i něco jiného než běhat kolečka. Do části terária je dobré dát také seno, které myšky používají pro vystýlání hnízda.\nStěny ubykace ideálně skleněné nebo z plexiskla. Jednak z klasické klece by vám myšky vzaly velmi rychle čáru, jednak by jim nesvědčil průvan. Myšky jsou totiž velmi náchylné na zimu. Průměrná teplota by měla být cca 22-25°C, v noci může poklesnout max na 20°C. Nižší by však nikdy být neměla. V běžném pokoji by proto myšky fungovat mohly bez problémů, pokud Vám teploty častěji padají ke zmíněným 20°C je lepší vybavit terárium přitápěním, třeba topnou volií s termostatem.\nJak jsem již psal, osobně jsem jako ubykaci použil starší akvárko o rozměrech 60x30x40. Uvnitř mám uprostřed větší placatý kámen, na který dávám kousky ovoce atd. ke krmení, aby neležely na substrátu. První co myšky udělaly, že si pod kámen vyhrabaly noru a velkou část času tráví tam. Kámen jsem proto postupem času přemístil na vyšší vrstvu substrátu – začínal jsem s cca 4 cm, teď jsem někde na 8 – 10cm, protože si myšky opravdu rády hrabou nory, tak aby měly v čem. Původně jsem vedle šutru měl malou podmisku pod květináč na krmení, do které jsem dával zrní, to moc nezabralo, myšky hrabou kde se dá a miska byla pořád plná hlíny a zrní všude okolo, provedl jsem proto úpravu, a do rohu terárka jsem dal klasickou krabičku od cvrčků, která je cca 4 cm hluboká, takže má nad substrátem přiměřený okraj, aby do ní myšky nenaházely hlínu. Krabičku jsem částečně zahrabal do substrátu tak, aby nad ním zůstal okraj cca 2 cm. Myšky nemají problém vyskočit si do ní, dá se do ní dát dostatečná zásoba zrní, aby měly co chroupat, takže ideální. Ve dvou rozích terária mají myšky malý úkryt, který ale využívají spíše jenom jako úkryt před nebezpečím v době kdy se po teráriu pohybují, na spaní pak zalezou vždy do úkrytu pod kamenem. Poslední co v teráriu nesmí chybět je pití a nějaká misky na “živé krmivo”. Myšky jsou díky své velikosti extrémně náchylné na dehydrataci, ideální je proto napáječka, kterou nemusíte každý den doplňovat. Protože ta moje kape, dal jsem pod ní malou podmisku z květináče, aby nebyl substrát mokrý, jinak funguje výborně. Poslední důležitý doplněk terária je miska na nějaké do doplňkové živé krmivo – červy – viz. níže. osobně používám malou petriho misku, která se dá na burze koupit za pár korun a na červíky je ideální.\nZákladní potravou je směs pro drobné hlodavce nebo drobné exotické ptactvo. Nejraději mají malá semínka, jako je len, proso, lesknice a senegalské proso. V nouzi si však poradí i se zrny velkými. Zrní mají rády i naklíčené, takže je možné kombinovat suché a naklíčené pro spestření. Březím a kojícím samičkám je nutné stravu obohatit dostatkem bílkovin, jako zpestření prospějí i všem ostatním. Vhodní jsou například mouční červi, případně maličké kousky libového, čerstvého, syrového masa, kvalitní granule pro psy, nebo sušení korýši pro akvarijní rybky a vodní želvy. Osobně jsem zatím testoval pouze moučné červy a ti fungují dokonale, myšky okamžitě přiběhnou k misce drapnou červíka jak hotdog a ládujou se :-D. Z hmyzu se občas doporučují i malí cvrčci, nebo jakýkoliv odchycený hmyz jako jsou drobní luční koníci apod.\nKromě suché stravy dávám občas oboce, kousek jabka, broskve apod. – zeleninu moc ne, myšky se po ní nadývají a mohly by mít problémy. Obecně by strava měla být co nejblíže přírodní stravě, což jsou semena, oboce a hmyz.\nMnožení, určení pohlaví, věk\nSamička bývá březí cca tři týdny, po té porodí obvykle 2 – 4 mláďata, velká sotva půl centimetru. Holata se rodí bez srsti a slepá, samička se o ně cca tři ač čtyři týdny stará, přičemž ji nesmíme nijak vyrušovat. To obnáší i snahu nahlížet do hnízda – takto vyrušená a vystresovaná samička může mláďata klidně i pozřít, takže nerušit, nechat v klidu a počkat :-). Mláďata otvírají oči kolem 14. dne a po 4. týdnu je můžeme odstavit. Samičky mívají mláďata cca jednou z měsíc, takže mohou mít mláďata cca 10x do roka.\nSamičky od samečků je poznáme kromě genitálií i podle rozměrů, jsou obvykle větší. Doživají se obvykle kolem 2, ale někdy i 3 let.\nZávěrečné rady pro chov\nUž když jsem myšky kupoval, předvedly názorný důkaz proč se píše, že to nejsou domácí mazlíčci na muchlání. Chovatel který mi je prodával otevřel krabičku, zalovil rukou, jedna z myšek udělala hooooop a ve zlomku vteřiny zmizela někde v hale na burze. Myšky jsou opravdu extrémně rychlé a skáčou (do výšky prý cca 30 cm, do dálky cca 40 cm, já to měřit nezkoušel :D). Navíc jsou díky své velikosti špatně chytatelné, nejenom tím, že čím menší, tím hůře se chytají, ale také díky tomu, že jim při chytání můžeme velmi snadno ublížit.\nMyšky jsou tak vhodné hlavně pro chovatele, kteří počítají s tím, že budou v teráriu jako každé jiné normální zvíře. Krásné na pozorování, nevhodné na mazlení. Když už by náhodou utekly, hodně štěstí, odchyt asi nejlepší do sítě, případně pokud se podaří je dohnat někde do rohu, přiklopit dlaní. Sám jsem zatím nevyzkoušel, prý se ale netřeba bát kousnutí.


Nejoblíbenější reklamní textil? Trička a polokošile! – VISITGUIDE.CZ\nMezi reklamními předměty je obecně velmi oblíbený textil. Není divu. Takové tričko je totiž docela hodnotný dárek, který obdarovaní určitě užijí. Že je na něm někde natisknuté logo firmy, až tolik nevadí. I tak se dá nosit minimálně doma.\nCo dát svým oddaným zaměstnancům či věrným partnerům, aby to doopravdy užili a ne jen položili někam do šuplíku? Jídlo nebo nápoje jsou fajn, ale člověk je sní a nic mu nezůstane. Tužka s logem je dobrá, nicméně takto malé předměty se velmi snadno ztratí. Naproti tomu tričko zůstane, dokud se neroztrhá, což v případě kvalitního textilu může trvat i desítky let.\nTo záleží na tom, komu jej plánujete dát a za jakým účelem. Nejpopulárnější jsou bezpochyby klasická trička různého střihu. Velký zájem je ale také o polokošile krátký rukáv. Ty se hodí zejména v případě, kdy plánujete obdarovat své zaměstnance a chcete jim dát reprezentativní kousek oblečení, který by mohli nosit i do práce.\nV některých případech se hodí i polokošile dlouhý rukáv, zejména do provozů v halách a jinde, kde je zima. A když už se bavíme o té zimě, vhodným typem oblečení k darování zaměstnancům může být i fleecová mikina nebo softshellová bunda.\nCo takhle vydat se trochu netradičním směrem?\nNemusíte se ale omezovat jen na tradiční trička a softshellové bundy. Velmi levné jsou například plátěné tašky, které v posledních letech zažívají znovuzrození. Pěkným dárkem mohou být i čepice, nikoliv kšiltovky, ale spíš ty zimní. A co byste řekli na mikiny? Záleží prostě jen na tom, kolik jste ochotní investovat.\nVelký výběr textilu vám nabídne například společnost Xfer s.r.o., která u nás vyrábí reklamní textil už dvacet let. Nahlédněte do jejich sortimentu, co všechno je k dispozici. Jste-li z Brna nebo okolí, určitě se stavte také do jejich vzorkovny, ať si na vlastní kůži vyzkoušíte i materiály.


Víte, co může zabít lásku? Když přeceníte svoje síly - Proženy\nVíte, co může zabít lásku? Když přeceníte svoje síly\nPokud toho na sebe navalíte s partnerem až moc, může být váš vztah v ohrožení\nZpočátku to vlastně vypadá jak z pohádky o princezně, co našla svého prince. Jste zamilovaní, plánujete a budujete si život ve dvou.\nA najednou se váš sen po pár letech začne hroutit. Starosti a závazky totiž dokážou zničit i opravdu velkou lásku!\nTakhle vzniká krize\nZe začátku si to nejspíš vůbec neuvědomujete. Všechno je pro vás nové, vzrušující. Děti, nové bydlení, práce. To vše je vlastně jakýmsi důkazem vaší lásky. S chutí investujete veškerou svoji energii a čas do těchto společných projektů. „Jenže tahle zahlcenost bývá nejčastějším důvodem, proč se vztah dostává do krize,“ varuje koučka partnerských vztahů a Školy pro ženy Lenka Černá.\nAniž byste si toho všimli, není čas na nic jiného, prostě jen pracujete, splácíte dluhy, staráte se o děti. „Každý si jede tu svoji linii, plní své povinnosti, a na nějakou romantiku nezbývá čas. Veškeré debaty se točí jen kolem plochých témat, jak zabavit děti o víkendu, kdo uklidí byt, kdo nakoupí a podobně,“ popisuje Lenka Černá.\nZaložení rodiny, budování nového bydlení, hypotéka, dluhy. To vše je velká zátěž pro lásku\nPřichází únava, stagnace, vlastně jen boj o přežití, o udržení té velké mašiny v provozu. „Lidé, kteří přecení své síly, se vlastně stávají roboty, co udělají prostě to nutné, a na nic jiného jim nezbývá síla. Je to jen vstávání, odcházení do práce, řešení problémů, příchody domů a trocha spánku,“ popisuje psychoterapeutka Lucie Mucalová.\nUž takhle je to na hraně, ale ve chvíli, kdy se jen něco málo zvrtne, vše se může sesypat jak domeček z karet. Jeden nepovedený obchod, nezaplacená splátka, dítě, kterému nejde násobilka a je třeba se s ním učit. Na řešení nenadálých problémů totiž nemáte kapacitu. Začnete panikařit, jste nervózní, unavení, podráždění a přetažení. Vztek a naštvanost ve vás bobtná. Ani nevíte jak, ale z vaší jindy klidné domácnosti je bitevní pole. Hádáte se, obviňujete jeden druhého, jste na sebe naštvaní, nemluvíte spolu.\nNež učiníte nějaké rozhodnutí, zvažte vždy veškerá pro i proti\nIdeální je samozřejmě se do takového stavu vůbec nedostat, s rozmyslem plánovat a vždy si nechat dostatek prostoru na vztah jako takový. „Lidé často zapomínají, že je do vztahu potřeba investovat energii jako do jiných oblastí. Když chcete mít hezkou postavu, cvičíte a zdravě jíte. Ale když chcete mít hezký vztah? I na něm musíte pracovat, věnovat se společným chvílím, vytvářet magické momenty vztahu,“ říká Lenka Černá.\nNež se tedy do čehokoli vrhnete, zvažte veškerá pro a proti. Všímejte si nejen pozitiv, ale i negativ. „Lidé v terapii mi často pláčou, proč je nenapadlo dříve, že se to může zvrtnout. Nadchli se pro něco, ale zapomněli zvážit ten tlak a množství energie, kterou jim to vezme,“ vysvětluje Lucie Mucalová.\nPokud se vám tohle nepovedlo, neznamená to, že je pozdě. Musíte ale zpomalit, přehodnotit své priority a na první místo dát vztah. „Plánujte si vztahové věci tak jako ty pracovní. Vezměte si s partnerem diáře a jasně si stanovte, kdy budete mít čas jen sami na sebe,“ radí Lenka Černá.\nVětšinou to samozřejmě nejde hned, ale i malé změny rozhýbají velké věci. Pomůže třeba i třicet minut odpočinku denně, dětem ubrat jeden kroužek, přestat snít o novém autě a jet místo toho na krátkou dovolenou. „Někdy je to opravdu o uskromnění, ale přinese to klid a pohodu celé rodině. Méně je někdy opravdu více,“ dodává Lucie Mucalová.\nStalo se vám tohle někdy? Museli jste zvolnit, protože toho na vás bylo moc?


Moje město : kroměřížská čítanka / Anežka Fialová / Markéta Mercová ; [fotografie Josef Ščotka]\nNakladatelské údaje: Kroměříž : Muzeum Kroměřížska ; Zlín : Krajská knihovna F. Bartoše, 2004\nKlíčová slova: literatura, česká, spisovatelé, Kroměříž, čítanky\nOtevřené brány : zpřístupnění významných sakrálních památek ve Zlínském kraji / [texty Miloslav Pojsl ... et al.]\nŽabka Ťapka jde do školy / Růžena Slavíková ; [ilustroval Ladislav Pálka]\nNakladatelské údaje: Zlín : Nakladatelství SEN, 1996\nKlíčová slova: zvířátka, příběhy, žáby, žluté\nKlíčová slova: ekonomie, hospodářská politika, financování, management, podniky, trhy, finanční trhy, daně, personalistika, marketing, neziskový sektor, logistika, učebnice\nPohádky z Moravy / [Antonín Bajaja ... [et al.]]\nKlíčová slova: pohádky, moravské, region\nPětsetkrát s Janem Werichem / Zdeněk Chromý ; [ilustrace Pavel Tesařík] ; [fotografie Miroslav Batík]\nKlíčová slova: výroky, citáty, bonmoty, úvahy, vzpomínky, humor, Werich, Jan\nObří číše pro Jana / Miroslav Batík ; ilustroval Pavel Tesařík ; [fotografie Miroslav Batík a Zdeněk Mechl]\nNakladatelské údaje: Zlín : Werichovci : Česká pojišťovna, 1993\nKlíčová slova: povídky, vzpomínky, rybaření, Werich, Jan\nKlíčová slova: zdravý životní styl, jídlo, kuchařky\nKlíčová slova: zdravá jídla, kuchařky\nKlíčová slova: zdravé jídlo, kuchařky


Koleno na cibuli scesnakom recept\nKoleno na cibuli scesnakom recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Koleno na cibuli scesnakom, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Koleno na cibuli scesnakom. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Koleno na cibuli scesnakom receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\nPečená kolena na bramborách, cibuli a česneku recept ...\nPostup přípravy receptu. Kolena očistíme, omyjeme a uvaříme v tlakovém hrnci v osolené vodě cca 1 hodinu. Do pekáčku si připravíme omyté syrové brambory i se slupkou, cibuli na měsíčky a přepůjené paličky česneku i se slupkou. Na to položíme uvařená kolena. Nakrojíme kůži, aby se lépe propekla a udě\nPodobné recepty jako Pečená kolena na bramborách, cibuli a česneku ...\nVepřové koleno v cibulovo-česnekovém pyré recept\nVývar přecedíme a cibuli s česnekem propasírujeme. Studené koleno opatrně vykostíme a nakrájíme na silnější plátky. Komu vadí kůže s tukem, tak odkrojí pryč, komu nevadí, ponechá. Kousek mastného nakrájíme na kostičky a v kastrolu, který je vhodný i na zapékání v troubě, na lžíci oleje osmažíme do z\nPodobné recepty jako Vepřové koleno v cibulovo-česnekovém pyré\nVepřové koleno nařízneme na několika místech přes kůži až k jemnému masu a potřeme ho utřeným česnekem, solí a kmínem. Pak ho položíme na cibuli, trochu podlijeme vodou a pečeme v předehřáté troubě asi 20 minut. Po této době teplotu trouby snížíme na 150 stupňů a znovu maso pečeme asi 1,5 hodiny. Ob\nšunkové koleno – plátky Způsob přípravy . Na oleji si v pekáčku (nebo v nádobě vhodné do trouby) osmahneme pokrájenou červenou cibuli. Přidáme kousky červené papriky. Poté vložíme maso a ze všech stran ho orestujeme, aby se pěkně zatáhlo. Do masa uděláme dvě díry a vecpeme nožičky párku s proužkem č\nPečené vepřové koleno - recept: Na dno pekáče vložíme cibuli a česnek a podlijeme vodou. Kůži na koleni nakrájíme na čtverečky. Rozmícháme si koření gyros a grilovací v oleji a\nVložte maso do hrnce, osolte a přidejte koření i celou neoloupanou cibuli. Zalijte vínem a vodou tak, aby bylo koleno celé zakryté. Přiklopte pokličkou a uvařte doměkka. Trvá to podle velikosti kolena 90–120 minut. Koleno nakrájejte na plátky a podávejte s křenem, hořčicí a čerstvým chlebem. Prima t\nPodobné recepty jako Ovarové koleno\nCibuli nakrájíme na měsíčky a česnek na plátky. Vše dáme i s kořením do hrnce, svaříme a necháme vychladit. Vepřová kolena očistíme, omyjeme a nařízneme přes kůži až ke kosti, aby se nálev dostal co nejlépe k masu u kosti. Pak nálevem zalijeme kolena tak, aby byla ponořená. Asi 48 hodin je necháme v\nVepřové koleno na pivě s medem ... Přidáme mrkev, petržel, cibuli a pár kuliček nového koření, celý pepř a bobkový list. Osolíme, dolijeme vodou, aby byla kolena ponořená. Přivedem k varu a uvaříme doměkka. Trvá to přibližně 1,5–2 hodiny, podle velikosti kolen. Jakmile budou kolena měkká, vyndáme je\nNovoroční koleno pomalu pečené na černém pivě a zelenině ...\nCibuli a všechnu zeleninu očistěte, nakrájejte na hrubší kousky a vložte na dno zapékací nádoby, litinového pekáče s víkem apod. Na zeleninu položte koleno, přidejte všechno koření a bylinky a přiljte celé pivo. Přiklopte, vložte do trouby na 120 °C (horkovzduch) a pečte dobře zakryté minimálně 6 ho\nPodobné recepty jako Novoroční koleno pomalu pečené na černém pivě a zelenině ...\nSuper jídlo , při vaření je dobré přidat již zmíněný bobkový list , celé nové koření a cibuli ve slupce a pár stroužků česneku. Vývar má pak krásnou barvu a skvěle chutná. Jinak . Odpovědět. Jenda1 (autor receptu) 27. 5. 2009 20:41:38. Eli, koleno jsem vařil na vývar ke guláši, jinak ještě přidávám\nCibuli nakrájíme na kolečka a nasypeme ji do piva, smíchaného s vývarem. Přidáme celý pepř a necháme přejít varem. Vzniklou marinádu necháme vychladnout. Česnek nastrouháme a utřeme s dvěma lžičkami soli. Česnekem potřeme maso a snažíme se dostat až ke kosti. Do studeného pivního nálevu naložíme kol\nKoleno řádně zabalíme do rolády a můžeme svázat kuchyňskou nití nebo špejlema. Do pekáčku, kde budeme dělat koleno, nakrájíme cibule na plátky - nedáváme tuk, koleno si ho dost pustí samo. Cibuli dáme do pekáčku. Na ni položíme zabalené koleno a polejeme černým pivem. Vložíme do trouby kterou si pře\nKoleno na pivu\nJana | 21. 11. 2005 02:14. Zpočátku jsem si říkala,jestli jsem to s množstvím cibule nepřehnala.Byla dost velká.Hořčice jsem dala 4 lžíce,měla jsem vepřové koleno bez kosti,povařila jsem ho asi 15 min,pak rozpůlila a položila do zapékací mísy na tu cibuli s hořčicí,zalila pivem a dala péct do trouby\nPodobné recepty jako Koleno na pivu\nDo tlakového hrnce dáme koleno, cibuli na kolečka, 1 pol. lžíci grilovacího koření a prolisovaný česnek cca 4 stroužky, jak kdo má rád, to si…\nKoleno si vykostíme , maso nakrájíme na kousky a zbylé kosti uvaříme. Maso dáme na orestovanou cibuli v oleji, dusíme ve vlastní šťávě. Když se tekutina skoro vyvaří, přidáme zelený pepř, papriku, šafrán, kari, osolíme, dáme kmín, zalijeme vývarem z kostí kolena, které jsme si uvařili. Když je maso\nNa dno pekáče položíme na tenká kolečka nakrájenou cibuli. Nalijeme trochu piva. Na to položíme koleno, které zlehka posypeme oregánem. Dáme péct. Nejprve na 130°C- 2 hodiny. Potom na 150°C- 1,5 hod. Ke konci troubu přepneme na gril(200°C) a necháme udělat křupavou kůžičku- 0,5 hod. Podle potřeby po\nVepřové koleno na česneku recept\nZa tři, tři a půl hodiny se upeče velké syrové koleno a netřeba rozpalovat troubu na 200 stupňů, ale opravdu ji dát nejprve na 100 a pak na 150 stupňů. Koleno je jako dort. Nedovedu si představit, že bych maso skoro uvařila do měkka a pak ho ještě tři hodiny zprudka pekla v troubě. Ale je možné, že\nPodobné recepty jako Vepřové koleno na česneku\nUzené koleno omyjte a vložte do hrnce. Cibuli oloupejte, nakrájejte na klínky a vsypte k masu. Přidejte koření, zalijte vodou tak, aby bylo koleno ponořené a vařte na středním stupni zhruba 2 hodiny doměkka. Slijte a uvařené koleno položte do hlubokého pekáče. Nechte ho 20 minut chladnout. Přelijte\nKostky z kolena dušené na tymiánu a na houbách recept ...\nV hrnci rozehřejeme olej, orestujeme na něm cibuli, přidáme tymián a až pak vložíme maso, které na oleji necháme zatáhnout. Mrkev a petržel nakrájíme na kostičky, houby opereme a necháme okapat a přidáme k masu, vše společně orestujeme, nakonec přidáme kečup, podlijeme vodou, osolíme a opepříme a ne\nPodobné recepty jako Kostky z kolena dušené na tymiánu a na houbách ...\nDušené koleno na česneku recept\nKoleno vykostím (někdo dělá vcelku) a nakrájím na nepravidelné plátky. Do hrnce dám olej a na něm osmahnu na kostky nakrájenou cibuli. Když je tak akorát, vložím na ní maso, osolím opepřím a opékám. Když se maso zatáhne, podliji vodou a pod poklicí dusím půl hodiny. Potom přidám utřený česnek a dusí\nPodobné recepty jako Dušené koleno na česneku\nPečené vepřové koleno na zelí . autor: VLindner@seznam.cz. 0.0. moje hodnoceni. 4.3 hodnotilo: 15 doba přípravy: 20 minut. počet kalorií: neuvedeno. Vložit do kuchařky Vložit do nákupu Vytisknout recept. 5 fotografií Nahrát fotku Suroviny. 6 porce. 6 ks cibule velkých jako pěst. 1 hrst sůl 2 ks česn\nČesneková kolena na zelí recept\nKolena si nařízneme na několika místech až ke kosti, prosolíme a pročesnekujeme je i do zářezů a uložíme do pekáče na cibuli. Zasypeme dostatečně kmínem, dosypeme druhou půlkou cibule, podlijeme 4 dcl vody, přikryjeme a dáme péct do vyhřáté trouby na 190°C, a péct 90 minut.\nPodobné recepty jako Česneková kolena na zelí\nKoleno si vykostíme, nakrájíme na kousky a dáme dusit na cibuli, kterou jsme před tím orestovali na oleji a přidáme kmín, sůl, špetku šafránu, pepře, rozmarýn, zalijeme troškou vody a dusíme.\nMarinovane vypecky z vepřového kolena recept\nKoleno vykostíme (z kostí můžeme udělat polévku, která je výborná), nakrájíme na kostky a osolíme, opepříme. Přidáme olej, prolisovaný česnek,.grilovací koření, sojovku, med a promícháme. Dáme do lednice přes noc.\nPodobné recepty jako Marinovane vypecky z vepřového kolena\nVykostěné koleno, bůček nebo žebra nakrájíme na větší kousky, cibuli nahrubo, česnek na plátky, dáme do větší mísy, přidáme olej, koření. Všechno řádně zpracujeme a dáme do ledničky přes noc odpočinout (i dva dny neškodí).\nKoleno se zelím a bramborem na pivu. recept\nKoleno uvařím cca 3/4 hodinky v tlakáči jen v osolené vodě s pár kuličkami pepře a nového koření. Vyjmu ho, vykostím a rozříznu napůl. Vyjmu ho, vykostím a rozříznu napůl. Brambory oškrabu, nakrájím na přijatelnou velikost, naskládám do pekáče, osolím, trošku pokmínuju a lehce opepřím.\nPodobné recepty jako Koleno se zelím a bramborem na pivu.\nVepřové koleno mňam - recept. Přečtěte si, jak jídlo správně připravit a jaké si nachystat suroviny. Vše najdete na webu Recepty.cz.\nPečené vepřové koleno na černém pivu 1 recept\nDáme vařit vepřové koleno v osolené vodě (cca na 1 hod). Po uvaření ho vykostíme a nakrájíme na větší kousky. Vývar necháme, budeme ho potřebovat na podlévání. Maso dáme do nádoby, ve které ho budeme péct. Přidáme nahrubo nakrájenou cibuli, trochu sádla a zalijeme černým pivem. Osolíme a opepříme dl\nPodobné recepty jako Pečené vepřové koleno na černém pivu 1\nDo kastrůlku na rozehřátém oleji 4 minuty restujeme cibuli, pak přidáme česnek a ještě 3 minuty restujeme do světle zlatavé barvy. Nachystáme si větší hlubší pekáček do kterého přendáme orestovanou směsku, kastrůlek vypláchneme 3 dcl vývaru z kolen, přilijeme do pekáčku, přidáme sojovou omáčku, kmín\nJehněčí kolínko na víně s celerovou kaší recept\nCibuli pokrájíme na větší kousky a v rozpáleném hrnci na středním ohni ji orestujeme na dvou lžících másla. Přidáme kuličky pepře, bobkové listy a kolena a zprudka orestujeme. Jakmile kolena ztmavnou, přidáme protlak a rozmarýn a ještě krátce orestujeme. Poté zalijeme vínem, přivedeme k varu, oheň s\nPodobné recepty jako Jehněčí kolínko na víně s celerovou kaší\nKoleno opláchneme, očistíme. Tenkým nožem uděláme tři krátké řezy až ke kosti, aby se koleno lépe provařilo. Dáme vařit na 15 minut a pak vodu vyměníme. Odstraníme tím trochu chemikálií. Do vyměněné vody dáme větvičky rozmarýnu, "šišky" pepře, cibuli a asi jednu malou lžíci soli. Kolínko vaříme 50 m\nPečené vepřové koleno na pivě . Guláš z vepřového kolena II . Pečené koleno . Koleno v kapustě . Pikantní koleno . Koleno v pivu . Koleno v kapustě . Česnekové koleno . Tématické fráze: vepřové výpečky video vývar z vepřového kolene uprava veproveho kolene vepřové koleno bez kosti recept pečení vepř\nVepřové koleno v zelí - recept: Kolena rozsekneme na porce, vložíme do vody, osolíme, přidáme kmín a uvaříme do měkka.Na oleji orestujeme nakrájenou cibuli, přidáme zelí, podlijeme\nNa dno dáme lečo ze sklenice (mám domácí, takže není ostré, proto k němu přidávám 1 pálivou papričku, které mám celoročně v zásobě v mrazáku) a nahrubo krájenou oloupanou cibuli. Koleno omyjeme a potřeme rozmačkaným česnekem. Nesolím, koleno i lečo jsou slané dost.\nCibuli nakrájíme na půlměsíce a 1/2 rozprostřeme do pekáče. Česnek nasekáme nadrobno. Koleno nařežeme, prosolíme, do zářezů vetřeme česnek, vložíme do pekáče, okmínujeme, zasypeme zbylou cibulí a podlijeme vývarem nebo vodou, přiklopíme a šup do vyhřáté trouby. Pečeme 1,5 hodiny při 190°C.\nKoleno vykostíme a "roztáhneme" nožem na větší plát, který osolíme, opepříme a potřeme plnotučnou hořčicí. Zavineme a stáhneme potravinářskou nití. Roládu posolíme, vložíme do pekáčku s bobkovým listem, novým kořením, celým pepřem a plátky česneku.\nGuláš z vepřového kolena II recept\nV kastrolu na sádle orestujeme nakrájenou cibuli do tmavohněda. Zasypeme sladkou paprikou a hned dáme orestovat nakrájené maso. Po chvilce zalijeme vývarem a dusíme do změknutí masa. Zahustíme jíškou, zásmažkou, záklechtkou nebo chlebem. Přidáme utřený česnek.\nPodobné recepty jako Guláš z vepřového kolena II\n: kuličky z nivy\nkasparku var pastika\n: kuskusový salát s jogurtem\nkureci stehenni rizky kari\n: lahodné kláštěrní rohlíčky\nčaje s ostružinami\nfoae gra paštika\nsekana od zdenka pohlreicha\n: znojemské oharky !\nslané pečivo sýrové\nvánoční perníčky z prášku do perníku\n: zavařujeme jahody\nnastavovany krem do dortu\n: arctic nescafé\nkrém z arašídového másla\nvánoční y z bílků\npepřová omáčka paulus\nbabicovy masarykovy sušenky


Ida Kelarova: Rozhovor s Idou Kelarovou\nDnešní svět ubíjí to, co je v nás přirozené. Každý hledá své štěstí, ale neumíme se otevřít.\n“V osmém poschodí, v originálně řešených prostorách, trochu výš, než se tyčí okolní střechy, najdete nejen příjemné posezení,” jak praví leták pražské Café galerie Černá labuť. Jedné letošní červnové neděle jste tam mohli také najít exkluzivní workshop zpěvačky, klavíristky a hudební pedagožky Idy Kelarové.\nPůsobení Idy Kelarové založené na seznamování veřejnosti s romskou hudbou a kulturou začalo před osmnácti lety v Anglii. O tom, že je zvyklá studentům vysvětlovat vše v angličtině, svědčilo v průběhu workshopu i to, že do českého výkladu se jí občas připletlo anglické slovíčko:\nKaždý jsme zavřený ve svém – jak se řekne česky box?\nKdyž se sborově ozve “krabice!”, Ida Kelarová pokračuje:\nKaždý je zavřený v té své krabici a nechce se mu z ní ven. Dávám možnost, aby si každý zkusil otevřít se, vyjít z toho svého uzavřeného prostoru a pak, když se mu to nebude líbit, ať se zase do toho boxu zavře zpátky. Ale box, to zní v angličtině líp, že.\nPodobně se později snaží motivovat k prožití písně Joj mamo, v níž se sólově za jejího klavírního doprovodu může každý přítomný pokusit procítit hluboký vztah k matce i vyplavit svůj smutek.\nI když ti máma umřela, její spirit – spirit, to je česky duch? – je tady, hotovo!\nKdyž jsem ji pak požádala o interwiev, poskytla mi jej ve svém domě v Bystrém u Poličky na Vysočině, kde s rodinou žije a kde zároveň působí její Mezinárodní škola pro lidský hlas. Bodrá zpěvačka usedla za rozložitý a masivní dřevěný stůl, a zapálivši si viržinko, ochotně mi vyložila své svérázné muzikantské aktivity i názory.\nŘíkáte, že hlas vypovídá o člověku všechno. Jaké hlasy, resp. lidé se sešli na červnovém workshopu a jak se vám s nimi pracovalo?\nPro mě byl zážitek, že jsem po dlouhé době pracovala výhradně s českými účastníky a velice mile mě potěšili. Odcházela jsem a byla hrdá na to, že existují opravdu super lidi tady u nás, protože za poslední dobu jsem měla strašně negativní zkušenosti, dokonce jsem znova uvažovala, že bych odešla z vlasti. Připadalo mi, že tady s někým pohnout, to je doživotní práce a možná, že se toho ani nedočkám. Ten den práce na workshopu mi nakonec dal tolik síly a naděje, že mě to samotnou nabilo pozitivní energií. Uvědomila jsem si, že cesta i k té romské kultuře je vlastně otevřená a že se mi podařila přes tu muziku a přes tu píseň a přes ten hlas najít a že ti čeští účastníci – a bylo jich tam nějakých pětatřicet – se za ten jeden den tak spojili, což bylo prostě nádherné vidět. Potěšilo mě, že ti lidé mají v sobě tu sílu, ten cit a že neměli strach to projevit.\nVěta, která uváděla workshop: “Otevři své hrdlo, otevři své srdce, ničeho se neboj a zpívej,” původně pochází od vašeho tatínka romského původu, Kolomana Bitta. Romské písničky jste slýchala už od dětství?\nDo mých patnácti let moje největší inspirace byla u tatínka na Slovensku, kde se hrálo prostě od rána do noci, tam jsem načerpala veškerou inspiraci pokračovat v této muzice, a co se týče emocí, tam jsem vlastně viděla tatínka, kdy byl opravdu sám sebou, kdy byl doma. Tam jsem ho viděla pravdivého, se slzami v očích kolikrát, prostě s otevřeným srdcem. Utkvělo to ve mně tak silně, že toto v těch lidech také hledám.\nJak jste se za ta léta dostala od prosté výuky písniček až k tomu terapeutickému pojetí?\nVíte, já si myslím, že jakmile začnete pracovat s lidmi, tak začnete pracovat s psychologií, s porozuměním tomu všemu, jak to funguje, jaký ten hlas má význam, a začnete se učit a tím se vám otevírají cesty. Poslouchala jsem intuici. Přesvědčila jsem se o tom, že zrovna jako já, tak každý člověk v sobě má tolik, z čeho by měl čerpat. A o tom to právě je, abychom si začali věřit a začali čerpat z toho dobrého, co nám bylo darováno, a nehledat to pořád někde kolem sebe a být nešťastní, že to nemůžeme najít.\nVy se snažíte přimět své žáky, aby byli ve svém hudebním projevu maximálně bezprostřední. Máte zřejmě vysokou míru spontaneity vrozenou (je např. známo, že svého času jste se zamilovala a provdala během krátké služební cesty s divadlem Na provázku za anglického herce při “svátku bláznů”), ale jak se vám pracuje s lidmi, kteří třeba tolik toho vrozeného nadání a spontaneity nemají?\nJá si myslím, že to má každý. Že to má třeba někde v sobě zabarikádovaný. U mě to ale bylo naopak. Když jsem byla mladá, tak jsem byla strašně spontánní, nezodpovědná, všechno jsem brala nalehko. A pak jsem opustila republiku a přestěhovala se do Anglie, kde jsem se probudila z toho snu a zjistila jsem, že zničehonic stojím v těžké realitě, o čem ten kapitalismus celý je. Že se tam o mě nikdo starat nebude a že se musím postavit na vlastní nohy a sama si něco vybudovat. Už to nebylo divadlo, parta lidí, která se támhle vybouřila nebo támhle měla úspěch.\nTam jsem si uvědomila, že za všechno, co učiním, už si budu odpovídat sama. Spontánnost a nezodpovědnost šla stranou. Dneska radši soustředím svou energii a myšlenky do té práce. Ale nelituji ničeho, z těch chyb jsem se nejvíc poučila. Nechtěla bych už nikdy zažít, že se musím stěhovat někam, kam nechci, nebo to, že mě odsud vyhazovali, a prožít, co jsem prožila v Anglii, protože tam mně opravdu nebylo dobře. Ale zase díky tomu jsem našla tuhle práci a vytvořila něco, co jsem mohla s sebou odvézt zpátky sem.\nProč myslíte, že vaše metody výuky někdo považuje za “poněkud drastické”, nebo jak se onehdy vyjádřil moderátor P. Anděl v baru Krásný ztráty, že “je to drsný”?\nJe to drsný, protože aby se člověk dostal do hloubky, tak si musí projít taky svými negativními pocity, musí se s tím vypořádat. Nemůže ho to zastavit v procesu, do kterého se se mnou pustil, musí přes to přejít, transformovat to. Není to pohodlný. Když narazíte na něco, co se vám na sobě nelíbí, a musíte se s tím během pár hodin srovnat nebo můžete odjet domů, nemáte na vybranou. Chcete se dostat ještě dál, proto jste přijeli. A v tom je to drsný. Najednou se otevře něco, co člověk nečekal, musí ukázat těm ostatním i své slabé a tmavé stránky, a to není vždycky příjemné.\nAle proč bychom se měli schovávat, proč bychom měli něco tajit? Já jsem otevřený člověk a snažím se o to, abych měla co nejmíň tajemství, protože o to jsem svobodnější. Vidím to i na těch studentech, když odjíždějí, jak se jim uleví, jak se jim změní i oči, tváře, všechno. Myslím, že musíme růst celý život. Procházíme obdobími od dětství, puberty, mládí, středního věku do stáří, měníme se a musíme s tím neustále pracovat, abychom se duševně cítili líp a líp. Protože fyzicky se samozřejmě cítíme hůř a hůř. A když člověk duševně roste a neustále se obohacuje, tak věřím, že i ta smrt nakonec může být krásná.\nHodně cikánských písní je o smrti, o smutku. Jakou roli obecně hrají texty v těch písních?\nRomské texty jsou vysloveně spojené s romským životem, s romskou tematikou i utrpením. Romové mezi 9. a 12. stoletím odcestovali z Indie a od té doby trpí tím, že nejsou nikde a nikdy vítáni. Tohle utrpení “nebýt vítán” mají v sobě hluboko zakořeněné a každý si je s sebou nese. Časté jsou písničky o mámě, máma znamená v romštině strašně moc jako osobnost, je to taková ta největší síla rodiny, hlava rodiny. O smrti je také hodně písniček. Když posloucháte romské písničky, je jednoduché to generalizovat tak, že pomalé písničky bývají smutné nebo o lásce, o bolesti a ty rychlé jsou veselé, živé. Tam je to rozděleno jako černá – bílá.\nJe v tom záměr, že neprozrazujete předem překlad romských textů písní, které učíte?\nTo vniklo náhodou. Ve Walesu jsem tenkrát přemýšlela anglicky, takže celá práce vlastně vznikla v angličtině. A písničky, které jsem znala, byly pouze moravské a romské. Začala jsem čerpat z materiálu, který pocházel z mých kořenů. Protože jsem pořádně tu řeč neznala, začala jsem úplně neplánovaně vyučovat písně, kterým ti lidé nerozuměli. A říkala jsem si, jak já jim to přeložím, abych do toho vložila i tu poetiku a to všechno. Říkám, víte co, já bych to spíš zkazila, tak vám to nebudu překládat. A ono se to ujalo natolik, že účastníci kurzů mě na konci prosili, a do dneška se to stává, že ani nechtějí vědět, o čem to je. První den mají problém, druhý den mají problém, ale za takových pět šest dní už vůbec nechtějí vědět, protože oni si našli svůj vlastní hluboký význam té písně sami v sobě. V tom vlastně byla mystérie té práce a dneska vím proč. Těžko se budou přibližovat tomu citu, který potřebují vyjádřit, když budou přemýšlet nad tím, o čem ta píseň je. Otevřelo se tím pro ty lidi strašně moc svobody a prostoru.\nCo si myslíte o názoru Romů, že ne-Romové nemůžou nikdy romskou muziku zahrát dobře?\nPokud tam člověk nemá ty kořeny, tak to nikdy nemůže cítit. Já cítím, že mám i romský, i ty moravský, a dneska už možná i ty anglický, protože ta historie, kterou jsem prožila, tak to si samozřejmě nesu celý život. Ale oslovuje mě nejvíc romská muzika, ta je ve mně nejsilnější. To je stejné, jako když Afričan vyroste v těch jejich šílených rytmech, tak nějaký perkusionista, tomu bude trvat roky, než se naučí to, co ten Afričan má v sobě, protože v tom vyrostl. Není pravda, že nemůže ne-Rom zahrát, ale musel by v té kultuře a v té mentalitě nějaký čas strávit, aby to cítil. Já osobně nemůžu říct, že mám sto procent krve romské, řekla bych tak osmdesát, patnáct moravské a pět ještě nějaké z toho cestování po světě.\nA jak daleko je od romské hudby k jazzu?\nAni moc ne. O naší kapele třeba dneska už říkají, že se blížíme jazzu, přitom nikdo z nás není jazzový, já nejsem jazzová zpěvačka. Ty škatulky mi moc nevyhovují, proto si dovolím zabíhat do různých žánrů. Uvidíme, do čeho nás zase zaškatulkují příště Když řekne někdo Ida Kelarová – zpěvačka, tak mně to víc sedí, než když řekne “romská zpěvačka”. Protože já chci v životě ještě zpívat i jinou muziku, mě teď třeba ten jazz tak nadchl, že bych chtěla do toho trošičku nakouknout.\nMáte klasické hudební vzdělání a spolupracujete s hudebníky, kteří nejsou zvyklí používat noty. Jak probíhá hudební komunikace třeba na zkouškách?\nZ toho by se mohl učit každý školený muzikant. Já jsem od svých pěti let studovala muziku, zahnána do toho klasického vzdělání, takže jsem vždycky četla noty. Nebyl nikdy prostor pro to, aby vám je vzali a řekli, hele, teď si něco vymýšlej. To ohraničení muziky pro mě bylo tak silný, že když jsem dostudovala, cítila jsem se zablokovaná, když jsem ty noty před sebou neměla. Milovala jsem klasiku, Mozarta, Beethovena, ty Rachmaninovy a to všecko, to jsem cítila v hloubce duše, ale potom jsem odešla “Na provázek” s tím, že přestávám s muzikou a chci se víc věnovat experimentálnímu divadlu a tomu, co to přinese. Začala jsem využívat úplně jiných kvalit, které jsem měla v sobě a do té doby o nich nevěděla, takže divadlo mně dalo opravdu hodně.\nAle nejvíc mi dala ta kapela, když jsem zjistila, že každý z těch muzikantů má hudbu v sobě, že vlastně nestudoval – je to zázrak, že příroda obohatí lidi tak, že jsou schopni toto ze sebe všechno vytáhnout. Oni se nenaučili ani prstoklad. Já jsem musela cvičit hodiny a hodiny prstoklady, tu techniku a dva tři roky trvalo, než jsem zahrála něco bez toho, aby mě učitelka klepala tužkou po prstech. A pak potkáte muzikanty, kteří vám z fleku zahrají takové věci, že nevíte ani, kde byste měla začít. Potvrdilo se mi i to, v co jsem věřila s tím zpěvem, když jsem říkala: každý to máte v sobě.\nDíky tomu, že pracuji s Romy, jsem zjistila, že tato cesta je pro mě daleko příjemnější. Naše kapela je velice aktivní, skládají se písničky, rodí se nová muzika, vždycky přijde nějaký nápad, všecko se to nějakým způsobem rozvíjí, každý do toho vloží něco svého. Jsem tím fascinovaná a ze své zkušenosti vím, že kdyby tam seděl normální profesionální muzikant a neměl by to před sebou v notách, tak to v životě třeba nezahraje nebo to zahraje z těch not, a když mu je odeberete, je naprosto ztracený, kdežto ti kluci musí v ten moment spoléhat jenom a jenom na sebe.\nKde ve vaší výuce zpěvu začíná nebo končí potřeba hlasové techniky?\nTechnika je v tom, že ti lidi musí zpívat. Je spousta lidí, kteří nezpívají třeba celý život, pak přijdou a řeknou: “Kelarová mě naučí zpívat!” Já vždycky říkám: já nikoho nenaučím, protože každý umí. Jde o to, že si musí uvědomit, že mají na výběr. Můžou se jít učit zpívat, normálně na klasické hlasové školení, můžou studovat strašně moc všelijakých profesionálních škol anebo si zvolit tuto cestu, kterou já nazývám přirozenou. Každý je krásný tím, že je přirozený, že se nemusí nastavovat v nějakých pózách, přestože v té klasice je to nutnost. Mně se líbí daleko víc, když někdo zpívá ze srdce, z duše. Ale je nutnost, že musí zpívat.\nJá už ani nevím, kdy jsem začala zpívat – a zpívám každý den. Tak se člověk vyzpívá, pozná svůj hlas, naučí se s ním zacházet, začne pracovat i s dechem, aby věděl, že čím hlouběji se nadýchne, tím hlouběji ten hlas bude zakořeněn. Někdo přijede a já mu za deset dní pomůžu k tomu, aby si věřil, že umí zpívat – protože umí zpívat, a to dokážu! – ale když odjede domů a zpívat přestane, tak bude tam, kde byl. Pokud se ti lidi chtějí s hlasem opravdu naučit pracovat, musí pokračovat.\nMáte přehled o profesním složení vašich studentů?\nVěříte, že to je opravdu velmi bohatý. Mám tam herce, tanečníky, zpěváky, malíře – co se týče umělecké činnosti, ale měli jsme tam dokonce paní z kravína, dělníky, vědce. Hodně účastníků jsou psychiatři, terapeuti, ti se zajímají o moji práci. Taky různé národnosti z celého světa. Věkově – nejmladší asi sedmnáct a nejstarší sedmdesát pět let. Ale průběžně se to pohybuje od těch dvaceti do padesáti let, pak už jsou to spíš výjimky.\nJak jste vytížená koncertováním?\nTřeba právě v červnu jsme měli dvacet koncertů. Někdy si vyhradíme celý měsíc a jenom koncertujeme, pak měsíc jenom workshopy, pak měsíc, kdy máme obojí. Věčně jsme na cestách. Hodně o nás vědí v zahraničí, myslím, že i víc než u nás. Tam to funguje tak, že když někoho něco nadchne, tak o tom prostě mluví s dalším a ten zas mluví dál, takže já za těch osmnáct let, kdy jsem neznala nikoho ve světě, můžu říct, že jsem si bez jakéhokoliv manažera vybudovala postavení, že lidi o mně vědí a váží si mě za tu práci, a teď když se ke mně přidala kapela, váží si jí taky. Když někam vyjedeme, je to, jako bychom jeli někam, kde už jsme něco zažili, je to velká rodina po celém světě, to je příjemný. Lidi oslovím nejenom tím koncertem, ale i workshopem, kde se s nimi setkávám daleko blíž.\nTeď si říkám, že bych měla zase začít tady u nás, protože žiju tady. Jenomže tady je to daleko těžší. Třeba zavoláte organizátorovi a on vám řekne “nemám peníze” a rozumíte – my jsme devítičlenná kapela a já tady vystupuju kolikrát za tisíc, tisíc pět set korun za koncert. A to jste vyfluslá, já když jdu na jeviště, tak tam nechám všechno. A jedete domů někdy ráno a jste hotová celý den a ještě musíte cestovat půlku země a ten organizátor si myslí, kolik nevyděláte. To by mě ani neuživilo, to bych musela hrát každý den, a to nejde. Proto musíme vyjíždět ven. Neřkuli, že tady zavoláte organizátorovi a on vám řekne “cikány my nechcem”, to se taky stane. Tak je to takový je to těžký tady začínat.\nV mottu nejnovějšího alba Staré slzy Ida Kelarová vyznává:\nPevně věřím, že nastal čas, kdy všichni potřebujeme otevřít svá srdce a společně začít tvořit lepší svět. Zjistila jsem ale, že otevřít své srdce je v dnešní době veliká dřina. A tak jezdíme po světě a otevíráme lidská srdce.\nJá děkuji za rozhovor a přeji k tomu otvírání hodně síly a velkou kliku.\nSimona Ester Brandejsová, Muzikus


Ve spolupráci s hernou William Hill pro vás tým PokerNews připravil sérii $2,000 freerollů, která bude pokračovat po celý říjen. Příští turnaj se koná tento čtvrtek 30. září ve 21:35. Je součástí série za $70,000 a kvalifikace již snad ani nemůže být snazší.\nVše co musíte udělat je stáhnout si William Hill Poker přes PokerNews, vytvořit účet a nahrát 2 WH body do 30. září 21:34.\n30. září, 7. října.


Bílé nehty roku 2020: 100 nejlepší nápady | ženské tajemství\nBílá barva představuje svěžesti a čistoty, takže se vždy zaujímají čestné místo mezi ostatními odstíny. Například, v Evropě je výhodné provádět ženy, kteří zaujímají vysoké postavení ve společnosti. Navíc, tato barva je vždy v módě a populární, bez ohledu na trendy roku. To je často používán k vytvoření oblečení, doplňky a méně často pro nehty. Dozvědět se více o tom, jak použít bílé manikúra, jaké barvy kombinovat, a které možnosti designu může být vysvětleno dále.\nNuance pomocí bílý lak\nV roce 2017 získal popularitu prostý manikúru bez dodatečného příslušenství. Vypadá to velmi elegantní a stylový, což vám umožní používat je pro každodenní život, a pro zvláštní příležitosti. Manikúru v bílé barvě i pro kancelářskou práci. Ale ať to bylo cokoliv, je velmi důležité použít několik doporučení:\nVyberte si pouze vysoce kvalitní barvy. Samozřejmě cena bude vyšší, než je průměr. Ale to je jediná záruka, že lak bude dát pevný povlak s žádné holá místa.\n2. Manikúra v této barvě musí být perfektní. Proto, i sebemenší čip nebo blednutí je to znamení, že ještě aktualizovat. S výjimkou, samozřejmě, je gel na nehty, který umožňuje prodloužit životnost manikúra.\n3. Protože bílá barva je nejjasnější, určitě bude klást důraz na všechny možné nesrovnalosti na nehtové ploténky. Proto před nanesením laku určitě potřebovat být brousit a potažené speciální základ k vytvoření rovný povrch.\n4. Dokonce i když jste pravidelně manikúru v bílé barvě, tam jsou časy, kdy prostě neměl rád nebo povlak je trochu smíšené. Jediná možnost trochu opravit, je použít třpytivé barvy.\n5. Co se týče délky nehtů, pak je to nejlepší bílý lak na nehty vypadá přesně na nehty střední délky. Tvar může být čtvercový nebo oválný. Ve stejné době, aby se zajímavé a tří-dimenzionální kresby bude lepší na delší nehty.\nMódní nápady nail designu\nBílá barva manikúra vypadá sám o sobě soběstačný. Ale ženy často chtějí experimenty, proto mistrů nail designu nabízejí spoustu zajímavých nápadů, které bude mít význam v tomto roce.\nAby se vaše manikúra více slavnostní, jednoduše přidejte pár kamínky, nášivky nebo sochařství. To vypadá velmi zajímavě, slavnostně. Ale to je velmi důležité, aby nezneužívali jejich množství. Jen pár kusů na 2-3 nehty bude stačit.\nNicméně, tam jsou výjimky v počtu příslušenství, které nebyly zkazit manikúru. A dělat to více slavnostní.\nPro dekoraci můžete také použít materiál s názvem rozbité sklo. V kombinaci s bílou barvou laku na nehty bude vypadat v pohodě.\nDobrá volba je mix bílé se zlatou nebo stříbrnou. Tato manikúra vypadá velmi žensky a drahé. Navíc je vhodný nejen pro každodenní život, ale také pro události nebo schůzky.\nManikúra v kombinaci bílé a Zlaté barvy doplňují neobvyklé dekor. Příklad, který vidíte na fotografii.\nV poslední době, velmi módní položka pro vytvoření návrhu je Scotch-páska. S jeho pomocí můžete vytvořit celou řadu vzorů, a tak budete mít jistotu, že jsou jedinečné.\nStojí za zmínku, že nejčastěji nevěsty, vyberte si lak, který je bílý. To může být francouzská manikúra nebo měsíc. V poslední době velmi populární byla kombinace obou. To přidává některé chuť na klasické verzi svatební manikúra.\nNeobvyklá varianta provádění francouzské manikúry, kdy několik nehty jsou vyrobeny v „rámci“ techniky.\nAby manikúru elegantní, trochu odvážné, kombinovat bílou s černou. Tato klasická kombinace je často používán k vytvoření geometrické, etnické a květinové potisky. Vypadá zajímavě toto barevné schéma na francouzskou manikúru.\nStylový design v černé a bílé barevné schéma, kompletní s objemem prvky.\nV teplejší roční době, můžete použít světlé, kontrastní barvy, aby vytvořit řadu kreseb. To může být palmy, mořské téma, srdce a jiné obrázky.\nV poslední době ji získal popularitu jezdce vzory. Díky němu, pěkné, úhledné manikúru s zajímavý obraz může učinit každá dívka, dokonce i doma. K tomu, dát jako základ bílý lak, a dát mu nějaký čas vyschnout. Pak musíte namočte obrázek ve vodě a jednoduše aplikovat na hřebík. Pak ujistěte se, že kryt s bezbarvým lakem. Aby si vše udělat pěkně, můžete začít pracovat pro přenos vzor na papír.\nZvířecí kresby na nehty – to je něco, co doslova vyhodili do světa nehtového designu. Tento trend se rychle získal na síle, a nyní mnoho dívek zvolen jako návrhový vzor vašeho domácího mazlíčka.\nDalší verze návrhu, která může učinit každá dívka v domácnosti – bod. Aby jej spustit, budete potřebovat pouze nástroj, stejně jako tečky. Ale, a velký, můžete použít a improvizovaných materiálů. To může být vatový tampon, brčko nebo párátko. Nejdůležitější věc, aby připojit vaše vlastní představivost a vytvořit ohromující design.\nOriginální design tečky pomocí různých odstínů laku na nehty.\nA samozřejmě, nemluvě o tom, razítkování – skvělý vynález, který umožňuje vyrábět jasné, hladké obrazy. Díky tomu můžete použít různé kombinace barev a získat výsledek je skvělý výsledek. A pro řadu vzoru získat pár šablon.\nNyní víte, že bílá barva není vždy nudná a monotónní. Naopak, je to základ pro vytvoření širokou škálu možností pro design nehtů, což vám umožní vytvořit zajímavé a neobvyklé vzory. A který z nich dáváte přednost, elegantní a diskrétní, nebo složité umění?


kočárek maxim 3 - Modrý koník\nAhojky, taky o něm uvažujeme,ale zatím jsem nečetla nikde hodnocení ☹ My potřebujeme čtyřkolku pro vysoké rodiče s větší korbou,maxim je větřší než V- cross. 😉\nJen kde o něm něco zjistit ☹\nJsem limitována hlavně tím,že nemáme výtah, korba musí být dobře nositelná,podvozek skladný.Ty velikosti korby jsou vyjma hlubokých klasik 75, těch 78 cm je nejvíc,co jsem u podobného typu našla,ale máme v plánu si ho jet v dubnu prohlédnout,pokud do té doby nevybereme jiný 🙂 . Mě se dlouho líbila marita,než jsem zkusila odnést korbu.......to by nešlo, v panelákovém malém bytě tak velký kočár nemáme kam dát ☹ Podvozek musí zůstat dole v kolárně, s korbou budu muset chodit hore. Nechápu,proč ty vany nedělají delší 😔\n....no mě se spíš líbí ty nositelné korby, co mají to ucho nahoře, jsem docela vazba vzhledem k tomu,jak přibírám,pro mě není hmotnost korby tak hrozná,alespon si zaposiluji,ale v kolárně bych vanu na mimi z hyg. důvodů nenechala. A do bytu se mi Marita a pod.nevejde,leda na střechu 😀\nAhojky. Tak kočárek Maxim 3 mám doma, vlastně už ho prodávám. Je naprosto stejný jako v-cross ale podstatně levnější. S hlubokou korbičkou jsem byla moc spokojená. Ložnou plochu má 80 cm - a to jen nějaký kočárek nemá. Ale bylo mi to na prd, když mám extrémně velké dítě ☹ Jinak skvěle houpe a má velký nákupní koš, který toho opravdu hodně unese. Jo a korbička se dobře nese, když člověk potřebuje - až na tu váhu, hlavně toho dítěte - to se pronese 😉 Navíc když dáte korbu na zem, tak se dá skvěle houpat, takže dítko na návštěvě může spát i v korbičce. To jsme praktikovali docela často.Teď poslední měsíc jsme přesedlali na sporťák - musím říct že je fakt větší a robustnější, ale musíte počítat s tím že trojkombinace většinou něco ošidí. Buď hlubokou korbu nebo sportovní verzi jako v tomto případě. Proto kočárek prodávám a kupuji lehčí a skladnější verzi sporťáku. Ale většinou to tak asi dělá více lidí. Použijí hlubokou korbu a pak pošlou dále.\nmy ho mame a sme MAXIMalne spokojni 😀\nKočárek Baby Heaven Carbon, je houpací?6


Velikonoční výstava Lipovec28.3.\nVelikonoční jarmark Koryčany5.4.\nVelikonoční jarmark s kreativní dílničkou pro děti i dospělé (materiál od 30 do 50 Kč), Velikonoční dekorace, stuhy, korpusy i ozdobené věnce, pletené a šité zboží. Dále se můžete těšit na ostatní jarní dekorace, bufet se zákusky, kávou a pitím. Moc se těšíme v Kulturním domě v Koryčanech. Platba kartou bude možná\nPletací příze Lada luxus - růžová\nPletací příze Lada luxus - růžová neon\nPletací příze Lada luxus - oranžová neon\nPletací příze Lada luxus - žlutá neon


Popron.cz - Rubberlight 5, modrý, 5m - Eurolite - Hadice, řetězy, trubice - Dekorační osvětlení a doplňky, Světelná technika, Elektronika, Volný čas a hobby - DVD, CD, LP, hudba, video. Hračky, vše pro domácnost. Dárky\n› Volný čas a hobby › Elektronika › Světelná technika › Dekorační osvětlení a doplňky › Hadice, řetězy, trubice › Rubberlight 5, modrý, 5m\nRubberlight 5, modrý, 5m\nSvětelný řetěz, 5m\nKód produktu: 1583754\nKategorie: Hadice, řetězy, trubice\nOhebné vodotěsné světelné hadice v atraktivních barvách. Délka 5m, dodáváno vč. napájecího 240V kabelu.\nRubberlight 44, modrý, 44m\nEurolite neonový provázek 2mm, 2m, modrý\nRubberlight 5, oranžový, 5m\nRubberlight 44, čirý, 44m


Recepty - Jablečný řez se skořicí - Lanškrounské dortíky - Tisk na jedlý papír, Cukrářské recepty, Jedlý tisk\nJemný a vláčný zákusek, který v sobě snoubí tradiční chuť jablek a skořice s požitkem ze smetanového krému.\nplech s vyšším okrajem o rozměrech 32 x 42 cm\n8 polévkových lžic cukr krupice\n2 polévkové lžíce oleje - použila jsem slunečnicový\n400 ml zakysané smetany ( min. obsah tuku 18 %)\n1 vanilkový pudink za studena - použila jsem zn.Olé\n3 polévkové lžíce cukr moučka - můžeme dát více - záleží jen na nás, jak sladký chceme krém\n500 g cover gel s příchutí meruňka - seženeme v cukrářských potřebách\n750 g nastrouhaných jablek - můžeme dát i o trochu více\nmalé množství covergelu na potření korpusu\nVystříkáme plech olejem a zapneme troubu na 180°C. Do šlehací mísy dáme vejce s cukrem a vyšleháme v hustou pěnu. Mezitím si v misce smícháme mouku s práškem do pečiva. Jakmile máme vyšlehanou vaječnou směs, snížíme chod stroje, přidáme olej a krátce zamícháme. Na závěr přidáme moučnou směs a opět krátce zamícháme.\nHotovou hmotu naneseme na již připravený plech a pečeme. Do zlatova upečený korpus necháme vychladnout. Po vychladnutí korpus (který necháme na plechu) potřeme slabou vrstvou cover gelu.\nDo šlehací mísy dáme šlehačku, cukr, zakysanou smetanu a jen lehce zamícháme, aby se nám cukr rozpustil. Přidáme pudink a šleháme jen cca 20 vteřin a krém je hotový. Připravený krém rovnoměrně rozetřeme na již potřený korpus.\nV míse smícháme strouhaná jablka se skořicí, rovnoměrně rozložíme na plech a lehce přitlačíme do krému. Do hrnce dáme cover gel, vodu, metličkou zamícháme a postavíme na plotnu. Směs se nesmí vařit - jen ji zahřejeme na cca 70 °C . Pokud jako já doma nemáte teploměr, tak to zahříváte dokud se ze směsi lehce nekouří. Takto připravenou želatinu odstavíme z plotny, naběračkou nabíráme a ihned jí poléváme připravený moučník. Výhodou této želatiny je, že rychle tuhne, ale znamená to také, že i my musíme pracovat rychle.\nNecháme vychladit v lednici cca 2 hodiny, aby krém trochu zatuhnul a můžeme krájet a podávat. Recept možná vypadá složitě, ale je to velice rychlý a chut'ově moc dobrý moučník.


Encyklopedie sériových vrahů - Abecední seznam vrahů - -Z- - ZIKODE Christopher\nÚvodAbecední seznam vrahů-Z-ZIKODE Christopher\nMezi lety 1993 a 1995 Zikode terorizoval okolí malého jihoafrického městečka Donnybrook. Jeho modus operandi byl vcelku jednoduchý. Nejprve si vytipoval příhodný dům, ve kterém bydlela minimálně jedna žena či dívka. Uprostřed noci vyrazil vchodové dveře a využívaje momentu překvapení, postřílel všechny mužské obyvatele domu. Vyhlédnutou ženu poté odvlekl na jedno z polí, která obklopují celé městečko. Zde ženu opakovaně znásilňoval, v několika případech i více než 5 hodin. Pokud se žena bránila, Zikode se nijak nerozpakoval a před znásilněním ji zastřelil. Sám k tomu uvedl: "Bylo mi jedno, zda je živá či mrtvá. Stejně bylo tělo ještě teplé." V několika případech Zikode přepadl i ženy a dívky, které si zkracovaly cestu přes opuštěné cesty v okolí města.\nZikode byl poprvé zatčen v červenci 1995 za pokus o vraždu ženy jménem Beauty Zuluová. Bohužel byl však propuštěn na kauci. Během svého pobytu na svobodě napadl dalších 5 žen, z nichž jednu připravil o život a jednu znásilnil. Znovu byl zatčen v září 1995. Soud s ním byl zahájen na konci roku 1996, konečný verdikt pak padl 7. ledna 1997. Christopher Zikode byl uznán vinným z 8 vražd, 5 znásilnění a 5 pokusů o vraždu, za což byl odsouzen k trestu 140 let ve vězení. Většina vyšetřovatelů se však shodne na tom, že Zikode je zodpovědný minimálně za 18 vražd a 11 pokusů o vraždu. V roce 2020 je Zikodemu 45 let a i nadále si odpykává svůj trest.


Radiopřijímač Hyundai TRC 182 ADRU3SB, CD/MP3/USB, stříbrný/černý - KupToTu.cz\nTuner: analogový s dig. zobrazením\nDesignový radiopřijímač s mnoha funkcemi\nStylový přehrávač CD, CD-R/RW disponuje analogovým FM/AM tunerem. Navíc umožňuje přehrávat audio soubory i z paměťových zařízení připojitelných přes USB, z audio zařízení připojitelných přes Line-in.\nŠiroká podpora formátů a budík navíc\nPřehrává skladby ve standardním CD formátu i MP3 soubory. Výstupní výkon reproduktorů je 2 x 1,2 W. Také lze využít funkce automatického vypnutí po uplynutí nastaveného časového intervalu a dokonce se nechat vzbudit buď rádiem, spuštěním oblíbeného CD nebo skladby z USB.\nAnalogový FM/AM tuner s digitálním zobrazením frekvence\nBuzení tón / rádio / CD / USB\nRadiopřijímač s CD (CD, CD-R/RW), MP3, LCD, analogový FM/AM tuner, USB, Line-in, 2 nezávislé budíky\nYou're reviewing: Radiopřijímač Hyundai TRC 182 ADRU3SB, CD/MP3/USB, stříbrný/černý


HC Kobra Praha » Dorost vyválčil dva body! Proti Jihlavě rozhodlo prodloužení\nDorost vyválčil dva body! Proti Jihlavě rozhodlo prodloužení\nVelmi vydřená výhra kobřího dorostu! Braničtí sice po první třetině vedli 2:0, avšak jihlavská Dukla dokázala postupně vyrovnat a o vítězi tak museli rozhodnout až prodloužení. V tom byla Kobra úspěšnější, díky čemuž brala dva body. V celkovém víkendovém součtu navíc bere bodů pět!\nU4, 07.12.2019 v 11:45\nBranky a nahrávky: 11. O. Nápravník (Strnad, Bucek), 16. Jiráček, 63. Bauer (Půlpán, Frydrich) – 32. Nevšímal (Pavelec, Macek), 50. Nevšímal (Zdarsa, Pavelec). Rozhodčí: Glanc – Tasch, Raška . Vyloučení: 7:7. Využití: 2:1. V oslabení: 0:0. Diváci: 54. Střely na branku: 25:31. Průběh utkání: 2:0, 2:2, 3:2.\nHC Kobra Praha: Peyerl (Černý) – Jiráček, A. Nápravník, Bucek (A), Kalajev, Frydrich – Král (C), O. Nápravník, Čečetka, Půlpán, Halfar, Procházka, Strnad, Rejna, Svoboda, Bauer, Krásný.\nHC Dukla Jihlava: Pulda (Sigmung) – Vovsík, Sapík, Macek (A), Hrbek, Vranka, Šabatka, Janda – Pavelec, Melenovský (A), Polodna, Zdarsa (C), Juřička, Nevšímal, Sopotník, Valach, Jungwirth, Báťa.\nPočátek první třetiny přinesl hokej ve velmi rychlém tempu s řadou příležitostí na obou stranách. Zpočátku měla o něco více ze hry Jihlava, avšak ke střele na Peyerla se dostat nemohla. Totéž ovšem platilo o hráčích Kobry na opačné straně kluziště. Tato herní situace vydržela až do poloviny první periody, neboť v jedenácté minutě využil svého úprku Ondřej Nápravník a poslal Kobru do vedení.\nChvilku na to byla Kobra více na koni, dařilo se jí držet v útočném pásmu, avšak střel stále minimum. Toho hosté využili k otočení hry a počátku vlastní souhry před branku Branických. Vše se změnilo až v první přesilové hře Kobry v tomto utkání, kdy opět podržela souhru v útočném pásmu a sedmnáct vteřin před koncem přesilovky navýšil vedení domácích Adam Jiráček. Závěr třetiny se nesl v přenášení šancí od jedné branky k druhé. To ale nezměnilo nic na tom, že Braničtí vstupovali do druhé periody s dvoubrankovým náskokem.\nDruhé dějství otevřela o něco lépe Jihlava, která se hned od jeho počátku chopila střeleckého tlaku na Peyerlovu branku. Přes větší množství šancí ale nemohla na branku domácího týmu dlouho vyzrát. Kobra se dotáhla do šance jen v úvodu, kdy navíc měla výhodu přesilové hry. Svůj tlak na branku tak Dukla využila až v polovině třetiny, kdy využil přesilovku Jan Nevšímal. Zbytek periody se dohrál celkem ve vyrovnaném duchu a žádný gól již nepadl.\nDo třetí třetiny vstoupila lépe Kobra, avšak velmi rychle musela snášet oslabení. Hru ve čtyřech si následně museli vyzkoušet domácí ještě jednou. Obě oslabení ale zvládli. Přesto následně dokázala Jihlava vyrovnat. Znovu to byl Jan Nevšímal, který se opřel do kotouče a vstřelil i druhý gól jihlavského týmu.\nZávěr třetiny tak přinesl masivní přetahovanou a mnoho šancí na obou stranách. Žádná z nich ale nebyla gólová a za stavu 2:2 tak následovalo prodloužení. To patřilo zejména Kobře, která se dostala do šance už od samého počátku. Navíc ji pomohlo i jihlavské vyloučení. Zápas tak ukončil svou přesnou trefou z pravé strany Patrik Bauer a domácí Kobra tak udržela dva body.\nMilan Vrzal (HC Kobra Praha): Nám se povedla první třetina. Myslím si, že jsme Jihlavu zaskočili, byli jsme aktivní, výkon byl v pořádku. Ve druhé třetině přišla nějaká oslabení, ze kterých jsme inkasovali. Jihlava pak převzala otěže utkání. Třetí třetina už byla o tom, kdo dá gól. Kdybychom dali na 3:1, tak si myslím, že bychom to dotáhli do vítězného konce, ale tam to viselo na vlásku a měli jsme méně štěstí. Hrálo se tak prodloužení, v němž jsme využili přesilovku a byli jsme šťastnější. Oproti včerejšímu utkání byl ale výkon kluků úplně někde jinde.\nJakub Venc (HC Dukla Jihlava): Nevstoupili jsme do utkání dobře, nechodily nám nohy, nejezdili jsme. Ve druhém střídání jsme sice měli samostatný nájezd na branku, ale nespadlo nám to. Soupeř pak dal gól a v přesilovce odskočil na 2:0. Proběhl tak vítr v kabině. Když se nám posleéze podařilo srovnat, tak tam bylo dost situací na to, abychom to zde potrestali a odvezli si tři body. Pak už jsme šli do loterie v prodloužení, měli jsme gólovku, neproměnili, a hned jak se otočila situace, tak jsme zbytečně faulovali a soupeř pak využil svou přesilovku a zaslouženě bral v prodloužení druhý bod. Jinak si myslím, že jsme tu měli vyhrát. Šancí jsme na to měli dost.


Nemoci děložního čípku - pseudo ektopie\nHome PageChoroby ŽenyNemoci děložního čípku - pseudo ektopie\nPrekancerózní podmínky děložního hrdla. Dysplazie\nPřechod k vysokému cylindrického epitelu poševního části děložního čípku zvané ectopias takové oblasti jsou umístěny hlavně kolem vnějších os dělohy. Ektopie děložního čípku se vyskytuje u 10 až 15% žen mladších než 30 let. Posttravmatycheskaya ektopie dochází po poranění děložního hrdla při porodu nebo potratu.\nNa fyziologické ektopie u kojenců, dívky a mladé ženy hranice mezi vysokým a roztroušenou plochého válce epitelu se nachází směrem ven od vnějšího os. Během puberty pod vlivem pohlavních hormonů, změny cervikálních složek s výskytem vaginální část těchto produktů ve vnější os vysokou cylindrického epitelu, doprovázené tvorbou ektopický.\nPsevdoeroziy rozlišit následující typy:\nSpinocelulární metaplazie pseudo.\nPři pohledu pouhým okem ektopie má jasně červenou barvu, zrnitý povrch. Tvar a velikost ektopické odlišné. Mohou být umístěny kolem děložního čípku, ale zřídka na přední nebo zadní okraj děložního čípku. Dojemné ektopických stránky mohou krvácet.\nPseudo může nastat na neporušené a deformované děložního čípku. Další mnohem nebezpečnější v tom smyslu, maligní transformaci porušením trofickým tkáně a inervace.\nKdyž kolposkopiiotmechaetsya té ektopie jinou barvu a reliéf sliznice, potažený rozvrstvené dlaždicového epitelu. Vypadá to, že hrozdevidnyh shluky malých kulovité nebo podlouhlý papillae temně červené barvy. Jasně červená barva je způsobena ektopický průsvitnosti mnoha nádob prostřednictvím jednovrstvého válcové epitelu. Někdy tam jsou mimoděložní ostrůvky obklopené rozvrstvené dlaždicového epitelu a izolované od vnějšího os. Obrázek odhalila ektopickou dobře když se aplikuje na povrch 3% roztoku kyseliny octové, která způsobuje pokles krevních cév. To papillae stále úlevu, bledá a skelný, připomínající hrozen.\nKdyž Kolposkopie studijní oblasti jsou definovány charakteristické oválné, intenzivní namodralé fialovou barvu, které se podobají hrozny. Stejně tak papilární proliferace, která je viditelná vaskulární smyčka. Někdy lehčí oválný prostor obklopený temnofarbovanym hřídele plochý nebo pozměněný metaplastický epitel (ústa otevřená žlázy). V případě opravných procesů v pseudo pozorovány procesy skvamózní metaplazie.\nCytologické obraz pseudo typické. Nejčastěji dlaždicových buněk, někdy sluschennye z povrchu pseudo vysoké cylindrický epitel buněk (podlouhlých jader, umístěné na základně) a solitérní, detašovaných jader, erytrocytů a leukocytů.\nHistologická issledovaniidlya vyznačující se tím, pseudo žlázách v podepitelialnoy žlázové tkáni. Vysoká válcové epitelovou výstelku větvící žlázové pasáže - "eroze" rakovina, kolem které jsou často označovány zánětlivé infiltraci. Pokud je šíření pseudo papyllyarnoy tvorby stromální papilách různých velikostí, z jedné vrstvy potažené vysoce válcové epitelu. Každý papilla poskytuje maximální cévní smyčky.


Aktuality | Přímý kop do hlavy. Mají výcvik, cítí se nadřazeně, na tohle nejsme v ČR zvyklí | Vedem\nPřímý kop do hlavy. Mají výcvik, cítí se nadřazeně, na tohle nejsme v ČR zvyklí\nSkupina cizinců v sobotu brutálně napadla číšníka, který skončil s vážným zraněním v nemocnici. Policie útočníky na základě zveřejněných videozáběrů dopadla v pondělí na Letišti Václava Havla.\nStejné záběry z útoku pro ParlamentníListy.cz analyzuje David Bohbot, někdejší člen izraelských speciálních jednotek, rabín a instruktor krav maga. „Jde o osoby, které jsou dobře finančně zabezpečeny, jednající arogantně a agresivně, které mají dobrou fyzickou průpravu a nepochybně prošly bojovým výcvikem,“ uvádí expert, podle kterého je zřejmé, že útočníci byli schopni zaměstnance restaurace „přímým silným kopem do hlavy i usmrtit“.\nSkupina sedmi cizinců v centru Prahy v sobotu brutálně zbila číšníka, který musel později podstoupit operaci hlavy a leží na jednotce intenzivní péče. Když jste sledoval video z napadení, jak hodnotíte celou situaci z vašeho pohledu odborníka?\nDošlo k napadení zaměstnance restaurace sedmičlennou skupinou. Mentalita členů skupiny je jiná, než na jakou jste v České republice zvyklí, i podle chování a obrazového záznamu usuzuji, že jde o osoby arabské národnosti. Jde o osoby, které jsou dobře finančně zabezpečeny, jednající arogantně a agresivně, které mají dobrou fyzickou průpravu a nepochybně prošly bojovým výcvikem. Lze tak usuzovat podle technik, vedení úderů a mířených kopů. Agresivitou mezi nimi vynikají dvě osoby, které se i podílely na těžkém zranění zaměstnance. Součástí jejich mentality je i pocit nadřazenosti, kterého byli schopni nabýt i za cenu brutálního útoku a bez ohledu na jeho možné následky. Naopak z videa je zřejmé, že byli schopni zaměstnance přímým silným kopem do hlavy i usmrtit.\nPřípad rozjel debatu nejen na sociálních sítích. Lidé kritizovali to, že někteří jen seděli u kafe, incidentu přihlíželi a nezasáhli. Jak měli správně zareagovat?\nJe zřejmé, že jde o nestandardní situaci, kdy zaměstnanci čelili skupině, kterou špatně vyhodnotili. Hned na začátku incidentu měli volat neprodleně policii. Pochybení bylo tedy hned na straně manažera (pravděpodobně – muž v modré košili), který správně nevyhodnotil situaci a neodhadl možná rizika i možné důsledky. Skupina zjevně hledala záminku k útoku, pouze jeden její člen odrazoval ostatní od konfrontace (v hnědém tričku s brýlemi a v sandálech). Chybou bylo ve chvíli, kdy mohl být konflikt odvrácen, napadení muže v hnědém tričku manažerem, což spustilo novou vlnu agrese, která měla již fatální dopad. Manažer měl přenechat zajištění skupiny policii a sám jednat tak, aby pokud možno ke konfrontaci nedošlo. Zaměstnanci nemají žádnou průpravu, dělali zásadní chyby, kdy se například otáčeli k nepříteli zády, a dostali se tak do nebezpečné situace.\nNelze u turistů předpokládat jejich zapojení do konfliktu, neboť byli zmatení a nevěděli, jak reagovat. Na videu je zřejmá snaha několika osob, které se snažily zastavit agresi skupiny, ale až poté, co byl těžce zraněn zaměstnanec.\nPrvní poučka umění krav maga zní: pokud můžete, utečte. Pokud to nejde, útočníka bez milosti zlikvidujte. V tomto případě evidentně nebyla použita. Lze samozřejmě spekulovat o tom, že kdyby číšník utekl, útočníci by si vybrali někoho jiného. Nebo měli utéct všichni? Takhle to těžko může fungovat…\nPrvní pravidlo je snažit se konfrontaci vyhnout, a to především za situace, kdy si uvědomuji, že průběh konfrontace nemohu mít pod kontrolou a že jsem ve zjevné nevýhodě. Zaměstnanec v této situaci nemohl utéct, ale podle záznamu bylo možné v počátku konfrontaci předejít, zavolat policii a sledovat skupinu, aby mohla být následně pro policii označena. Jít do přímého střetu bylo podle mého názoru zbytečné a nezodpovědné, neboť zaměstnanci byli ve velmi nevýhodné situaci.\nSamozřejmě se v této souvislosti objevila kritika, že kdyby tam byl člověk s pistolí, vše by dopadlo jinak. Jistě, ale opět protiargument zní: ano, a v tom případě bychom sbírali mrtvé. Jak vnímáte debatu o držení zbraní?\nPokud by byl přítomen občan se střelnou zbraní, jediné, co by mohl udělat, vystřelit do vzduchu, opatrně, aby neohrozil okolní osoby a aby se tak pokusil odvrátit probíhající útok, který mohl mít a měl za následek těžké zranění. Já osobně nosím i zásobník s prvním nábojem slepým, právě pro tento účel varovného výstřelu. Střílet na osobu bych se rozhodl až v okamžiku, kdyby sám agresor vzal do ruky zbraň a chystal by se v útoku pokračovat. Bylo by to však velké riziko spojené s danou situací a střelbu by mohla realizovat jen osoba s kvalitním výcvikem, která by neriskovala zasažení jiné osoby.\nVelmi často směřovaly komentáře ke vzezření pachatelů. Snědá barva násilníků dráždila mnohé diskutující, kteří přemýšleli nad původem útočníků. Lidé vtipkovali o tom, že tam bylo sedm z dvanácti uprchlíků, které v ČR máme. Z vašeho pohledu, jak hodnotíte náladu ve společnosti, co se týká uprchlíků?\nUprchlická migrace pro Českou republiku může přinést několikanásobně vyšší rizika, než na jaká jsme byli dosud zvyklí ze strany turistů přijíždějících do České republiky. A proto se ptám: Proč vůbec takovéto riziko podstupovat! Stát by měl mít vždy jako první zájem zajištění bezpečnosti svých občanů.\nIncident okomentoval také bývalý primátor Zlína a exposlanec ODS Tomáš Úlehla. Pro násilníky požaduje tvrdý trest: „Pro tyhle lidské zrůdy nemilosrdný trest a doživotní zákaz pobytu či vstupu na území ČR!!!“ Je to dobrý nápad?\nVadí mi, že často, abychom neurazili určité skupiny, nepíšeme pravdu o faktech, která by měla varovat. Osobně, pokud k takovýmto událostem dojde, zajímám se, kdo to udělal, co udělal a proč to udělal. Každý by měl nést odpovědnost a následky na základě práva. Pokud někdo toto právo nerespektuje, ano, měl by mu být znemožněn vstup do České republiky.\nPřed pár týdny soud poslal do vazby šestici cizinců, kteří znásilnili turistku v hotelovém pokoji v centru Prahy. Jistě sledujete tyto případy, přibývá jich, nebo ne? Co vám chybí, když o těchto věcech informují média? A co obecně chybí ve veřejné diskusi o těchto tématech?\nAno, sleduji je. Pravda by měla zůstat pravdou, neměla by být omezována ani zkreslována. A pokud je potíž třeba zmiňovat veřejnosti jména pachatelů, tak ano, ale ať stát zajistí, aby tyto situace nenastávaly či aby se neopakovaly.\nKdyž k vám přicházejí lidé a chtějí se od vás učit. Co jim říkáte jako první věc?\nBýt na tyto situace předem připraven. Nedostaňte se do špatné situace a snažte se jim předcházet. Pokud v ní jste, reagujte ihned, rozhodně a efektivně.\nAutor: PL.cz, David Bohbot, Praha, ČR, 26.4.2018\nRozhovor bezpečnostního experta Davida Bohbota pro Parlamentní listy.cz


Kladenský Strnad poslal Rytíře do sedmého utkání: Musíme být pokorní! | iSport.cz\nKladenský Strnad poslal Rytíře do sedmého utkání: Musíme být pokorní!\n22. března 2017 • 22:30\nNeskolil je nepříznivý stav série a znovu živí naději na baráž. Kladenští hokejisté vyhráli druhé utkání v řadě nad jihlavskou Duklou a řekli si o sedmý duel v semifinále, který rozhodne o tom, kdo bude bojovat o postup do extraligy. Domácí výhru Rytířů 3:2 zařídil útočník Jakub Strnad, který přímo zářil po smělém výkonu svého týmu. „Jsem hrozně šťastný. V Jihlavě odevzdáme naprosto všechno, abychom zvítězili,“ neskrýval nadšení pětadvacetiletý rodák z Kladna.\nZařídil jste svým gólem vyrovnání série. Z vašeho výrazu předpokládám, že jste nadšený…\n„(směje se od ucha k uchu) No jasně. Obrovská euforie. Jsem ohromně šťastný. Udělali jsme přesně to, co jsme chtěli. Máme před sebou sedmý zápas v Jihlavě. Pojedeme tam odevzdat naprosto všechno. Doufám, že to v pátek zvládneme a postoupíme do baráže.“\nJak se zrodila akce na váš gól?\n„Dostal jsem na bekhend puk, přehodil jsem si ho a snažil se rychle vystřelit. Možná, že to bylo menší překvapení. Nemířil jsem. Prostě jsem tam poslal puk a byl tam.“\nSemifinále s Jihlavou doprovází mnoho sporných verdiktů rozhodčích. Jak se k tomu stavíte?\n„Myslím, že jsme v této sérii zažili hodně sporných situací. Řekli jsme si, že to nemá cenu řešit. Soustředili jsme se jenom na sebe. Díky tomu jsme se obrnili.“\nDvakrát jste znemožnili Jihlavě, aby využila mečbol. Měli jste to v hlavách?\n„Určitě. Pořád jsme šli proti Dukle s pokorou. Věděli jsme, že si nesmíme dovolit ani jedinou chybu. Naštěstí jsme ji neudělali.“\nMyslíte, že jste dvěma výhrami v řadě snížili Jihlavě sebevědomí?\n„Ne. Jsme na stejné čáře. Psychikou jistě nemáme navrch nad Duklou. Navíc budeme hrát u nich a před jejich publikem. Nečeká nás nic jednoduchého. Je sice hezké, že jsme dvakrát vyhráli, ale jedem v podstatě od nuly. Musíme to hodit za hlavu a hrát jako poslední zápasy.“\nCo podle vás rozhodne sedmou bitvu?\n„Důležitá bude disciplinovanost. Pokud s něčím přijde rozhodčí, tak je třeba sklonit hlavu a nechat to být. Jenom bychom byli z toho rozhození. Musíme být pokorní!“\n22. března 2017 • 21:01\nTémata: sport, hokej, první liga, play off, baráž, Kladno, Jakub Strnad, ohlasy, výhra, 7. zápas


Almera - loketní opěrka - Almera N16 - Fórum - Nissan klub\nAlmera - loketní opěrka\nFórum Almera N16 Almera - loketní opěrka\nmá někdo v almeře loketní opěrku. Jde o model N16. kde a zakolik se dá sehnat\nMám origo...jinak třeba www.autodoplnky.cz cena od cca. 500,- víše bych řekl..\nod autodoplků cz mám loketku v toledu a do tina nepasuje, raději bych origo.\nTakže abych se začal bát, aby mi tam zůstala , když sem se prásknul... Někdo tady dával typ na\nhttp://www.guzu.cz/produk...mobil/operky/operky11.htm ,ale osobní zkušenost nemám..\ndík za odkaz. přesně tuhle jsem našel na autodoplnkách.cz za 1700kč. tady cenu nevidím. zkusím jim napsat mejla a uvidím. díkes\nMrkni na foto v mém profilu. Je tam původní i nová. Mám N 16, ale opěrku z Gumáren Zubří jsem musel vrátit - je strašně vysoká - já mám 188 cm, sedák nadoraz nahoru a pořád nepřitrozená poloha pravé ruky. O ženě, která má 168 cm vůbec nemluvím - odmítla s tím jezdit. Pokud nemáš loket nad úrovní opěrky, tak strašně zavazí.\ndík za info, když by s tím žena nejezdila, to by mě nevadilo. a já mám taky asi 188cm, takže bych měl stejnej problém. zkusím v nissanu zjistit cenu origo a pak se uvidí. a ještě vlastně jak tam je přidělaná? vrtat se mě nechce. au au\nJá mám opěrku na NOTE origo a taky to nějak není ono. Jezdil jsem ze Sprinterem a tam mi pasovala úplně super. Asi to chce opravdu zkusit než něco člověk koupí.\nže bych vyměnil nissánka kvůli opěrce\nTaky jsem na tom Alešku ještě nenalezl žádnou výhodu fu\nTo nedělej Aleši, děda dělal i do opěrek a mám jich spousty v garáži. Ofotím je a pošlu emailem, nechám to za symbolickou cenu: á opěrka 400 EUR\ndobrá cena,ale je to prodejné jenom v Říši\nZ původní opěrky se demontuje horní víko a na otvor se nasadí nová opěrka, která se přišroubuje 4 malými samořezňáky do osazení původní opěrky (kastlíku na CD). V nové opěrce však není možné skladovat CD, prostor je menší a není propojen s původním. Po případné demontáži a uvedení do původního stavu není zvenku nic vidět.\ntak to teda máš ten středovej panel jinej. já tam nemám nic na CD. takže asi smůla. díky za info\nnissan opěrka na almera - já koukal na tu pro Tino - cena 3720 bez daně


Teorie | Aktuality o počasí | Počasícz.cz\n3 1 1 8 11 11 8 4\nDomůAktuality o počasíTeorie\n5 skrytých nebezpečí, které můžou v létě potrápit vaše domácí mazlíčky\nLéto se nám blíží mílovými kroky a s ním může přijít i nebezpečí pro naše čtyřnohé kamarády. Těch 5 nejčastějších možných komplikací si dnes shrneme v našem dnešním článku.\tvíce\nMeteorologie v praxi - technická meteorologie\nTito meteorologové musí mít technické znalosti a musí vědět, jak klima ovlivňuje různé materiály a na základě těchto informací jsou schopni jednotlivým firmám předat velmi cenné doporučení.\tvíce\nProč jsme unavení a ospalí když prší?\nDnes, i v předešlých dnech, naše území zastihují přeháňky, trvalejší déšť nebo bouřky. Možná jste i sami na sobě pocítili, že během deštivých dnů jste unavenější, ospalejší a chodíte dříve spát. Co stojí za nepříjemným usínáním během dne, způsobeným příchodem srážek?\tvíce\nMeteorologie v praxi - silniční meteorologie\nMeteorologové silničářům šetří nejen čas, ale i peníze. Jsou například situace, kdy použití soli na silnici je zbytečná.\tvíce\nMeteorologie v praxi - agrometeorologie\nAgrometeorologii můžete studovat například na Jihočeské univerzitě v Českých Budějovicích, na Zemědělské fakultě. V Brně, na Masarykově univerzitě je kombinace oborů bioklimatologie a agrometeorologie.\tvíce\nKde se vaří předpověď počasí? V meteorologické budce – díl III.\nVíte, jak vzniká předpověď počasí? V minulých dílech jsme se zaměřili na vybavení meteorologických budek, měření teplot a srážkových úhrnů. Dnes se zaměříme na měření větru, které je i stálou součástí předpovědi počasí, především jedná-li se o jeho zvýšenou aktivitu.\tvíce\nDlouhodobé výhledy počasí. Ano či ne?\nPočítá se s pravděpodobností různých situací, takže na první pohled se jeví, že kombinace meteorologické statistiky a numerických modelů by mohla fungovat. Opak je ale pravdou.\tvíce\nKde se vaří předpověď počasí? V meteorologické budce – díl II.\nVíte, jak vzniká předpověď počasí? V minulém díle jsme se zaměřili na vybavení meteorologických budek, které dokáží měřit průměrnou teplotu vzduchu, maximální a minimální hodnoty teplot, naměřené během dne či vzdušnou vlhkost. Dnes se zaměříme na měření atmosférických srážek.\tvíce\nKde se vaří předpověď počasí? V meteorologické budce – díl I.\nVíte, jak vzniká předpověď počasí? I když nám v dnešní době krouží nad hlavou meteorologické družice, stále je radarové měření doplňováno tím podzemním. Co všechno tvoří meteorologickou budku? To a mnohem více se dozvíte v našem dnešním článku.\tvíce\nTeplotní anomálie v severním Atlantiku - pokračování\nJiž teď se této problematice věnuje několik institucí. Například univerzita v Torontu, ale i Univerzita Karlova v Praze.\tvíce\nTeplotní anomálie v severním Atlantiku\nKlimatologové již před několika lety upozorňovali na malé místo v Atlantickém oceánu, kde se teplota držela pod dlouhodobým normálem\tvíce\nMístní větry - bríza\nI pro tento pravidelný vítr je důležitý rozdíl mezi teplotou vzduchu\tvíce


Straight Edge: Nepiju, nekouřím, nefetuju - ale i tak se bavím – Novinky.cz\nStraight Edge: Nepiju, nekouřím, nefetuju - ale i tak se bavím\nVečírek gymnázia ve Slaném má zvláštní předtančení. V zakouřeném sálu se prohání kluk na kole a provádí triky. Chvílemi si říkám, proč má kolo sedlo, když je jeho řidič v podstatě pořád ve vzduchu. Studenti nadšeně tleskají. Po ukončení show nabízejí Dominiku Nekolnému panáka. Ale potetovaný drsňák razantně odmítne s tím, že je Straight Edge.\nDominik Nekolný působí na první pohled jako drsňák. V podstatě je ale ztělesněním slušného kluka.\nStraight Edge v kostce\nNejčastějším symbolem Straight Edge je písmeno X vytetované na ruce.\nStraight Edge přívrženci se nejčastěji pohybují na hardcorové a punkové scéně.\nVyznavači tohoto životního stylu nejsou jen proti alkoholu, drogám a promiskuitě, ale také proti násilí, včetně hospodských rvaček a rasismu.\nV České republice se pořádá zatím jediný Straight Edge festival. Je to Fluff fest v Rokycanech.\npátek 24. února 2012, 8:43\nCo to je? Anglický název by se dal volně přeložit jako čistá hrana a už přes čtyřicet let má vyznavače po celém světě. Pětadvacetiletý Dominik patří mezi ně. „Moje životní filozofie je neničit si tělo čímkoliv, co by mu škodilo, a to je v podstatě Straight Edge,“ vysvětluje mi momentálně šestý muž světa v BMX flatlandu, sportu, ve kterém se na rovince na kole předvádějí všemožné triky.\n„Je to taková moderní krasojízda,“ usmívá se Dominik, který má sice skvělou fyzičku, ale kvůli svým tetováním rozhodně nepřipomíná někoho, kdo by si nezapálil cigaretu, nedotkl se alkoholu nebo nevyzkoušel lehčí či tvrdší drogy. Po vystoupení se na plese ještě zdrží. Obklopí ho několik maturantek a Dominik si konverzaci i zábavu užívá. To, že náladu všech okolo ovlivňuje alkohol, mu nevadí. Sám však drží v ruce minerálku. Je zvyklý, že se kolem něj často pije a kouří. Lidi, co si takhle ničí tělo, nehodlá přesvědčovat, že by mohli žít zdravěji. „Je to každého volba. I moje sestra kouří, ale kvůli tomu se s ní nepřestanu bavit,“ vysvětluje.\nSen každé maminky\nSám je specifickému životnímu stylu tak oddaný a bere ho tak vážně, že si nápis Straight Edge nechal vytetovat na prsty na rukou. I na stránce svého webu, kde nabízí BMX show, tedy show na kole pro firemní večírky, maturitní plesy nebo dětské dny, se o svých sympatiích k tomuto hnutí zmiňuje hned v úvodu.\nFOTO: archív Dana Vojtěcha\nJenže čím se Dominikův postoj liší od klasického sportovce, abstinenta a nekuřáka - patrně snu kdejaké dívky a hlavně její maminky? Proč se prostě nepřipojí k dnes stále početnějším vyznavačům wellness stylu, kteří formují svá těla a dávají si pozor na to, co jedí, kvůli tělesnému zdraví?\nStraight Edge vyšel z prostředí, kde by ho člověk nečekal. „Vznikl v hardcorové komunitě (jedná se o hudební styl na pomezí punk-rocku a metalu - pozn. red.), kde jsou drogy a alkohol celkem běžnou věcí,“ vysvětluje Dominik.\nNa konci sedmdesátých let si někteří lidé se zálibou v tvrdé muzice, večírcích a tetování prostě řekli, že se na koncertech ani nikdy jindy nemusejí zpíjet do němoty, ničit si plíce nebo pozměňovat svoji náladu pomocí měkkých či tvrdých drog. Jinak svůj životní styl ale nijak neměnili. Bavit se přece dá i s čistou hlavou.\nDominik se k téhle vlně, která přišla k nám až na konci devadesátých let, velmi rád přidal. „Já jsem vlastně nikdy k alkoholu moc pozitivní vztah neměl, dal jsem si ho s kamarády, protože po závodech se většinou chodí někam pít. Nekouřil jsem nikdy a marihuana mě taky nelákala. Tvrdou muziku ale poslouchám,“ vyjmenovává Dominik, před kterým si v zakouřeném kulturním domě netroufnu zapálit.\nMaturitní plesy i večírky, kde všichni kouří a pijí, navštěvuje Dominik často, ovšem jen pracovně.\nFOTO: archív Dominika Nekolného\nTetování ano, drogy ne\nFaktem je, že na chození po večírcích už přední český sportovec dnes nemá čas. Buď je v práci, nebo trénuje, vystupuje se svými spolupracovníky s BMX show, případně závodí. S profesionální kariérou začal v roce 2003. Později se stal mistrem České republiky, Slovenska i Německa a na World Circuit, což je v podstatě mistrovství světa, skončil dvakrát šestý. I když by se z výčtu jeho aktivit a životních zásad mohlo zdát, že tu mluvím s Foglarovým Mirkem Dušínem, při náhodném setkání na ulici by o něm jen stěží někdo řekl: To je určitě slušný a pracovitý kluk.\nDominik má tetování nejen na hřbetech rukou, ale prakticky po celém těle kromě obličeje. A i když je fakt, že studentkám z gymnázia ve Slaném se tetování na jeho těle dost líbí, budí spíš pozornost než dojem serióznosti.\n„Kolik jsi za to tetování zaplatil?“ ptá se Dominika středoškolský student v obleku a s Jimem Beamem v ruce. „Kdybych za to musel platit, tak asi čtvrt miliónu, ale hodně z toho dělal kamarád, takže zas tolik ne,“ odpovídá Dominik. „Myslím, že radši zůstanu u pití, čtvrt miliónu fakt nemám,“ opáčí maturant a jde si nechat dolít.\nNa kole trénuje tři hodiny denně. Jeho vystoupení plné náročných triků trvá okolo deseti minut.\nNa dnešním plese Dominika do pití alkoholu nikdo nenutí, ale chvil, kdy ho kamarádi nebo známí do alkoholu nutili, si prý zažil víc než dost. „Mně samotnému opravdu nevadí, když kolem mě lidé pijí. Nevadí mi ani, když si při romantické večeři dá moje slečna sklenku nebo dvě, ale nesnáším, že musím neustále vysvětlovat, že si nedám ani trošku nebo ani přípitek.“ Dominik zná jen pár lidí, kteří žijí stejně jako on. Rád by zapracoval na tom, aby se myšlenka čistého životního stylu víc rozšířila, a chce začít u dětí. „Je škoda, že u nás není Straight Edge příliš známý. Plánuju udělat program, se kterým budu jezdit po školách. Nejdřív předvedu něco na kole a pak bych chtěl dětem a mladým lidem vysvětlit, že se dá v pohodě žít i bez alkoholu a drog.“\nOtázkou zůstává, jestli se má tahle filozofie, která je alespoň podle Dominika na celý život, šanci rozšířit. „Straight Edge se nevymezuje jen v samotném hardcorovém prostředí, jehož je zároveň součástí, ale i proti zbytku společnosti, kde jsou alkohol, tabák nebo lehké drogy něčím běžným. Vezměte si, že Češi obsazují první příčky v konzumaci piva na hlavu a většina Čechů do pětatřiceti let vyzkoušela marihuanu alespoň jednou,“ vysvětluje psycholožka Petra Fridrichová.\n„Když se kolem sebe podíváte, alkohol je velký problém. Na následky kouření umírá každý druhý a o drogách ani nemusíme mluvit. Osobně si myslím, že by bylo dobře, kdyby si dnešní mladí víc uvědomovali, že být drug free - tedy bez drog - může být taky takzvaně cool.“\nMají raději zvířata než sebe\nV hnutí, které vzniklo ve Spojených státech na konci sedmdesátých let, šlo hlavně o šetrné zacházení se svým tělem. Postupem času se přidalo k Straight Edge i vegetariánství a veganství, ale jídelníček bez masa nebo mléčných výrobků dodržují jen někteří.\nNa večírcích se dokáže bavit i bez alkoholu do časných ranních hodin.\nFOTO: archív Tomáše Richmonda\nMuzikant Tomáš se k čistému životnímu stylu hlásí už víc než tři roky. „Před třemi lety jsem si řekl, proč mám být stejný jako ostatní moji známí, kteří pijou a tak,“ vysvětluje třiadvacetiletý mladík z Liberce, který už od patnácti hrál v hardcorové kapele a tohle prostředí ho ovlivnilo. „Zajímal jsem se o to, co dělají mladí z podobného prostředí v Americe. Straight Edge jsem zkoušel být už v patnácti, ale po pár měsících to nějak vyšumělo.“\nNedávno si uvědomil, že by rád šel ještě dál. „Veganem jsem se stal před několika měsíci. Říkal jsem si, že když už do toho půjdu, tak pořádně. Nebudu jíst maso ani mléčné výrobky. Takže si od té doby vařím sám nebo jím v jediné vegetariánské restauraci v Liberci.“\nNa hardcorové scéně zná docela dost lidí, kteří jsou pouze vegetariáni, ale na druhou stranu pijí a kouří. „Přijde mi, že jim záleží víc na zvířatech než na vlastním zdraví,“ myslí si mladík s velkými dřevěnými špunty v ušních lalůčcích a s tetováním na rukou, který pracuje jako produkční v kulturním domě a považuje se za jediného příslušníka Straight Edge v Liberci.\nVýhoda? Řidič bude zaručeně střízlivý\nDnes má hardcorovou kapelu Dusty Kate, kde je nejen zpěvákem, ale také jediným abstinentem. Se skupinou tráví hodně času. Jezdí na turné a právě natočil druhou desku. „Moji kamarádi si postupem času zvykli na to, že nepiju alkohol. Já jsem mezi lidmi v klubu rád, rád poslouchám hudbu a bavím se,“ říká s tím, že z večírků odchází ve tři nebo čtyři ráno. „Kamarádi si ze mě dělají během večera legraci, že nepiju, ale pak prosí, abych je hodil domů. No a já je samozřejmě odvezu.“\nTomáš svůj životní styl překvapivě přirovnává ke křesťanství - nachází mezi nimi hodně paralel. „Sám jsem věřící a myslím, že mi Bůh nedal život, abych si ho ničil,“ vysvětluje mladík. „Navíc Straight Edge neuznává promiskuitu a vztahy na jednu noc. Měla by v tom být láska.“\nTakže až potkáte na ulici lidi, kteří kvůli tetování a extravagantnímu vzhledu vypadají, že svůj den začínají pivem, můžete se mýlit. Možná, že se včera v noci vrátili z divoké párty, ale rozhodně nemají kocovinu.\nKoupání bez plavek není jen módní trend, ale i životní styl\nSedm kroků jak se ve zdraví dožít devadesátky\nHenri Monfort – člověk, který už devět let nejedl\nVegetariánská kuchyně: žij a nech žít


Zemřel dirigent Mariss Jansons | Classic Praha\n1.12.2019 / Zprávy / Martina Klausová\nV sobotu 30. listopadu 2019 v pozdních večerních hodinách zemřel ve svém petrohradském domě lotyšský dirigent Mariss Jansons. Bylo mu 76 let. Dlouhodobě trpěl srdečními problémy, kvůli nimž byl v posledních měsících nucen zrušit řadu koncertů. Naposledy to bylo na přelomu listopadu a prosince t. r. (v tomto případě ovšem dle dalších informací kvůli zranění Achillovy šlachy), kdy jej na čtyřech koncertech Vídeňských filharmoniků, zastoupil český dirigent Jakub Hrůša, který tak s orchestrem ve vídeňském Musikvereinu debutoval. Mariss Jansons měl za sebou dlouholetou úspěšnou kariéru a patřil k předním současným světovým dirigentům.\nMariss Jansons se narodil 14. ledna 1943 v Rize, hlavním městě Lotyšska. Jeho matkou byla zpěvačka židovského původu Iraīda Jansone, otcem dirigent řižské opery Arvīds Jansons, který též působil v Lotyšském rozhlasovém orchestru a od roku 1965 byl hlavním hostujícím dirigentem Hallé Orchestra v Manchesteru; zemřel po srdečním záchvatu právě při dirigování koncertu s tímto orchestrem.\nMariss Jansons studoval na Leningradské konzervatoři klavír a dirigování. Ve studiích pokračoval od roku 1969 ve Vídni u Hanse Swarowského a v Salcburku u Herberta von Karajana. Dle Karajanova přání se měl stát jeho asistentem u Berlínských filharmoniků, ale sovětské úřady tuto možnost hned v zárodku zablokovaly. V roce 1971 získal Jansons druhou cenu na Karajanově mezinárodní dirigentské soutěži a v roce 1973 začal dirigovat Leningradskou (dnes Petrohradskou) filharmonii. V roce 1979 byl jmenován hudebním ředitelem Filharmonie v Oslo. Na tuto pozici v roce 2000 rezignoval, důvodem byly spory s městem o akustiku koncertní síně v Oslo. V roce 1997 se Jansons stal hudebním ředitelem Pittsburgh Symphony Orchestra. Jeho počáteční smlouva byla na tři roky, která pak byla opakovaně obnovována vždy na další rok. V červnu 2002 oznámil svůj odchod z orchestru v roce 2004.\nOd sezony 2003/2004 Jansons působil jako šéfdirigent Symfonického orchestru Bavorského rozhlasu. Počáteční smlouva byla na tři roky se závazkem na deset týdnů v sezoně. Postupně byla ale několikrát prodloužena a nakonec měla trvat až do roku 2024. V říjnu 2002 byl Jansons jmenován šestým šéfdirigentem Royal Concertgebouw Orchestra v Amsterodamu s účinností od 1. září 2004, kdy nahradil Riccarda Chaillyho. V dubnu 2014 orchestr oznámil plánované ukončení funkčního období Jansonse jako šéfdirigenta po sezoně 2014/2015 a 20. března 2015 provedl Jansons svůj závěrečný koncert jako šéfdirigent v Amsterodamu za přítomnosti královny Maximy.\nV roce 2006 řídil Jansons poprvé Vídeňskou filharmonii na Novoročním koncertě. V lednu 2006 získal cenu MIDEM v Cannes jako Umělec roku. V roce 2012 řídil Novoroční koncert Vídeňských filharmoniků podruhé a v roce 2016 potřetí.\nMariss Jansons dirigoval další přední světové orchestry i operní představení v mnoha divadlech a získal řadu ocenění, například v roce 2018 se stal čestným členem Berlínských filharmoniků a v dubnu 2019 získal Cenu Herberta von Karajana na Salcburském velikonočním festivalu. Byl členem Královské hudební akademie v Londýně či Spolku přátel hudby ve Vídni. Jansons byl dvakrát ženatý a žil v Petrohradě, kde mimo jiné pečoval o svoji obsáhlou sbírku partitur. Několikrát vystoupil i na Pražském jaru.\nZanechal též velmi početné nahrávky s různými orchestry, mezi nimiž nechybí díla Beethovena, Schuberta, Schumanna, Brahmse, Brucknera, Dvořáka, Mahlera, Sibelia a Šostakoviče, Berlioze, Richarda Strausse, Brittena, Dvořáka, Čajkovského, Rachmaninova a mnoha dalších.\nSimon Keenlyside exkluzivně na Classic Praha


Porota X Factoru: Kdo s kým, co a jak? – X FACTOR | Prima\nSvětoznámá pěvecká show X Factor nepatří mezi obyčejné soutěže zpěváků – její formát je skutečně výjimečný, a to i díky obrovské roli, kterou v ní hrají porotci. Kdo bude tyto role hrát v česko-slovenské verzi na jaře letošního roku, už nejspíš víte – co všechno budou mít ale na starost?\nXF porota - Obrázek 1\nV minulých dnech jsme vám již představili celkový formát soutěže X Factor i strhující atmosféru castingů – nyní přichází řada na hvězdně obsazenou porotu, jejíž složení je přes svou pestrost překvapivě vyvážené!\nV první řadě zapomeňte nyní na poroty, které znáte z jiných pěveckých či talentových soutěží! Naši porotci rozhodně nehodlají sedět za barevným pultíkem a sypat ze sebe moudra, vtipné hlášky a další do zapomnění upadající teorie. Nejenže se bude čtveřice porotců aktivně zapojovat do vývoje celé soutěže, ale bude zasahovat i do vývoje samotných soutěžících!\nKaždý z porotců totiž bude mít na starost jednu skupinu uchazečů, se kterou bude procházet finálovými koly. Bude jim pomáhat s přípravou na vystoupení, radit jim s výběrem písně, dodávat jim sílu ve chvílích nejistoty. Právě díky mentorování každého porotce budou mít zpěváci nad sebou skutečnou autoritu, jež bude na základě svých letitých zkušeností řídit jejich kroky.\nKomu se to bude dařit lépe? Slovenské divě, operní a muzikálové pěvkyni Sise Lelkes Sklovské? Mladičké zpěvačce s obrovským potenciálem Celeste Buckingham? Nekompromisnímu porotci s vybroušeným jazykem, textaři Oto Klempířovi, nebo snad neodolatelnému skladateli a herci Ondřeji Brzobohatému?\nNa rozuzlení se můžete těšit již 9. března na Primě!\nNezapomeňte nás sledovat i na našich facebookových stránkách:https://www.facebook.com/xfactorcesko\n1 / 5 - XF porota - Obrázek 3\n2 / 5 - XF porota - Obrázek 4\n3 / 5 - XF porota - Obrázek 5\n4 / 5 - XF porota - Obrázek 6\n5 / 5 - XF porota - Obrázek 1\nAutor: zabovai, Vydáno: 24.02.2014


O nás :: RK Mandík\nV realitách se stále zlepšujeme od roku 2014.\nJmenuji se Michael Mandík a můj příběh v realitách začal v roce 2014, když jsme prodávali vlastní nemovitost a prošli si celou řadou realitních transakcích s několika makléři.\nZkušenost s realitkami nebyla vůbec dle našich představ. Tím jsem spatřil mezeru na trhu a rozhodl jsem se jako "správný realiťák" ji zaplnit a tím pomáhat lidem . Chtěl jsem cílit na kvalitu, nikoli kvantitu, jak bylo do té z mých zkušeností doby běžné.\nZačal jsem u české realitní sítě v roce 2014 jako absolutní nováček "Asistent makléře" již s praxí 12 let v obchodní sféře. Během mé kariéry jsem se stal nejdříve "Starším makléřem", zaškolil a přijmul jsem do svého týmu další nováčky. Zlomové pro mě bylo posunout se na pozice "Exekučního a Insolvenčního specialisty" během dalších let na "investičního specialistu" i "Vedoucího pobočky".\n2016 - navázání spolupráce s Mgr. Pavlem Poupětem v oblasti právních služeb u převodu nemovitostí.\nNechtěl jsem se vzdalovat od klasického servisu zprostředkování prodeje a pronájmu nemovitostí a mé původní myšlence.\nRozhodl jsem se vrátit do přímého zprostředkování obchodu, poskytovat kvalitní a individuální servis. Proto jsem na přelomu roku 2018/2019 pokračoval jako "Osobní realitní makléř" pod svým jménem.\n2019 - otevření nové pobočky Braunerova 514/1, 180 00 Praha 8 -Libeň.\n2020 - vstupuje do naši kanceláře specialista spotřebitelských úvěrů na bydlení s více než 20. lety zkušeností ve financování nemovitostí Tomáš Pavlovský.\n2021 - přichází další posily, Jakub Svora a Tereza Dluhošová na pozici realitní makléř a spolu zakládáme týmovou skupinu.\n☎ +420 720 602 604\n☎ +420 602 461 514\nFinance & pojištění\n☎ +420 731 428 474\n☎ +420 605 052 425\nBraunerova 514/1, 180 00 Praha 8 -Libeň\n☎ +420 277 771 233