Názory k článku Pořídit svému mrněti sourozence? Ale jak? | č. 5110 | strom názorů | Rodina.cz\nNázory k článku Pořídit svému mrněti sourozence? Ale jak?\nVendy + Luky + Elča\ntak to já má téměř opačný problém..Je mi 23, jsem poprvé těhotná, za měsíc se nám narodí Lukášek.. Jenže náš tatínek už teď plánuje další přírůstky do rodiny, že prý jak bude malý na světě, dá mi chvilku čas abych se vzpamatovala a bude se zadělávat na dalšího drobečka.. Když jsem mu řekla, že bych chtěla další mimčo, ale tak za 1,5 roku za 2, že po porodu si nechám napsat prášky, tak to prý ani náhodou, že je to podle něj moc dlouhá doba..a kdyby to zůstalo jen u dvou dětí..náš tatínek si vytvořil představu veliké šťastné rodiny, takže minimálně 3 děti by to prý chtělo ;-)) Tak si z něj dělám legraci, že si budeme muset pořídit vlastní autobus a později koupit alespoň jeden vchod paneláku, aby jsme mohli bydlet všichni pohromadě ;-))\nKatka, 3 děti\nAhoj, myslím si, že větší rodina je pěkná věc, ale je důležité, aby se shodli oba partneři. (V tom počtu dětí a plus minus věk. rozestupech). Zatím je váš Lukášek v bříšku a teprve až se narodí, uvidíte jaké to je (krásné a taky náročné) a to by mohl být důvod, kdy tvůj manžel třeba změní názor. A pokud názor nezmění, tak v gyn. literatuře by se o tom dalo něco najít - o tom, že těhotenství a kojení je sice normální proces, ale, že žena se potřebuje po jistou dobu regenerovat a moc rychle těh. za sebou ji vyčerpají fyzicky i psychicky. Zkus si o tom popovídat taky se svým gynekologem a pak to přetlumoč manželovi nebo ho vem ke gynekologovi s sebou, ať to slyší od odborníka osobně (ale možná raději poté, co si se svým gynekologem promluvíš sama, abys měla "připravenou půdu" :-)\nChci jen přidat trošku do mlýna svoje první dítě jsme plánovali a když byli Honzíkovi 4 měsíce tak jsem neplánovaně otěhotněla a narodila se dcera Nelinka. bylo to náročné, ale když vidím jak si ti dva rozumí, je to nádhera, momentálně jim je 6 a 7 let a o vánocích budou mít souzozence a myslím že k němu už si tak vřelý vztah nenajdou, ale já se těším jak si miminko užiju. Takže vše má své pro i proti.\nZ vlastní zkušenosti: vezměte ho k porodu, ať vidí, co způsobil. Mimino si vezměte do ložnice, ale postýlku dejte až ke zdi, aby se mimčo v noci po probuzení mohlo "akusticky ozvat", případně nereagujte na jeho kňourání okamžitě. Plíny věšte tvrdohlavě do koupelny (pokud možno nad vanu, aby při sprchování překážely), požadujte, aby vám s nimi občas pomohl (ten můj měl po máchání znečištěných plen šok). Po příchodu z porodnice neskrývejte, že jste unavená, případně manželovi můžete nadělit nějaký ten sexuální půst. Žádné vyvařování, žádné obskakování, mimčo má přednost. Jo, a žádné večerní a noční výlety pána domu za kamarády, ať si potomka také užije. Gynekolog vám určitě poradí i jinou antikoncepci, než "prášky". Ono tohle všechno přijde s miminem tak nějak samo, není to idylka spokojené rodinky, ale hlavně zezačátku pěkný zmatek. Není na škodu vzít ho na prohlídku na gyndu po porodu a domluvit se s doktorem, aby mu vysvětlil, že je třeba dát vám čas na regeneraci organismu. A váš příjem ze zaměstnání, který bude v rodině chybět, mu časem taky začně vrtat hlavou. Až se manžel přeorientuje na novou situaci, určitě se na příštím miminu domluvíte k vaší spokojenosti.\nJana, půlroční syn\nRe: Natěšený manžel?\nProboha co to je? Po tady tomhle peklu bych fakt chtěla vidět tatínka, který by si dal druhý dítě.\nTak já jdu na to trošku jinak:-) Jsem týden vdaná a je mi 26 let. Manžel o mimču nechce zatím ani slyšet, ale já se na to rozhodně cítím a je to čím dál víc silnější. Navíc mi poslední dobou nedělá dobře antikoncepce, takže sem manželovi řekla, že antikoncepci po svatbě vysazuji., že mi nedělá dobře a že chci břed těhotenstvím bejt čistá i když to přijde třeba za 3 roky. No, takže o tom ví, žádnej podvod a třeba se stane nějaká nehoda:-))))\nBUĎ být na manžela ohromně milá, vstřícná, prosit a přesvědčit ho. Třeba i slzičkama ... viděla jsem tam krásný miminko... je mi moc líto, že už další nechceš :-((\nNEBO vysadit antikoncepci, nic mu neříct a pak se ohromně divit, jak je možné, že ta antikoncepce selhala. Samozřejmě to není fér. Ale vím o řadě případů, kdy se táta s druhým těhotenstvím smířil velice rychle a dokonce to druhé nečekané dítě má radši než to první vědomě pořízené. A pokud tvůj manžel chtěl původně dvě děti, tak by se s tím mohl smířit docela snadno.\nRe: Tajná metoda?\nEvule, to je zase rada. Proč si myslíš, že v tomto případě účel světí prostředky? Je to podvod jako každý jiný a taky se to může pisatelce článku pěkně vymstít. Zkus si to vzit opačně - dejme tomu, že muž by chtěl psa a ty ne a jednoho dne by přišel domů se psem, že mu prostě skočil do auta a že se ho nechce pustit........ Už slyším ty řeči, jak můžu srovnávat psa s dítětem, co ?! Ale jo, můžu, podvod jako podvod. (taky by si mohl manžel proti tvé vůli pořídit milenku, že ty už se s tím nějak smířiš.....) Bože, chcete rovnoprávnost, ale samy ji nedopřejete ani vlastním manželům.\nPavlo Z., předpokládám, že jsi rozumná lidská bytost a k této metodě se nikdy neuchýlíš! Nejlepší by asi bylo shrnout manželovi všechny klady toho, že si druhé miminko pořídíte - vyšší porodné, vyšší mateřská, možnost práce na mateřské (tyhle ekonomické důvody jsou důležité vzhledem k vaší hypotéce), ale také důležitost sourozence pro vaše první dítě, větší pohodu v rodině, kterou přinese spokojená maminka atd. Ty už určitě na něco přijdeš! Hodně štěstí!\nRe: Re: Tajná metoda? - proč podvod?\nnení to trošku drsné, mluvit v tomto přpadě o podvodu? Já bych to nazvala spíše "milosrdnou lží. Nikomu to neublíží, spíše naopak.\nJá s Evulí naprosto souhlasím, zachovala bych se úplně stejně. Přesně totéž mě napadlo, ještě než jsem si přečetla její příspěvek :-)\nNa některé mužské holt musí takhle.\nP.s. pro autorku článku - ať se brzy zadaří :-)\nMůj manžel za žádnou cenu nechtěl třetí dítě. Jenže druhé dítě nám umřelo jako miminko a já jsem se s tím pořád nemohla vyrovnat. Po třech letech od smrti druhého dítěte se zadařilo otěhotnět - vyloženě náhodně a bez úmyslu a bez "podvodu"! Manžel si přesně pamatuje "kdy a jak" :-) Poté, co se ukázalo, že ten jeden "úlet" byl úspěšný, manžel byl dost vzteklej, ale já nejšťastnější pod sluncem.\nDnes je ten malej manželův mazlík! Táta mu dovolí tolik věcí, že zírám. Přitom manžel má dvě dávno dospělé děti z prvního manželství, měly dost přísný režim a náš nejstarší taky. Zatímco náš nejmladší - pozdní a z manželovy strany nechtěné dítko - si žije jak v bavlnce, obklopen láskou obou rodičů a já mám nyní přesně opačné starosti. V těhotenství jsem se bála, jak táta tohle nečekané dítko přijme. Nyní se bojím, aby ho moc nerozmazlil :-))\nTo je moc krásné a dojemné. :-)\nMůj manžel druhé dítě moc nechtěl, sám je jedináček. Nechal se celkem přesvědčit, však je to spíš záležitost ženy. Taky jsem na kluky první roky ale byla hodně sama. Počítala jsem s tím a nijak zvlášť mi to nevadilo. Dnes už se zapojuje i manžel, s klukama sportuje, atd. Přesto ten mladší má k manželovi zvláštní vztah. Takový chladný. Nenechá se pohladit, natož aby snesl jeho pusu na dobrou noc... Je to dost nenormální. Jakoby to cítil, že byl z jeho strany ne úplně chtěný...Možná moc kombinuji a problém bude jinde. Nevím. Manžel se k Jirkovi (mlad. synovi) chová normálně, neodstrkuje ho, má ho rád. I sportují spolu, opravdu hodně. Jen ten tělesný kontakt Jiřík odmítá...\nRe: Re: Re: Tajná metoda? - proč podvod?\nHm, milosrdná lež... A co když takto omilosrdněný manžel bude na zprávu o manželčině "zázračném" otěhotnění reagovat požadavkem interrupce?????? A včíl mudruj! Pak máš na svědomí celé manželství a už jedno narozené dítě, protože spor, který by tímto vznikl by se asi jen tak urovnat nepodařilo, že.....\nNezlob se, ale já jsem prostě v šoku, když zjišťuji, kolik mužů je zřejmě svými partnerkami považovano za tupce, kteří si nedají jedna a jedna dohromady.\nRe: Re: Re: Re: Tajná metoda? - proč podvod?\nPřidám jeden pravdivý příběh....\nmanželé bydleli v podnájmu 1+1 a měli dcerku (3 roky), když si manželka usmyslela,že by chtěla druhé dítě, ale dohodli se, že si nejprve zařídí stálé bydlení. V tu dobu jejich vztah procházel krizovým obdobím, ale ona přesto prášky vysadila, manželovi nic neřekla a otěhotněla. On to bral jako podvod - protože to podvod je. Věci pak vzaly rychlý spád, manželství bylo rozvedeno ještě před narozením dítěte. Matce bylo těhotenství udržováno léky + nervy z rozvodu = postižené dítě.\nDítě (dnes 3 roky) má postižený mozek, nechodí a téměř nevidí. Postižení není genetické, bylo způsobeno průběhem těhotenství.\nI takhle to může skončit a dá se říct, že matka má co chtěla a ten podvod se jí pořádně vymstil.\nNikomu to nepřeju, ale tohle se nedělá - zvlášť v tak důležitých rozhodnutích jako je dítě.\nRe: Re: Re: Re: Re: Tajná metoda? - proč podvod?\nJežíš... to je síla... úplně mi běhá mráz po zádech!:-(\nManžel taky nechtěl druhé dítko. Ale nikdy bych neudělala otěhotnět "omylem", je to podvod, není to fér!!! Chtěla jsem aby dítě chtěl i on. Nakonec souhlasil a těhu se nám povedlo hned napoprvé, jsem moc ráda, že dítko bylo od začátku chtěné (stejně jako to první). I když chtěné a plánované není totéž, často jsou neplánované děťátka milována ještě víc, ale fakt mi nepříjde fér otěhotnět záměrně a pak že už se nedá nic dělat:-(\nJá jsem doma asi rok omílala těhotenství a mimi a manžel nechtěl ani slyšet, prý že když jsem si ho brala, věděla jsem, že chce jen jedno. Moje argumenty - jedno je jen pro strach a nejlepší pro dítě je sourozenec. Fakt to platí:-))) Držím palce, ať druhé miminko příjde brzy a tentokrát si ho pořádně užijte!!!\ntaky jeden příběh, ale z druhé strany\nmůj spolužák z VŠ chodil se svojí partnerkou několik let. Brali se, když byl v posledním ročníku na VŠ. Celou dobu jeho studia jeho partnerka pracovala a živila ho. Pak on nastoupipl do práce a ona začala dálkově studovat a narodil se jim chlapeček. No a milé spolužáka nebavilo živit ženu s dítětem a s argumentem, že mu dítě brání v rozvoji kariéry je oba opustil, když byl malému rok.\nAsi bych taky nevolila metodu tajného vynechání antikoncepce. Spíš bych se snažila manžela přesvědčit. I když je pravda, že žádná antikoncepce není 100%-tní. Jen sterilizace nebo celibát.\nTak jo, teda mudruju.\nChlap, který by mě v těhotenství poslal na potrat mi jednoznačně nestojí za to, abych s ní zůstávala. Takové manželství bych klidně obětovala s naprosto čistým svědomím. Ať se ti to líbí nebo ne. I když exisují ženy, které dají přednost chlapovi a obětují třeba i děti (ať už narozené či nenarozené), já k nim nepatřím.\nNo, a že hodně žen (jak píšeš) považuje své muže za tupce? Chlapi jsou (i když asi ne všichni) hodně sobečtí a ješitní (viz můj manžel) a potřebují mít poslední slovo a pocit, že každý dobrý nápad je jejich. Kdybych čekala, až manžel začne něco podnikat ohledně otěhotnění, neměli bychom děti dodnes. To bylo pořád: "Ale jo, děti budeme mít, ale ještě kariéru, dům..." a kdesi cosi. Musela jsem na něj vyloženě tlačit. Jeho reakce na mou zprávu o tom, že jsem těhotná, byla poněkud zvláštní. "Hm, to je pěkný. Ale to ti bude bránit v hledání práce. A jak to uděláme s hlídáním?" I celé těhotenství se choval dost zvláštně. No a dneska se může z malého po... To je samé ťutu, ňuňu. Broučku a zlatíčko apod.\nNěkdy je holt třeba na chlapy trošku zatlačit nebo je malinko obejít. Ale to ještě neznamená, že je člověk považuje za naprosté tupce.\nRe: Tajná metoda? - proč podvod?\nnejdrive - muj nazor - podvod bych asi nevolila, ale urcite bych si dalsi dite "vydupala". Pokud ma rodina uz jedno dite a vse je v rodine v pohode - prezije lehce takovyhle natlak.... Myslim, ze v puvodnim clanku pisatelka psala, ze jeji manzel chtel puvodne taky vic deti - ze to ona nechtela...takze je to spis podvod od NEJ. Rikal, ze chce deti vic a najednou je proti tomu. Kdyby to treba pisatelka vedela pred svatbou - nemusila by si ho brat ...treba. Mit ci nemit dalsi dite - myslim, ze by o tom mela vic rozhodovat zena. Muz je sice ten, ktery musi financne zajistit rodinu, kdyz je zena na Materske, ale jen po tu nutnou dobu. Pak vetsinou jde do prace i zena a navic je to ona, kdo je s ditetem vic, stara se o nej vic, je s nim pri nemocech, organizuje vse kolem atd...vetsinou tedy - mela by myslim tedy rozhodnout ONA - zda mit, ci nemit druhe dite. Samozrejme v nejlepsim pripade by mela byt mezi partnery shoda :-)\nA moje zkusenost? Kdyz jsem s partnerem jen chodila - chtela jsem se ja sestehovat - on byl proti tomu. Pak jsem pro nas nasla byt a postavila ho pred hotovou vec - on nejenze najednou nebyl proti, ale naopak nam misto bytu nasel dum a nastehovali jsme se rovnou do domku.\nPak jsem si vzala z utulku kocicky - pritel nadaval - byl striktne proti - nakonec je to ON, kdo je nejvic mazli, kupuje jim dobrutky a uz prinesl domu dalsiho kocourka.\nPak jsem chtela dite - pritel byl proti - bal se odpovednosti, konce vsech radovanek, mel deprese - ja jsem si dite prosadila a on byl nakonec nejpysnejsi otec a je skvely, milujici, obetavy tata den za dnem....\nPak jsem chtela poridit sourozence - byl zase boj, nechtel ani slyset...ja si to prosadila, ted se snazim otehotnet a on jeste porad mruci a nadava - ale ja vim, ze bude zase stastnej a hrdej tatinek...\nNekdy jsou proste divny - ty chlapi...chteji byt postrceni - nebo co to je? Ja nevim, ale za druhe dite bych bojovala jako lev - jen si nejsem jista, zda bych to resila podvodem - spis presvedcovnim, treba i hadkama, tichou domacnosti a tak...podvodem asi ne - miluji sveho partnera a chci se mu beze studu i nadale divat do oci...\nantonie s malým a\nV takovém vztahu musí být pěkně náročný ten život! musíš si všechno prosadit přes odpor partnera. Nevím, jestli bych zvládala vždycky si vše takhle "natvrdo" prosadit. Já volím radši cestu pomalejší - domluvu a nenásilné přesvědčování. Asi bych neměla klid, prožívat při každém rozhodnutí "mručení".\nMožná že vydupání přežije rodina, kde jsou nátlakové akce běžnou praxí. Jsem se svým mužem už sedmnáct let a nikdy jsme žádné vydupání neprovozovali ani jeden, ani druhý. Zásadní věci řešíme společně dohodou, prkotiny jeden nebo druhý s tím, že druhý mu nehází klacky pod nohy a nekritizuje, i když výsledný efekt není oslňující (viz takové ty historky typu cos to koupila za foťák, fotí úplně blbě a tam a tam ho mají o pět stovek levnější). Cesta k dohodě je někdy těžká, ale zatím nikdy jsme se k ní nedobírali hádkami či tichou domácností. Nejvíce jsme narazili v otázce dětí - muž nechtěl, já ano. Trvalo asi dva roky, než jsme se dohodli, že tedy ano. Já jsem ještě v těhotenství říkala, že víc než jedno dítě ani omylem. No a vida - synkovi nebyly ani dva roky a názor jsem změnila. Manžel se postavil striktně proti, řka, že si druhým dítětem akorát chci řešit problémy v práci a že další dítě no way. Byla jsem strašlivě dožraná, ale dnes mu musím dát za pravdu. Z práce jsem odešla, zůstala s malým chvíli doma, našla jsem si práci jinou, a teď jsme se dohodli, že další dítě ano.\nAle jak říkám, každá rodina funguje jinak, někde jsou hádky, nemluvení a vydupávání na denním pořádku a přesto je rodina OK. Já si to nedovedu představit, byla bych za chvíli úplně vysosaná.\nTaky mam zažité,že většina chlapů jsou sobečtí.Třeba ten můj,všechno nechá na mě a když má jet například pro léky,je to pro něj většinou hrozný problém.Ale co se týká jídla,vůbec se neženýruje a koupí si svačinu a ani ho nenapadne koupit nákup/podotýkám,že žiju namalinké vísce,kde není prodejna/.Co se týká dětí,tak kdyby bylo na něm,neměli bychom je ještě ani jedno.\njj.Myslím,že ty chlapy je potřeba pořád nějak usměrnovat.\nTaky si říkám,jestli tak vypadají všichni benjamínci,nejmladší.\nAle natruc bych asi neotěhotněla,snad jen,kdybych najisto věděla,že to bude kluk,to by se snad manžel víc zajímal,nebo to tím není?\nHezký den,i když prší.\nJe mi tě líto!\nTak to je mi tě vážně líto. Nemohla bych žít s nikým koho bych si nemohla vážit. A proč s takovým mužským vlastně existuješ? Věř, že jsou i NORMÁLNÍ chlapi, kteří doma pomáhají, kterým žena a děti nejsou ukradení a kteří se starají i o holky.........\nTo je hodně složité.\nJednak nechci brát holkám tátu-pořád si říkám,že je lepsší nějaký otec,než žádný.No a pak si říkám,že když nekouří,nepije ani není nevěrný,tak bych s ním zůstat měla.Nechtěla jsem se moc litovat,ale asi to tak vyznělo,sorry.\nMusím ale přiznat,že máme už delší dobu krizi,to je fakt,bohužel si toho všimli i rodiče.\nOmlouvám se, najednou mi přijde, že jsem to napsala příliš ostře. Asi to bude tím, že my jsme si všechny problémy vyřešili už za svobodna a teď žijeme doopravdy šťastně. Zapomněla jsem, že všude to tak není. Ale věř mi, že to znám. 22 let jsem bydlela se svými rodiči, a že nemám psychické problémy dodnes, to nechápu. Taťku změnila až těžká nemoc - že by prst z hůry?\nHorší je, že ze své zkušenosti vím, že děti tyhle stavy vnímají více než je zdrávo.\nPřeju hodně štěstí, ať se to NĚJAK vyřeší.\nPetraNeva, Naty 8měsíců\nSouhlasím s tebou Ivčo, zažila jsem hodně podobnou situaci s manželem. On o dítěti nechtěl ani slyšet, že prý máme času dost (ikdyž nám je skoro 30let). Ještě v těhotenství to vypadalo, že se nám snad kvůli dítěti rozpadne vztah a teď je malá největším tatínkovým miláčkem.\nAčkoliv si myslím, že tajně vynechat prášky není zrovna fér, Jany názor mi přijde dost ostrý. Chlapi jsou různí, někdo ten podvod přijme, druhý zase ne. Jana asi nezažila tu silnou mateřskou touhu po dítěti, kdy je ženská schopná udělat cokoliv, aby měla miminko.\nJá sice chápu, že muži jsou zaostalejší, ale nejsou přeci úplně blbý!!!!!!!!!!!!!!\nTuto "malou milosrdnou" lež každý prokoukne, i ten chlap, neb je ženami asi hojně využívána. Co to udělá s manželstvím ale nevím. Žít s vědomím, že partnerka lže v poměrně zásadních věcech je asi nemilé.\na žít s chlapem, který se chová jako naprostý sobec? Myslí, že to je lepší? Myslíš, že je skutečně správné, aby chlap měl poslední slovo v tom, kolik dětí bude?\nNo v případě, že chcete aby se podílel na jejich výchově a výživě, pokud ho nechcete jako spermabanku, tak má co mluvit do počtu dětí.\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Tajná metoda? - proč podvod?\nGábino, musím s tebou naprosto souhlasit. Asi bych manžela nedovedla takhle podvést, dle mého se o podvod jedná. Mezi partnery má být rovnoprávnost a počet dětí je věcí obou a nikoliv jen ženy. Když žena vysadí antikoncepci proti vůli manžela je sobecká a arogantní sama. Já bych se ho snažila spíše přesvědčit než podvést. Mějte se hezky a doufám, že k tak nízkým věcem jako je podvod mezi manželi se Vás moc uchylovat nebude. Petra + Matěj + 15tt\nNo holky, já zírám.... To přece nemůžete myslet vážně!!! Dítě přece nemůže takhle přijít na svět.... Myslím, že když plánované, tak jedině od obou rodičů!!! Manžel by mi to NIKDY neodpustil. Pisatelka vůbec nezmiňuje důvody, které k tomu vedou manžela. Třeba opravdu dlužíte hodně peněz, třeba chce ještě 2,3 roky počkat.... Myslím, že chlapi jsou na tohle docela dost citliví a pokud říká NE, asi by se to nemělo lámat přes koleno a určitě ne takovýmto podvodem. Prostě je to podvod. Já osobně bych zkoušela dál o miminku mluvit a manžela malinko přesvědčovat. Ale taky ne moc, aby potom jednou neřekl, že on ho vlastně nechtěl.... Těžko se radí, když neznáme konkrétní situaci a celou rodinu....\nFakt souhlasím, oba dva do tho mají co říci, vynechání antikoncepce? To opravdu není moc fér, jak by se to líbili vám? Není lepší to prodiskukovat proč nechce, vzít pro a proti, než takhle "sprostě podvádět"? Mám také známou, udělala to také údajným selháním antikoncepce a manželství se díky tomu rozpadlo. No nevím, já bych to neudělala.\nTajná metoda? - proč podvod?Je to podvod!!!\nJe to podvod. Přeci si nebudeme lhát v manželství. Já teď čekám druhé mimi. A ráda bych do budoucna 3 děti. Manžel ale zatím razantně odmítá. Uvidíme, jestli se mi ho podaří přesvědčit. Ale určitě bych si nevymýšlela, že mi selhaly prášky.\nVždyť malé je zatím jen 2,5 roku, tak snad si to její manžel ještě rozmyslí. Já bych z toho ještě nedělala závěry a manžela se snažila nějak ukecat.\nNikomu to neublizi?! Co takhle duvere mezi partnery? Nechapu, jak se zena, ktera se dopusti takoveho podvodu (ano, podvodu, zadna milosrnda lez..) muze svemu partnerovi podivat do oci. Nehlede na to, ze to "nahodne selhani antikoncepce" je silene nenapadne v situaci, kdy se partneri bavi o druhem diteti a muz trva na tom, ze ne. Musel by byt imbecil, aby mu to nedoslo. Byt chlap, tohle bych sve zene neodpustila, i kdybych pak nakrasne dite milovala.\nMimochodem - kravicky, ktere se dopousteji a radi nekomu lhani tohohle charakteru, vrazeji kudlu do zad tomu promile zen, kterym antikoncepce opravdu selhala...\nNemůžeš někoho, kdo sdílí odlišný názor, nazývat "kravičkou". Já sice taky nesouhlasím s podvodem, ale nelíbí se mi, jak urážíš ostatní jen proto, že si myslí něco jiného než ty!!!!!\nRe: Re: Tajná metoda?\n"dejme tomu, že muž by chtěl psa a ty ne a jednoho dne by přišel domů se psem, že mu prostě skočil do auta a že se ho nechce pustit"\nPokud bych dřív pejska chtěla, tak bych se s ním asi rychle smířila. A manžel Pavly druhé dítě chtěl.\n"taky by si mohl manžel proti tvé vůli pořídit milenku, že ty už se s tím nějak smířiš"\nNo, s milenkou jsem nikdy nepočítala ani jsem ji nikdy nechtěla, takže by manžel těžko mohl počítat s tím, že bys se s ní smířila :-))\n"Je to podvod jako každý jiný"\nAno, psala jsem, že to není fér.\n"taky se to může pisatelce článku pěkně vymstít"\nSnad ne, pokud se sama nepodřekne :-))\nOstatně Pavla sama píše, že dřív byla zase pěkně tvrdohlavá ona (kozoroh) a že manžel chtěl dvě děti a ona řekla, že ne a basta!\nRe: Re: Re: Tajná metoda?\nJasně, Evule, ale pak si nestěžuj, až zjistíš, že se k tobě tvůj manžel také nechová fér...... Myslíš, že budeš schopná tohle "tajemství" udržet navěky a nikomu, ani kamarádce se nesvěřit ????? A jakmile to ví kdokoliv, ono to někde vyplave....\nPro mně a mé morální zásady je to zkrátka a jednoduše podvod a tečka. To, kdo co původně chtěl nebo nechtěl je snad vedlejší, život a situace se vyvýjejí a na vzniklou situaci je třeba adekvátně reagovat a hlavně komunikovat jako rovný s rovným......\nRe: Re: Re: Re: Tajná metoda?\nJežiš holky,co tady řešíte??? Nebrat antikoncepci,nic neříct,je to podvod,není to podvod.... Jde mi z toho hlava kolem ,a co teprve těm chlapům.Jsem už dost dlouho vdaná na to ,abych poznala,že stejně je vše na ženský.Chlap je rád,když má uklizeno a uvařeno.Pisatelka článku si stejně bude řešit situaci po svém,a když ženská dítě chce,tak proto udělá vše.A není třeba u toho používat tak silná slova jako podvod apod.\nChlap nakonec bude rád,že bude mít velkou rodinu a zdravé děti.\nVaše starosti bych chtěla mít (hlavně ty Tvoje Jano).\nPisatelce přeji hodně štěstí a ničeho se neboj,jsou to jen chlapi :o))\nRe: Re: Re: Re: Re: Tajná metoda?\nJá s tím starosti nemám, ale holky, co to tak udělají, by mít mohly........\nIvko, "jsou to jen chlapi" znamená co???? To je jako pejorativní, nebo jak si to mám vykládat?\nDoufám, že teď nebudu nařčená z toho, že jsem chlap, ukrývající se pod ženským nickem :-)\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Tajná metoda?\nTaky nejsem chlap a stejně s tebou, Jano, souhlasím. Přece je to rozhodnutí obou potenciálních rodičů. Je mi jasné, že touha po dítěti dokáže s člověkem hodně zacloumat, zvlášť pokud má pocit, že ta touha je marná (a je jedno, jestli z důvodu, že to prostě objektivně - ze zdravotních důvodů - nejde, nebo že prostě jeden z partnerů nechce). Nevím, jestli podvod není příliš silné slovo, ale fér to určitě není. A každá z nás si musí sama odpovědět, jestli se svým mužem chce hrát nefér hru a vědět, že to má i svá rizika. Nemůžu se ještě v téhle souvislosti zbavit úvahy - a co kdyby manžel nemohl mít další děti? Jak by to pisatelka příspěvku zaonačila? Nebo by se s tím prostě smířila? Takhle má přece jen výhodu, že stejně jako v průběhu času změnila názor ona, může se to zase stát i manželovi (a pomáhat změnit názor se dá různými prostředky :o))) ).\nIvko, máš pravdu :-))\nIvko, máš naprostou pravdu :-)) Jestli jsi četla můj příspěvek o kus výš, tak víš, že jsem řešila podobnou situaci. Kdo vstával k miminku - jedině já, manžel ani jednou. Kdo ho krmil, přebaloval, opatroval? Jasně že jen matka - teda aspoň u nás to tak funguje. Kdo musel vymyslet, jak stihnout (později) dojít pro jedno dítě do školky, pro druhé do družiny, dohlídnout na obě, napsat se starším úkoly, uvařit, uklidit, vyprat a v "mezičase" ještě vydělávat? Zase já. Manželovi se finančně moc nedařilo a nedaří dodnes, finančně to táhnu víceméně já už asi 15 let. Beru to tak, že děti jsem chtěla a peníze jsou potřeba, tak to prostě MUSÍM nějak skloubit a vyřešit. Jde to blbě, ale jde to a musí to jít. (Manžel není flink a lempl, ale prostě se mu nedaří, i když je fakt pracovitej. Tak to beru - jsme manželé a holt jednou je nahoře jeden a jindy druhej.)\nRe: Ivko, máš pravdu :-))\nEvčo, nerada bych se tebe nebo tvého manžela nějak dotkla, ale v tom případě, co popisuješ, není tvůj manžel nic jiného než oplodnitel...... A potom možná opravdu není potřeba se ptát, ale také to nutně nemusí být on, kdo tě oplodní, že ? :-))))\nJá jsem hovořila o případě rovnoprávného manželství dvou zodpovědných jedinců, ve kterém, jak předpokládám, autorka článku žije.\nRe: Re: Ivko, máš pravdu :-))\nJano, nevím, co chceš naznačit, ale VÍM zcela jistě, s kým mám své děti!!! A manžel to ví taky, že jsou jeho! A co Ty víš, proč žiju s manželem, třeba má přednosti, o nichž se tady nezmiňuju :-) Nebo třeba nechci dětem měnit tatínky, protože to nepovažuju za nejlepší zábavu, takže zůstávám s mužem, k němuž můžu mít své výhrady. Však já taky nejsem bez chyby.\nNecháme této debaty, ano? Přece se nebudeme hádat. Jdu dělat něco užitečnějšího. Ahoj.\nRe: Re: Re: Ivko, máš pravdu :-))\nEvčo, nebuď vztahovačná, nechtěla jsem naznačit, že snad máš své děti s někým jiným než se svým manželem, chtěla jsem jen naznačit, že tvůj manžel se nechová (alespoň z mého pohledu) tak, jak by měl.\nTak se nezlob, já se hádat nechci, každá prostě máme jiný pohled na věc. Užij si príma víkend !\nRe: Re: Re: Re: Ivko, máš pravdu :-))\nEvčo máš můj hluboký obdiv.Já taky táhnu vše sama ,i když mám kvělého muže,který se moc snaží mi pomáhat.Ale jak říkáš,jednou jsi dole,jednou nahoře.O tom je manželství a malé lsti občas přece patří k životu že? :o))\nJano,tebe bych teda chtěla mít doma.Ty moc nerozumíš nadsázce viď? Přeji ti hodně štěstí a neber se tak vážně :o))\nRe: Re: Re: Re: Re: Ivko, máš pravdu :-))\nIvko, omyl omylů, nadsázka je má rodná sestra :-) Jenže on je s ní na disuksích tak trochu problém, chybí intonace, gesta, zkrátka řeč těla a to je potom těžko jí poznat, že ?\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Ivko, máš pravdu :-))\nAno Jani s tím naprosto souhlasím,konečně správná řeč :o))\nJana - Bob?\nJani, nejsi tak náhodou šťoural Bob? Tvé příspěvky nápadně připomínají jeho. To je vončo, co, pěkně rozjitřit atmošku?!\nRe: Jana - Bob?\nÁ, už je to tady........\nMarkéta + Beruška\n"...Jano,tebe bych teda chtěla mít doma.\n...malé lsti občas přece patří k životu že? :o))"\nA vidíš, Jano, já bych Tě tedy doma klidně mít chtěla (kdybych byla na baby o) ). K nám domů žádné lsti a jemné ani větší zákeřnůstky nepatří a od Tebe bych se jich s nejvyšší pravděpodobností nedočkala.\nDěkuji, ale manžel si mě snad ještě chvíli nechá :-)))))))))\nRe: Re: Jano,\nJo, celkem toho manžela chápu o))).\nHezký den o).\nTo je mi Tě fakt líto. Máme 2 docela malé děti 10/04 a 12/05 a k malému manžel občas vstane. Uvaří (tedy o víkendu, jinak je v práci), vypere a občas i vyluxuje. mimo jiné je schopen se o naše děti postarat. Je jasné, že většinou to dělám já, protože muž pracuje, ale když má chvilku tak se maximálně věnuje dětem a já si můžu zajít třeba večer s kolegy z práce na pivo. Nebojím se ho nechat s dětmi samotného doma, jako některé mé kamarádky. Vždyť je to jejich táta, proboha, tak proč by dětem s ním nomělo být dobře?????? Možná jde o to, aby maminka tátu zapojila od narození a nedělala hrdinku, že vše zvládne sama.\nKatka 11/03 a 28tt\nJá mám také takovou zkušenost. Manžel nejdřív nechtěl žádné děti je už starší a má 2 dospělé syny když se nám narodila dcera tak byl a je z ní celý unešený. Teď čekáme druhý mimi a na to jak říkal že to psychicky neunese tak se s tím smířil velmi rychle a ještě bych chtěla třetí\n:-) Vypadá to že v tom už rezignoval a zjistila jsem že v důležitých věcech je to stejně na mě. Jinak problémy s bydlením ani finanční nemáme. spíš je to věkem kdy by chtěl už mít asi svuj klid.\nKatko, prosím Tě, mohla byses mi ozvat na mail? Mám pocit, že naše rodiny mají hodně společného, zajímaly by mne některé Tvé zkušenosti...\nTedy Ivko, takovou jako ty, bych chtěla mít doma. Nejlíp v akváriu:))\nMyslím, že jestli jsou ti vaši muži takoví moulové a "jen chlapi", a je nutno s nima zacházet tímto způsobem, pak to především něco vypovídá o vás.\nRe: Pro Ivku\nA co takhle,když si vezmete člověka a ten se vám za pár let vašeho společného života změní,třeba proto,že měl úraz hlavy,a je protivný,sobecký a nekomunikativní.Pak nezbývá,než si spoustu věcí vyřešit sama.Nejde to všechno brát jako "co jsme to za ženské" apod.\nNemyslíte,že v tom hraje roli výchova v rodině,kde předtím vyrůstal?!\nJano, naprosto v tomto sdílím stejný názor.\nMuži nejsou blbí nebo jednodušší, či\njak je tady kdosi nazval, a mají stejné právo rozhodovat o tom, jestli se stanou otcem nebo ne! NIKDY bych se nesnížila k tomu, abych muže takto podvedla. Fuj. Ženské, to nemyslíte vážně! Jak by se to líbilo vám?\nJistě, první roky života dítěte jsou hlavně v kompetenci ženy. Ona rodí, kojí, stará se. Často je na děti sama ikdyž má muže, takovým obdobím jsem si taky prošla. Ale otec nepřestává být otcem a má právo rozhodnout se, jestli jím chce být či nikoliv.\nVelmi mě překvapilo, že je to celkem běžné, takové podvody.\nano, ženská se první roky stará, kojí a td. a chlap mezitím koumá, kde vzít na splácení té hypotéky. Každý nemá babičky, ochotné starat se o takto malé dítě. "Naordinovat" chlapovi další dítě s tím, že finanční situace se "nějak" vyřeší a ať se s tím smíří a trhne si nohou, fuj.\nja teda ziram !!! Tak pre teba je najdolezitejsie, aby sa manzel nedozvedel, ze dieta bolo splodene podvodom a vtedy sa nic nedeje. A co tvoj/autorkin vztah k partnerovi ? Nevadi, ze z neho robis blbca, ze si ho vobec nevazis a kasles na jeho pocity a tuzby ? Ved to staci zajst do spermobanky a problem je vyrieseny.\nNiekto tiez pisal, ze chlapi su zaostalejsi... tak partnerovi tej zeny tiez nezavidim.\nPre Mirinu - pohled zeny po 20 letech manzelstvi\nMirino, je v poradku, kdyz partner kasle na pocity a touhy sve zeny? Proc ma v tomto ohledu ustupovat zena? Chlapovi se nezkazi tehotenstvim postava, nehrozi mu zdravotni rizika pri teh. a porodu, nebude v noci vstavat, kojit, prebalovat a prevlikat poblinkane miminko. Maloktery chlap denne specha s ditetem do skolky, do skoly, do krouzku. Dohled nad ukoly, zasivani roztrhanych kalhot, osetrovani bolistek, bdeni při horeckach Na zene je vetsi cast odpovednosti, rizika a starosti.\nANO, DOHODA JE NEJLEPSI!\nAle co kdyz se nedari dohodnout? Chlap chce jedno a zena dve? Proc by měla ustoupit zena, kdyz riskuje mnohem vic? Muz nebude mit problem v praci, ze ma deti. Nebude doma s nemocnymi ratolestmi. Chlap se klidne stavi cestou z prace "na jedno" a vetsinou na vic. Proc by spechal. Normalni zenska si zadne zdrzeni nedovoli, protože leti z prace za detmi snad jen s odbockou pres potraviny.\nReci o rovnopravnosti jsou pekne. Ale me zajima SKUTECNOST. A okolo me je to tak, jak pisu. Matky v mem okoli taky mely kdysi idealy a verily svym muzum. Ja taky. Radsi se neptejte, co nam z tech idealu zbylo. Leckdy nezbylo ani to manzelstvi. Tatinkove si uzivaji s mladsimi stihlymi a matky jsou rady, ze maji aspon ty deti. Tatinkove posilaji smesne vyzivne a matky musi vydelat ten potrebny "zbytek" penez :-(\nVsem vam mladym, ktere jste jeste plne idealu: At vam vydrzi nejen ty idealy, ale hlavne to manzelstvi. Fakt vam preju, at vam to vyjde. Treba budete mit vetsi stesti.\nPS: Kolik z vas se narodilo jako chtene deti? Ja teda ne, vznikla jsem nahodou a neplanovane, mama studovala. Nastesti nesla na potrat. Bracha vznikl o neco pozdeji taky omylem. Bratranec se narodil 6 mesicu po svatbe po jednomesicni znamosti. Driv se lidi dokazali smirit s tim, ze maji v chalupe o krk vic a to byli chudi. A dnes se z toho dela problem.\nRe: Pre Mirinu - pohled zeny po 20 letech manzelstvi\nBrrr, z celé této diskuze mi běhá mráz po zádech a je mi hrozně líto pisatelek, které jak říkají mají všechno na starosti, chlap je prezentován jako element, který se v rodině občas objeví když mu zbyde čas....ženská se téměř rovná nějakému tažnému zvířeti.\nProstě je ženská, tak "si nechá" udělat děti, stejně se o ně bude starat jenom ona. Chlapi na tohle přece nejsou...\nNejsem ani idealistka ani nějak ukrutně mladá naivka. Žiju ale s člověkem, který je můj rovnocenný partner, rodinu máme společnou, včetně dítěte o které se taky společně staráme. Ne, že já všechno udělám a on se doma zastaví mezi fotbalem a cestou na pivko.\nNo, když to tady tak čtu, asi mu půjdu postavit na zahradu pomník, protože ve srovnání s muži, které tu popisujete je pomalu světec.\nRe: Re: Pre Mirinu - pohled zeny po 20 letech manzelstvi\nAlice, bravo!!! Půjdu stavět pomník s tebou.\nJak tak čtu diskusi, jen žasnu, jak různě může vypadat soužití muže a ženy, že role muže se může měnit od oplodnitele a nositele bankovek až po rovnocenného partnera věnujícího se dětěm i domácnosti se vším všudy.\nPřiznám se, že tomu mému do dokonalosti ještě leccos chybí, když ale jeho chování srovnám s tím, co tu některé z vás prezentují jako normu a jako něco, s čím jsou spokojené a s čím se stejně nedá nic dělat, tak ten můj je opravdu na pomník :-)\nCo se problému autorky týče, sama mám spíš opačný (manžel s dětmi neví kde přestat :-). Autorce bych poradila, ať se s mužem pořádně pobaví o tom, proč další dítě nechce. Převažují finanční důvody? Pohodlnost? Nebo je tom ještě něco jiného? Když bude vědět, proč manžel další dítě nechce, bude se jí lépe argumentovat, proč si ho přece jen pořídit. Pokud je problém ve financích, je možné si sednout a všechno si spočítat, jestli je nebo není reálné to finančně utáhnout. Jestli je problém v pohodlnosti, je možné se bavit o tom, jaké výhody do budoucna budou dvě děti mít, že s nimi rozhodně není 2x tolik práce než s jedním, jak je to pro tebe důležité, mít ještě jedno dítě.\nV žádném případě nesouhlasím s vysazením antikoncepce bez manželova vědomí! Riskuješ tím zničení vztahu.\nto je problem kazdej jednej zeny, akeho muza si berie za manzela. Ja mam zatial len jednu sedemmesacnu dceru (vydata som 3,5 roka) a vobec nemam pocit, ze by manzel kaslal na moje tuzby a pocity, nestaral sa o dceru, alebo zanedbaval domace prace. Samozrejme popri pracovani. Ale nechci mi nahovorit, ze je v poriadku oklamat vlastneho manzela (predpokladam, ze si sa vydavala dobrovolne) a urobit ho otcom proti jeho voli. Z mojho pohladu je nechutne a nezodpovedne. A obhajovat to tvrdenim, ze muz na mna kasle, tak aj ja si mozem robit, co sa mi zachce, je chore. To si radsej najdi milenca, nepokazis zivot nevinnemu decku.\nRe: pro Kajinu - díky moc\ndíky moc za příspěvek. Přesně jsi vystihla mé pocity a zkušenosti. Já jsem vdaná 3 roky, ale známe se už 13 let, takže taky už máme ledacos za sebou a snad i před sebou :-)\nRe: Re: pro Kajinu - díky moc\nIvo, 1000x diky za pochopeni. Dekuju tez za sve nestastne kamaradky, co to tady ctou se mnou, ale pry neumeji psat na internet ;-) Mej se co nejlip a bud stastna. Totez prejeme vsem lidem, ktere mas rada :-)\nMusím říct, že pokud by partner kašlal na moje touhy a pocity, těžko s ním budu chtít mít dítě. Ovšem to, že žena do těhotenství a mateřství poněkud víc "investuje", neznamená, že musí být po jejím, ne? To, že si dupne, že chce dítě, neznamená, že partner musí poslechnout. Bude to i jeho dítě. Proč by tedy měl ustoupit on? Normální muž ženě pomáhá a na výchově dětí se podílí. Jak si to kdo udělá, takové to má. Pokud se žena s mužem nedokáže domluvit na tom, jak to v domácnosti bude fungovat, pak má celkem smůlu. Už jsem to tady psala do jedné své odpovědi. Ty ženy, které chtějí miminko za každou cenu, i za cenu podvodu a podrazu, považuji za psychicky nezralé. Jejich chování mi připomíná malé dítě, které dupe a řve já to chci, já to chci. A když to nedostane, počká si na okamžik, kdy se dospělí nedívají a udělá si to po svém. To přece není chování hodné dospělé a rozumné ženy!\nKajino - já jsem plánované a chtěné dítě, můj starší bratr také, naše starší dítě je sice neplánované, ale chtěné od začátku, mladší dítě také tak. Oba moji rodiče jsou chtěné a plánované děti. Manžel a jeho bratr jsou také chtění. Píšeš :Driv se lidi dokazali smirit s tim, ze maji v chalupe o krk vic a to byli chudi. A dnes se z toho dela problem. To jistě ano, ale dnes je jiná doba, jiná situace a myslím si, že lidé chtějí pro své děti víc - lepší prostředí, vzdělání..... Jistě se dá namítnout, že nejdůležitější je láskyplná rodina. To ano, s tím souhlasím. Jen se mi zdá, že to, že si žena dítě vydupe nebo otěhotní tajným vysazením antikoncepce není zrovna ideální vklad do spokojeného a šťastného vztahu, který bývá základem láskyplné rodiny.\nZa všechny šťastné manželství\nKajino, je mi vás líto. Mluví z vás raněná pýcha nebo závist, že takhle kopete kolem sebe. Proč si myslíte, že manželství vámi popisované je normální vztah a šťastné je něco nenormálního.\nPatrně budu o něco mladší než vy, ale se svým manželem jsem téměř deset let, z toho spolu sedm let bydlíme, čtyři roky jsme manželé a máme spolu dvě děti. Tedy nevím ještě jak náš vztah dopadne, ale pevně věřím, že nastartováno máme dobře.\nNeznám to, že by celá domácnost ležela na mě. Pokud jsme chodili do práce oba, spravedlivě jsme se o domácí práce dělili, teď když jsem doma s dětmi jsem většinu přebrala - ale ne vše. S péčí o děti mi manžel pomáhá, což je snad normální - bere je ven, jedině on koupe atd. Do hospody nechodí, i když občas bych mu snad ani nebránila, pokud by nepřišel po čtyřech a s botami od sněhu. Veškerý volný čas trávíme spolu a já se na to těším snad ještě více, než v dobách čerstvé zamilovanosti. Ono po těch letech to už chce doopravdy něco víc, aby spolu mohli lidé existovat.\nSamozřejmě je mi jasné, že ne vždy se to vydaří, ale zastávám názor, že chyba nebývá většinou jednostranná. Do manželství a rodičovství jsme vstoupili po zralé úvaze, že ano - že tohle je to pravé. Ani já nejsem plánované dítě, i když chtěné asi ano. Jenže v dnešní době, kdy je taková osvěta a antikoncepci si může dopřát skutečně každý by snad většina dětí měla být chtěná - a to oběma rodiči.\nJe mi jasné, že se nad tímto příspěvkem budete usmívat a představovat si tu naivní slepici, která to psala, ale věřte, já jsem velice pragmatický člověk, který sebou nenechává cloumat city, takže pokud se stavím za svého manžela a manželství je to proto, že nám to doopravdy klape. A co, třeba ještě najdete někoho s kým si takový, podle mě normální vztah vyzkoušíte. Já osobně vám to moc přeju.\nRe: Za všechny šťastné manželství\nJani, z Kajiny nemluví žádná závist a kolem sebe nekope. Dneska jsem už jednou řešila, že se někdy ženské na rodině trapně chlubí. Myslela jsem , že jenom dětmi,ale ty totéž děláš se svým manželem. To co je pro tebe naprosto samozřejmé nám stavíš na odiv, jako by to byla tvá zásluha, že máš chlapa, který ti pomáhá. Já si nemyslím, že jsou chlapi ňoumové,ani nesouhlasím s tím, že bychom je měli nějak podvádět a názory Kajiny jsou i na mě příliš rezolutní, ale jestli si pořádně četla tuto diskuzi, jsou tu ženy, které své muže milují a váží si jich, přesto, že pro jejich drahé polovičky stále existuje to trapné rozdělení na ženské(všechno) a mužské(zaměstnání a dělat doma bordel)práce. Vždycky mi přijde smutné , když si v nějaké diskuzi přečtu, že má někdo problém a vždycky se vytasí někdo s tím, že ON teda takovýhle problém nikdy, ON je šťastný, úspěšný a vůbec borec. Tvé šťastné manželství ti přeju, já jsem taky šťastně vdaná a doufám, že dlouho budu, ale každý chlap je jiný a ten můj má s rovnocenným pomáháním pořád tak "trošku" problém. Pokud si nezakusila jaké to je, když ti nemocné dítě ječí v rukou a tatínek si zatím vesele popíjí na zahradě, nebo se věnuje jiné bohulibé činnosti, tak se radši nevyjadřuj. Já vím, že u VÁS doma by se to stát nemohlo, ale nech nás ostatní si trochu pobrblat.\nRe: Re: Za všechny šťastné manželství\nVíš, po přečtení tvého příspěvku jsem se musela vrátit zpět a znovu vše přečíst, protože jsem si najednou nebyla jistá, jestli jsem nereagovala špatně.\nNe, nereagovala - přesně takovým způsobem, jako byl psán ten příspěvek jsem na něho odepsala. Kajina házela všechny chlapy a manželství do jednoho pytle, a to se mi nelíbilo.\nNe, nechtěla jsem se chlubit, protože to není moje zásluha, ale zásluha dvou lidí, kteří se o to snaží (a věř, nikdy nejde nic samo).\nAno, miluji svého muže, to jsem chtěla říct svou odpovědí, bez ohledu na to, jestli mi pomáhá nebo ne.\nAno, jsme rovnocenní partneři, co je na to tak zlého.\nAno, vím o čem mluvím, protože jsem doma u rodičů zažila ledacos - snad proto si toho všeho vážím ještě více!\nChápu, že jsi to myslela dobře. Já taky, ale na tu druhou stranu\nTak jo, asi se to kolikrát dá pochopit i z jiné stránky, než to člověk myslí a to přináší neshody.\nTak ať nám to všem klape!\nhodně jsem přemýšlela o Vašem příspěvku. Je pravda, že my se tady na to díváme z pohledu téměř novopečených manželek, a vůbec nevíme, jestli ten náš "dokonalý muž" bude tak dokonalý i po 20 letech manželství. Ikdyž všem bych to přála. Já jsem tak "na půl cesty", jsem vdaná 12 let, o mnohé iluze už jsem přišla, ale stále se máme hodně rádi. Nikdy bych se nesnížila k tomu, abych ho podvedla vysazením antikoncepce a svedla to na přírodu. Vždyť by asi to dítě nemohl milovat tak jako by si ho přál!\nSouhlasím s Vámi, že přece jen větší břemeno nese matka, ikdyž dnes je mnoho tatínků, co se to ženám snaží maximálně usnadnit. To je pokrok, to je nádhera. Je také pravda, že to ale zdaleka nebývá pravidlem, je to až trend posledních deseti patnácti let. Taky nevíme, jestli to těm mužům vydrží. Přála bych si, aby všechny pisatelky, které vám říkají "jak jste si to zařídila, tak to máte", aby opravdu nemusely prožít to, o čem píšete. Protože pak by musely změnit názor.\nKatka syn 7let\nnevím teda co protebe je normální v manželství ale co ty popisuješ to opravdu do rovnoceného vztahu muže a ženy nepatří jak ty píšeš nejsem žádná začátečnice jsem 10 let vdáná a s manželem se známe 13let. můj manžel nejenom že v noci stával když malý brečel, dokonce ho i přebaloval a později i krmil když už jsem nekojila. Když chodil malý do školky tak pro něj chodil a vlastně i teď když chodí do školy pro něj chodí do školní družiny. A je naprosto normální já dvakrát týdně pracuji do 17 hod a tak se o malého stará, vaří večeři. A úkoly píší také spolu protože prostě chce být u toho. A ještě chci napsat že já jsem byla moc chtěná a steně tak moje sestra. A můj mažel a jeho bratr také. A náš malý ten také byl moc chtěný. Je mi tě opravdu líto když máš takový názor a myslíš si že takové manželství je normální. Ale můj názor je že muž a žena jsou rovnocení partneři a oba mají právo se ve vztahu vyjadřovat. a ne že jeden bude podváděn.\nKajino, to jsi napsala moc hezky. Líbí se mi tvůj názor :o))\nno, ono spoustě žen ty partnery taky není třeba závidět. Hodně vztahů pěkně začíná, zásady, demokracie apod. Jenže po letech se spousta věcí postupně změní. Ne vždycky romantická idylka vydrží napořád.\nNo ved prave preto je potrebna medzi manzelmi aj vzajomna ucta, pretoze s romantikou sa ani podla mna 20 rokov vydrzat neda. Ja si akurat myslim, ze podvodmi a nevsimavostou sa vztah upevnit neda.\nPoznamka jak vysvetlit, ze je vhodne mit dite k hypotece me velmi pobavila. Pokud se bavime o hypotece kde je splatka do 5 tis. mes, mimo velka mesta...mozna. Na to by snad ty materske prispevky pomohly. Ale v Praze, kde se tyto mes. poplatky (na mrnavy 3kk) pohybuji od 20tis. mes nahoru ?!\nMarketo, ale na tom, že je nutné se o tom bavit, se snad shodneme, ne? Navíc, pokud by si autorka zachovala možnost přivydělávat si při MD, což dříve nebylo tak jednoduché, bude jejich finanční situace třeba únosná......\nJani, plne souhlasim. Jen ja opravdu na te MD pracuji a babicky jsou daleko a neda se to zvladnout ani bez hypoteky. Tak zatimco ja planuju novy byt po odveleni syna do skolky, pisatelka si planuje dite po nastupu hypoteky. Je to opravdu STASTNA ZENA.\nJá budu mít hypotéku 25 let, takže jestli budu čekat nebo ne, je celkem jedno. Musela bych totiž otěhotnět pak až v cca 53 letech.\nnaprosto s Tebou souhlasím. Jednak za sebou mám pět let, kdy jsem se hrabal ve vlastní psychice a podvědomí, včetně toho, že jsem se dobral pocitů ještě nenarozeného dítěte, které mi pak moje máti potvrdila. Taky se mi podařilo dostat svého syna do stejné situace, kdy se narodil neplánovaně. Taky vím dobře, jak jsem se k němu (i když nevědomě) mnohdy choval právě proto, že jsem jej sice rozumově přijal a na nějaké úrovni měl rád, ale uvnitř bylo něco, co bylo jinak a dalo mi to hodně práce, než jsem to dal jakž takž do pořádku.\nTím chci říci to, že lidská psychika není zdaleka tak jednoduchá, jak si hodně lidí myslí, a už vůbec to není tak, že lze udělat něco "tajně". Možná to lze udělat tak, že si to zúčastnění neuvědomí, ale rozhodně to jejich podvědomí zaznamená a odrazí se to na jejich chování.\nA mohu říci, že je velký rozdíl mezi svobodným rozhodnutím a přijetím a třeba i náhodou a už vubec "náhodou".\nJestli manžel nechce, manželka to ví, a přesto udělá opak, je to tvrdá manipulace, která se časem může vrátit jednak dítěti, a jednak jí samé ze strany, z které to nebude čekat a ani jí nedojde (a nemůže), že je to její vlastní bumerang.\nJestliže někoho podvádíme, tak především sebe.. Je to moje, tvrdě zaplacená zkušenost..\nPokud hledáš oporu v diskusi, tak to znamená, že uvnitř si nejsi jista, že děláš správně. Hledáš oporu, důvody, a částečně se (nevědomě) snažíš přehodit svoji zodpovědnost na někoho, kdo Ti "poradí" a schválí Tvoje rozhodnutí. Uvědom si ale, že případné důsledky (včetně těch, které si neuvědomuješ), si poneseš sama a Tvoje dítě, nikdo z diskuse.\nNikdy nemáme šanci dohlídat všechny okolnosti a všechny důsledky, to ani nejde. Ale lze dělat svá rozhodnutí s čistým srdcem..\nMoje zkušenosti a zkušenosti většinou žen a terapeutů, které znám a mají za sebou hodně dlouhou cestu hledání hovoří o tom, že základem každého partnerství je komunikace v zásadních otázkách. Řeknu Ti jeden příběh: manželský pár na terapii - paní povídala o tom, jak 30 let každou neděli dělala manželovi svíčkovou. Co jí to dalo práce, jak brzy vstávala, atd. a vyčítala manželovi, že její snahu nikdy nepochválil.. Manžel se ozval: "Ale já svíčkovou nerad, jedl jsem ji jen proto, aby ses neurazila..." Ta svíčková je blbost, ale takhle to děláme v našich partnerstvích často - snažíme se tomu druhému dát něco, co se domníváme, že potřebuje, a ono to může být zcela jinak... Mnohdy mu i z dobré vůle dáváme něco, co nechce a jen vytváříme jeho odpor.. Nebo se snažíme něco prosadit a obejdeme toho druhého. Mnohdy se stačí zeptat.. Ale my se bojíme odpovědi a proto raději žijeme v nejistotě, ve lži, ve snu.\nMožná má Tvůj manžel nějaký důvod, proč další dítě nechce. Jestli Ti odpověděl Ne, tak se zkus zeptat proč. Každé Ne i Ano má své proč (ale to proč je mnohdy skryto někde uvnitř, nebo jej nechceme říci). Nicméně to jeho právo mít svůj názor. Dítě není pes, je to rozhodnutí na celý život. Pokud jej nechce, může to jeho život, ev. i vztah k ostatním, negativně ovlivnit. Možná si uvědomuje, že je to velká zodpovědnost, možná si uvědomuje, že je to i o penězích, možná by na dítě neměl dost času, možná se chce věnovat raději Tobě.. Nevím. To ví jen on. Možná si to neuvědomuje, nedokáže to formulovat, ale někde uvnitř to ví. Stejně tak jako Ty víš, proč chceš další dítě - na vzdor svému partnerovi.\nPartnerství je o společném hledání a rozhodování, ne o "náhodách".\nZkus si malé cvičení - sedni si na zem a opři se o záda svého manžela (kohokoliv jiného). Když budeš tlačit, narazíš na stejný nebo větší odpor. Když se opřeš, a oba přestanete tlačit, budete sedět a navzájem se o sebe opírat, aniž by jste museli vyvíjet sílu nebo se bránit. Každá síla vytváří protisílu, každý útok vytváří obranu.. Něco jiného je láskyplná dohoda..\nPřeji Ti, aby jsi se rozhodla s čistým srdcem.\nlíbí se mi tvé názory\nPřesně takhle jsme debatili před časem. máme malý ale pěkný byt, oba slušnou práci a máme se i po letech stále moc rádi a tak jsem přemýšlela, že je čas také na děti. První reakce byla poměrně odmítavá ne však ve smyslu "nechci",ale ve smyslu později(za 3-4roky)! Přemýšlela jsem, jak toho "svého mužského" donutit. Nejsem ale zastánce vynechání prášků bez domluvy a myslím, že by mu to i přes zapírání došlo - nemyslím si že je blbec a já ani nechci dělat něco tajně! Musíme být na to dva. Zvolila jsem trošku jinou taktiku. Občas jsem přišla, že už se na to naše "budoucí" malé mooc těším, až si spolu s "taťkou" budou hrát a jezdit na kolech a já jim budu dělat samé dobrotky a jestli bude mít můj nos nebo jeho.. a pak se přidal ve snění i on (občas), že mě budou oba hrozně zlobit a vymýšlet na mě blbinky.. ještě ale nebyl rozhodně připraven! Trvalo to takhle nějakou dobu - nebylo to téma denních hovorů spíše času, kdy jsme byli spolu sami(procházka, večer..)a byla příjemná atmosféra a hlavně nějaké podobné téma. Nijak jsem mu nenutila že CHCI TEĎ(i když chci). Minulý týden jsem jen tak z legrace ptala, kdy že tedy budeme mít ty naše dětičky? Řekl, že klidně hned, že už se hrozně těší.. :-) Sama jsem teď řekla, že ještě doberu prášky co mám a pak si prostě další nekoupím. Trvalo to rok. Stálo mi to za to, protože se budeme opravdu těšit spolu a to jsem chtěla. Takže souhlasím, je nutné komunikovat a řešit to. I za cenu odkladu. Myslím, že se to vyplatí!\nMichale, líbí se mi tvé názory. :-)\nRe: líbí se mi tvé názory\nDíky, líbí se mi Tvůj příběh, který je postaven na pevné a klidné láskyplné síle ženy (většina ostatních příspěvků obsahuje stinné stránky ženských archetypů).\nHodně slunce do Tvého života i ve dnech, kdy je zataženo Ti přeje\nRe: Re: líbí se mi tvé názory\nDěkuji, tobě také! :-)\nSvého muže miluji a důvěřuji mu a pevně věřím, že on důvěřuje stejně mně, proto bych nikdy vědomě neudělala něco, co by ho mohlo zradit! A čas mi dal zapravdu, jsem mooc šťastná!\nRe: Re: Re: líbí se mi tvé názory\nNe. Neprosto netuším, jak jsi k tomuto závěru došla.\nRe: Re: Re: Re: Re: líbí se mi tvé názory\nTo máš marný, jak se praví v jednom vtipu.. Slova jsou někdy příliš slabá na vyjádření toho, co chceme sdělit (hlavně v pocitové sféře, sféře prožitků.. - jak chutná polibek? ;). Naše psychika při dešifrování vychází ze své vlastní historie, takže mnohdy vidíme a slyšíme něco zcela jiného, než chtěl autor sdělit, nebo se špatně vyjádřil. Sami si někdy nerozumíme, natož druhému :-)\nArchetypy jsou složky lidské osobnosti. Naše psychika je složitá a těžko uchopitelná a proto nám pomáhá, když si dokážeme některé svoje chování pojmenovat, označit symboly.\nCelkem známé jsou termíny vnitřní dítě, vnitřní žena, vnitřní muž. Hodně o našem vnitřním světě vyprávějí pohádky - jednotlivé postavy jsou v podstatě skrytou symbolikou lidské psychiky, obrazy našeho života.\nCokoliv v naší psychice působí neviděno a nezpracováno, může se objevit nežádoucím způsobem - buď na psychické nebo fyzické úrovni. Poznáním svých archetypů můžeme\n- lépe poznat sami sebe a využít své zdroje ke svému prospěchu\n- vědomě prožít část sebe, aniž by nás to ovládalo\n- ukázat svým dětem pokud možno všechny role, aby je nemusely v dětství hrát za nás (a ostatní se pak nedivili - takoví slušní rodiče a ten kluk/holka.. - role, které nežijeme, mají děti tendenci vyplňovat - mezery v rolích, viz www.pbsp.cz)\n- poznat svět opačného pohlaví\nMuž i žena mají každý čtyři archetypy a každý archetyp má svoji stinnou složku (t.j. obrácený pól archetypu, který vzniká tím, že je původní archetyp potlačen nebo nepoznán - počátky v dětství - rodina. společnost).\na) divoká žena\nspontánnost, spojení s přírodou, nechce být ovládána, nemá ráda řád, svazování, velká energie, radost, emoce, sexuální náboj, spontaneita\nV minulosti byla potlačována (hlavně vliv křesťanství), čímž vzniká negativní pól/stín: někdy až dětsky naivní, nezvládnutá až fyzická agresivita, pasivní agresivita - stěžování si, pomlouvání, vyčítání, mužská kastrace - "je to jen chlap", "ti chlapi, mužští", když matka nepřijímá přirození chlapce - netahej se za toho ptáka (nepřijímá jeho dolní část těla) - v dospělosti pak muž má problémy se sexualitou - odděluje lásku a fyzickou náklonnost - nemůže mít sex s ženou, kterou miluje (problémy s potencí v pozdějším věku, kdy se přidají i jiné faktory - únava z práce, všednost vztahu, žena žije převážně archetyp matky,..).\nStejný problém nastává ve vztahu otec-dcera - otec je prvním mužem v životě dívky, stejně tak jako matka první ženou v životě syna. Proto když v období, kdy se probouzí sexualita dívky otec toto rozpozná (často bohužel jen podvědomě, lekne se toho, že jej dcera sexuálně přitahuje, což je primární pudová záležitost,kterou má každý-vyhodnocení "je to dcera" je až na druhém místě) a pak buď dceru odmítne nějakým zraňujícím způsobem (přestaň se předvádět je lepší příklad), nebo se to může přesunout kam nemá (viz jiné diskuse; pokud otec vlastní sexualitu nemá zpracovanou); málokterý muž si tímto obtížným obdobím dokáže projít "bez ztráty kytičky". (Matky ve vztahu k synovi to lépe zvládají, protože primární úloha ženy v sexu je přijímající.)\nKdyž otec nepřijímá (odmítne, zraní) sexualitu (ženskost) dcery, ta se pak snaží hrát roli chlapce a/nebo v dospělosti odmítá (archetyp divošky a) muže (viz psychická kastrace), podobné je to u chlapců/matek.\nb) milovnice (života)\nužívání si života, prožitky, sběratelství, i milenka (ve smyslu užívání si sexuality, radosti ze sexuality), dovolit si mít radost ze života, radost ze smyslů/smyslnosti\nStínem je odmítnutí - bez prožitků, mít děti a pak život končí.., závislosti - sladkosti, jídlo, cigarety\nV dětství když nemá dívka zpětnou vazbu od otce, pak v dospělosti nevědomě flirtuje - nosí třeba mini, diví se a nadává na chlapy, proč na ni čumí, atd. - není si vědoma síly své sexuality, svého archetypu milenky/milovnice - tento archetyp pak prosakuje bez jejího vědomí, nevědomě flirtuje se všemi muži.\nKdyž žena není v kontaktu s tímto archetypem, žije třeba jen archetyp matky, mnohdy se diví, proč o ni muž/manžel ztrácí zájem jako o partnerku (a řeší to třeba jinde, samozřejmě i naopak - pokud muž nežije archetypy, které mu přísluší..).\nnemusí mít děti, je to způsob chování- pečující, sytící, dávající, milující bez podmínek, činí domov teplým (výzdobou, teplou večeří, svačinou, čistotou, pohlazením,..)\nstinná stránka: chová se jako matka ke všem (včetně manžela-nesmíš to a to, jak to vypadáš,..), bere děti jako štít (neřeší záležitosti v partnerství "kvůli dětem" - pozice oběti), když žena nežije ostatní archetypy, má tendenci děti (hlavně syna, když třeba navíc chyběl otec a on zastupoval partnera) nepustit, ani když je jim 40, kecá jim do života nebo je obviňuje, že ji opustili, ztrácí smysl života, může mít nízké sebevědomí (co já teď budu dělat, když se nebudu mít o koho starat), zvláště když nemá práci a koníčky, je přetížená starostmi cizích lidí (pečuje o ně).\nžena která ví, velká intuice, porozumění přírodě, zákonitostem, cyklům, vcítění, učitelka moudrosti ostatních, vyslechne a pohladí, ví kdy má naslouchat a kdy mluvit, rozumí sama sobě, nevystavuje své vědomosti na odiv, je v kontaktu s ostatními archetypy\nstinná stránka: manipulace, často s využitím informací o psychice (citové vydírání, ..), chybí pokora, dokáže "otrávit" život\nPříklad: Pokud matka nežije archetyp milovnice/milenky - tzn. jen se stará o děti, nezajde si na kosmetiku, do posilovny (to jsou příklady, možnosti), nekoupí si nic nového na sebe, nezajde si pokecat s kámoškama - pak má dcera tendenci tento archetyp dohnat do extrému. Pokud otec nežije archetyp válečníka, má syn tendenci být až agresivní, bojovný, atd.\nPokud je některý archetyp rodiči/společností potlačen, obrací se do stínu (pro dítě je to v tom okamžiku způsob obrany, není si toho vědomo, málokdy i jako dospělý - je to říše stínů, nevědomí - pokud s tím nepracuje).\nMuži mají archetyp bojovníka (válečníka), kouzelníka (šamana), milovníka a krále a samozřejmě i jejich stinné stránky...\nHodně těchto věcí přebíráme ze svých původních rodin na nevědomé úrovni (jak se choval otec k matce, jak ji vyjadřoval něhu, jak se k sobě chovali, jak řešili krizové situace, jestli měli koníčky, atd. atd., pokud se s tím nepracuje, ten člověk s tím žije celý život, může mít problémy ve vztazích, atd. a není si vědom, že by něco dělal špatně. No a o tom to je! ;-)\nTohle je část mých zápisků ze semináře Archetypy, na kterém jsem byl na www.alkion.cz Dost věcí v mém životě se díky němu osvětlilo, protože moje dětství býl v tomto směru výživný studijní materiál, hlavně co se týče stinných stránek :-)\nTvůj příspěvek musel několika málo ženám, které tu perou svoje "osobní prádlo" docela vyrazit dech. Cože? Chlap a má vlastní názor a dokonce má i pravdu? To není možné. Nějak tak bych viděla jejich reakce. Dle Tvých slov usuzuji, že už máš v životě jasno a bloky řešíš tam, kde je jejich příčina. Také jdu touto cestou. Není jednoduchá, ale má smysl. Jen jsem Ti chtěla poděkovat za Tvůj smysluplný příspěvek, protože se mi tady konečně rozsvítilo světýlko mezi tím vším egoismem.\nPosílám do Tvých dnů Světlo a lásku.\nMartin + dcera 2roky\nPlně souhlasím s tím, že tato metoda je přímá cesta k problémům.\nZamyslete se nad tím, proč miminko Váš manžel nechce.Není to tím, že se cítí být "odkloněn na druhou kolej" a při pomyšlení, že by tuto situaci ještě zhoršilo druhé miminko? Nebo je to tím, že chce mít nejprve dobré zázemí pro druhé mimi (nemít druhé dítě na úkor toho prvního)?\nMáte na sebe s manželem dost času.Udělali jste si někdy čas sami na sebe?\nKaždopádně to chce čas a ŽÁDNÝ NÁTLAK, natož podvod!!!!!!\nChtěl jsem zde přidat názor muže, který má dvouletou dceru a tutíž nejspíš tuší jak to vidí Váš manžel.\nOtázka na konec: Musíte mít miminko hned teď?Jsou to mateřské pudy, nebo jen představa krásných procházek s kamarádkami v parku s miminky?\nPřeji Vám a Vašemu manželovy hlavně spokojené manželství, neboť manželsvtí je přece jen o OBOUSTRANÝ kompromisech.\njen bych chtěla říct, že touha po dítěti není jen za účelem procházek po parku. Spíš chci dítě teď, protože bych nechtěla mezi dětmi velký věkový rozdíl. Nevím, je to snad v tom, že mám sestru o dva a půl roku starší a rozumíme si jak nejlepší kamarádky. Vlastně jsme nejlepší kamarádky. Já bych chtěla, aby i moje děti měli tak pěkný vztah. Oproti tomu má manžel bratra o šest let staršího a sotva súpolu mluví... Možná to, že chci dítě teď plyne z této zkušenosti.\nJe pravda,že mám bratra o 4 roky staršího, a take spolu nemluvíme, ale je to způsobeno přístupem mých rodičů a způsobem jak nás vedly ke vztahu k příbuzenstvu.\nTím jsem chtěl říct, že podle mého názoru není důležité jak jsou děti věkově daleko od sebe, ale v jakém duchu jsou vychovávány.\nTaké souhlasím, že čím menší věkový odstup je od dětí, tím menší je pravděpodobnost, že se začnou "nenávydět" a budou spolu lépe vycházet.\nJó, ona žárlivost je pěkná potvůrka :o)\nKaždopádně si myslím, že to chce trochu té ženské rafinovanosti a smyslnosti a muž poté udělá první poslední ;o)\nZkuste to co jsem poradil jedné kamarádce když neměla dlouho přítele a byla z toho nešťastná.Řekl jsem ji, ať se nesnaží najít chlapa za každou cenu, ať počká a ono to příjde samo a mnohem kásnější.\nNo a teď se bude vdávat za podle ní nejfantastičtějšího chlapa na světě.\nPřeji Vám hodně úspěchů při pořizování sourozence Vašemu miminku a ať se Vám daří.(možná přijdou dvojčátka :o))\nMARTIN A JEHO MALÁ PRINCEZNA\nmusim rict, ze odsuzovat jakykoliv postup nebo nazor je sasmo o sobe velmi spatne. Zalezi prese na pisatelce problemu jak moc chce miminko, pokud ji na dalsim drobeckovi zalezi vic nez na doposavadnim klidnem rodinnem zivote, pak se muze uchylit treba k podvodu a nikdo ji za to nema pravo odsuzovat. Pokud ji jde, ale hlavne o to, udrzet si vyrovnanou rodinu, kterou uz ma a nepokryt ji sedym zavojem lzi, tak bych to rozhodne nedelala.\nJa mam manzela, se kterym se treba nemusime pokazde shodnout, ale v takto dulezitych vecech jsme meli jasno na zacatku a mame i ted! Hodne by me zklamalo, kdyby mi muj manzel najednou rekl, ze dalsi site proste nechce, pripadala bych si zahnana do zcela beznadejne situace a ikdyz vim, ze stat se muze cokoliv, tak neverim, ze by me muj manzel do teto situace dostal. Uprimne je docela sobecke rict, ty chces mozna deti dve, ale ja jedno takze mas smulu. Ale jak rikam, situaci neznam a kazdy si ji musi resit po svem.\nDěkuji moc za tuto odpověď, je moc povzbuzující. Doufám, že se zadaří.\nPS: K podvodu bych se nerada uchylovala. Manžel by mi to se svou povahou dal jistě jednou najevo. Tchýně je porodní asistentka, dělá řadu let ve špičkové gynekologické ordinaci a tak u nás metoda "vysaď prášky a pak se tvař, že vůbec nechápeš jak jsi mohla přes prášky otěhotnět" nehrozí.... ve skutečnosti je tak málo pravděpodobná....\n´Milá Evule opravdu si myslíš že vysadit antikoncepci je to pravé, že se s tím partner smíří. No nevím já sama ve svém okolí mám jinou zkušenost. Švagrová homem chtěla miminko a švagr ji několikrát důrazně říkal že ještě počkají alespoň rok nebo dva , ne ona musela udělat to co ty radíš vynechat antikoncepci a pak se divit. Ten vztah to pak poznamenalo, víš právě to že na tom nebyly finančně zrovna nejlépe byl důvod jeho zatím nechtění, a pak se několikrát stalo že když si švagrová stěžovala že nemají to či ono vždy jí že kdyby počkali tak to mohli mít . Podotýkám že švagrové bylo 18 když to provedla a určitě mohla počkat. Ten vztah to poznamenalo natolik že se po několika letech rozpadl. Ano švagr by holčičku za nic neviměnil a má hodně moc rád, ale jak sám říkal stratil tu důvěru v partnerku. Chlapi nejsou hloupí a mají taky duši a můj názor je se spíš bavit a probírat to ne řešit to prostě já chci a basta . To není řešení.\nTajná metoda - no jasně! Můj manžel chtěl pořád čekat, že ještě ne, a že je mladý...jenže já už čekat nechtěla, tak jsem vysadila prášky a bylo to hned! Ano, když jsem mu to oznámila, byl v šoku, pár dnů se se mnou o tom nechtěl vůbec bavit, ale vcelku rychle si zvykl a teď je z něho nadšený taťka a je strašně rád, že má syna! "Vzalo" ho to dokonce tak, že už máme po oboustranné dohodě(!) naplánováno i dítko druhé. Vždy to komentuje slovy: A tentokrát si to ohlídám sám :-)\nDržím palečky a nebojte se toho malého pofuku :-))\nTak koukám, že vy ženy, ač se oháníte morálkou mnohem častěji a hlasitěji, samy zde omlouváte podvod. Musím souhlasit s Janou - je to podvod se vším všudy. A neomluví to ani alibistická prohlášení jako milosrdná lež apod.\nZa co máte vlastně partnerský vztah? Nebo k čemu? Abyste mohly podvádět a omlouvat si to?\nNevím jak vy, ale já mám s manželkou vztah založený na důvěře. A díky tomu nemáme potřebu jeden druhého podrážet. Natož vydírat (cituji z jednoho příspěvku: "Argumentovala jsem tím, že to dítě potřebuju a že když ho nebudu mít, tak to ovlivní i můj vztah k manželovi.")\nPokud dobře rozumím příspěvkům, tak neexistuje rovnoprávnost, protože žena má vždycky pravdu, její potřeby jsou důležitější a k jejich naplnění je možno použít jakýchkoliv prostředků. Navíc vztah pro některé z vás zřejmě není nijak důležitý, když jste ochotny jej takto riskovat.\nNo, s vámi bych žít nechtěl. Ještěže jsem se potkal s hodnou, milou, inteligentní a hezkou ženou, se kterou mám vzah, kterého si vážím a snažím se jej budovat, protože je to coloživotní práce. V prvé řadě jsme se brali kvůli tomu, že chceme život strávit spolu. A děti jsou pro nás přidaná hodnota, na které jsme se ale domluvili.\nnaprosto souhlasím. Na prvním místě by měl být vztah a děti jsou "přidaná hodnota". Hezky řečeno. Děti vůbec nemusí přijít a vztah přesto bude trvat dál. Pokud jde někomu jen o děti a partnera bere jako inseminátora případně inkubátor, stojí to za houby.\njo, stojí to za houby. Ale nenapadlo tě, že si za to kolikrát chlapi můžou sami? Že žena po letech zkušeností a postupné ztráty iluzí ztvrdne a změní pohled na vztah?\nTomiku, máš naprostou pravdu, stejně jako původně Jana. "Nechat si udělat" dítě bez souhlasu manžela je podraz, a jako takový do rovnoprávného vztahu, ve kterém netáhne vše jen žena, nepatří. Ovšem vydíráním bych argument, že manželova nevůle mít druhé dítě ovlivní můj vztah k němu, nenazývala. To může být prostá pravda. Dle mě je třeba dospět k dohodě. Bohužel situace mít či nemít dítě (druhé, třetí) zřejmě neskýtá možnost nějakého kompromisu, takže to není jednoduchá situace. jestliže mám s partnerem opravdu dobrý vztah, ve kterém jsou děti "přidaná hodnota", na které jsme se ale dohodli, tak co potom, není-li možné dospět k oné dohodě - neovlivní to ten vztah?\nSouhlasím. Copak je to dítě jenom moje? Je snad nás obou, každý "přispěl" svým dílem a nevím, proč by měly mít matky větší rozhodovací pracomoce! Přijde mi to opravdu jako podraz! Někteří muži "ten podvod" opravdu snáší dobře, neboť dle mého názoru nejsou proti ve skrytu duše, jen jsou si to např. nedokážou představit v reálu a proto udržují stále ten svůj obličej, že ještě ne. Ti, kteří jsou o tom "z duše přesvědčeni" že ještě ne, ti to berou velmi špatně a je dotčena opravdu v prvém důvěra v partnerku, která může být ztracena nenávratně. Rozhodně je důležité zeptat se na důvody, proč ten dotyčný nechce. Zda pro to má důvod, nebo co cítí, když o tom přemýšlí. Někdy jsou ty důvody opravdu malicherné a lze je výborně "zpracovat a vše vysvětlit", někdy je však nutné prostě počkat až jak to čas vyvrbí.\nto jsi snad ani neměl číst, ty ženské jsou obyčejné slepice.... Dítě přece není majetek, nemůžu říct prostě "já ho chci a ty mi ho uděláš, nebo bude zle....". Kde je ten vztah, domluva, důvěra, láska, opravdu jsem netušila, že někdo může napsat takovou věc!\nobávám se, že v tomto jsme obě pohlaví stejná. Nejsou výjimkou muži, kteří přivedou ženu do jiného stavu, aby si ji "udrželi" a u žen je to stejné. Ano všechny tady argumentujete antikoncepcí. A co když nechci brát antikoncepci, protože se bojím několik let cpát chemií a uměle ovlivňovat přirozený proces organismu nebo co když ji ze zdravotních důvodů brát nemůžu??? Kolik se najde těch ohleduplných partnerů, kteří si přejí mít dítě a přesto budou pravidelně používat kondom???\nJe to krásná představa vztahu, který je o lásce, důvěře a harmonii, jen se obávám, že je trochu utopistická.\nA kondom není antikoncepce? A on je nějaký projev obzvláštní ohleduplnosti, když partner ženy, která nemůže nebo nechce brát hormony nebo mít tělísko, používá kondom??????????????????\nmám pocit, že s masovým předepisováním hormonů se odpovědnost za antikoncepci přesunula na ženu a znám mnoho žen, kterým to gynekolog předepisuje i přes kontraindikace a jim to nevadí, ač to ví. Mám známého internistu a ten má na to hodně radikální názor. Jeho manželka ani dcera brát prášky nesmí.\nBohuže spousta chlapů bere kondom jako něco prehistorického a překonaného a partnerce řeknou "všechny to žerou, můžeš i ty".\nKondom je pochopitelně taky antikoncepce, jen s tím rozdílem, že ji nejíme a těžko se dá bez vědomí mužů vysadit. Možná máš jiné zkušenosti než já, ale neznám mnoho mužů, kteří by cca 20 let byli ochotni používat kondom.\nCelý ten problém, který se tu tak vášnivně diskutuje, pramení z toho, že máme možnost volby. Antikoncepce je technologie, na niž asi lidé už mentálně nemají. Dříve spočívalo přežití vztahu mj. ve schopnosti vyrovnat se s neplánovaně přicházejícími dětmi (tehdy se hodil manžel flegmatik), dnes je tomu zcela naopak.\nAntikoncepce tu ale je, a proto je potřeba vyrovnat se také s jejími důsledky. Souhlasím s těmi, které brání své partnery jako svébytné bytosti s právem na rozhodnutí. Také můj muž a já máme vztah založený na důvěře, kterou nehodláme podkopávat podvůdky. A vysazení antikoncepce je zákeřný podvod jako Lovosice.\nno, já s tebou taky ne :-)\nVcelku mluvite pravdu. Tolerance, domluva...atd, atd. Ale co ta pridana hodnota???!! To mi nedalo a musim reagovat. Vy rikate vasemu diteti PRIDANA HODNOTA? To jako DPH nebo pridana hodnota navyseni??\nTak to zase JA bych nechtel zit s VAMI (byt zenou, samozrejme).\nPro me a mou partnerku, kterou zboznuji, je nase dcerka neco, co vyplynulo z lasky, na cem jsme se az tak nedomlouvali, ale co je naplnenim tech nejkrasnejsich predstav o souziti dvou lidi.\nPreji Vam s Vasi prid....no, nebudu zly.\nUzivejte si tohoto neskutecneho zazraku a stesti.\nSamozřejmě, že je pro nás dítě výsledek lásky (a ne podvodu). Ale to neznamená, že kdyby se nám nepodařilo mít dítě, že tím náš vztah končí. Manželku jsem si nevzal kvůli dítěti. Nepovažuji ji za nosnou slepici a ona mě za inseminátora. Rozhodli jsme se, že chceme život prožít spolu. To v prvé řadě.\nVaše přirovnání dítěte k DPH je zjevně demagogické. O žádné dani jsem se nezmínil. Podle Vašeho uvažování lidé, kteří nemají děti, se nemají rádi, chybí jim láska... Takže to, že máme dítě, je PŘIDANÁ HODNOTA. Je to něco, po čem spousta párů touží a nemůže to mít.\nA že jsme si spolu děti naplánovali? Co je na tom špatného? Snažíme se chovat zodpovědně. Podle Vašeho uvažování zodpovědnost k lásce nepatří?\nVaše uvažování je fakt ubohé. Nechci ani vědět, kam Váš fanatismus může sahat. (Co Váš názor na páry, které nemohly mít děti přirozenou cestou a zvolili umělé oplodnění nebo dokonce snad adopci. To jsou podle Vás ubožáci? Nebo páry, které nenaplňují Vaši definici "naplnenim tech nejkrasnejsich predstav o souziti dvou lidi?")\n(P. S. Vy na klábosnici nemáte háčky a čárky?)\nVysadit antikoncepci bez vedomi manzela mi pripada nizke, absolutne s tim nesouhlasim. Podivejme se na to taky z druhe strany, rekneme, ze manzel by chtel dalsi dite, manzelka by nechtela. Bylo by akceptovatelne, aby manzel vymenil manzelce antikoncepci za nejake "lentilky", takze ona by mela dojem, ze antikoncepce selhala? Asi by bylo po duvere.\ntakhle vypadá životní křižovatka\nVůbec Ti nezávidím. Podobnou zkušeností jsem si prošla před pár lety, jen šlo o třetí dítě. Když jsme se s mužem brali, tak byly domluveny dvě, pak taky co nejrychleji zpět do práce a kariéra. Ale už po narození prvního jsem začala tušit, že 2 budou málo a kariéra mě přestala zajímat úplně. Prostě totální přestavba osobnosti. Hned když jsem se vrátila z porodnice s druhým dítětem, tak jsem začala bojovat za třetí. A boj to byl tvrdý. Argumentovala jsem tím, že to dítě potřebuju a že když ho nebudu mít, tak to ovlivní i můj vztah k manželovi. Proplakala jsem mnoho debat na toto téma. Po roce manžel rezignoval a se třetím dítětem souhlasil. Ale vztah s manželem byl už stejně v troskách - z mé i z jeho strany. Než jsem se z třetí mateřské vrátila do zaměstnání, vztah jsem emocionálně odepsala s tím, že s tímhle člověkem budu, dokud děti nevyrostou, ale ve stáří ani náhodou.\nA jak to dopadlo? Rozvedli jsme se, když bylo nejmladšímu 6 let, a vůbec mi to nebylo líto. Už o dva roky dříve jsem si našla muže, který je teď mým manželem a o děti se vzorně staral a stará. Jsem šťastná, že nejmladšího mám, dnes už je mu 18. A i ta kariéra postupem času přišla (učím na VŠ, udělala jsem doktorát a dále studuji).\nRada na závěr? To je těžké. Naději vidím v tom, že Tvůj muž původně 2 děti chtěl. Takže nemůže být zásadně proti. Když mu vysvětlíš, že žena se po narození dítěte změní a je to běžné, je to vlastně vývoj k dobrému, mohla bys ho přesvědčit. Ale příliš velké násilí může vést k zániku vztahu. To už pak musíš vědět, zda Ti to stojí za to. Mi to za to stálo. Přeji hodně štěstí a dej vědět, kdyby to dobře dopadlo!\nRe: takhle vypadá životní křižovatka\nNevim, proc tolik stavet na tom, ze manzel puvodne chtel 2 deti. Vzdyt ty, Pavlo, jsi chtela puvodne zase jen jedno. Tak snad nejlepe dokazes pochopit, ze zmena nazoru je mozna. Mozna by bylo lepsi v diskuzi s manzelem udelat nejakou pauzu, mozna, ze casem zase zmeni nazor. Taky mi neni jasne, kdyz tolik touzis po diteti, proc se nezacnes starat o to, ktere uz mas.\nAutorka se nestará o dítě?\nKde v článku autorka píše, že se o dítě nestará?\nStačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nUž v těhotenství jsme se s manželem dohodli, že budu krkavčí matka, že jak bude malé rok, dáme ji hlídat (buď babičky , nebo paní na hlídání) a já pošupajdím do práce za vidinou většího příjmu rodiny a s tím spojené možnosti hypotéky na větší bydlení.\nTakže malá od té doby tráví čas střídavě u všech babiček a já pracuji.\nRe: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nCo kde chci vidět? To, co jste mi okopírova četla a nabyla jsem z toho dojmu, že autorka chodí přes den pracovat a odpoledne si dítě vyzvedává, což je celkem obvyklé. Nebo jsem někde v textu přehlédla, že je to jinak?\nRe: Re: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nMarketo, vsiml si toho i Michal, ktery to okopiroval a ne ja. Z textu clanku neni vubec patrne, zda jde o hlidani celotydenni, denni nebo jak. S druhym ditetem by autorka zustala doma, nebo by taky bylo hlidano? Pokud by s nim chtela byt doma, proc neni uz ted s tim prvnim - z fin.duvodu? Vzdyt druhe dite chce privest na svet s nastupem hypoteky. To by pak fin. zvladli, kdyz to nejsou schopni zvladnout ted bez hypoteky?\nRe: Re: Re: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nMyslím, že asi nerozlouskneme, jaký typ hlídání to je. Já si jen prostě nemyslím, že "nárok na dítě" (hodně velké uvozovky) mají jen maminky, které s ním budou 3 - 4 roky (či déle) doma.\nRe: Re: Re: Re: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nO. K., a jaké "nároky" má dítě? Ví to někdo?\nZatím jsem z diskuse nabyl dojmu, že dítě je kus nábytku, který si pořizuje jeho matka (mnohdy bez vědomí svého partnera a otce dítěte, jak trefně jedna diskutující poznamenala - inseminátora) jako svoji biologickou, společenskou, nebo psychickou potřebu. Ale nikdo nebere v úvahu, co všechno cítí a potřebuje malé dítě (které je "pořizováno").\nPak je tady spousta příspěvků v diskusích, kdy se maminky diví, že děti mají takové či onaké psychické nebo zdravotní problémy, které mají kořeny v mnoha uveřejněných "dobrých radách" a příbězích, aniž by si toho byly diskutující vědomy.\nKaždý děláme chyby a bez toho život ani nejde, ale jde o to poznávat, jak život funguje, nikoliv se krátkozrace snažit někoho oblafnout. Oblafnout můžeme jen sami/y sebe. Taky jsem se oblafnul :-/\nRe: Re: Re: Re: Re: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\npro Michala- nevím z jakého důvodu usuzujete, že mé postoje vůči partnerství a dětem jsou nezralé, ale vyvracet Váš názor nebudu.\nAnetka je hlídaná od cca 9 hodin ráno, některý den do 14:00, některý den do 17:00 Poté ji vyzvedávám a starám se oni, jako každá jiná maminka. To že je hlídaná je opravdu jen nutné zlo! A ani mě, ani manželovi to nedělalo žádnou radost.. Bohužel to opravdu jinak nešlo. Důvody jsou popsány v odpovědích v této diskusy někde víš nebo níž.\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Stačí umět číst to, co je napsáno, nikoliv to, co tam chci vidět.. ;-)\nto, co jsem napsal, mělo sice z mého pohledu své opodstatnění, ale na diskusi to nepatří a pro Vás to vyznělo jen jako tvrdá kritika.\nTímto se Vám omlouvám, protože jsem se nechal unést emocemi a svou historií.\nJestli chcete, napište mi na mail michal.risan@seznam.cz, můžu Vám některé věci vysvětlit.\nReagoval jsem na předchozí příspěvek, kdy pisatelka (J.) vyjádřila svůj názor, že se autorka článku nestará o svoje dítě. Jediná pasáž, z které si mohla udělat tento závěr byla ta, kterou jsem Vám okopíroval. Z Vašeho příspěvku totiž nebylo zřejmé, že jste tuto pasáž četla - seriózní příspěvek do diskuse by neměl obsahovat kousavou ironii, ale fakta, která jste neuvedla. Příklad: "Podle mého názoru je v pořádku, když matka roční dítě nechává u babičky, chodí do práce a odpoledne si jej vyzvedne. Hezký den Markéta."\nZ toho, co jste napsala, je zřejmé, že nerada vyjadřujete přímo svůj názor a kromě toho je z Vašeho příspěvku cítit hodně agresivity.\nJestli jsem tedy dobře pochopil, nechápete, proč pisatelka J. považuje chování autorky textu za nedostatečnou péči o dítě.\nJinak z článku, jeho obsahu, určitých symbolů a vyjadřovaných emoci mám za to, že by si jeho autorka měla v terapii dořešit svoje "vnitřní dítě", protože její postoj je v některých směrech jak vůči dětem, tak vůči partnerství nezralý.\nMichale, překroutil jste to, co jsem napsala, a snažíte se mi to vnutit jako můj názor. Já jsem napsala, že to, že dítě je přes den u babičky a odpoledne jej maminka vyzvedává, je obvyklé (konstatování). Názor na tuto praxi nemám vyhraněný, sama jsem to zkusila ve velmi útlém věku našeho syna, nevyhovovalo nám to, takže jsem z práce odešla, a po nějaké době si našla jinou, výrazně časově méně náročnou s možností pracovat z domova. Mám ovšem kamarádky, které toto aranžmá zvládají, a zdá se, že jejich děti taky.\nRe: Re: takhle vypadá životní křižovatka\nTo je ale chyba lávky... já se o Anetku starám!!! Jen jsem s ní bohužel nemohla zůstat doma, protože jsme měli a doposud máme malý byt a tak jak jsem psala ve článku. Dva příjmy na hypotéku být museli (na jeden příjem by nám nic nedali), hypotéka je schválená tento měsíc a vidiny stěhování do většího bytu je příští září... Anetka je na tento režim již zvyklá a navíc odledna jde do školky, takže vracet se na mateřskou cca na 6 měsíců a pak se vrátit zase do práce mi připadá jaksi zbytečné. Pokud mi na to odpovíte, že se přeci nebudu vracet v lednu do práce, protože budu těhotná, tak to je právě to, oč tu běží... já nevím, jestli budu těhotná!\nJe dobre, ze reagujes na nase uvahy. Ja osobne jsem tim nemyslela, ze Anetku zanedbavas ("nezacnes se starat o to, ktere uz mas"), ale nedokazala jsem pochopit, ze kdyz touzis jezdit s kacarkem apod., proc to nedelas uz ted, kdyz mas moznost hned - male dite mas. Ted uz mi to je jasne. Dik J.\nEvidentní metoda :-)\nnebudu radit, jen popíšu náš případ: Máme dvě děti, o třetí se nesnažíme, ty dvě nám dávají zabrat až až.\nAle pozor, u nás je zádrhel, jak zamezit tomu, aby třetí nebylo? (Obě děti se nám podařily napoprvé.)\nNechci brát hormony, nechci nitroděložní tělísko, spermicidní krémy jsou nespolehlivé, manželovi se nelíbí prezervativ. Takže jsme nakonec zůstali u přerušovaného styku, který se u několika mých známých osvědčil jako antikoncepce, u několika ne. Pravděpodobnost 50:50, úspěch celé akce je na manželovi.V odborné literatuře se přerušovaná soulož antikoncepcí ani nenazývá. Případného třetího potomky bychom si nechali a radovali se z něj :-)\nRe: Evidentní metoda :-)\nKamilko, my to máme s antikoncepcí podobně. Nyní kombinujeme Pharmatex (čípky) s přerušovanou souloží a zatím to funguje :-))))) Ale jak dlouho to vydrží, to netuším :-))))\nRe: Re: Evidentní metoda :-)\nhezká a mě sympatická metoda, ale je to vhodné jen pro lidi, kteří už předem trochu počítají, že to může nedopadnout (nebo dopadnout?)dobře. A de´tátko by v tomto případě uvítali. U nás je to stejně máme dva prcky já mám tělísko, ale v případě selhání máme vyřešeno. Co se má stát stane se a bylo by o radost víc :)\nA co se týče "selhání" antikoncepce tak já se přikláním k táboru příznivců. Ale je to člověk od člověka jiné. já vím, že můj manžel by byl nakonec opravdu rád a určitě by se necítil podvedený. To si musí pisatelka vyřešit sama. Jen ona svého manžela zná a snad dokáže odhadnout jak by reagoval.\nJá měla první dítě plánovaně a chtěne rok po maturitě. Jsem toho názoru, že finanční tíseň dobrý vztah upevní a v případě špatného spíše jen urychlí krach.\nTaky máme dvě děti a o třetí se snažíme/nesnažíme. Necháváme tomu volný průběh, ale já chci třetí dítě už asi 4 roky. Manžel nechtěl a NIKDY bych nevysadila antikoncepci bez jeho vědomí. Když jsem začala chtít třetí dítě, tak jsem HA vysadila, ale i z jiných důvodů a samozřejmě jsem mu to řekla, s tím, že budeme používat STM. Funguje to doteď, v plodných dnech, když jsme nechtěli mít půst, tak manža používal kondom - naprosto bez problémů, vůbec mu to nevadí. No a teď už je nepoužívá, tak uvidíme..... :-) (jo a trvalo to tak dlouho než změnil názor ne proto, že by byl taková konzerva, ale že jsme v mezičase oba postupně vážně onemocněli) Myslím, že je důležité "netlačit na pilu" a ptát se na důvody.\nU nas je to...\nnaopak. Pritel deti chce a ja vubec. Je mi 25 let a nic mi to nerika, ale on je o 8 let starsi\nRe: U nas je to...\nTeda u nas je spis opacny problem nyni cekame prvni decko a obavam se, ze manzel bude neodbytny s tim dalsim, ale co kdyz je za tim problemem pouhopouhy strach? Berete si hypoteku, ja nevim, ale to neni jako koupit si rohliky, co kdyz se jen boji, ze Vas sam s hypotekou neuzivi? Najednou prijdete o jeden plat a urcite to bude na financich znat vzhledem ke splatkam. Oni jsou nekdy ty chlapi tajemny jak hrad v Karpatech. Teda rozhodne bych na nej nesila boudu s antikoncepci atd. protoze jsem takhle jednou mluvila s tim svym a nevericne kroutil hlavou co jsou ty zensky schopny udelat za podfuky.\nRe: Re: U nas je to...\nTeda podfuk to je, jako každý jiný. Taky už chci druhé dítě, ale vysadit antikoncepci bez vědomí manžela bych si nedovolila. :-( To je to samé, jako kdybychom se domluvili, že mně antikoncepce nedělá dobře (nedělá) a tak bychom používali kondom a on do něj udělal dírky a pak mi říkal, že antikoncepce selhala :-( Jak bych se asi tak cítila - jasně, že bych to prtě milovala, na potrat bych nešla, protože jsem zastáncem, že vše jde zvládnout a proti potratům obecně sice nejsem, ale já bych to volila jako tu úplně poslední možnost a snad si ani nedovedu představit situaci, kdy bych na něj šla. A to mimi by za to nemohlo, takže proč ho nemilovat, ale kdybych se dozvěděla, že to bylo z jeho strany schválně?! No pardon, tak to by u mně fakt skončil!\nNavíc, jak to myslíte, že jsou děti stejně jen na ženě? Váš partner vás neživí, když jste na mateřské? Nikdy si nehraje s dětmi? Nemá je rád? Nebojí se o ně? Nemůže mít strach z toho, že vás nedokáže finančně zabezpečit? On táta má dost velkou odpovědnost, i když ne všichni mamince v prvních letech pomáhájí, jak by bylo mnohdy potřeba. Navíc můj muž je skvělej táta už od prckova narození. U nás třeba v noci k malému vstává on, protože já trpím nespavostí, takže když mě malej ve dvě probudil, tak jsem už neusnula a svítila mu lampičkou v posteli, protože jsem se nudila, tak jsem si aspoň četla, tudíž jsem budila i svého muže, kterému to strašně vadí a tak vstává on, protože on hned zase usne :-) Pochybuju, že by to pro mně dělal, kdyby měl pocit, že mu dělám naschvály a i přes jeho nesouhlas mu poviju dítě :-(\nPavle bych poradila, aby tomu dala čas. Jdete do hypotéky, tvůj muž má určitě obavy jak to finančně zvládnete. Zkus mu nastínit, jak by se to dalo řešit, spočítej jaké příjmy budete mít, kolik měsíčně vydáte, jak je pravděpodobné, že si svůj příjem udržíš i přes druhé miminko, že máte výbavičku už koupenu, tudíž vás nové mimi bude "stát" méně. Pokud tvůj muž chtěl dvě děti, tak to u něj opravdu může být pouze obava z toho jak to utáhnete. A taky se zkus zamyslet, zda ho první dítě nějak nezatěžuje? Má čas i na své koníčky? Žádný rodič (ani žena) by neměl zapomínat i na sebe. A nenapadejte mě - myslím to tak, že mně můj muž opravdu hodně pomáhá - také pracuji a bez toho to nejde a občas je toho na něj prostě moc, protože já toho mám třeba v práci hodně a on se mi snaží ulehčit a já pak nevidím, že z toho také padá na ústa :-( nebo i vidím, ale nemám sílu s tím aktuálně nic dělat, jen je třeba přežít určité datum a pak mu dítko sebrat, odjet a dát mu prostor k regeneraci :-) - fotbálek, kamarádi :-) Nebo taky prostě jenom vidí, že jeho žena pracuje a dítko je stejně u babiček, tudíž se mu nechce pořizovat další, protože má prostě pocit, že žena být doma nemůže, protože by neutáhli rozpočet a odkládat další dítě k babičkám se mu prostě nechce :-(\nVerča (zatím těhule)\nkorektní a zároveň zaručené řešení asi neexistuje. Buď budeš férová (výsledek je nejistý) a nebo prostě zvolíš podraz.\nJá bych to možná řešila tak, že bych manželovi vysvětlila, že jelikož si další miminko hodně přeji, nebudu brát žádnou antikoncepci (nikdo po mě přece nemůže chtít, abych do sebe denně ládovala hormony, nebo si nechala zavést tělísko). Pokud si on tedy dalšího potomka opravdu nepřeje, je antikoncepce na něm. Bude tedy muset obětovat něco ze svého pohodlí. Je to jeho rozhodnutí a já bych mu to neulehčovala. V tomto případě se nejedná o žádný podvod.\nNa tom něco bude, když jsem ve 20 letech chtěla dítě a manžel řekl že ještě počkáme, tak jsem po dohodě s ním vysadila antikoncepci z důvodu že už jí používám dlouho, a manžel že si bude dávat pozor. Dva měsíce dával a pak nedal. Když jsem se divila, tak mi řekl že už si pozor dávat nechce, že ho to "nebaví". Znám ho a vím že to myslel tak, že už by se tomu dítěti nebránil a necháme to na přírodě.\nChlapi podle mě nejsou rádi když se k něčemu tlačí, tak jsem vlastně rozhodnutí nechala na něm a už o tom nemluvila a začal chtít sám\nSouhlasím, na všechno jednou dojde. I u nás to bylo tak, že přítel k rozhodnutí, po občasném popovídání si o dětech, dospěl sám. Taky jsem vydržela a to nám, nebo spíš jemu, to trvalo 4 roky. Zato teď? Vedle spinká 11ti měsíční prcek a u mě v bříšku další 6ti měsíční. A ani to čekání tolik nebolelo. A výsledek nakonec ani jeho. Co potom s nechtěným miminkem? Už v bříšku by se stresovalo.\nS tímto názorem souhlasím. Určitě bych nevysazovala antikoncepci bez vědomí manžela, ale jednoduše mu to oznámila. POkud někdo mluví o právech, je potřeba k tomu dodat, že s každým právem přichází i odpovědnost. Nemůže si muž myslet, že má právo rozhodovat o počtu dětí, ale současně nechat plnou odpovědnost za antikoncepci na ženě.\nU nás je to jednoduché, téma DETI považujeme za natolik významné, že bez jednoznačné dohody (nebo líp, že bysme neznali názory toho druhého) bysme do vztahu nešli. Dítě není věc, u které je jedno, zda ji mít budeme či ne. Já kdysi chtěla dítě jedno, manžel aspoň 4:-) Každopádně řekl, že to záleží jen na mě, že se postará a chce všechny. Máme 2-letého kluka a v září porodíme dalšího a co se mě týče, není to konečná - možná dojde i na manželův počet:-)\nTohle záleží na každém páru a rodině a vztazích v ní. Před svatbou jsem měla taky názor, že nejdůležitější je muž a žena, děti jsou nádstavba. Jenomže to jsou teorie, mateřská láska funguje na trošku jiných principech. Můj manžel je nejlepší chlap pod sluncem, ale jedno vím: bez něj bych žít dokázala (i když těžko), bez svých dětí ne... každý chlap je nahraditelný, stejně jako my jako manželky, ale děti ne... život je otázkou priorit:-)\nTakže jsem proti podvodům a klamání... hlavně ale sebe sama. Tady nejde o ničí city či pohodlnost, ale o to dítě...\nJak pořídit svému dítěti sourozence?\nJá jsem čekala své první dítě když mi bylo 21 /vdávala jsem se aniž bych o těh. věděla/. I když to nebylo plánované, manžel se "celkem" rychle smířil. Když se malý narodil, byl úplně nadšený a když jsme přijeli z porodnice, hned se ptal kdy budou" další" mimi. A to mu bylo také 21!!!Jenomže jsme začali spravovat domek,já si našla práci, začali jsme si i se synem užívat výletů, moře a o druhém dítěti jsme nepřemýšleli... Přišla doba,kdy šel Filípek do první třídy a třicítka se pomalu blížila... Já jsem začala přemýšlet o druhém dítěti /samozřejmě o holčičce/. Nejprve jsem si tak snila jen pro sebe, potom nahlas. Manžel dělal, že neslyší.Na moji argumentaci, že v našem domku máme dva dětské pojíky odpovídal, že z toho budu mít kancelář / jsem účetní/ atd.Přemlouvala jsem ho dlouho, neustále to oddaloval, ale nakonec svolil. Mám svou malou princezničku, přesně takovou jakou jsem chtěla, nedala bych ji zanic na světe. V jejich 2 letech jsem se /z fin. důvodů/ vrátila do práce, malá navštěvuje soukromou školku.Vím ale, že manžel se rozhodl jen proto, že jsem chtěla já. Věnuje se více synovi- je veliký a poslouchá.Také má sportovní koníček, který mu zabírá dost času. S malou se mazlí, ale když náhodou malá nemá náladu a vzteká se, už mu ta trpělivost, kterou míval u Filipa chybí.Také můžu říci že nás druhé dítě trochu rozdělilo-nemáme na sebe čas, a od té doby co chodím do práce je to ještě horší.\nRe: Jak pořídit svému dítěti sourozence?\nmyslím, že důležité je, proč říká že nechce...ne samotný fakt, že "ne"...dělá to na mně dojem, že má obavu, že by jste to nemuseli zvládout - nové bydlení, hypotéka, další výdaje s 2. dítětem. Také nepíšete, jaký má dojem z toho 1...nebylo to na něj moc v tom malém bytě? mám známého, který ač z počátku chtěl velkou rodinu po roce strávaném na gauči v obýváku a nedostatku odpočinku už další nechce. Také mám známého, který se bojí, že kdyby se mu něco stalo, tak se jeho manželka se 2 dětmi neuživí..s jedním se vždy nějak protluce, ale 2 už by byly moc..no atd. atd. myslím,že to není možné hodit za hlavu s tím,že je partner povinnen chtít mít i to druhé. Takže bych se zaměřila na prohloubení požitků ze soužití s tím prvním, aby ho to bavilo, aby to necítil jako zátěž, pak probrat krizové varianty, co KDYBY jak by to bylo a nechat tomu trošku času..určitě teď bude na něm ležet to stěhování...vždyť za rok se k tomu můžete vrátit...joo a důležité také je, zda manžel je z rodiny vícečetné či byl jedináček :)\nDite a hypoteka\nMuj manzel take tvrdi, ze jedno dite je tak akorat. Ovsem ty jsi zaroven stastna osoba, nebot pokud muzes vubec uvazovat o porizeni 2. ditete spolecne s nabihajici hypotekou na novostavbu...tak to ti gratuluji. My jsme na tom uplne stejne, ale dalsi dite v prvnich letech hypoteky, kdy nevime presne jak platby budeme zvladat...baz meho prijmu by se mohlo rovnat sebevrazde. Bylo by hezke, kdybych ja sedela doma (coz ovsem neni moje parketa) a manzel se strhal v praci , abychom hypoteku poplatili. A to upozornuju, ze jsme klasicka ceska rodina s klasickymi prijmy. Ani chudi , ani bohati. Takze jsi vlastne stastna to zena:) A mezi namiá devcaty, bych na to sla tak, ze bych si dite nechala udelat jakoby omylem.\nLucka (zatím jen snažilka)\nRe: Dite a hypoteka\nAhoj všem, taky bych chtěla přispět svou zkušeností, zatím žádné miminko ještě nemám, ale můj přítel taky o dítěti nechtěl slyšet a když jsem o něm začala mluvit, tak jsme se vždycky pohádali,chvíli jsme spolu nemluvili, pak nás to přešlo a bylo všechno jako dřív. Ale léta mi utíkají a tak jsem na svého přítele tlačila, že nakonec MUSEL souhlasit,doslova jsem si miminko vybrečela.Zatím ještě žádné nemáme, ale pokoušíme se o něj, tak doufám, že nám to brzo vyjde.Na chlapy se nesmí tlačit,musí se na ně takticky,ale takovou cestičku-jak na naše mužský-si musí najít každá sama.\nRe: Re: Dite a hypoteka\nNevím, co je to za taktiku - brečení! To už opravdu hraničí s vydíráním!\nPetaV, Klárka 5/05\nRe: Re: Re: Dite a hypoteka\nMožná že brečení hraníčí s vydíráním, možná ne, ale chápu, že může mít žena s rostoucím věkem panickou hrůzu, jestli otěhotní, nebo ne. Jinak si myslím, že když část dne hlídá mimčo babička, nebo jiný příbuzný, neznamená to, že strádá díky "krkavčí matce". Naopak si myslím, že to mimču jen prospěje a rozšíří si své obzory.\nahoj pavlo, jestli chces zarucenou radu, tak mi napis.Nebudu to zverejnovat,neni to k muzum pekne,ale ja toho nelituji, take jsem tak otehotnela.\nPřidávám se na stranu těch, které vysazení antikoncepce označují jako podvod. Je to i můj názor. Ty z vás, kdo ho omlouvají a chtějí miminko za každou cenu, považuji za psychicky nezralé. Vaše chování mi připomíná malé dítě, které dupe a řve já to chci, já to chci. A když to nedostane, počká si na okamžik, kdy se dospělí nedívají a udělá si to po svém. Možná byste se měly zamyslet nad tím, co kdysi napsal Havlíček Borovský - Co sám nerad, nečiň jinému, pravil kantor žáku kdesi, tahaje ho za pačesy. Také by se vám nelíbilo, kdyby s vámi manželé takhle nechutně manipulovali a chovali se k vám jako k méněcennému tvoru. Můj názor je, že pokud se se svým podvodem s antikoncepcí dokážete tak hezky srovnat a omluvit si ho, hodně to vypovídá o vaší povaze. A lež a podvod zůstane lží a podvodem, ať si to omlouváte jakkoliv a navzdory vašim "úderným" argumentům.\nAutorce článku také, jako už tu víckrát padlo, radím metodu kapající vody. Pozvolna, netlačit na pilu, občas promluvit o svých pocitech a touze. Držím palce, ať se situace vyřeší, manžel pochopí touhu po mimi a ať je manželství spokojené a dítě/děti šťastné.\nTajná metoda? Fuj.\nkteré obhajujete nedomluvené vysazení antikoncepce nebo jiné hovadiny, zkuste se vžít do druhé strany. Zkuste si představit, že vy nechcete druhé dítě a partner třeba tajně poškodí kondom či vyvede jinou blbost. Jak vám pak bude? Já bych to brala jako těžký podraz. Ženská to má v tomhle ještě o to jednodušší, že může v nejhorším jít na potrat, chlap může ženskou k potratu přemlouvat, ale nejspíš neuspěje.\nRe: Tajná metoda? Fuj.\nJeště něco - já taky druhé dítě nechci, mám to už pro sebe vyřešené. Manžel občas váhá, přesto vím, že se na 100% můžu spolehnout na to, že si to nevyřeší tak, že by mě takto podrazil. A to nemáme zrovna idylické vztahy. Vím ale, že by tohle prostě neudělal.\nRe: Re: Tajná metoda? Fuj.\nZle citate, pytala sa na sposob, ako manzela ukecat, nie tajne otehotniet :)\nMyslím si, Pavli, že je tady menší háček. Děti by se přece měly rodit, pokud je oba rodiče chtějí, a ne, po nějaké tajné přesvědčovací metodě. Radím jediné - promluvit si s manželem (i víckrát). Nesmíš se mu divit, když jsi ho na tohle vlastně sama navedla.\nRe: Tajná metoda?!\nA ještě něco: podvodem ke štěstí nepřijdeš.\nJe mě špatně z toho, co jsou některý holky schopný udělat pro svý ego. Nedivím se negativním reakcím těch manželů.\nA pokud má někdo jako vyhlídku na 2. dítě splácení hypotéky, tak je to u mně, slušně řečeno nezodpovědnost. My si s manželem nejdřív investovali do bydlení, pak jsme se vzali a pak přišly děti. Myslím, že v dnešní době hypotéka a velká rodina nejdou dohromady (pro normálně postavenou českou rodinu, ne pro multimilionáře). Tolik můj názor.\nRe: Re: Tajná metoda?!\na jéje jsme tu dvě, jak já jsme ta s malým a\nAntonie, nemyslím si, že si v dnešní době rodina nemůže dovolit hypotéku i dítě zároveň. My máme 14 měsíčního syna a už čekáme druhé mimi. Zatím bydlíme ve velkém 1+1 a máme hypotéku na takový druhý stejný byt (chceme je propojit), navíc platíme leasing na auto. Prostě se člověk uskromní. Nemusím mít značkové oblečení, poslední výstřelky módy, kočárek pro malého za 10 tis. a jde to!\nJani, držím ti palce, ať manžela přesvědčíš!!! Děti jsou to nejkrásnější v životě člověka a nějaká kariéra nebo hmotné statky je nikdy nenahradí!!!\nKdyž jsme si vzali ten leasing, manžel chtěl dítě také tak za 2 roky. Já jsem chtěla co nejdřív. Pořád jsem o miminku mluvila, rozplývala se nad kočárky atd. A pak jednou v intimní chvilce jsem manželovi (tenkrát ještě příteli) navrhla, že vysadím antikoncepci. SOUHLASIL!!! A za 2 měsíce jsem otěhotněla. Když jsem si dělala těhoteský test, byl hrozně nervózní. A když se objevily //, byl hrozně šťastný! Našeho syna úplně zbožňuje, stejně jako já a hýčkáme si druhé mimi v bříšku. A ještě plánujeme třetí.\nDítě a hypotéka\nMilý Evísku, hodila jsem do placu jen svůj názor. Ať si lidé pořizují s hypotékou a leasingem třeba 5 dětí, když se jim to líbí. A nejsem zde na diskusi sama takto smýšlející. Jak už jsem předeslala, my si s mým manželem všecky kroky zvážili a poněvadž jsme věděli, že chceme rodinu, zařídili jsme si bydlení (čili postavili, svépomocí) abychom děti nemuseli přivést do nejistoty atd. To znamená našetřili jsme si už za svobodna, abychom mohli každou korunu vrazit do stavby. Značkový věci se u nás nenosí. Určitě jsi to nemyslela špatně, ale já si v životě nekoupila značkový hadry, ani podobné obchody nenavštěvuji, kočárek na malýho jsme kupovali už použitý od známých, a jsme úplně normální rodina. Ale vzít si hypotéku, tak si rovnou hodím mašli. Předesílám, že máme 2 děti, kluk půjde do školy, holka do školky, bydlíme na vesnici, dojíždíme oba 30 km. Já zázrakem získala zpět svou práci po mateřské (jedině proto, že je tak mizerně placená, jinak bych neměla šanci). Manžel nás na mateřské všechny čtyři uživil, a to také nevydělává mnoho. Kdybychom se neuskromňovali, tak nejsme tam co dnes.\nDěti nemusejí mít, co si vzpomenou, ale hlady netrpí, nikdy jsem na nich nešetřila. Myslím si, že je oblékám hezky a čistě. Nikdy jsem se nevyžívala v posledních výstřelcích módy, maluji se jen výjimečně. Když nekam jdeme, nemusíme se stydět.\nOvšem hypotéka je něco, co si nedovedu představit. Stačí, aby tvůj manžel přišel o práci. Nevím, jak se na to maminky dívají, ale splácet z mateřské (která činí 3.600,-) půjčku dejme tomu 10.000,- a ještě bys živila celou rodinu, to tedy klobou dolů. Máš můj obdiv.\nMůžu mít blbé názory, to přiznávám. Jen aby bylo vidět, že na tom něco pravdy je, uvedu příklad ze života. Bratranec se nedávno oženil a spravují si barák. V domě rodičů si přistavují patro + podkroví. Vzali si hypotéku. Starší holka půjde do školy. Manželka je na mateřské - takže mají o jednu výplatu míň. Bratranec nevydělává moc, spíš je rád, že má práci. Dokonce řekli, že si budou muset vzít druhou půjčku. V duchu je lituji, že vůbec neví, do čeho šli. Ale to je každého problém.\nTakže každý musí zvážit sám svou situaci. Nedávno, pár dní zpět, byl zde na Rodince zajímavý článek ohledně dluhů, vřele doporučuji.\nRe: Dítě a hypotéka\nHypotéku si bereme na 25 let, takže bych dítě nemohla mít nikdy. Našetřit předem jsme se snažili, ale vyšlo to jen na malý byt... V Olomouci se na slušné bydlení šetří dopředu špatně. Než bych našetřila milion, měla bych fousy až na zem....\nCo se týká toho, kdyby manžel stratil práci... to si opravdu raději nepředstavuji, ale nejspíš by v tom případě šel na mateřskou alespoň dočasně on a já se vrátila do práce...\nMy se taky budeme muset hodně uskromnit, ale jak říká moje kamarádka, je to přece jen na dva a půl roku (půl roku pobírám ještě mateřskou vypočítanou ze mzdy, takže vyšší. Co je to proti zbytku života s dvěmi dětmi!\nsouhlasim, máme jedno dítě, chceme druhý a zrovna si bereme hypotéku na 800.000. Je fakt že kdybych nechodila dvakrát týdně odpoledne do opráce (2.000/měs) a nezvyšoval se od ledna rod. přízpěvek, tak by to nešlo.\nAle jak píšeš - jinak bych čekala 25 let na dítě, to je pravda.\nTaky si nepředstavuju co by se stalo, kdyby muž přišel o práci. Můj táta se mnou moc nemluvil kvůli tomu, že "berete si strašnej závazek, co když David přijde o práci..." Nemohl to pochopit, ale uzemnila jsem ho tim, že oni to měli dřív jednodušší, dostali byt, 30.000 novomanželskou půjčku a za to ho vybavili. Dnes to holt jinak nejde, dělá to skoro každej,jinak by nikdo nebydlel.\nProstě o práci může člověk přijít kdykoli. Podnikatelé taky nemaj nic jistý, musí člověk občas riskovat.\nProstě to tak v dnešní době je a jinak to nejde\nmetoda "kapající vody"\nNa chlapa je všeobecně nejlepší metoda "kapající vody". Kapka vody nikomu nevadí a mnohdy ji přejdeme bez povšimnutí, ale když vytrvale kape na jedno místo, tak dokáže rozebrat i skálu. Ale musí to být skutečně jen vytrvalé kapky ... ne chrst kýblem do obličeje ;)\nSnad jsem to napsala pochopitelně :)\nKAPAJICI VODA SNAD DOOPRAVDY PRACUJE\nTy Romisko ty mas uplne pravdu.My jsme se brali s mojim(ja sem byla 19 a on 21 let) v 1998 ale az v 2002 jsmem byla tehotna a to jenom tim ze sem neustale rikala ze bych chtela dite a on ze ne a tak sem se vzdycky rozervala a nechala to byt.A za cas zase no a v unoru 2003 se nam narodila mala a minuly rok v zari se narodil syn.Pred mesicem na me manzel shodil bombu ze by treba aji treti mimi ale to sem zase rekla ja ze nad tim budu muset popremyslet.On zezacatku rikal ze nikdy nebude chtit deti a ted mame krasne dve a on by mel choutky i na treti tak na tom kapani neco je.At se ti zadari skapat manzela a mas vytouzene druhe mimi a prochazky do parku. Marketa\nVeronika 30, 29tt\nA co takhle upřímnost?\nLituju všechny diskutující dámy, pro které je jejich manžel méněceným jednincem, kterého mohou tahat za nos a se kterým se nemohou dohodnout jako dospělí lidé, ale musí na něj naopak takticky různými cestičkami, či podvody. Chlapa, který by si tohle nechal líbit, bych za muže nechtěla. Rozhodnutí o počtu dětí je vždy na dvou lidech (alespoň by to tak mělo být), protože jsou to ti dva, kdo se pak musí o dítě postarat. Vzhledem k tomu, že čekáme teprve první dítě, vidím, jak i se mnou (jinak racionálně uvažující) cvičí hormony a mateřské pudy. Můj manžel je zatím jakoby mimo, i když se na mimčo moc těší a až se narodí, určitě zblbne i on:))) Ale v tom to je, že bychom si asi při "mateřském zatemnění mysli" měly vyslechnout názor těch, kteří jím netrpí, tedy chlapů.\nPro všechny, které podvod typu vysazení antikoncepce-divení se považují za naprosto v pořádku, mám jeden vzkaz: Je mi vás líto, protože zřejmě nežijete s chlapama, ale s božíma hovádkama.\nRe: A co takhle upřímnost?\nŽenský, přestaňte být Mirky Dušínový! Myslím ty slova o rovnoprávnosti, upřímnosti, podvodu a tak! Určitě je dobře, když se na tom kolik mít dětí manželé dohodnou a mají stejný názor. Ale někdy se nedohodnou, a co pak? Tady není kompromis možný. Když jeden chce jedno a druhý dvě děti, jak to udělat spravedlivě? Půl děcka mít nemůžete! A nikdo nemůže od druhého čekat, že jen tak ustoupí. Říká se že bližší košile než kabát. Když má jeden z dvojice ustoupit, tak by to podle mě měl být ten druhý, a ne já, že?:-))\nDůležité je taky tohle - je to žena, která investuje vlastní tělo, čas, kariéru, v péči o mimino pak je obvykle ta hlavní ne-li jediná opečovávatelka (to že chlap občas k dítěti vstane, sem tam vymění plínu a udělá aha ho kuk!je jen zlomkem toho co dítěti obvykle dává máma), a z vlastní zkušenosti vím, že tohle pokračuje do věku kdy dítě přestává být dítětem. Nechci tím říct, že se muž nezapojuje, to jistě ano, ale zatímco pro mě to je to hlavní, on to má tak nějak navíc.Prostě máma tehdy, když je potřeba, táta když má čas (matka si ho musí udělat) a nebo když se mu chce. Nestěžuju si, ale je třeba s tím počítat. Jeden prostě musí být přes dítě ten hlavní,( a ten druhý v roli pomocníka). Obvykle je to na hrbu mámy.\nKromě toho většina chlapů se s dalším potomkem hravě vyrovná, pokud mu při starání se o dítě zbyde čas na fotbálek, kamarády, workoholismus či co ten váš vlastně vyznává.To není míněno v zlém, jen že muž po narození dětí obvykle tak razantně nemění životní styl jako máma.\nAutorce radím netlačit na pilu, pokud jí není pětačtyřicet a může tedy pár let počkat. Chvíli bych o tom moc nemluvila, oni to muži nemají rádi, ale občas pochválila nějaké miminko, jindy nadhodila jak je fajn pro Janičku od sousedů že má bratra nebo něco jako to jsem ráda že mám sestru, můžeme si pomáhat atd. V intimních chvilkách bych po čase zkusila jemně přemlouvat,(možná by bylo krásný mít to další miminko, co říkáš?) ale jak se setkám s odporem couvnout. A taky bych se modlila k pánbíčku, ono je tolik dětí co je rodiče neplánovali (nebo dokonce plánovali že nee), že se za čas klidně může zadařit i u vás a bez snažení. Teď je manžel možná vyděšený z té částky co jste si půjčili na bydlení, nebo mu dítko dává zabrat i tak...Ale věřte že časem hodně lidí změní názor na to jestli další dítě ano či ne (a často se diví, když otočí o 180stupňů a vy jim to připomenete - oni si to nepamatujou!!)\nO podvodu bych nemluvila, doporučuju ale raději přímo nelhat (tedy ne schválně vynechat tablety, ale například s nimi vůbec nezačít, spoustě lidí nedělají dobře). S klidným svědomím můžete sledovat svůj cyklus, být přítulnější v plodných dnech(co kdyby:-))) (ale manželovi o tom nereferovat), nazaškodí koupit si nějaké vitamínky pro dobu před početím, zobat třeba vitamín E, ten je naplodnost, starat se o své zdraví. Přeju hodně zdaru, nic nelámejte přes koleno a věřte, že se to vyvine ve váš prospěch.\nMožná za pár měsíců až malá vyroste z miminka (tříleté dítě je už skoro velkáč, je tam velký skok) se manželovi samotnému zasteskne po něčem malinkém a milounkém:-))\nRe: Re: A co takhle upřímnost?\n"je to žena, která investuje vlastní tělo, čas, kariéru, v péči o mimino pak je obvykle ta hlavní ne-li jediná opečovávatelka (to že chlap občas k dítěti vstane, sem tam vymění plínu a udělá aha ho kuk!je jen zlomkem toho co dítěti obvykle dává máma), a z vlastní zkušenosti vím, že tohle pokračuje do věku kdy dítě přestává být dítětem. Nechci tím říct, že se muž nezapojuje, to jistě ano, ale zatímco pro mě to je to hlavní, on to má tak nějak navíc.Prostě máma tehdy, když je potřeba, táta když má čas (matka si ho musí udělat) a nebo když se mu chce."\nMáš sice pravdu, půl dítěte mít nelze, ale uvedu ti jeden příklad. Když jeden chce sex a druhý nechce. Pokud si ho ten jeden prosadí přes odpor druhého, říká se tomu znásilnění, žejo.\nK tomu citátu, který jsem sem zkopírovala mám jen jedno - pokud máš doma trubce, je mi to líto, ale tohle, co popisuješ, není normální fungování chlapa v rodině. A už tě někdy napadlo, že ten chlap bude to dítě muset taky živit? Je to v pořádku, udělat na něj podraz, pořídit si dítě, které on nechce, udělat to ÚMYSLNĚ (to je něco docela jiného než děti počaté skutečně náhodou) a pak čekat, že se mnou zůstane, bude dělat otce i dítěti, které nechtěl, bude nás všechny živit, zatímco budu na MD a tak dál?\nNapadlo tě, co kdyby se ten chlap choval jako otec opravdu jen k těm dětem, které se narodily po oboustranné dohodě a to dítě "podvodem" nevzal za své? Uvědomuješ si, jak tím to dítě bude trpět?\nTakže se vrátím k tomu, co jsem psala v předchozím odstavci - ustoupit musí ten, kdo má vyšší nároky, tzn. ten, který chce po druhém (který se na to necítí), aby se ještě jednou stal rodičem, aby se bál o ještě jednoho človíčka, aby ještě jednou absolvoval bezesné noci s miminkem, úrazy s batoletem, pětky se školákem a průsery s puberťákem... aby se ještě jednou hluboce citově angažoval, rozdal... i když dal jasný signál, že se na to už necítí. Kdyby v téhle situaci přišlo dítě skutečně neplánovaně, je to něco jiného. Pokud to ale uděláš naschvál, pak - sorry - si fakt zasloužíš, aby ten chlap odešel a nenechal si s..t na hlavu.\nHm, tak ty si přesně ten typ o kterém jsem psala, že ho lituju. Takže pokud máš doma chlapa o jakém píšeš ve svém příspěvku, tak je fakt úplně jedno, jestli mu přímo lžeš, nebo mu jen neříkáš pravdu. Protože pokud má koníčky, fotbálek, .... a pak rodinu, tak je to přesně ten případ blba, kterýho bych hnala svinským krokrm. Ty jedno Mirko.\nTáňa dvě děti 11 a 6\nje mi 33 let a mám 2 děti.Obě děti jsme plánovali. Malý věkový rozdíl 1-3 roky jsem nikdy nechtěla a docela se mi to potvrdilo. 5,5 let mezi starším synem a dcerkou mi příjde naprosto ideální.Že si spolu budou sourozenci hrát ..to je idealistická představa.Sourozenci spolu vždy spíše soupeří.. starší a přesto velmi malé dítě bude mít pocit odstrčenosti..asi těžko budete vysvětlovat dvouletému dítku jak už je velké a teď přijde miminko-samo je miminko..nepochopí to.V pěti letech už je to přeci jen o něčem jiném. Taky jsem nechtěla aby se mi čas trávený s dětmi scvrknul jen na utírání zadečků,pusinek,oblékání,uspávání...Chtěla jsem si zkrátka každé užít. Fakt je, že nemám takové hlídání jako vy..babičky fungují jen občas-výjimečně.O počtu dětí jsme se před svadbou pevně nedohodli..ale dvě byly brány tak nějak automaticky..druhé až půjde to první do školy..Tři už ne-když máme synka i dcerku.\nMožná-když Vám babičky tak hezky hlídají-tak nějak manžel stratil kontakt s otcovstvím - těžko soudit.\nVelký byt je prima- ale co s ním,když v něm bude někdo chybět?Dejte manželovi čas a netlačte na pilu-dítě musíte chtít oba-těšit se na něj oba a nejlépe všichni tři...hodně štěstí přeje T.\nLenka s 1slečnou\nPlně souhlasím s Táňou, že by jste Pavli, neměla tak tlačit na pilu.Nechte tomu chvilku čas.\nMožná, že až se narodí miminko Vaší sestře, tak manžel trochu "změkne". Uvidí, jak se k němu má Vaše dcerka a vybyaví se mu, jaké to bylo, když vy sami jste měli doma takového drobečka. Musíte sestru hóóóóóóóódně navštěvovat:o)))\nPavli, po přečtení článku jsem dospěla k názoru, že asi přece jen trošku tvrdohlavá budeš - jenže dítě potřebuje mámu i tátu, takže právě ti by se o jeho zplození měli přinejmenším dohodnout. Jak to myslíš: tajná metoda? Proč tajně?\nČlánky ve kterých je doporučováno tajné vysazení antikoncepce mi nepřijdou zrovna košer. Já svého muže miluju, je to můj rovnocenný partner a takhle bych ho nikdy nepodvedla! Lež má krátké nohy a paradoxně na ni může dojet ten, který za to nejméně může - totiž ono vytoužené miminko. Jasně, že ho manžel může přijmout s otevřenou náručí, ale taky k němu může mít averzi. A jak k tomu to dítě přijde. Ono na svět nechtělo. To my dospělí jsme zodpovědní za to, abychom děti přiváděli do fungujících a milujících rodin. Nepočítám různé "socany", kteří dělají děti jako králíci a potom se o ně nestarají. Myslím nás ostatní, normálně uvažující a fungující lidi. Podívej, v každé ženě je skrytý diplomat, ženy jsou obecně lépe verbálně vybaveny než muži. Tak proč toho nevyužít. Nastínit manželovi život ve čtyřech, který sice finančně nebude asi nejjednodušší, ale na druhou stranu radosti s dětmi finančně neohodnotíš. Jsou prostě k nezaplacení. Asi by to chtělo tak netlačit. Fakt je, že u vás si první dítě přehazují babičky a tetičky - nepíšeš o volném čase stráveném v rodinném kruhu - jak to u vás probíhá a tak. Já věřím, že i přes pracovní nasazení se dá dítěti věnovat, i když přiznávám, že já si doma s dětmi užívám a rozhodně bych to tak nepraktikovala.\nTakže ti přeju ať se ti manžela podaří přesvědčit, pokud ho doopravdy miluješ, věřím, že bys stejně nebyla schopna ho podvést.\nPS: vysadit antikoncepci? já se divím, že tu někdo nenavrhl, že se dají snášet i kukačky do hnízda!\nZnámá známých známí... chtěla druhé dítě. Manžel nechtěl. Ona vysadila tajně antikoncepci a přirozenou cestou počali TROJČATA. Jak to v té rodině vypadá teď netuším, protože informace jsou typu "jedna paní povídala", ale vypadá to, že nic moc :-(\nJo, boží mlýny..... :-)))) Moje kamarádka by už taky moc ráda měla dítě, její přítel se na to ještě necítí být dost vyzrálý (32 let) a ze strachu, že by na něj ušila podobnou boudu (asi má podobné zkušenosti ze svého okolí) s ní pro jistotu přestal úplně sexuálně žít...... No není to ta nejlepší antikoncepce :-) ?????\nTakže moje kamarádka musí samozřejmě odložit dítě na neurčito, ale díky některým ženám, jejichž nekalé metody jsou již známy i mužům, teď musí přítele přesvědčovat, že ona taková není a v životě by to neudělala a aby se, proboha, už zase vrátil do postele jako MUŽ :-))))))))\nI tak to může dopadnout :-). Upřímně si myslím, že pak to mizivé procento žen, které opravdu otěhotní i přes pravidelné braní prášků je ve velké nevýhodě. Nikdo jim nevěří!\nA nebo hormonální antikoncepce vlastně vůbec nefunguje, když tak "často" selže.. :-))) To pak bereme všechny nějaké kšunty :-). Doufám, že si dámy nemyslíte, že jsou naši muži takoví blbci! Já si to o tom svém tedy vůbec nemyslím!\nJá myslím, že muž starý 32 let, který má takovou hrůzu, že jeho manželka otěhotní, a raději s ní nespí není normální a ona by si rychle měla hledat někoho pro rodinu vhodnějšího. Když vezmu v potaz zdravý selský rozum, lidé se přeci berou proto aby měli děti, ne? Příroda to naštěstí zařídila tak, že většina žen touží po dětech, bohužel muži už jsou u nás dost zdegenerovaní a je pro ně důležitější pohodlí, drahé auto, mají slabé sebevědomí a jsou sobečtí.Nakonec budou štastné a spokojené chudé rodiny, které neřeší, jestli 3 děti nebo 4 a budou žít v pohodě rodiče i děti. Já mám děti 3, kdybych věděla, před pár lety, že se naše bydlení náhodou dobřr vyřeší a finančně všechno zvládnem, měla bych klidně dětí i víc. A ještě něco, ony ty matky, které chtějí mít víc než jedno dítě navíc "kopou" i za to dítě. Ono totiž být jedináček v rodině úzkostlivého nebo sobeckého tatínka není žádný med, to není nakonec dětství většiny jedináčků. Co znám z okolí, kdyby se čekalo na touhu manželů zplodit dítě, polovina dětí by se dnes nenarodila.abcd\nABCD, čti pozorně, oni nejsou manželé.....\nV jakém věku se kdo na co cítí dost stár je značně individuální.....\nMy máme dva kluky, mladší se narodil s VVV. Už je v pořádku, ale dalo to zabrat a už týden po porodu jsme se shodli, že dost. Když na to budeme mít peníze, adoptujeme, protože jsme původně chtěli aspoň 3.\nHormony nesmím, tělísko nesnesu, kondom manžel nechce a ani mně nevyhovuje. Ještě když jsem měla danu, nedostala jsem měsíčky. Napřed jsem byla šťastná, manžel ne, ale potrat ani náhodou, tak jsme se s tím smířili během asi dvou dní. Ale pak se těhotenství nepotvrdilo, já jsem dostala injekci, a bylo po těhotenství. Oba dva jsme si oddychli, domluvili jsme se, že když já to třetí chci tak manžel nemá nic proti, taky chce, ale až se oddlužíme. Příští měsíc jsem si nechala vzít danu a manžel si domluvil vasectomii (podvázání chámovodů), protože nám neumožnili mou sterilizaci. Jsme oba spokojení, a já i kluci se těšíme na třetí mimi, až tatínek usoudí, že už to zvládne :-) (to byla sranda, až zjistíme, že to zvládneme finančně)\nŘešte to jakkoliv, ale dohodou. žádné podvody nemají smysl. A jestli to manžel myslí vážně, že už mimi nechce, má možnost taky něco udělat a nenechávat zodpovědnost jen na ženě. Můj muž zodpovědnost převzal a já si ho za to vážím ještě víc než dřív.\nTřeba se dozvíš, že chce ale ne hned, a budeš mít jasno. Ale jestli jen čeká, pak popohnat vysvětlováním, že by to pak třeba nešlo, to rozhodně doporučuju.\nDocela jsem se pobavila...\n...při pročítání diskuse k tomuto článku.\nAle píši proto, abych se zastala Pavly Z. Podle mne ona nemyslela tajnou metodou nějakou věc, co má udělat "aby manžel nevěděl" jako např. vysazení antikoncepce. Podle mne se ptala na metodu přesvědčovací. Něco jako: "Vy, které jste byly v podobné situaci, jak jste partnera přemluvily? Jak jste na něho působily, aby i on mimíska chtěl?". A hlavně je její článek povzdechem, jak se člověk někdy může změnit, jak změní své názory a když je změní oba, tak.... Nebo také snahou najít podobně "postižené" maminky, aby věděla, že v tom přesvědčování není sama....\nMůj názor je, že NIKDY by se žena neměla uchýlit k podvodu - a tajné vysazení antikoncepce PODVODEM JE!!!!\nNesouhlasím s názorem, že o děti se beztak bude muset postarat sama žena, takže je jen na ní, kolik dětí bude. To je vaše chyba, že trpíte doma muži roli trubce. Muž se totiž - a to říkaly už naše prababičky - vychovává 2x. Nejprve si z něj maminka vychovává syna, a po svadbě z něj manželka musí vychovat partnera. Ale i pokud mu zajišťujete veškerý servis a on nedává nic protihodnotou, stále je partnerem v "plodícím procesu", tedy má právo vědět, "co dělá".\nJinak Pavlo Z. - buď klidná, zkus používat metodu kapky (tedy opakovaně se nenápadně zmiňovat, jak by bylo dobré mít více dětí). Když mrně tahá tatiho v neděli po obědě od televize si hrát, tak si povzdychni, že kdyby byli dva, tak si vystačí, ale takhle bude muset tatínek, protože ty máš ještě nádobí.... (já jsem v podobných případech ale manželovi dávala "demokraticky" na výběr - že si klidně půjdu hrát já, pokud on zařídí to nádobí :o))) )\nA pokud bude manžel přístupen diskusi, zkuste si dát (třeba i na papír) + a - . Něco jako:\n+ dítě bude mít partnera na hry\n+ maminka bude spokojenější = psychicky vyrovnanější\n+ dítě, až vyroste a vy tu nebudete, bude mít blízkou osobu, o kterou se bude moci v případě potřeby opřít (toto je velice důležité!!!!)\n+ maminka si "vychutná" mateřskou, což se jí u prvního dítěte nepodařilo dost dlouho\n- budou náklady (ale pokud to bude hlavní tatínkův argument, tak přeci můžeš říct, že kočárek, postýlku, oblečení, vaničku, přebalovák, odstrkovadlo.... a milion dalších věcí bude druhé dítě dědit)\n- budete mít asi méně času jeden na druhého\n- ty nebudeš vydělávat, tudíž bude problém se splácením hypotéky. Ale podle nových zákonů si myslím vydělávat můžeš - takže by jsi mohla zkusit najít nějakou práci na doma nebo na odpoledne a soboty, kdy by se o děti staral tatínek. Můžná namítněš, že by mohly i babičky, ale tam já bych byla zásadně proti. Razím hleslo, že tatínek je stejně kompetentní rodič, jako matka (pokud to není vyloženě asociál-alkoholik a pod.) a proto bych přednostně zapojila jeho. On totiž vztah k dítěti se nerodí jen tím, že se někomu dítě narodí, ale hlavně tím, že o něho pečuješ.... Tady je možná otázka, zda jsi něco trochu "nezanedbala" tím, že o dítě tak intenzivně pečovaly babičky. Třeba se tvůj muž - kromě finančních problémů - obává i jisté ztráty svého pohodlí....\n+ dítě nebude rozmazlený jedináček, nebude očekávat, že je střeem pozornosti, bude se lépe sžívat s kolektivem dětí (asi to neplatí tak 100%, ale jako arhument bych to zkusila....)\nTřeba při tvoření tohoto seznamu dojdeš k odhalení toho, PROČ je manžel tak proti a budeš moci udělat něco, čím situaci ovlivníš ve svůj prospěch .\nTím, čím procházíš si myslím projde velká část žen - tipuji tak 30%. Odpor partnera je různě silný, ale myslím si, že na změnu názoru šance je.\nDržím ti moc palce a budu ráda, když bude mít tvoje povídání druhý díl - třeba : Manžel mně přesvědčuje na 3. dítě! Jak mu ho rozmluvit ? :o)))\nRe: Docela jsem se pobavila...\nChachá, Simčo, ten "druhý díl" máme v poslední době doma :-)\nRe: Re: Docela jsem se pobavila...\nMíň času na sebe rodiče se dvěma dětmi mají jen dočasně, pak si děti hrají a rodiče mají aspoň někdy čas si aspoň popovídat i přes den, děti si hrají spolu. Já bych to po zkušenosti dala právě do plus, jako víc času na sebe navzájem. Teda přes den a platonicky, ale s trochou fantazie a časem se můžou rodiče zamknout i ve dne a dva malí si zatím pohrají :-)\nmoc moc děkuji za tento příspěvek i za pochopení...\nOpravdu jsem !Tajnou metodou" neměla na mysli přestat tajně brát antikoncepci. Také to považuji za podvod a kdybych to udělat chtěla, už bych sem nemusela psát článek pro radu, ale byla bych těhotná.\nSpoustu pisatelů se mě zde ptá, jaký že to máme vztah k Anetce. Já vynikající, přesto, že jsem musela do práce. Obětuji jí každou volnou chcilku a to i přes to, že mám vlastního koníčka. Manžel ji miluje taky. A patří mezi ty zodpovědné, co umí přebalit, když byla nemocná (já nemohla) tak s ní byl doma on, zašel k doktorce, hraje si sní, zkrátka je to táta, jak má být. Možná proto nechápu proč druhé dítko neche. Asi je to opravdu skrz zmiňované finance.\nAsi musím opravdu přestat tlačit na pilu a jen pozvolna formovat...\nvšem ale děkuji za Vaše příspěvky a přeji hezké chvíle s dětmi.\nPavli, myslím, že Simča a Jana vyjádřily velmi kvalitní a zralé názory, možná by sis z toho mohla něco vzít. Přeju hodně štěstí.\nLidka + *75, *76\nHolky, já zírám jak jste chtivé rození. Já děti miluji, ale chtěla jsem dítě jen jedno nebo druhé až holčička půjde do školy. Manžel ačkoli je jedináček chtěl hned dvě. než jsem se stačila po porodu rozkoukat byla jsem těhotná po druhé. Naštvaná že si to nechám vzít jsem šla na gynekologii, tam byl však pan doktor který mně to tak krásně vysvětlil a potrat rozmluvil, sousedka mě přesvědčovala, že to bude chlapeček (v té mé době sono neexistovalo)až sem si to rozmyslela a potrat se nekonal. Než se druhé mimi narodilo, holčičce bylo 14měsíců a nebylo co řešit- byl to krásný chapeček. Sdětmi jsem byla 4 roky doma. Žádná babička na obzoru, žádné papír.plínky ,automatky pračky, mikrovlnky....na všechno jsme byli sami dva s manželem(poloprofesionálním sportovcem-tedy málo doma). Přesto bych tu dobu vrátila spátky. Tím vám všem chci říci : pěkné a citlivé vysvětlení, rozhovory na toto téma moc často prolomí ledy. Tedy u mě to tak zafungovalo 100%.A to jsem ženská. A u chlapů ( často velmi jšitných) si myslí že není o čem mluvit .\nSoňa, dcery 7 a 3 roky\nVždy jsme s manželem počítali se dvěma dětmi. Ty už máme, ale já bych teď brala i třetí. Bohužel manžel nechce. Čas od času mu teď miminko připomenu např. když někde miminko vidím, poznamenám, jaké by to bylo hezké... Nikdy bych manžela nepodvedla např. vysazením antikoncepce. Miminko budeme chtít oba nebo si budeme užívat našich 2 dcer.\nMě tedy přijde dost sprosté jak mnohé navrhují - tajně vysadit antikoncepci a podvést tak manžela. Nedokázala bych manželovi lhát nebo ho nějak balamutit. Je to pro mě jediný člověk na světě, kterému 100% důvěřuji a předpokládám, že i on důvěřuje mě. Máme v rodině podobný případ - sestřenice (aby nemusela nastoupit po rodičovské do práce) tajně vysadila antikoncepci, otěhotněla a manželovi se snažila namluvit, že selhala. Protože jí všichni známe, tak je nám jasné, že jde o zjevnou lež a že z manžela udělala totálního pitomce. A co on teď s tím? Jak žít s takovou ženskou? Navíc jsou totálně bez peněz atd. atd. A moje jiná známá - dítě má s milencem, ale manželovi tvrdí, že je jeho. Jak se můžou ženské takto chovat? Já to vážně nechápu... v okolí jsem s tímto názorem ojedinělá. Většina žen které znám takové chování schvaluje. Tak nevím, asi patřím do jiného století.....\nKaždý chlap chce syna\nNo já taky myslim, že vysadit tajně antikoncepci není nejlepší řešení zvlášť v době kdy manžela přesvědčuješ o dalším dítěti je to dost průhledné.\nMyslím, že bys tomu měla dát čas a manžela pomalu přesvědčovat. Když už máte doma holčičku mohla by si zkusit přesvědčit mažela jestli by nechtěl ještě kluka. Myslim, že skoro každý muž v hloubi duše touží po synovi. Pozvi si na návštěvu nějakou kamarádku, která má malého klučinu a pak toho chlapečka pošli za tvym manželem ať si s nim de třeba hrát fotbal nebo ať mu tvůj manžel ukáže motorku nebo něco podobnýho (nevim jaké má tvůj manžel záliby). No a až odejdou tak jen tak nahoď, že ten klučina byl úžasněj a že je to něco trichu jinýho než mít holčičku a že by sis děsně přála ještě syna.\nHlavně to chce čas. Malý věkový rozdíl mezi dětmi rozhodně nezaručuje, že si budou rozumnět. To spíš záleží na těch dětech. A kdybyste i druhé dítě měli holčičku myslím, že to manžel rozdýchá spíš než ten podvod, co tu někdo navrhoval přede mnou. Já znam spoustu mužů, co děsně chtěli kluka, mají samé dcery a jsou rádi. Když už se to dítě narodí, tak ho táta bude milovat ať je to syn nebo dcera.\nNejsi sama. Ja mam uplne stejny nazor, ac se mi velmi libi myslenka, ktera tu zaznela uz nekolikrat - antikoncepci vysadit, ale po domluve s manzelem. Je to strasne svinstvo, tak at se stara on. Vim, ze muj muz by ty prasky i bral za me, kdyby to slo, protoze se boji, co mi to udela. Ja jsem z nich nestastna, protoze kojim a muzu mit jenom nekombinovany hormony, tak jsem z nich protivna (pak at mi nekdo rika, ze hormony nezpusobuji zmeny nalad). A je pravda, ze spolehlivejsi metody uz jsou jen sterilizace. Merenim teplot, hlenu a pouzivanim spermicidu jsme se dobrali k prvnimu mimiskovi:) A dalsi budou nasledovat, ale nechceme moc maly vekovy rozdil, abychom rodicovstvi ve zdravi prezili:) Jak tak koukam, mam obrovske stesti, ze jsme se s manzelem na trech detech shodli (ale jedno musi byt holcicka, manzel je ze tri kluku, tak by si chtel uzit malou princeznicku:). Mozna na ctyrech, kdyz ti tri budou kluci:) Ale to bychom neriskovali a holcicku si vzali z detskeho domova. (pro vsechny, kterym to zni nezodpovedne, neni to nas primarni duvod. dite do NRP chceme, ale ne hned, az budeme zabezpeceni. ty deti si zaslouzi lasku a pokud ji aspon jednomu muzeme poskytnout, verime, ze to dokazeme.)\nPavle doporucuju totez, co uz mnoho prede mnou - mluvit s nim, probrat s nim duvody proc ano a proc ne a dat tomu cas. Ja povazuju sebe za soucast sveho muze a jeho za mou soucast a nema smysl podvadet nasi jednotu, protoze tim podvadim sama sebe. Verim, ze to tim nemyslela:)\nAhoj Petro, vůbec nepatříš do jiného století. Tady je jen vidět, jak si která ženská váží toho svého chlapa. Jak si pak chlap naopak může vážit jí? Jak už tady bylo zmíněno, na děti musí být dva a právě na chlapovi pak leží ta velká zodpovědnost za uživení rodiny. Ono totiž jak všechny víme, dítě není zrovna levná záležitost. Přeji hezký den\nJeste jednou od zeny po 20 letech manzelstvi\nZnam par rodin, kde rodinu zivi zena. Nekterym muzum se dlouhodobe nedari, to se stava a nikomu to nevycitam. Ted chci vsak psat o rodinach, kde chlap hraje na automatech ci jiny hazard nebo strka penize do milenky ci do neceho jineho, co je proti zajmum rodiny.\nPtate se, proc s takovymi chlapy teda ty zeny jsou? Bud ho maji jeste porad rady. A/nebo ho maji rady jejich deti. Nebo by se ty zeny sice rada rozvedly, ale ti chlapi by se stejne neodstehovali. Bud nemaji kam - vsechno prohrali. Nebo proste nechteji pryc - treba kvuli detem, ktere maji radi.\nSouziti po rozvodu v jednom byte je neco priserneho a to ty zenske vedi. Takze jsou radsi vdane a zijou porad s tim chlapem, ktereho mely kdysi tak rady. Jsou jak v kleci a nemuzou ven.\nRada z vas tady pise o vzajemne ucte a lasce atd. Nektere pisete v dobre vuli, nektere jste jak Mirky Dusinove. My starsi jsme taky mely stejne idealy jako vy. Pred 15-20 roky bych tvrdila totez co vy, kdyby byl tehdy nejaky internet. Jenze lidi se casem meni a vztahy taky. Nekdy k lepsimu, nekdy k horsimu. Z nekterych muzu v mem okoli se stali trubci, kteri jsou na obtiz. Kdyz zena popadesate vidi opileho manzela, ktery se mota, opile blaboli a smrdi, kde ma brat porad uctu k nemu? Kdyz se chlap toula kdesi po nocich a zena nevi kde, tak uz to neni rovnopravny vztah, ktery tu prosazujete. Kdyz zena premysli, kde vzit na nakup, ale muzskej jde a prohraje posledni penize, kde je pak laska?\nZensky, nez se na me sesypete, zduraznuju: Pisu o NEKTERYCH spatnych manzelstvich, ktera vidim okolo sebe. Hodne manzelstvi je prima a klape to. Ale NEKDY se to nepodari. Zenam v takovych nestastnych manzelstvich zni vase mravokarne nabadani jako vysmech a boli. My vsechny jsme se vdavaly z lasky, plne idealu. Verily jsme nasim muzum jako samy sobe, dychaly bychom pro ne. Citily jsme se jako jedno telo a jedna duse. Cas ale leccos zmenil. Nedivte se zklamanym nestastnym zenam, kterym uz zbyl jen pragmatismus a zdanlive tvrde srdce. Je to jejich obranny mechanismus, aby v takovych podminkach prezily.\nRe: Jeste jednou od zeny po 20 letech manzelstvi\nKajino, já chápu co tu chceš říct. Tvoje minulá reakce ale vyzněla v duchu "vy jste ještě mladý a naivní husičky, o životě víte h****o, jen počktejte pár let a taky dostanete od života přes držku". Určitě jsi to myslela dobře, popisovala jsi ale bohužel jen svou realitu (což je mi líto).\nKolem mě jsem viděla a vidím spoustu manželství o kterých ty píšeš. Jenže já si, narozdíl od tebe, nemyslím, že ty ženy nemají jinou možnost. Nemají možná sílu, jsou zdeptané, nevidí východisko. Ale cesta vždycky nějaká existuje, jen jí hledat. Nemluvím teoreticky, má kamarádka takhle úspěšně vykopla po dvaceti letech svého manžela - alkoholika. Dala mu soudní výpověď z bytu a bylo, letěl. Pokud se nedá odstěhovat manžel, dá se odstěhovat manželka. Jo, je to těžké, často to vypadá jako nemožné...ale jde to. Má teta utekla s dvěma malými dětmi na ubytovnu kde teplá voda tekla jednou týdně a živila se s dětmi zbytky ze závodní jídelny. ALE utekla od svého muže, který jí mlátil a ponižoval. Dětí ji za to dneska děkují.\nNechci tady dělat agitku na zvýšení sebevědomí ušlápnutých žen, jen na mě z tvého popisu padla tíseň. Život žijeme jenom jeden a nevidím důvod proč ho prožít v neštěstí.\nA nakonec...tohle je dobré přísloví, které se na tuhle situaci hodí:\nRe: Re: Jeste jednou od zeny po 20 letech manzelstvi\nMila Alicee, dik za pochopeni :-)\nAlicee: "Tvoje minulá reakce ale vyzněla v duchu "vy jste ještě mladý a naivní husičky, o životě víte h****o, jen počktejte pár let a taky dostanete od života přes držku"\nkajina: Tak jsem to nemyslela. Pokud to tak vyznelo, omlouvam se!\nJa jsem zas mela pocit, ze vetsina z vas ma doma skvele chlapy a ze nedokazete pochopit, ze nekde to bohuzel muze byt jinak :-( Ze nam vycitate, ze ty svoje manzely nemilujeme jako vy. Ze si jich nevazime jako Vy.\nAlicee: "KDO CHCE, HLEDÁ ZPŮSOBY. KDO NECHCE, HLEDÁ DŮVODY."\nkajina: Mas samozrejme pravdu. Jenze nektere z nas jeste nevedi, co chteji. Neni to jen nerozhodnost. Je to i ohled na deti, ktere maji tatu rady a tata ma rad je. Je to litost k manzelovi, ktery byval fajn chlap. Je to zbytek lasky, soucit. Je to nadeje, ze se to zlepsi, protoze to jeste neni tak zle a nekdy je to s nim fajn. Nepreju ti ani nikomu, aby ses dostala do takoveto situace. Ale ver, ze reseni se hleda velmi tezce, zvlast pokud ma chlap obcas svetlejsi obdobi, kdy je to s nim celkem prima. Teda dokud do toho zase nespadne.\nRe: Re: Re: Jeste jednou od zeny po 20 letech manzelstvi\nKájino, vím, že jsi to vůbec nemyslela zle:)))\nKaždý máme tu naší laťku tolerance nastavenou jinak vysoko...a nic na světě není černobílé.\nPřeju ti, abys byla šťastná!\nRe: Re: Re: Re: Jeste jednou od zeny po 20 letech manzelstvi\nI já ti Kajino přeji jen samé štěstí. A chápu, že ne každý chlap se chová správně a čestně. Ale reagovala jsem na úvodní článek a na rady, jak si podvodem pořídit dítě. Předpokládám, že pokud žena ví, že má doma alkoholika, který vše prochlastá a nebo prohraje na automatech, nebude si s ním chtít pořizovat další dítě, jelikož je jasné, že by je asi horko těžko uživili. Mě jde o něco jiného. Pokud si chce žena pořídit s mužem další dítě, tak předpokládám, že spolu asi vychází dobře a nejsou zrovna v rozvodovém řízení. A v takovém případě by měla platit vzájemná dohoda a ne že si nechám na tajňačku ušmudlat dítě a chlape, starej se.\nPřeji všem krásný den, zdravé dětičky a šťastné (aspoň trochu) manželství\nAhoj,byla jsem v podobné situaci jako ty,manžel netoužil po žádném dítěti,chtěl si užívat života bez děti.Narodil se nám neplánovaně syn,ze začátku o něj nejevil zájem,nyní má syn 18 let a je s mým manželem jak siamské dvojče.Bez sebe ani ránu.Před léty jsem chtěla druhé dítě,to bylo striktně opět zamítnuto a čas plynul a nyní synovi je 18 let a já budu v říjnu rodit své druhé dítě. A co na to manžel? No, 2-3 měsíce to těžce snášel,dokonce jej nechtěl,dokud nešel se mnou na ultrazvuk.Teď už se připravuje rodit se mnou.Takže rada? Čas vše vyřeší , oni ti naši chlapi musí trochu vyzrát,jsou to přece pořád naše malé , občas trucovité děti.\nPřidám zkušenost. Před lety měl kamarád vztah, nebyli manželé, děti nechtěl, bo už jedno měl a necítil se na další. Parnerka si přesto určitým způsobem (vynechání antikoncepce) dítě pořídila. Výsledek: Kamarád ze vztahu odešel, neboť se cítil naprosto podveden a zneužit. Na dítě platí, ale nestýká se s nimi. Lze ho za to odsoudit?\nMyslím si, že podvod není řešení, že je třeba argumentovat, přesvědčovat a dosáhnout dohody.\nZírám, jaké "osvědčené" metody z lidí padají:-)))\nPro mne je nejdůležitější vědět, KOHO si to vlastně beru! Mluvím z vlastní zkušenosti - než jsme se s manželem vzali, měli jsme docela jasno v tom, kdo, kdy a kolik dětí chceme, udělali kompromisy dopředu, abychom pak jednou nebyli nemile překvapení! Shodli jsme se, že po VŠ nejprve slušná práce, vlastní byt, zajistit se a pak dítě. A za nějaký ten rok další.\nJe mi jasné, že názory lidí se mění, ale od toho sjou ti dva partneři, aby se dohodli!\nNikdy bych si nedovolila rozhodovat v tak závažné věci pouze sama za sebe. Připadala bych si trapně, že podvádím a nevážila si sama sebe!\nTakže dámy, nebuďte slepice!\nNo, to ja ziram taky :-))\nA navic mi dost pobavilo prirovnani, ze je to podvod, jako kdyby manzel privedl bez vedomi manzelky psa..\ntohle je precem mnohem horsi.. dite je zavazek na cely zivot ase vsim vsudy.\nTajna metoda asi fakt neexistuje, ale mam kamaradku, ktera se potykala se stejnym problemem.\nAz po x letech, kdyz se jeji seste narodilo mimco a jeji dcerka denne doma skemrala : "tatinku, ja chci take miminko.." tatinek se proste nechal slzickama dcerky obmnekcit.\nJinak neplatilo nic..\nTeda, "vědět KOHO si beru..."\nVe svatební den si všichni myslíme, že svého milého známe skrz naskrz, věříme mu téměř víc než sobě...ale mnoho žen by tě přesvědčilo, že jejich představy byly falešné, že jejich muž se přestal snažit...když ptáčka lapají, pěkně mu zpívají, atd.\nJestliže Tobě se manželství povedlo, a partner zůstal takový jako před svatbou, tak Ti gratuluji, ale neznamená to, že se můžeš dívat přes prsty na ty, které se v partnerovi zmýlily, nebo jejichž muž se časem změnil. Sytý hladovému nevěří a takovéty rady, že každá může z nešťastného manželství utéct, jsou často naprostým výsměchem a nepochopením konkrétní nešťastné situace. Někdy by totiž mohla žena utéct s dětmi leda tak na ulici... a vlastně by tak přišla i o děti. Takže to je lepší radši mlčet, než se "podivovat".\nK ústřednímu tématu:\nManžel sestry nechtěl vůbec dítě, i když měl přes 40, tak se cítil ještě mladý, že je času dost a takové řeči... Sestra mu řekla, že ona dítě chce, a přestává brát antikoncepci. Reagoval na to, že s ní přestal spát. Na to reagovala tím, že se brali kvůli tomu, aby založili rodinu, a jestli on změnil názor, tak jejich manželství nemá cenu, ... takže se její muž zřídka snažil, a nic. Lékař jim řekl, že on nemůže mít děti, (nemohl mít děti i v prvním manželství, jenže to sestře "opomenul" říct) , a že umělé oplodnění možné je, ale nepravděpodobné, ať si rovnou zažádají o adopci. Na to manžel řekl, že jeho spermiogram zpraví užívání vitaminu E a selenu..a nic nedělal. Ségra se naštvala a dala mu nůž na krk. Umělé oplodnění se povedlo hned napoprvé, s čímž švagr vůbec enpočítal, a ještě si stěžoval, že se mu nenarodila dcera, ale syn. Rok poté se jim zcela přirozeným způsobem podařilo otěhotnět, a švagr se těší, o malého se strašně hezky stará, protože sestra je na rizikovém, a je blažený, že budou mít holčičku.\nRe: Re: Zírám:-)))\nTo je kouzelný příběh. Bohužel ne každá taková pohádka končí dobře.\nRe: Re: Re: Zírám:-)))\nTo je pravda, a každý život je jiný.\nTakže - řídit se vlastní hlavou a vlastní intuicí, a vlastním svědomím, dát méně na rady okolí.\nKatka, kluci 2 a 4 roky\nRe: Re: Re: Re: Zírám:-)))\npřelouskla jsem většinu článků. Shodnu se s většinou, že vynechání antikoncepce je skutečně podvod. A taky to, že nejlepším řešením je metoda kapající vody. A jen poznámka k příspěvkům "Dvě děti" - kluci jsou od sebe přesně dva roky (první vymodlený, druhý příjemné překvapení) a hrají si spolu a bez sebe jsou nešťastný, i když se samozřejmě občas slušně servou.\nCo se mého názoru týče, trochu se mi na autorce nepozdává to "odložení" dítěte k babičkám, hlídačkám, což není příliš typické. Možná manžel vidí, že ostatní maminky v okolí, v příbuzenstvu jsou s dětmi doma 3 let a mezitím se jim třeba narodí další dítě a ne že to autorčino mateřství táhnou ještě další lidi. Takže představa mít další dítě na rok a pak zpátky do práce.. :-/ Jestli to bylo tak nutné z finančních důvodů, no tak po tom, by na druhé dítě sand ani neměla vůbec přijít řeč. Není mi ani jasné, proč autorka tolik stojí o druhé dítě kromě té poznámky o procházkách s kamarádkami. Mám ale pocit z autorčiny otázky a také poznámky o tom, že už během těhotenství se rozhodla být "krkavčí" matkou, že ona si vždycky dělá všechno po svém bez ohledu, jak se ostatní okolí cítí a co chtějí.. :-/ Vždyť tam i je zmínka o plačtivých scénách, při odchodech do práce! Ale ona se prostě už tenkrát rozhodla, že po roce půjde zpátky do práce a tak to prostě bude a basta. No a to samé se teď děje, když manžel nechce druhé.\nNo, musím říct, že tahle diskuse mi rozhodně pomohla připomenout si, jak je můj manžel vlastně úžasnej, i když občas mrmlám a nadávám na jeho nedostatky, tak v těch hlavních věcech - jako je třeba i důvěra a to že věci rozhodujeme rovnoprávně spolu - je na něj spoleh.\nMimochodem, s dětma jsem doma a to moc ráda. Občas bych se sice s chutí vydala ráno do práce a v příjemném kolektivu spolupracovníků řešila pracovní záležitosti místo nekonečného úklidu, vaření, převlíkání a dohlížení, co kdo provádí, ale uvědomuju si, že tohle jsou vzácný roky, který trávím se svými dětmi. Jo, a téma třetí dítě je u nás stále ještě otevřené.\nRe: Re: Re: Re: Re: Zírám:-)))\ntak opět zde připomínám, že jsem musela do práce proto, abychom dostali hypotéku (posuzované dva příjmy. ani omylem se mi nechtělo.\nopět zde odpovídám, že do práce jsem šla z důvodu dvojího posuzovaného platu na hypotéku. A navíc to byl návrh ze starny manžela, žádná moje ambicióznost. A já po logické úvaze musela uznat, že jinak se asi k většímu bydlení (a tím i k možnosti mít druhé dítko) nedostaneme.\nDruhé dítě chci proto, že chci dvě děti, prostě to tak cítím. Ne kvůli procházkám s kamarádkami. Navíc nechci, aby Anetka byla jedináček.\nTakže zmiňované "odložení" dítěte byla nutnost a já ji podstoupila jen nerada a pořád se to snažím Anetce nějak vynahrazovat (výlety, dovolené, plavání...)S druhým dítětem chci zůstat doma 3 roky...\nRe: Re: Re: Re: Re: Re: Zírám:-)))\nPavlo, já myslim, že nemáš zapotřebí se tady takhle obhajovat.\nPřeju ať se s manželem nakonec nějak shodnete.\nPo VŠ nejprve slušnou práci... jenže pak vlastní bydlení, přece ne jenom maličký byt, ... taky jsme ještě nebyli u moře,... dům není dovybavený,... je potřeba nové auto, toto bylo sice fajn pro dva, ale kočárek by se nevešel,...\nProč jenom nemůžeme otěhotnět?... Všichni kamarádi kolem už mají skoro školáky a my chodíme po doktorech...\nTak nějak to bývá. Jistěže musíte bydlet a nemít moc velké dluhy, ale nepřehánějte to s plánováním.\nK původnímu článku - třeba chce manžel nějakou jistotu, že jeho žena to druhé chce opravdu, možná už zpohodlněl a nebo se těší na to, až bude rodina fungovat normálně a ne se točit jen kolem miminka. Je potřeba ho přesvědčit a to nejde moc rychle. Záleží na situaci rodiny.\nMy budeme třetí adoptovat. Ale až na to budeme mít. Teď bychom si nepořídili ani vlastní. A je fakt, že kdyby záleželo na mně, brala bych mrně hned, a opravdu nevím, jak bychom se uživili. Manžel používá víc rozum než cit a brzdí to. A je to tak dobře. Někdo musí mít rozum :-)\nNo taky zírám,opravdu musí mít někdo rozum,ženský vy jste vážně slepice,vysadíte antikoncepci a pořídíte si dítě bez vědomí partnera, to je teda PODVOD:-(((\nBěžte raději studovat nebo si najděte nějaký koníček, abyste konečně některé přestaly uvažovat jako nějaké feny. Jen ležet a rodit děcka zrovna nepovažuji za rozumné v dnešní době...\nMuz k debate\nZdravim vsechny zeny!\nJe to teda sila, co tady resite. Necet jsem vse, to bych u toho stravil 3 dny, ale podstatne: otehotnet bez vedomi-podvod? ANO!! Jak k tomu k sakru prijdeme, kdyz na ty Vase "metody" nemame sebemensi kontrolu? Mame s partnerkou 7mes. dcerku, dava nam hodne zabrat, a to je taky mozna duvod, proc alespon ja zatim vubec nepremyslim o druhem. A kdyby prece jen prislo na vaznou otazku mit druhe, tak je to vzdy o dvou lidech, aby se dohodli. A kdyz ne, tak NE!\nChvala bohu, ze aspon k necemu jsme Vam dobri. Kdyby slo sperma vyrobit, vykopete nas vsechny a obklopite se houfem deti..:)\nAle jinak nic proti. Ja Vas i presto obdivuju a neprestavam se divit, co vsechno vydrzite. A nemyslim jen porod samotny.\nnevím kolik je Ti let, ale určitě nebudeš mladá věčně. A jednou až Ti bude třeba k 50ce, budeš mít spoustu vysokých škol a dobrý pocit, že neuvažuješ jako fena, Ti možná přijde líto, že Tvé okolí se raduje ze svých dětí a jejich ratolestí, zatímco Tys to tak nějak nestihla a už ani nestihneš. Na všechno je v životě čas, včetně toho studia ( k stáru se sice studuje hůř, ale jde to) jenom na ty děti nám příroda vymezuje poměrně krátké období, takže tato diskuze je vcelku namístě.\nPřed svatbou jsme si s budoucím manželem plánovali děti - 2 možná tři. Pak přišli problémy (neotěhotnění a spontánní potraty)a teď se nám v únoru narodil kluk. Kluk jako buk. Je to náš zázrak a naše velká zodpovědnost. Nechtějte zázrak podvodem a nechtějte zodpovědnost přesvědčováním. Berte dítě když přijde a těšte se na něj a pokud manžel další nechce, radujte se z toho človíčka, za kterého již zodpovědnost máte. A neodpustím si tu stále povídanou větu: Až když člověk nejmíň chce, pak se mu dostane toho, po čem tak toužil.\nLidi mějte se báječně a užívejme si dětí, které máme a netrapme se tím, co bychom sice chtěli, ale teď to není.\nPS: Díky, že se do diskuse zapojují i chlapi.\nHm, a pak první auto, první dovolená v Jugoslávii:-)\nKdyž jsme se s manželem vzali, chtěla jsem mít původně 2-3 děti a můj muž byl stejného názoru. Přešlo několik let, narodila se nám úžasná dcerka, ale moje chuť do dalších dětí opadla. Jsem z mateřství vyčerpaná, svůj život jsem odsunula na "vedlejší kolej", mé koníčky a přátele také a ikdyž malé bude už rok a je moc hodná, šikovná dobře prospívá a v noci už půl roku spí až do rána, další dítě bych asi psychicky ani fyzicky nezvládla. Zjistila jsem teprve na vlastní kůži, že na vícečetné mateřství prostě nemám předpoklady. Stejné pocity může mít manžel. Tenhle pocit se prý mění za několik let, tak vyčkejte.\nPokud jsou v tom jen finance, i tomu rozumím.Po výpadku mého příjmu a splácení dluhů i hypotéky jsme se dostali i do finančních potíží i my. Razím teorii, že raději dám jednomu dítěti všechno, nežli více dětem málo či skoro nic.\nProto Vám radím, chcete-li opravdu další dítě, rozmyslete si všechny klady i zápory tohoto rozhodnutí. Sdělte je manželovi a pokud bude stále proti, může mít jen zodpovědnější přístup k životu než Vy. A tak vyčkejte na zlepšení situace a pak diskuzi zopakujte. Pokud to opravdu chcete, udělejte pro zlepšení Vaší situace něco také sama.\nMám dvě děti z 1.manželství, s druhým manželem jsem 12 let. Před časem začaly tikat moje biolog. hodiny a já zatoužila po dítěti i s mým druhým manželem. V té době bylo jemu 45 let, mně 35. On dítě už nechtěl, že je už starý apod. Nenaléhala jsem a pomalu se loučila s představou třetího dítěte. Přeci jenom těch "proti" bylo víc než "pro" - věkový rozdíl nevlastních sourozenců, ztráta zaměstnání, pět lidí na jeden příjem apod. Jelikož nepoužíváme antikoncepci, osud vše vyřešil za nás. Pouze jednou jsme si "nedali pozor" a bylo "vymalováno". Dítě bylo na cestě. První reakce manžela byla taková, že nás neuživí a dokdy je možný potrat. Kdybychom spolu už nějaké děti měli, tak bych možná potrat podstoupila, ale v našem případě mi to přišlo zkrátka nemožné něco takového udělat. Celé těhotenství jsme se o dítěti nebavili, celou výbavičku jsem si pořídila sama, ani jednou si bříško neposlechl. Byla jsem psychicky na dně. Dcera se narodila v lednu 2004 a můžu říct, že manžel je z holčičky unešený a nedal by ji za nic. Je z něj ten nejlepší táta. Myslím, že dítě by mělo mít sourozence a pokud ho nepřesvědčíte vy sama, dejte mu přečíst odbornou literaturu o významu sourozence. Dítě si vytvoří sociální vazby, bude si mít s kým hrát apod. Pokud nezabere ani to, zkuste pomyslet na to, až budete jednou staří a nemohoucí, že se o vás nebude mít kdo starat. Já sama jsem jedináček a pečovala jsem sama o nemocnou mamču 3,5 roku. Bylo to velmi vyčerpávající a sourozenec by se mi býval hodil. Navíc mi vždy chyběl i jako dítěti, záviděla jsem dětem, které měly sourozence. A dnes: nemám rodiče, nemám sourozence. Nemám nikoho z původní rodiny a je mi to líto. Nikdy nebudu něčí teta, nikdy si nepochovám neteř či synovce ... Myslím, že by manžel neměl uvažovat jenom tak, že jemu stačí jedno dítě. Měl by také koukat na zájmy toho svého dítěte. Jistě, je to s dětmi velká zodpovědnost, spousta práce a starotí, ale jednou se mu to všechno sečte a zúročí. A pokud nezabere ani tohle zamyšlení, pak prostě zkuste vysadit antikoncepci ... jistě, není to fér vůči němu, ale věřte, že to nakonec bude on, kdo bude pyšně jezdit s kočárkem, čekat na první krůčky, slova ... ale to jsme na začátku mého příběhu ... tak hodně štěstí!\npokud dojdete až sem\nchci Vás podpořit, ať už vyřešíte Váš problém jakkoliv. Člověk se v diskusi o Vašem článku dozví nejrůznější věci. Nesouhlasím s tím, že finanční situace je rozhodující pro rozhodnutí mít pouze jedno dítě.Že je to tzv. zodpovědné. A nemyslím si, že ty ženy, které chtějí mít děti a jsou ochotné v zoufalství přistoupit na nějaké krajní, možná pro někoho neetické chování,jsou slepice.\nJá sama mám jedno dítě tzv. neplánovaně z manželovy strany a druhé plánovaně. Ovšem rozhodně jsem nepředstírala selhání antikoncepce. To by mi přišlo trapné před manželem i před okolím. Manžel děti miluje a já jsem jen uspíšila to, co by stejně přišlo.\nJen vy sama musíte odhadnout, jak se Váš muž zachová, až tady to druhé maličké, které mu Vy eventuálně pomůžete zplodit, bude.\nja jsem manzela pemlouvala pul roku, nez jsem ho ke druhemu diteti premluvila. ale moc jsem na nej netlacila. je ten typ, kteremu, kdyz neco prikazete, tak se zasekne a neudela nic.\ntu vec s antikoncepci, taky bych rekla podvod, bych nikdy neudelala, zit s tim, ze jsem ho obalamutila, bych nedikazala.\nnakonec jsem ho presvedcila dost originalni metodou: v lete jsme byli na dovolene na morave. pri jedne navsteve sklipku( tu starsi hlidala babi s dedou, se kterymi na dovci jezdime), jsem manzela primerene opila (aby si to pamatoval), utrousila nejakou tu slzu a premlouvala, vysvetlovala atd... .\nsvete div se, on souhlasil, i kdyz jeste odpoledne byl proti (zatim bydlime v najemnim 1+1, ale uz jen asi mesic). pry, ze netusil, ze to pro mne tolik znamena, a kdyz je to tak, ze tedy souhlasi.\npak nasledovalo 6 mesicu cekani na //. minule pondeli se nam narodila krasna dcera. a manzel? ani mu nevadi, ze to neni kluk.\nJak přesvědčit manžela k dalšímu dítěti? Netuším, neznám ho, u nás je problém opačný :-) Ale chápu důvody mé manželky a samozřejmě netlačím. Jednou to přijde. Prozatím máme 2,5letého syna a ten nám dává zabrat oběma :-) Spíše se vyjádřím k některým komentářům. Slepice neposlouchej! Jednou podvedeš a minimálně ty to budeš vědět navždy a bude tě to trápit. Navíc je to opravdu podvod srovnatelný třeba i s nevěrou (pro vztah). Kdybych se to dozvěděl já, už bych ti nikdy v ničem nevěřil a to ani to že je to moje (statistika 3/10 dětí má jiného otce než je manžel, takže slepic je u nás povíc)... tzn. rozchod/rozvod/soudy/hnus. Tohle bych fakt zažít nechtěl. Takže ti přeji ať manžela přesvědčíš standardním způsobem :-)\njak jsem to tu pročítala, tak jiní zde už skoro všechno řekli. Až na jedno, když mě bylo 20let a moje kamarádka (35let, 2 děti)mi při debatě o dětech řekla jednu věc - prý "měj alespoň dvět děti" - pro spoustu důvodů (co už zde byly řečeny) ale taky pro to, že kdyby ti to jedno umřelo, budeš mít alespoň jedno." koukala jsem na ni, jako co mi to říká, to je blbost měřit to takhle. Ale jak léta běžely, tak mi okolní život potvrzuje, to co řekla - mmch dělala na chirurgii.\njinak, - druhé mimčo jsme musela taky ukecávat - ne že by ho něchtěl, ale nevěděl jeslti je ten pravý čas - neměli jsme bydlení, chystali se stavět - no a teď prcka miluje, naopak bych řekla že druhým dítětem dozrál a víc se klukům věnuje.\nA pak znám taky spoustu známých kteří řešili nejdříve bydlení, kariéru, peníze a pak teprve děti - teď mají co chtěli, ale děti ne - zkoušejí všechno i umělé oplodnění a nic.\nManžel zřejmě ví proč\nMám za to, že Váš manžel moc dobře ví, proč nechce druhé, zřejmě nejste moc dobrá matka, o čemž svědčí i to, že dokážete opustit roční dítě a šoupnout ho na "výchovu" někomu jinému... Já jsem při mateřské vystudovala vysokou, ale nikdy jsem nic nedělala na úkor dětí... A jít do práce, když dítě pláče a vztahuje k vám ručičky?... Jedno dítě jsem kojila 3 roky a 5 měsíců, druhé 2 roky a 8 měsíců, vy jste zřejmě ani nekojila, vidina peněz pro vás byla silnější. Raději bych byla chudá, než bych opustila dítě v tom nejkrásnějším období... Prostě a jednodušše - chcete jen dítě do počtu - jen proto, že ho bude mít i sestra a kamarádka, je to nefér kvůli tomu nenarozenému děťátku... Nebojte se, on se Vám ten nezájem o první dítě vymstí, nikdy k Vám nebude mít dcerka důvěru, nikdy se Vám nebude svěřovat s prvními láskami... V jejím srdci se zaregistruje strach, strach, který jste ji tam vlila, když jste ji opouštěla. Mohla jste být s ní na MD přece do tří let, a pak jít vydělávat na větší byt. Vždyť teď ten čas chcete trávit s druhým dítětem. Moje známá také bydlela s manželem a dcerkou v garsonce, ale oba se dceři věnovali maximálně, a ona je také zbožňuje, časem se jim podařila výměna malého bytu za velký s malým doplatkem... Trvalo měsíce, než si dcerka /3 roky/ v novém bytě zvykla, stále plakala, že chce domů /do jejich starého bytu/... Osobně bych také brala bydlení v malém krcálku s milovanými osobami, než "výchova" u příbuzných s vidinou nové vily... Zamyslete se tedy nad sebou... Manžel prostě ví, že nejste dobrá matka, tak ho nevydírejte, a važte si ho, že Vás ještě neopustil..\nKatka, 2 kluci (2 a 4 roky)\nRe: Manžel zřejmě ví proč\nRose, mluvíte mi z duše - i jsem to tu včera večer napsala. Já měla staršího na konci třeťáku, druhého na konci páťáku, státnice půl roku po porodu.. no takovej záhul jsem nezažila! :-) Podotýkám, že to ale tak bylo naplánované (studovat jsem začal až několik let po maturitě, nyní je mi 30). Ale kromě extrémních případů (např. na matce stojí zodpovědnost za celou firmu nebo by fakt rodina neměla co do úst), tak matka, která předá roční dítě do péče jiných, je podle mě krkavčí. Tyhle první roky jsou pro osobnost dítě rozhodující a nedokážu si představit, co by mohlo být tak důležité, abych se o to nechala připravit.\nProboha, co to je za příšerný kecy. To je snad nějaká příslušnice Mormonské církve, nebo nějaká zhrzená důchodkyně. Takhle to samozřejmě v životě nechodí, krásný vztah k mamince přeci může mít i dítě pracující matky, já byla taky částečně v dětství hlídaná babičkou a dědou a můj vztah k mamince to rozhodně nenarušilo, jen mám asi od té doby dobrý vztah ke starým lidem a větší sociální cítění s důchodci. abcd\nRe: Re: Manžel zřejmě ví proč\nA myslíte v dětství např. předškolní věk anebo skutečně od jednoho roku?\nUznávám, že žena může říct po roce: "vracím se do práce, nebaví jen starat se o mimino", ale pak nevím, proč ta prahne po dalším miminku.\nRe: Re: Re: Manžel zřejmě ví proč\nCo třeba takhle: moc nemusí malé děti, ale skvěle si s nimi rozumí, jakmile trošku povyrostou? Proč by neměla chtít další???\nRe: Re: Re: Re: Manžel zřejmě ví proč\n"nemusí malé děti" - to je namístě snad u tety na hlídání, ne?\nVy nemilujete své děti od prvního momentu? Já tedy ano. Spíš si dokážu představit, že budou nesnesitelný v pubertě než jako novorozenci :-)\nRe: Re: Re: Re: Re: Manžel zřejmě ví proč\nKatko, pro mě jsou mnohem snesitelnější puberťáci než batolata. Vzhledem k věku svých dětí to už opravdu říct můžu :-)))\nKatko, nezlob se na mne...\nALE ja sve syny sice miluju od prvniho momentu nade vse, ale mit NEKOHO na hlidani, jdu klidne po roce MD do prace..\nJa jsem proste holt ta matka, ktere vyhovuji odrostlejsi deti. Vyborne si treba rozumim s dvanactiletym synovcem... S triletym synem uz je to take lepsi, je hodne zvidavy.. ale obcas mne proste "obtezuje" plac miminka, kdy nevim co mu je...\ndocela bych brala, kdyby si kazda mohla vybrat kolikalete dite porodi.. Ja bych brala treba i to trilete.. anebo i dvoulete, i to vam uz rekne co ho boli.\nDeti mam dve, ale ke kojencum jsem nikdy netihla a tihnout proste nebudu\n¨Kazda jsme jina..\nto je podle tebe super matka jen ta která je se svým dítětem doma 3 roky? Já spíš myslím, že pokud se mu máma věnuje jak může ale zároveň dělá to co ji baví, tak je máma spokojenější a projeví se to i na dítěti. Já byla doma 2 roky a začalo mi to lézt na mozek - bavilo mě hrát si, procházet se, uklízet, ale všeho s mírou a tak sjem začala podnikat. A teď mám druhé mimčo, snažím se pracovat bu%d že mi malýho pohlídá babička na pár hodin, nebo večer a jde to a nemyslím si, že kluci strádají. Tak proč zrovna krkavčí matka?\nTaky mám známou - je právnička a vydělává mnohem víc než její manžel, takže v 1,5roce jejího dítěte si to vymněnili, ona chodí do práce a manžel je s malou doma a není to o tom , že by byla krkavčí.\nKatko, jestli vám to doma vyhovuje, chápu, že nerozumíte tomu, že ženská může zároveň chtít miminko a zároveň se chce brzy vrátit do práce. Myslím si, že tohle je něco, kde se příznivkyně dlouhé výhradně mateřské péče a matky, které jdou do práce dříve než je státem přiznaná mateřská, vždycky srazí. Sama za sebe mohu říci, že pro mě je čas strávený s dítětem moc hezký, jsem s ním moc ráda, ale spokojenější jsem, když mohu i pracovat. Taky připouštím, že by mi bylo líto zahodit 15 let praxe, protože ty by po třech letech doma byly naprosto v prachu. Vy sama v diskusi říkáte, jak nekonečné vám připadá uklízení a vaření, tyto činnosti já jsem ze svého denního rozvrhu takřka eliminovala, a snažím se ten ušetřený čas věnovat synkovi. Podle mě nic není černé ani bílé, každý přístup má svoje plus a mínus, a nikdo nedokáže dopředu odhadnout, jaký vztah bude mít se svými dětmi v dospivávní a dospělosti, a jak hodně tento vztah ovlivní odkdy maminka chodila do práce.\nMě dal mamka do jeslí v roce (nějak to prostě jinak nešlo, ale taky byla jiná doba - je mi 30), na mně to následky rozhodně nezanechalo. Spíš mám pocit, že to doteď mrzí jí.\nto je úplná pravda, jenom se mě jenom mnohem více dotkla smrt mých prarodičů, ale celkově mám určitě skvělý vztah ke starým lidem!\nFuj, to je ale vzkaz plný záště. Skoro bych řekla, že máte sama nějaký velký mindrák. Mě moje maminka "odložila" do jeslí v šesti měsících. Tudíž logicky nekojila. Babičky jsme neměly a tatínek tak nějak zapomněl, že má dceru. Někdo nás živit musel. Taky jsem plakala a vztahovala ručičky a lepší matka by asi zůstala se mnou pod mostem a tam by počkala až spokojeně umřeme hlady, ale má krkavčí matka šla do práce. Miluju svou maminku stejně jako svou dceru, kterou jsem plačící odložila do jeslí ve 2,5 letech. Pokud mě za to bude "nenávidět" stejně jako já svou maminku, budu nejšťastnější žena pod sluncem.\nK tomu se připojuji, moje maminka šla do práce, když mi bylo šest měsíců, hlídali mě (a tudíž samozřejmě i vychovávali) moji prarodiče a na svém vztahu s mámou nevidím žádné kazy. Synek v jeslích taky dvakrát brečel a vztahoval ručičky (bylo mu dva a půl)a přesto si nemyslím, že to nějak pokazilo náš vztah. Myslím si, že pokud rodiče (ne jenom maminka, máme snad i tatínky) najdou rozumný kompromis mezi prací a rodinným životem, a pokud jsou oba jakž takž spokojeni (ideálně velmi spokojeni) s tím, jak se jim to daří, odráží se to na vztahu k dítěti a rodinném životu všeobecně. Jsou maminky, které jsou absolutně spokojené, pokud jsou tři čtyři roky doma a věnují se dítěti/dětem, a pak jsou maminky, které k tomu, aby byly v pohodě, potřebují i práci. Anebo jdou do práce proto, že prostě potřebují peníze. Zaručený recept na to, jak mít šťastné a spokojené dítě podle mě neexistuje, pro některé třeba bude rozhodující, že ho maminka kojila čtyři roky a celou tu dobu s ním byla doma, pro jiné to bude to, že maminka sice chodila do práce, ale když měla volno, dokázala se mu věnovat přesně tak, jak dítěti vyhovuje atd. No a pak samozřejmě každý dělá chyby. Já upřímně za sebe mohu říci, že nevidím velký rozdíl v množství času, které věnuji dítěti, když jsem byla doma a teď, když jsem v práci, protože když jsem byla doma dělala jsem spoustu věcí, které teď prostě nedělám (např. denodenní vaření, úklid bordelu, který nevzniká, když nejsme doma).\nvždy, když čtu na Rodině příspěvky podobné tomu Vašemu, tak jen žasnu nad tím kolik zloby a nenávisti v sobě mají někteří lidé. Přeji Vám, aby se Vaše osobní problémy (jen tak si dokáži vysvětlit, že můžete na někoho takovýmto podlým a nedůstojným způsobem útočit) brzy vyřešily.\nAch jo, to je zase úroveň příspěvků...\nNejdřív rady o tom, jak "šikovně" podvést manžela, teď pro změnu hláška typu "nejsi dobá matka, zamysli se nad sebou..".\nPředpokládám, že autorku vůbec neznáš a nevíš nic o tom, jak se dítěti věnuje ve volném čase, kolik času vlastně v práci trávila a tráví, jak své dítě vychovává a zda se cítí šťastné nebo ne.\nPřesto máš zcela jasno v tom, že autorka "není dobrá matka". Ach jo.\nMilá Rose, jsi úplně mimo, v dnešní době je úplně normální že díte se v 1 roku dá hlídat chůvě a matka jde do práce, já si nedovedu představit že bych to udělala jinak. Vždyť manžel by neměl šanci nás uživit. Asi máš dostatečně naspořeno, nebo jsi dítě prominentních rodičů, co tě podporovali po dobu rodičáku.Bohužel takové štěstí nemám, tudíž člověk musí do práce v roce dítěte, a nemyslím si, že by to díte nějak ohrožovalo, naopak aspoň nebude rozmazlené a závislé na matce.Takový trapný kecy o krkavčích matkách jsi nech, nejsme včerejší\nTak manžel by nemal šancu uživiť Vás - a to máte ešte len jedno dieťa a ste bez hypotéky. A s dvomi deťmi, na materskej a hypotékou na krku - to už bude mať šancu uživiť Vás? Rozmýšľate Pavlína občas nad tým čo napíšete?\nJano,to bylo pro mně? No jedno dítě a hypotéku mám,do práce chodím, rodičák dávám chůvě a o druhém dítěti neuvažuji na hodně dlouho nebo spíš vůbec,byla by to finanční katastrofa.A já myslím hlavou..\nA kde jsi nechala srdce? Hlava nemůže rozhodovat v otázkách citu..\nMám za to, že jsi Rose nebetyčná kráva. Co to proboha ty matko pluku meleš? Chtěla bych vidět tvého manžela a děti jestli tě opravdu tak milují? nebo si to jen namlouváš? Takového demagoga, který je navíc odporný a zlý jsem už dlouho neviděla. Člověku až zrak přechází z těch tvejch keců....\nV naprostem soku, se musim pridat k ostatnim. Kdo jste, ze si podle nekolika radku dokazet o nekom udelat obrazek, ze neni dobra matka? To jste opravdu tak detailne prokoukla zivotni situaci teto rodiny, ze si ted dovolujete tu pani odsoudit?\nJe mi zcela jasne, ze takoveho samolibeho sobce jako jste vy nebude zajimat nazor nekoho jineho, ale stejne tak jako vy jste si vytvorila nazor o teto pani, tak jsem si ja vytvorila nazor o Vas.\nJste naprosto netolerantni a sobecka, zapskla, zla zenska, ktera je presvedcena, ze jen jeji metoda a pristup je ten pravy. Ja bych zase nikdy a to myslim doslova nekojila dite do 3 let, je to nechutne a rozhodne silne nevychovne a na detech se to muze pekelne odrazit. Urcite bych se jako dospela zena nebezela sverit matce, ktera vidi jako jediny spravny nazor ten svuj a jejiz ocumlanou bradavku mam stale jeste pred ocima. Tento zpusob rozmazlovani deti je nevede k samostatnosti a nepripravuje na budouci zivot.\nJenze, normalni a tolerantni bytost si proste rekne, at si to kazdy dela jak chce, lidi si (ve vetsine pripadu), porizuji deti, protoze je chteji a pak je cely svuj zivot miluji a udelaji pro ne to nejlepsi, ikdyz to vzdy nemusi byt v souladu s nazory vetsiny. Kojte je treba jeste v 15ti letech - to se Vam sice asi podekuji a az je jednou odstavite tak je zavrou do ustavu, ale kojte je jak chcete.\nJen Vas prosim neodsuzujte lidi, ktere ani neznate a zkuste se zamyslet, jestli jste opravdu normalni a jestli spis ve Vasi rodine neni nejaky problem, protoze s nekym jako jste vy, normalni clovek nevydrzi.\nPreji Vam hodne zdaru v objevovani sama sebe, zrejme ho budete potrebovat.\n"Jen Vas prosim neodsuzujte lidi, ktere ani neznate a zkuste se zamyslet,..."\nzamyslete se prosím nad svými vlastními řádky..\nNemal som cas to precitat podrobne vsetko, ale k tomu ci to podvod je alebo nie, len tolko... je to pekne sproste, to k laske 2 ludi (manzelstvu) nepatri! Manzelstvo je hlavne o DOVERE.\nMy s manzelkou mame deti 3. Tretie sme neplanovali a dost som bol z toho nervozny ako to financne zvladneme. Teraz by som sa na to pozeral, uz inak a keby bolo nahodou stvrte... asi by som sa viac tesil nez sa na to pozeral negativne.\nCo tak pokusit sa zabezpecit to tak, aby sa manzel porozpraval s nejakym otcom co ma deti viac a usmev na tvary ;-) A potom zeny, ktore ich muzi miluju maju nekonecne mnozstvo prehovaracich metod.\nVerim ze sa Vam to podari vyriesit k spokojnosti oboch stran. Drzim palce.\nPavlo, promiň, ale nějak nevím, jestli jsi zkusila alespoň trochu přemýšlet. Copak je všechno takhle černý a bílý? Jak se má tvé okolí vyznat v tom, co chceš? Copak všechno musí být a hned?\nPokud řešíte nové bydlení a začínáte splácet hypotéku, tak bych řekla, že s tvým příjmem se do budoucna nadále počítá. A jak bys sis to představovala dál? Hodit to muže, ať se stará? Přece jste měli nějakou dohodu ... A mít další dítě, protože sestra a kamarádka mají druhé, abyste spolu mohly jezdit s kočárkem? To mi přijde, jak nápad z hlavy 14-leté dívenky.\nTohle celé mi nějak hlava nebere :-(\naby jsi nakonec manžela přesvědčila. Dej mu čas. Počkej až se nastěhujete do nového bytu - který je asi větší a řekni,že už je tu více místa atd.\nNo já měla stejný názor - jen jedno dítě bohatě stačí.\nAle,taky jsem tomu po narození Verunky propadla a tak jsme se letos rozrostli o Terezku. Mateřskou si užívám,lítáme s holčičkama na hřiště,couráme s kamarády - ani si neumím přestavit,že bych šla do práce a holky někam dala.\nI když o tom čas od času kvůli finanční stránce uvažujeme - nakonec vyhrají děti.\nmám stejný zádrhel\njá jsem se po dvou potratech,dvou neúspěšných umělých oplodnění a asi šesti letech snažení o těhotenství vzdala naděje na svoje mimi. Mám o hodně let staršího přítele, který má dvě dospělé děti z prvního manželství a tak ani moc dítě nepostrádal. Přesto jsem si prosadila adopci. Po dvou letech čekání jsem dostala krásnou holčičku. Měla jsem jí doma asi tři a půl měsíce a naprosto nečekaně, neplánovaně jsem otěhotněla. Teď máme s přítelem jednu holčičku tří letou a druhou devíti měsíční. Já bych si strašně moc přála ještě jedno dítě,vlastní nebo přijaté, ale přítel je zásadně proti tomu. Chápu ho. Rozumím tomu. Moc si ho vážím, protože vím, že málo který chlap v jeho věku by měl trpělivost na malé děti. Ale já to v sobě cítím jinak.\nAsi by byla možnost vysadit antikoncepci a čekat, jestli otěhotním, ale já se svojí povahou bych měla výčitky svědomí. Plno z vás si řekne, že je to nesmysl, ale já mám strach i z toho, že by se mi něco takového mohlo nějak vrátit.\nTak se raduji a těším z našich krásných holčiček a jsem šťastná, že jsou zdravé a že je mám.\nA budu doufat, že pro mě někde ještě jedno mrně je.\nNo, já jsem manželovi dopřála čas... Děti nechtěl vůbec, nikdy a žádné... Po devítiletém vztahu se se mnou raduje z těhotenství, se vším pomáhá, vše spoluprožívá. Přeji Vám šťastné a naplněné manželství i rodičovství, a ve všem se řiďte vlastním srdcem - s ohledem na chlapa, kterého milujete!\nminulý týden jsem potkala moji kámošku,také chtěla druhé dítě, vysadila prášky,nic manželovi neřekla a věděla,že manžel je razantně proti druhému dítěti,nemají věčně peníze,bydlí v pronajatém bytě, a jí jedno dítě nestačí...no a tak se povedlo, manžel přestal z trucu pracovat, odmítá živit ji,to druhé dítě , nechce o dítěti ani slyšet a kámoška se ještě hrozně diví, dobře jí tak, má co chtěla , a hrozí ji to,že zůstane sama , manžel se na ni vykašle a popravdě řečeno,ani bych se mu nedivila...\nKatka H. , 2 kluci\nPřestal z trucu pracovat .... nemám slov, a vy říkáte, že si myslíte, že se kamarádka pak nemá divit, že zůstane s dětmi sama. Ten muž je snad zodpovědný, když má rodinu a z TRUCU nepracuje? Když někdo žije sexuálním životem , tak MUSí počítat s tím, že žádná antikoncepce není stoprocentní, vyjma stoprocentní sexuální abstinence je tu vždy možnost, že otěhotníte. I při používání té nejbezpečnější antikoncepce!\nProč manžel další dítě nechce?\nAsi bych spíš přemýšlela, proč manžel už druhé dítě nechce, když předtím to byl on komu to nejmíň vadilo. A také bych se s ním na to téma snažila navést řeč, : jak si otcovství představoval a jak se současná realita od jeho představ liší > čímž se dá zjistit zda není třeba také z něčeho zklamaný (aniž by vůbec ke slovu zklamání došlo). Možná jen potřebuje delší pauzu. Celé dětství i dospívání mi bylo vštěpováno, že nejlepší je mít děti po dvou letech, že si nejlíp vyhrají a že to tak mají všichni takže to je bez debaty. No ale můj manžel je od svého bratra po šesti a od sestry po dvanácti letech a dobře si rozumí, jeho bratr má vlastní děti také po šesti letech, a já už to, i po jejich zkušenostech beru jako docela pohodlnou variantu. Tedy v tom smyslu že se matka za a)nenadře tolik jako při dětech po dvou letech a za b)s tím související, má mnohem víc času věnovat se oběma svým dětem.\nA nakonec, chtít mít další dítě proto, abych mohla jezdit s kamarádkami s kočárkem do parku, a řešit jak manžela k dítěti přimět, místo toho abych se snažila přijít na to proč manžel trvá na opaku, mi přijde poměrně sobecké.\nTutovka :-) (téměř)\nS úsměvem jsem si přečetla Vaše problémy. U nás jsem to byla já, kdo prosazoval l dítě. Ale poté, co můj syn dorostl do školky, zjistil, že je to strašně fajn mít si s kým hrát, a začal "vyhoudávat", že chce brášku. Nejprve jsem se mu snažila podsouvat, že zvířátko je lepší, ale on si trvá na svém. Musím říct, že mě nalomil - a to , co mě přesvědčilo byl pohled na něho, jak si hraje se sousedovic "mrňouskem". TAkže rada : spolčete se s dcerou proti tatínkovi :-).\ntotálně rozbitá a vymlácená autorka\nto mám z ní dost. to jsou názory...