Káhiře hrozí po vybití prasat ekologické problémy - Deník.cz\nKáhiře hrozí po vybití prasat ekologické problémy\nKáhira - Tím, že nechal Egypt vybít všechna prasata v zemi, vystavil svoji metropoli hrozbě ekologických, zdravotních a sociálních problémů, píše deník International Herald Tribune.\nEgyptští policisté zatýkají sběrače odpadků u Káhiry, kteří si nechtěli nechat zkonfiskovat prasata.Foto: REUTERS\nRozlehlá Káhira se svými 18 miliony obyvatel vyprodukuje každý den okolo 8000 tun odpadu. Pouze 2000 tun však posbírají popelářské firmy. Většinu káhirského odpadu (asi 60 procent) tvoří zbytky jídla. Tyto zbytky konzumovala prasata sběračů odpadu, takzvaných zabbalínů.\nTento systém sběru odpadků se datuje od konce 40. let 20. století. Rodiny chudých zemědělců tehdy přicházely do Káhiry hledat práci. „Není to práce, je to život,“ říká o životě mezi páchnoucími odpadky Isát Náim Gindy, pravnuk jednoho z prvních zabbalínů.\nJde o rodinnou práci – do školy chodí většinou jen nejstarší syn, ostatní chlapci sbírají večer a v noci odpad v ulicích, ženy a dívky jej třídí a zhodnocují. „Když něco uděláte s odpadky, zabijete celou čtvrť, je to jejich život,“ říká koptský kněz Abraham Fahmi.\nZbytky jídel dostávala prasata, kterých chovali sběrači odpadků více než čtvrt milionu. Kvůli zamítavému postoji islámu k prasatům a vepřovému masu byli právě zabbalínové takřka jedinými chovateli prasat v Egyptě.\nVybití všech prasat Egypt nejdříve zdůvodňoval takzvanou prasečí chřipkou, později však uznal, že se pokouší „vyčistit“ prostředí, ve kterém žijí zabbalínové. Pokoušel se o to již dříve, ale soukromé firmy najaté na sběr odpadků jimi byly doslova zavaleny.\nVybíjení prasat, včetně způsobu jeho provádění, bylo opakovaně kritizováno, zejména poté, co reportéři novin Al Masrj Al Jum zdokumentovali nakládání živých prasat bagrem do nákladních vozů a nožem zabíjených selat házených na hromady.\n„Vláda plně nepochopila ekonomické a sociální dopady (svého rozhodnutí),“ říká Syada Greissová, poslankyně a předsedkyně nevládní Asociace na ochranu životního prostředí.\n„Možná má vláda vznosné cíle,“ říká pan Gindy, jehož nezisková organizace provozuje školu pro děti zabbalínů. „Ale způsob, jakým se k problému postavila, není dobrý.“\nV převážně muslimském Egyptě žije na 400 000 zabbalínů. Ti pocházejí většinou z koptské menšiny křesťanské víry.


Zámek Hluboká (německy Frauenberg) leží na návrší nad Vltavou ve městě Hluboká nad Vltavou asi 15 km severně od Českých Budějovic. Je veřejnosti přístupný a patří k turisticky nejatraktivnějším památkám v Česku. V bývalé zámecké jízdárně sídlí Alšova jihočeská galerie, která spravuje sbírku soch a obrazů holandských a vlámských malířů 17. a 18. století.\nNa místě raně gotické tvrze z druhé poloviny 13. století dnes stojí gotický zámek, jejž vybudoval koncem 15. století Vilém z Pernštejna. Majitelem hradu se později stal král Ferdinand I. Habsburský, který jej prodal roku 1562. Tak přešla Hluboká do majetku pánů z Jindřichova Hradce, kteří jej přestavili na renesanční zámek. O století později zakoupil panství Hluboké Jan Adolf I. z rodu Schwarzenberků, zakladatel jihočeské větve rodu, která zde sídlila po téměř tři století. Z iniciativy knížete Adama Františka byl zámek počátkem 18. století přestavěn v barokním slohu podle plánů stavitele P. I. Bayera a jeho následovníka A. E. Martinelliho.\nV roce 1949 se České Budějovice stávají krajským městem, roku 1952 je jejich historické centrum vyhlášeno městskou památkovou rezervací. Po roce 1989 - rozvíjí se kultura a sport, narůstá turistický ruch, daří se modernímu průmyslu (Bosch, Madeta, Budvar aj.). V roce 1991 je založena Jihočeská univerzita. Současným významným projektem je přeměna bývalého vojenského letiště v Plané u Českých Budějovic na letiště pro civilní dopravu (zprovoznění je plánováno na rok 2014).\nHrad Vítkův Hrádek (Vítkův Kámen, Wittinghausen) byl založen v polovině 13. století Vítkem z Krumlova jako správní a obranné středisko nově osídlené oblasti. Svým rozsahem nepatřil k velkým hradním stavbám. Ve 14. století došlo k přestavbě dominantní věže do její dnešní podoby - svými rozměry 14 x 17,5 metrů patří k největším obytným věžím v Čechách. Po vymření krumlovské větve Vítkovců přešel hrad v roce 1302 do vlastnictví rodu Rožmberků. V roce 1394, v době povstání panstva, zde byl krátkou dobu vězněn český král Václav IV. Husitské války podobu hrádku nezměnily. Zásobování hradní posádky vodou bylo řešeno zazděnými hliněnými rourami, které sváděly dešťovou vodu do přízemní sběrné nádrže.


Hledáme architekta pro realizaci návrhu podkroví staršího rodinného domu okres Benešov, obec Pičín. Přízemí domu a část podkroví je již po rekonstrukci. K výstavbě je určeno cca 80 m2, kde by mělo být zahrnuto sociální zařízení, kuchyň a pokoje. Dům je využíván na sezonní rodinné bydlení. Zájem bychom měli jak o architektonickou studii, tak i o částečnou realizaci. Návštěva v objektu je žádoucí.


Test Deníku: jak je uklizený Přerov? - Přerovský deník\nTest Deníku: jak je uklizený Přerov?\nPřerov – Špína a nepořádek na některých místech Přerova doslova bije do očí. Kde je situace nejhorší, a kde by se dokonce dalo jíst z chodníku?\nOkolí Městského domu v Přerově příliš čistotou nezáří | Foto: DENÍK/Petra Poláková-Uvírová\nTest Deníku se zaměřil na dvě části Přerova, na které je nejvíce vidět.\nCentrum města a okolí nádraží, jež by mělo být reprezentativní vstupní branou do města.\nPasáž a okolí „měšťáku" – hrůza!\n„Nijak zvlášť si nepořádku nevšímám, ale špína ve velké pasáži se opravdu nedá přehlédnout," pozastavuje se starší žena nad vzhledem kdysi pečlivě udržované lokality.\nŠpína v pasáži\nPři procházce pasáží v Kratochvílově ulici narazíte na nedopalky cigaret a zašlou špínu na dlažbě, kterou už zřejmě nevydrhne ani ten nejdrsnější kartáč. Vietnamským prodejcům, kterých je tu hned několik, špína evidentně nevadí.\nZábrany, které mají zamezit vjezdu aut do pasáže, si zase oblíbili čtyřnozí miláčci. Že jsou jejich častou zastávkou při venčení, je vidět na první pohled.\n„Problém je v tom, že pasáž nepatří městu, ale soukromníkovi. Město má zájem o její odkoupení, pokud vlastník nabídne rozumnou cenu," vysvětlil jednatel Technických služeb města Přerova Václav Zatloukal. Kdyby k tomu došlo, dočkala by se velká pasáž nejen oprav, ale i pravidelné údržby.\nOstatní ulice v centru v testu Deníku obstály – čistotou září jak Jiráskova, tak Bratrská či Palackého ulice. Jediný papírek nenajdete ani na náměstí T. G. Masaryka v Přerově či na Žerotínově náměstí.\nJiráskova a Wilsonova ulice září čistotou.\nS ohledem na velkou koncentraci asociálů, kteří se scházejí na lavičkách u Přerovanky, je překvapivě i v této části města čisto.\nOkolí Přerovanky je i přes oblíbené srazy lidí docela uklizené.\nSkvrnou na kráse jinak výstavní části Přerova je ale prostor před vchodem do Městského domu z Kratochvílovy ulice.\nNa lavičku, jejíž okolí připomíná noční návraty opilců z plesů, by si sedl jen málokterý odvážlivec. Kromě nepřehlédnutelných pozůstatků alkoholových dýchánků v podobě typických skvrn se můžete u budovy těšit také na zaschlý holubí trus.\nOkolí Městského domu v Přerově příliš čistotou nezáří.\nLidem vadí špína v okolí heren\nUlice v okolí přerovského nádraží nejsou zrovna výkladní skříní, kterou by se mohl Přerov pochlubit.\nNepořádek a nedopalky se povalují především u vchodu do obchodního domu Tesco.\n„Je to katastrofa. Hlavně špína před hernami a kolem nádraží. Nejhorší jsou ty počůrané baráky," nebála se pojmenovat situaci architektka Jana Puchalská, která čekala venku před vchodem.\n„Jen se podívejte, je to hnus," dodala a ukázala kolem sebe. Místem, které denně navštíví stovky lidí, je tedy lepší projít se sklopenou hlavou.\nU přerovského Tesca je lepší nekoukat na zem.\nObdiv návštěvníků dlouhodobě nevzbuzuje ani prostor v okolí nádraží. Vestibul i nástupiště jsou uklizeny, v momentě kdy ale přijíždějící projde východem, čeká ho menší šok. Špinavá zem i zdi budovy už pamatují hodně. Okolí hyzdí cigaretové nedopalky, odpadky jsou naštěstí uklizeny.\n„Kvůli čistotě v okolí nádraží jsme už měli schůzku se zástupci Českých drah. Nám patří parkoviště u nádraží a stojany na kola. Dráhy ale přislíbily, že se na pořádek zaměří," vysvětlil Václav Zatloukal z technických služeb, podle něhož je těžké zajistit čistotu ve všech ulicích ve městě. Část totiž patří kraji, nebo je ve vlastnictví soukromých subjektů.\n„Stejně tak není v našem majetku ani parkoviště u Tesca," řekl. Právě na udržování pořádku v této části města se v minulosti snesla největší vlna kritiky. Lidé si už delší dobu stěžují na to, že místní pobudové močí do nákupních košíků.\nVe frekventovaných ulicích Husova a Čechova je hned několik heren, obchodů a kanceláří. Situace se liší dům od domu. Již tradiční nedopalky střídají neidentifikovatelné skvrny.\nŠkodova ulice je plná odpadků.\nSymbolem problematické části města je Škodova ulice. Vedle všudypřítomných odpadků a povalujících se věcí, je malá špína na chodníku pouze nepatrnou šmouhou.\n24.3.2014 Diskuze 14


Steve 2M | RTOstrava\n1.5.2014 Bodie\tLeave a comment\nPo robotech Steve – ve všech variantách a se všemi úpravami, Steve S – školní robot pro průjezd bludištěm, a pokusech o Steva 2 se zrodil Steve 2M. Proč verze 2 a 2M? Původně měl robot pracovat na STMku. Jenže v návrhu desky byla asi chyba způsobující rušení (tedy ne ve schématu, ale v layoutu desky) a čip se zasekl při spuštění PWM pro motory. Proto vznikla verze 2M postavěná na ATmeze 128. Zde tedy v krátkosti parametry robotu.\nS robotem jsem se účastnil letošního Robotic Tournamentu v Rybniku a Istrobotu v Bratislavě. Na obou soutěžích více než dostatečně prokázal své dovednosti.\n1. místo Robotic Tournament 2014, Rybnik\n1. místo Istrobot 2014, Bratislava\nPrevious PostIstrobot 2014Next PostRobotický den


Fotogalerie 2021 :: Základní škola a mateřská škola Roudnice nad Labem\nProsinec, krásný měsíc plný přání a očekávání. Kouzlo Vánoc a zimy bylo na naší škole vidět všude. Posuďte sami v naší fotogalerii.\nVánoční koncert RDS - 20. 12.\nV pondělí 20. 12. 2021 proběhl koncert RDS a jeho přípravných oddělení. Byli rádi, že jsme po necelých dvou letech opět mohli zpívat na veřejnosti. Poslední rok byl pro zpěv a koncertování velmi obtížný. Nacvičovali jsme on-line a od září už normálně ve škole. Po několika letech jsme měli možnost se vrátit do sálu v Kulturním domě Říp, který je naší domovskou scénou. Je to krásné a příjemné prostředí. Srdíčka (děti prvních tříd zpívající pod vedením paní učitelky Lenky Krajníkové), Sluníčka (děti druhých a třetích tříd) a hlavní oddělení RDS (děti od čtvrtých do devátých tříd, které pracují pod vedením Zuzany a Jiřího Zrzavých), ti všichni prokázali znalost, chuť a radost ze zpívání úprav lidových písní, vánočních skladeb a koled. Zúročila se tak naše příprava i ze soustředění v Horní Vysoké, které jsme na podzim absolvovali. Na konci našeho koncertu se všechny děti sešly na podiu a společně zazpívaly pásmo koled.\nAdam Král & Nela Štěpánková\nMikuláš - 3. 12.\nPo roce opět na naši školu zavítal Mikuláš se svým doprovodem. Přizpůsobil se epidemiologickým opatřením, nechal sebe i čerty s andělem očkovat a vyrazili nejprve do mateřské školy, kde rozdali dětem čokoládové Mikuláše a adventní kalendáře. Pak navštívili děti přípravné třídy a žáky prvních a druhých tříd, kteří je očekávali s nadšením i trochou napětí. Za přednesené básničky a zazpívané písničky dostaly děti bonbóny. Všichni si užili hodně legrace a na shledanou zase za rok, Mikuláši! Nezapomeň vzít s sebou divočejší čerty!\nČertíci - 3. 12.\nK pohádkovým postavám a k měsíci prosinci neodmyslitelně patří Mikuláš, čerti a andělé. V pátek 3. 12. se žáčci třídy 1. A proměnili převážně v čertíky. Dobro vyvažovali dva andílci. Pekelné řádění začalo výrobou čertíka a pokračovalo čertovskou matematikou. Během třetí hodiny navštívil děti sám Mikuláš se svou družinou. V tu chvíli se ve třídě rozhostilo ticho, děti společně zarecitovaly a zazpívaly za doprovodu kytary. Na závěr slíbily, že budou hodné.\nJak vypadá krejčovský metr, odměrka na mililitry či váha na mouku? Během čtrnácti dní jsme na všechno přišli. Matematika není jen o počítání, ale také o poznávání základních měřicích jednotek. Umíme se změřit, zvážíme si cokoliv, a dokonce už víme, kolik mililitrů se vejde do jednoho litru.\nTento měsíc úspěšně proběhly rodičovské schůzky. Začátek měsíce nám dopřál krásné slunné dny. Žáci vyzdobili naši školu barvami podzimu, podívejte se ve fotogalerii.\nHalloween - 2. 11.\nV Česku není Halloween tak zcela tradiční svátek, přesto jsme si s dětmi tento den užily. Všichni víme, že tento den se týká hlavně Dušiček, nicméně je dobré si o tomto svátku popovídat a v závěru nesmutnit a slavit.\nTřídní učitelky druhých tříd\nSoustředění Roudnického dětského sboru\nVe dnech 24. - 26. 10. 2021 se zpěváci Roudnického dětského sboru vydali po roce pauzy na sborové soustředění do Horní Vysoké. Toto soustředění se pořádá hlavně kvůli mladším účastníkům, aby se spřátelili se staršími členy a doučili se písně, které ostatní už umí.\nSraz jsme měli v neděli 24. 10. 2021 před školou ve Školní ulici v 8:15. Otestovali jsme se. Na místo jsme přijeli v 9:30. Poté, co jsme si vybalili, jsme se sešli ve společenské místnosti, kde jsme se dozvěděli, co budeme celé dny dělat. Rozdělili jsme se na tři skupiny tak, aby v každé bylo stejně mladších i starších členů. Tyto skupiny po celou dobu pobytu sbíraly body v různých hrách a soutěžích. Po obědě nás čekal krátký polední klid. Po něm jsme vyrazili ven na procházku. Měli jsme za úkol postavit z přírodních materiálů portrét paní ředitelky, nebo pana učitele. Výtvory byly ohodnoceny. Odpolední slunce zalévalo probarvené stromy, prostě nádhera. Když jsme se vrátili, následovala společná zkouška, pak dělené. Po večeři si nejstarší členové sboru připravili pro mladší zpěváky stezku odvahy. Převlečení za strašidla jsme pozorovali, jak se naši mladší kamarádi nebojí projít námi vytvořenou trasu ve dvojicích. Ráno byl budíček v 7:30. Od snídaně až do oběda jsme s krátkými přestávkami zpívali. Při poledním klidu patronové (nejstarší členové sboru) učili čtvrťáky a páťáky písničky, ze kterých byli v úterý zkoušeni. Odpoledne jsme hráli šipkovanou. Zodpovídali jsme různé otázky. Na konci trasy jsme museli objevit poklad. Večer po všech zkouškách a večeři si každá skupina připravila dvě hry. Jednu na pohyb a jednu na myšlení. Večerku jsme měli ve 22:00. Ráno jsme měli poslední zkoušku a nejmladší členové byli přezkoušeni z písniček, které se učili se svými patrony. Před odjezdem jsme měli vyhodnocení skupin a bodů za pokoje. Odjezd byl ve 14:00 hodin. Ke škole ve Školní ulici jsme se vrátili před třetí hodinou. Moc se nám domů nechtělo. Byli jsme unavení, ale spokojení. Sbormistři byli potěšeni, kolik písniček jsme si dokázali zopakovat. Bylo znát, že sbor v době distanční výuky online zpíval. Už se těšíme na vánoční zpívání. Doufejme, že se loňský rok nebude opakovat.\nDěti z naší školní družiny se v době výtvarné zájmové činnosti pustily do výroby podzimního větroplachu. Práce se setkala s velkým nadšením a výsledek je úžasný. Nezůstalo jen u samotné výroby větroplachu. Odměnou za vynaloženou námahu byla radost a zábava.\nTento měsíc nám počasí dopřálo hodně slunce a krásného počasí. Žáci šestých ročníků absolvovali seznamovací pobyt na Skautské základně Mentaurov. Roudnický dětský sbor vyjede na každoroční týdenní soustředění do Horní Vysoké. Také škola se oblékla do podzimních barev.\nLetošní školní rok začal pro mnohé žáky radostněji než jindy. Po dlouhé online výuce se všichni za určitých opatření mohli setkat osobně ve třídách. Děti vyzdobily školu svými pracemi, podívejte se ve fotogalerii.\nNávštěva budhistického chrámu - 29. 9.\nDne 29. 9. 2021 jsme jeli na výlet do vietnamské tržnice SAPA v Praze. Po přivítání jsme se vyfotili u haly DÔNG DÔ, kde se konají společenské akce až pro 700 lidí. Poté jsme vyrazili do budhistického chrámu. Před chrámem se nacházela jedna větší socha Budhy a obrazy se sochami vyjadřujícími vznik budhismu. Uvnitř chrámu se nacházela modlitebna se svatyní Budhy a zde nám mnišky ukázaly, jak probíhá modlitba. Tam nám popsali, jak vznikl budhismus ve vietnamštině, přičemž nám náš průvodce vše překládal do češtiny. Poté nás pohostili čajem a vietnamskými sladkostmi. Po východu z chrámu byla celá třída udivena, jak jsou vietnamská kultura a budhismus propojeny. Dále jsme vyrazili do největšího obchodu v Sapě - Tamda, kde nás provedli a představili nám exotické ovoce. Poté jsme měli rozchod, kdy jsme si šli koupit vietnamské jídlo, sladkosti a různé zajímavé věci. Moc se nám zde líbilo, bylo to velmi zajímavé a edukativní. Děkujeme!\nZa 9. A, Veronika Klížová a Barbora Soukupová\nNaši exkurzi do SAPY podpořil Svaz Vietnamců v ČR. Děkuji panu Dr. Nhien Nguyen Duy, předsedovi Svazu Vietnamců v ČR, který exkurzi pro moji třídu zajistil a panu Ngo Ngoc Phuong, předsedovi Svazu Vietnamců v Roudnici nad Labem a okolí, který nás po Sapě provázel a v pagodě nám tlumočil. Velmi děkuji mniškám v pagodě za milé přijetí, pohoštění a dárky.\nMartin Pokorný, třídní učitel 9. A\nVýlet do Ledvic a Mostu - 3. 9.\nDne 3. 9. 2021 se uskutečnil výlet žáků 9. A do Ledvic a Mostu. Cestou vlakem do Ledvic a Mostu nás překvapila zdevastovaná průmyslová krajina mezi Ústím nad Labem a Mostem. V Ledvicích jsme měli exkurzi do nejmodernější tepelné elektrárny v ČR. Tento "nový zdroj" elektrárny má výkon až 660 MW. Nový zdroj již nemá komín. Vyčištěné zplodiny odcházejí chladicí věží. V průběhu exkurze jsme zhlédli informační film o významu elektřiny a její výrobě v 3D kině. Potom jsme se podívali do kotelny (kotel elektrárny spolu s mlýny uhlí je vysoký přes 130 m) a na nejvyšší rozhlednu v ČR, která je na střeše kotelny ve výšce 144 m. Na rozhledně jsme určovali některé vrcholy Krušných hor a Českého středohoří a viděli jsme důl Bílina, kde se těží uhlí pro tuto elektrárnu. V průběhu exkurze jsme vypracovávali pracovní listy. Z informací, které jsme získali v elektrárně, jsme si spočítali, že skoro 10 % z vyrobené elektřiny se spotřebuje na těžbu a dopravu uhlí do elektrárny a dalších téměř 10 % výkonu se spotřebuje na provoz tepelné elektrárny a čištění zplodin a vody. Všechny nás překvapily obrovské rozměry elektrárny. V Mostě jsme navštívili místa, kde stávalo staré město Most. Po vytěžení uhlí zde proběhla rekultivace. Vzniklo zde rekreační jezero Most. Navštívili jsme pláž u jezera. Zastavili jsme se také u přestěhovaného Děkanského chrámu. Stěhování chrámu v roce 1975 je zapsáno v Guinnessově knize rekordů jako stěhování nejtěžšího předmětu v dějinách. Žáci se seznámili se zrekultivovanou krajinou po těžbě uhlí. Z Mostu domů jsme jeli Švestkovou dráhou. V motoráčku jsme si užili kávu a čaj, které nám paní průvodčí zdarma uvařila. Na výletě si mnoho žáků uvědomilo, jak je prima žít v Roudnici a jejím okolí a ne ve zdevastované průmyslové krajině Podkrušnohoří. Jednoduše to vyjádřili někteří žáci při příjezdu do Roudnice slovy: "Vítejte v civilizaci!"\nMgr. Martin Pokorný, třídní učitel\nSlavnostní přivítání prvňáčků - 1. 9.\nSlavnostní přivítání prvňáčků proběhlo letos poprvé v nově opraveném kulturním domě Říp. Po úvodních slovech si noví žáčci převzali od města pamětní list, pero a od třídních učitelek placku s motivem ročního zaměření tříd. Po slavnostním ceremoniálu se děti se svými rodiči přesunuly do školy, kde pokračovalo zahájení školního roku.\nRozloučení s deváťáky - 28. 6.\nTradiční loučení s absolventy devátých tříd letos neproběhlo ve školní budově, jak bývalo po dlouhá léta zvykem, nýbrž v nově zrekonstruovaném a mnohem reprezentativnějším KD Říp na Husově náměstí. Po úvodním slovu ředitelky školy a zástupců Města Roudnice nad Labem následovalo předávání pamětních listů a dárkových poukazů třídními učitelkami, které se přirozeně neobešlo bez slziček a přátelských objetí. Na vysvědčení si ale deváťáci museli počkat až do středy. Přejeme jim hezké léto a mnoho úspěchů a radostí v následujících letech.\nMgr. David Mikoláš a Mgr. Miroslav Novák\nV rámci vyhlášení akce Pták roku 2021 byla vypsána fotosoutěž Káně. Pořídit fotku káně není nic jednoduchého, nečeká, nepózuje před fotoaparátem. Proto některé fotografie byly pořízeny za jízdy z automobilu. Fotografy se stali: J. Schneider, J. Csatlósová, S. Csatlósová, E. Bayarmagnai, T. Vetešníková, A. Fujerová. Čáp je symbolem jara, a tak mohli žáci volnou technikou ztvárnit tohoto dlouhonohého opeřence. Do výtvarné činnosti se pustily Lenka Aliová a Ema Fáryová z 2. A.\nBereme život vážně - 23. 6.\nPrvní pomoc v 1. C\nBereme život vážně - učíme se první pomoc zážitkem s panem Kubou Bakalárem. Povídali jsme si o základech první pomoci, jaká známe důležitá telefonní čísla a také, že je v této době důležitá aplikace Záchranka, která nám pomůže určit i místo, kde se nacházíme. Každý jsme si přinesli svou plyšovou hračku, které jsme se snažili poskytnout první pomoc. Vyzkoušeli jsme si také fixování končetin.\nFarma Vědomice - 18. 6.\nV tento den jsme se vydali pěšky do Vědomic do Statku na Dvorečku, kde jsme si prohlédli zdejší hospodářská zvířata a dozvěděli jsme se, jak o ně pečovat. Mohli jsme si je dokonce i pohladit. Často se vám nestane, že si můžete pohladit krávu, koně nebo hada. Vyzkoušeli jsme si kartáčování kravičky, zkusili si na její maketě dojení. Společnými silami jsme si utloukli máslo, které jsme pak na chlebíčku ochutnali. Na závěr jsme se mohli zchladit vodou ze zdejšího zavlažování.\nEtiketa v každodenním životě - 17. 6.\nProjekt mimo školu - 1. B, 1. C\nPravidla platí vždy a všude. Někdo je dodržuje do puntíku, někdo méně a někdo také vůbec. My jsme se přesvědčili o tom, že je důležité pravidla opravdu dodržovat, neboť je to slušnost, která vypovídá o naší osobnosti a správném vychování. A tak jsme se vydali do litoměřického Divadla K. H. Máchy, kde jsme se správnému chování učili. Vyzkoušeli jsme si role, co je správně a co špatně. Chování u stolu, v restauraci, na různých kulturních akcích, ale také slušné chování vůči ostatním osobám v běžném životě. V závěru jsme byli odměněni naučnou pohádkou Patálie pana Paka souboru divadla POHADLO aneb Pohádkové kukadlo a také certifikáty slušného chování od Mgr. Terezy Rozmarové.\nJana Diviáková, Markéta Šmídová\nMalování na hedvábí - 11. 6.\nMalování na hedvábí dokáže zázraky a o tom, jsme se právě přesvědčili díky naší šikovné kolegyni Mgr. Haně Berounské, která nás do světa barev a kouzel zasvětila. Malování na hedvábí je stvořeno pro všechny bez ohledu na věk. Při této práci bylo veselo a barevno, žáci byli nadšení, co všechno se dá pomocí barev na textil namalovat. Důkazem veškerého nadšení byly rozhovory dětí o výběru odstínů, správném nanášení kontury a závěrečného výsledku.\nTřídní učitelky Jana Diviáková a Markéta Šmídová\nPorta Bohemica - 3. 6.\nProjektový den 4. B a 4. C\nNa projektový den jsme se dlouho připravovali. Konečně se epidemiologická situace vylepšila a my jsme společně mohli podniknout cestu na Portu Bohemicu. Autobus nás dopravil do Libochovan, kde naše cesta začala. Děti byly seznámeny s trasou, s jejím cílem a s úkoly, které budou postupně plnit. Dostaly mapku trasy, a tak se mohly samy orientovat podle světových stran, kudy trasa povede. Byly rozděleny do dvou skupin, ve kterých se postupně střídala činnost s odborníkem a pedagogem. Na počátku byly děti seznámeny s chováním člověka v přírodě a s živočichy, které můžeme v přírodě spatřit. Během cesty jsme došli ke zbytkům starého hradiště. Děti byly seznámeny s pověstí, která se k tomuto místo vztahuje - obléhání početným vojskem. Zahráli jsme si společně hru na "Obléhání a dobývání". Hra měla velký úspěch. Během ní dokázaly děti vhodně volit strategii boje. Prohlédly si zbytky valů starého hradiště Hrádek. Porovnávaly je s přiloženou leteckou mapkou. Prošli jsme podél téměř celého hradiště, kde jsme si všímali, jak naši předkové dokázali zabezpečit svá osídlení. Cesta pokračovala po zajímavém přírodním úkazu - stepi, kde měly děti možnost vidět chráněný druh - ještěrku zelenou. Seznámily se s různými druhy rostlin, stromů a keřů. Během cesty dostávaly úkoly, ke kterým si měly rozmyslet odpovědi, vše zúročily v závěru. Podle mapky se děti zorientovaly a postupovaly na jednu z nejkrásnějších vyhlídek na meandr řeky Labe (U tří křížů). Děti se seznámily s pověstí, která se k tomuto místu vztahuje, pokoušely se domyslet jinou variantu, jak by příběh mohl pokračovat. Z vyhlídky se rozhlédly po kraji, kde viděly jako na dlani svůj rodný kraj - horu Říp, Milešovku a část Českého středohoří. Sestup byl v poměrně obtížném terénu, takže řada dětí musela "překonávat fyzicky i morálně sama sebe". Všechny děti to však zvládly výborně. Závěr byl u koryta řeky Labe, kde děti odpovídaly na připravené otázky, podle mapky ve skupinách malovaly tok řeky Labe od pramene až po ústí do Severního moře. Zaznamenávaly nejdůležitější místa na Labi, orientovaly se, kde je horní, střední a dolní tok. Správně určovaly pravý a levý břeh řeky Labe. Celý projekt byl ukončen ve Velkých Žernosekách. Projektový den spolu s odborníkem hodnotíme jako velmi zdařilý. Spolupráce s panem Fejfárkem a paní Michalcovou se nám vydařila bez problémů. Měli hezký přístup k dětem, své znalosti a vědomosti jim dokázali vhodnou formou předat a zaujmout je svým přístupem. V průběhu projektu se děti seznámily s řadou nových poznatků, zorientovaly se v přírodě podle světových stran (zúročily své vědomosti z vlastivědy), poznaly opevnění hradiště původních obyvatel (návaznost na vlastivědu), poznaly přírodní úkazy v krajině v okolí bydliště (přírodověda), zvládly přesun v poměrně členitém terénu (tělesná výchova). Se získanými poznatky budeme opět pracovat v hodinách vlastivědy, přírodovědy, ale i výtvarné a pracovní výchovy.\nTřídní učitelky 4. B a 4. C\nVýuka prvouky v 1. C - 3. 6.\nŽáci 1. C vyrazili do víru našeho města poznávat dopravní značení. Zážitkové učení děti baví a je pro ně velkým přínosem. Mohou poznat dopravu v praxi, podívat se, jak funguje vše ve skutečnosti. Za odměnu děti dostaly zmrzlinu. Cestou zpět do školy potkaly příslušníky Policie České republiky, kteří byli vstřícní a nechali děti nahlédnout do vozu. Bylo to krásné zakončení hodiny prvouky na téma dopravní výchova.\nJindra Dvorská a Jana Diviáková\nZápis pro přijaté prvňáčky - 2. 6.\nVe středu 2. června se za krásného slunečného počasí před naší školou uskutečnil zápis pro přijaté prvňáčky a děti do přípravné třídy. Budoucí žáčci se tak mohli poprvé setkat se svou budoucí paní učitelkou. Rodiče získali potřebné informace o pomůckách. Na nové žáčky se těšíme po prázdninách.\nDen dětí - 2. 6.\n2. června proběhl ve školní družině Den dětí. Paní vychovatelky připravily pro děti v pěti odděleních hry a soutěže, kde si vyzkoušely různé dovednosti, soustředění a trpělivost. Za to dostaly drobné odměny a sladkosti. Všichni jsme si zábavné odpoledne moc užili.\nKvětnové okénko do školy\nOd 24. května nastoupili všichni žáci na distanční výuku. Po dlouhé pauze škola zase žije plným životem. Je to vidět na chodbách i ve třídách, práce dětí jsou toho důkazem.\nPrvní pomoc ve školní družině - 18. 5.\nDne 18. května proběhl ve školní družině další velice zajímavý projektový den na téma PRVNÍ POMOCI. Děti besedovaly s panem S. Moravcem, který je záchranářem Rychlé zdravotnické pomoci. Dozvěděly se, jaké číslo volat v případě nehody, úrazu, jak komunikovat s operátorkou na druhém konci telefonu. Názorně si vyzkoušely masáž srdce, jak zastavit krvácení a mnoho dalšího. Zajímavé odpoledne všechny bavilo.\nOrientační běh - 6. 5.\nDne 6. května 2021 proběhl ve školní družině projektový den zaměřený na orientační běh. Děti 2. ročníků se dozvěděly mnoho zajímavých informací. Jak pracovat s buzolou, jak se orientovat na mapě, jak vypadají mapové symboly a popisy kontrol. Paní Jana Buková, která je předsedkyní Klubu orientačního běhu v Roudnici n. L., připravila s paní vychovatelkou M. Nosek malý orientační běh v areálu školy. Děti dostaly mapu závodu s kartičkou kontrol. Po splnění úkolů obdržely diplom a upomínkové předměty. Malí závodníci nadšeně zhodnotili svůj první zkušební závod a rádi by se zúčastnili dalších akcí.\nDubnové okénko do školy\nKonečně krok dopředu. Žáci prvního stupně nastoupili 12. dubna 2021 na rotační prezenční výuku. I přes různá nařízení vlády vše klape. Hned je u nás ve škole veseleji, dětský smích a křik zní třídami a chodbami. Žáci pracují s větším zápalem pro věc.\nBřeznové okénko do školy\nŠkola je v provozu jen zčásti, školní družina a mateřská škola zajišťuje hlídání dětí rodičů pracujících v integrovaných složkách. Školní jídelna je také v provozu. Stále trvá distanční výuka. Než nastoupili i žáci 1. a 2. ročníků na distanční výuku, stihli připravit školu na jaro. Prohlédněte si v naší fotogalerii.\nVesmírem proplula třída 5. C nejen při prezenční výuce, ale i při on-line výuce. Projekt začal Velkým třeskem, postupně se žáci seznamovali s kosmonauty a jejich zvířecími průkopníky, hvězdnými seskupeními a jejich významem pro námořníky. S astronomy si objasnili některé otázky naší Sluneční soustavy. Prohlédli si planety pomocí IT techniky a encyklopedií. Jediné, na co nenalezli přesnou odpověď, byla přítomnost cizí civilizace ve vesmíru. Projekt byl propojen s výtvarnou výchovou. Vznikaly barevné plochy Velkého třesku či představy mimozemšťanů.\nMgr. Andrea Hendrichová, Andrea Horáčková\nŠkola běží ve stávajícím režimu. Žáci přípravné třídy, prvních a druhých ročníků pilně pracují prezenčně. Jejich práce jsou ozdobou tříd a chodeb. Podívejte se ve fotogalerii. Žáci vyšších ročníků se vzdělávají zatím distančně. Přejeme si, aby se vše brzy vrátilo do normálního režimu.\nŽáci 2. A se v letošním školním roce učí matematiku Hejného metodou. Jsou to hodiny poznávání, řešení úloh, příkladů pomocí pokus - omyl. V tomto měsíci se žáci seznamovali s krychlí. Poznávali její vlastnosti, krychli " oblékali", vytvářeli střih krychle. S hrací kostkou se téměř každý seznámí při deskových hrách a druháci zjistili, že puntíky na kostce mají matematické pravidlo. Co dalšího k bádání nás příště čeká?\nMoje kniha - 25. 2.\nKaždý čtvrtek probíhá 4. vyučovací hodinu v 2. A tandemová výuka, kdy jsou přítomny dvě učitelky. Žáci věděli, že si mají na hodinu čtení přinést svou rozečtenou knížku. Po úvodním povídání, proč čteme knihy, třídní učitelka položila svou knihu a všem sdělila, jak se kniha jmenuje, kdo je hrdinou knížky. Postupně i ostatní žáci přidávali své knihy, ale museli říct, co společného má s knihou, ke které tu svou přikládá. Na závěr hodiny paní učitelka Berounská seznámila s knihami rozdělenými podle určitého věku čtenářů. Příště nás čeká seznámení s pravidly čtenářské dílny.\nVelikonoční projektový den ve školní družině - 18. 2.\nVe školní družině jsme trochu s předstihem uspořádali velikonoční projektový den. Žáci se díky prezentaci dozvěděli něco nového o zvycích a tradicích. Povídáním jsme se pomalu dostali k samotnému zdobení kraslic. Žáci měli na výběr ze dvou technik, do kterých se pustili s nadšením. Projektový den se vydařil a výsledek byl krásný.\nPracovní činnosti na sněhu - 8. 2.\nHurá! V našem městě jsme se dočkali sněhové nadílky, která vydržela několik dní. Děti z 2. A byly natěšeny, že půjdou na pracovní činnosti ven a kromě vyrobených mlsek pro ptáčky budou z oken třídy pozorovat i postavené sněhuláky. Ale ejhle! Ze sněhu nešly vyrobit koule. Po prvotním zklamání si děti sníh užily, vyřádily se a po skončení hodiny se rády vrátily ze zimy do tepla.\nSněhová nadílka - 8. 2. až 19. 2.\nV týdnech od 8. 2. do 19. 2. 2021 nás příroda vyslyšela, splnila nám přání v podobě sněhové nadílky. Taková pohádková zima nebyla u nás už mnoho let. S dětmi ze školní družiny jsme toho hned využili a venku jsme se vyřádili do sytosti. Děti byly vybaveny zimním oblečením a konečně oprášily sáňky a boby. Byla to prostě nádhera.\nPo vánočních prázdninách nastoupily na prezenční výuku první a druhé ročníky s přípravnou třídou. Ostatní žáci pokračují doma v online výuce. I přes veškerá vládní opatření se nevzdáváme, věříme, že se vše brzy vrátí do zajetých kolejí.\nRadovánky na sněhu - 11. 1. až 15. 1.\nV týdnu od 11. 1. do 15. 1. 2021 nám příroda dopřála sněhovou nadílku. Děti ze školní družiny se s radostí pustily do výroby sněhuláků, zábavu jsme si moc užili, sněhuláci se povedli. Posuďte sami v naší fotogalerii. Přáli bychom si více takových krásných sněhových radovánek.\nPříprava ptačí hostiny dětmi 2. A - 6. 1. až 13. 1.\nVše začalo při hodině čtení po vánočních prázdninách. Četli jsme příběh Dobrůtka pro sýkorky. Byl to návod, jak vyrobit dobrůtky nejen pro sýkorky. Při pohledu z oken třídy na školní zahradu jsme se rozhodli, že zkusíme kelímky také vyrobit. V dalších dnech si děti začaly nosit kelímky. Výtvarná výchova byla spíše hodinou vaření. Plech, elektrická plotýnka, hrnec, vařečka, naběračka. V hrnci jsme rozpustili tuk, postupně jsme přidávali semínka vhodná pro ptáčky a směsí jsme naplnili přinesené kelímky. Počasí přálo, mrzlo a směs v kelímcích tuhla. Pevnými nůžkami na plech paní učitelka odstranila plast a vyrobenou hmotu pro ptáčky jsme dali opět zchladnout na venkovní parapet. V hodině tělesné výchovy jsme se šli nejen vyběhat ven, ale hlavně pověsit vyrobené dobrůtky na stromy v areálu školy. Teď se již těšíme, jak z oken naší třídy budeme pozorovat ptáčky, kterým jsme vytvořili ptačí hostinu.


„Prskolety“ míří na Sinaj (Česká republika) | Lidé a Země\nLidé a Země > Reportáže > „Prskolety“ míří na Sinaj\n„Prskolety“ míří na Sinaj\nAutor článku: Michael Borovička, Úterý, 19. dubna 2011\nAutor fotografií: Fotografie převzaty z knihy J. Brabence „Ohnivou pouští na Sinaj“ · Lidová demokracie · Praha 1964\n„Start. Tři nejmenší československé motocykly. Tři jezdci. Cíl: srdce Sinajské pouště. Když jsem kdysi odvážné účastníky výpravy viděl stát u přetížených motocyklů, bylo mi jasné, že stroje i řidiče čeká nejtěžší zkouška.“\nS lova cestovatele Ladislava Mikeše Pařízka (19071988) měla rozhodně svoji váhu. V době, kdy projel se Škodou 440, známým „spartakem“, část západní Afriky a objevil přitom 15. dubna 1959 prameny Nigeru, byl už zkušeným africkým harcovníkem. Z vlastní zkušenosti věděl, co je to africké slunce, písečné bouře, tekuté písky či kamenité pláně rozpálené jako plotna.\nPsal se rok 1962. Padesátá léta sice už byla tatam, ale politické tání, které roku 1968 vyústilo v pražské jaro, se zatím hlásilo jen velmi nesměle. Cesty do nesocialistické ciziny byly naprostou výjimkou. Trojici mužů, kteří se vydali na „prskoletech“ do egyptských pouští, tvořili dva spisovatelé a novináři Jiří Brabenec a Ivan Milan Jedlička a primář z nemocnice v Lomnici nad Popelkou MUDr. Václav Potužník. Všichni už ve světě v různé míře někdy předtím byli, ale zatoužili se podívat za železnou oponu znovu. Nápad otestovat malé československé motocykly v extrémních podmínkách tak pro ně byl vhodnou záminkou.\nMěli k dispozici tři stroje: nejmenší moped Stadion, o něco silnější Jawu 50, zvanou oficiálně Pionýr, lidově ovšem „pařez“, a největší skútr Manet 100 z Povážských strojíren, který sice utáhl malý vlečňák s náhradními díly, stanem, spacáky a zásobami, ale byl proto i nejpomalejší. O tom, kdo na kterém stroji pojede, rozhodl los, dá se však říci, že spravedlivě. Skútr s vlečným vozíkem přiřkl zkušenému motocyklovému jezdci Potužníkovi, jinak „náčelníkovi“ výpravy. Do sedla pionýra usedl Jiří Brabenec a nejslabší moped připadl nejmladšímu členovi expedice Ivanu Milanu Jedličkovi, který na podobném stroji ještě nikdy neseděl.\nPrvní část dobrodružného putování připomínala dovolenou. Bylo léto a v turistickém Rakousku vládla prázdninová nálada. První zkoušku motocyklistům připravil průjezd grossglocknerskou silnicí, kde překonali hranici 2500 metrů nad mořem. Tehdejší osobní automobily mívaly s jejím překonáním potíže, často „vařily“, malé motocykly však uspěly. Jen manet museli v nejstrmějších pasážích pomoci a odvézt těžký náklad jeho vozíku nahoru nadvakrát.\nCesta na jih pokračovala italskou botou: Cortina d’Ampezzo, Benátky, Florencie, Řím, Neapol. Říká se „Vidět Neapol a umřít“ a I. M. Jedličkovi se to málem splnilo. Nad městem se tyčí Vesuv, jehož výzvě tři Češi nedokázali odolat. Přes varování průvodce sestoupili do kráteru sopky. Benjamínek výpravy si dole klekl a přiložil ucho k zemi, jak to tam pěkně duní. Svalil se jako špalek, přiotráven sopečným plynem. O týden později se dozvěděli, že Vesuv po osmnácti letech vybuchl a zahubil desítky lidí.\nDo egyptské Alexandrie české motoristy doplavila loď Esperia. Tady „dovolená“ skončila. V letních měsících je Egypt ohnivou pecí, kde přes den teploměr neklesá pod čtyřicet stupňů Celsia. První zkouška čekala stroje i jezdce při přejezdu do Káhiry. Nejeli záměrně nilskou deltou, ale pouštní silnicí. Závěje písku, fata morgana, vybělené kosti zvířat. V Káhiře se připravovali na nejnáročnější etapu své cesty, která vedla do divokého vnitrozemí Sinajského poloostrova. Někteří příslušníci československé kolonie v egyptském hlavním městě jim tenhle nápad rozmlouvali, ale pochopitelně marně. Naopak ještě některé z dřívějších pochybovačů pro myšlenku nadchli.\nJednu káhirskou noc čeští motoristé strávili na vrcholu Cheopsovy pyramidy. Během nebezpečného výstupu si připomněli oběti této gigantické stavby z období Staré říše, mezi nimiž byli v první polovině 20. století i dva Češi. Výstřední nápad, který by dnes egyptské úřady už netolerovaly, byl však dobrovolně zvoleným rizikem. Egypt počátku 60. let minulého století na účastníky expedice působil jako oáza bezpečí. Země neznala terorismus, náboženskou nesnášenlivost a Československo pro ni bylo spřáteleným státem. Už tehdy působil v Káhiře Egyptologický ústav UK v čele s profesorem Zbyňkem Žábou a „naši“ se také podíleli na záchraně staroegyptských památek, které se měly ocitnout pod hladinou Asuánské přehrady.\nZískat úřední povolení k průjezdu Sinajským poloostrovem pro tři malé motocykly trvalo nějaký čas, během něhož byla zajištěna „logistická“ podpora výpravy: dvě Škody 1201 kombi naložené zásobami, benzinem, ale také kanystry s vodou, která v poušti bude znamenat otázku života či smrti. Vyrazili plni optimismu, který v nich vzbudil dosavadní úspěšný průběh cesty. Malé motocykly šlapaly jako hodinky a jejich řidiči byli plni sebevědomí. Cestu z Káhiry do Suezu, která měří zhruba 150 kilometrů, překonali jako nic. Ještě do Ajún Músá u Mojžíšových pramenů to celkem šlo. O pár desítek kilometrů dál je však zastihl chamsín (písečná bouře), který výpravu dočasně rozdělil.\nJejí účastníci vzpomínali na českého cestovatele a arabistu Aloise Musila, jemuž krásy pustého Sinajského poloostrova i jeho obyvatelé doslova učarovali. A na znalce africké přírody Viléma Němce (1857–1942), který prožil pětadvacet let v Egyptě, odkud se vydával jako vůdce loveckých výprav nejen na Sinaj, ale také do okolních zemí. Přemýšleli, jak bylo asi inženýru Bohumilu Holasovi, když projížděl severní část tohoto poloostrova v roce 1934 vozem Aero 1000.\nPoušť dočasně vítězí…\nŠtěstí se ale od výpravy začalo odvracet. Když se naši motocyklisté opět přiblížili k pobřeží Suezského zálivu, rozhodli se podívat pod jeho hladinu. Byli na to připraveni – táhli s sebou nejen nafukovací člun, masku a ploutve, ale také dýchací přístroj. Po několika minutách potápění však nebezpečně blízko člunu začala hladinu rozřezávat dvojice žraločích ploutví. Naštěstí se nikomu nic nestalo, ale výzkum hlubin Rudého moře velmi rychle skončil.\nCílem výpravy do vnitrozemí poloostrova byl klášter svaté Kateřiny a hora Sinaj. Pista sem vede údolím vyschlé řeky, jmenuje se vádí Firán. Poušť sálá horkem, teploměr pod karoserií doprovodného vozu, tedy ve stínu, ukazuje 50 stupňů Celsia, ale na slunci, před nímž není úniku, 62 stupňů. Nedá se to vydržet. Každý pohyb působí muka, tělo neposlouchá, splašené motocykly se jankovitě vymykají z vyčerpaných rukou spálených sluncem. Těžký terén, každou chvíli se někdo válí i s motocyklem v písku. Už se to nedá vydržet. Je těžké si přiznat porážku.\nVýprava se vrací k Rudému moři, do tábora naftařů, kteří poskytují pomoc. S nocí přichází chládek a s klesající teplotou se mění i názor na situaci. Ano, zkusí to znovu. Ale nyní již nebudou brát výstrahy arabských přátel na lehkou váhu. V letních měsících přes poledne přece žádný domorodec necestuje. Mezi jedenáctou a čtvrtou hodinou zápolí s pouští a sluncem jen blázen. A navíc využijí znalosti terénu.\n…ale pak to vzdává\nVyjíždějí brzy ráno, kdy je ještě snesitelná teplota. Když přijde žhnoucí poledne, už se před výpravou tří malých motocyklů otevírá pohled na rajskou oázu Firán. A není to jen fata morgana. Dokázali to. Z oázy vede cesta do monastýru svaté Kateřiny, kde je mniši vítají výstřelem z muškety. Jsou prvními návštěvníky, kteří sem přijeli na motocyklech. Velbloudi pak české cestovatele dopraví na úpatí jedné z nejvyšších hor poloostrova, Mount Sinai (2285 m). Zde dal podle Starého zákona Hospodin Mojžíšovi Desatero, proto Arabové tuto horu nazývají Džebel Músa, Mojžíšova hora.\nVýstup na vrchol je pro vyčerpané motocyklisty náročný, ale sluneční žár zmírňuje nadmořská výška. Malé motocykly se obracejí k severovýchodu. Cestovatelé navštěvují tábor beduínského kmene Tijáhů a vydají se do hor na lov kozorožců. Pak již sinajská anabáze skončí. Vydávají se po vlastních stopách zpět do Káhiry, kde je očekává koráb pouště. Egyptský automobilový závodník Ahmed Ebejt se s nimi vsadil o velblouda, že sinajskou pustinou neprojedou. Sázku prohrál a slib splnil.\nCesta z egyptského hlavního města k obratníku Raka je sice dlouhá, ale proti sinajskému dobrodružství je to turistický výlet. Navštěvují Fajúmskou oázu a všechny památky starověkého Egypta, navlečené jako korálky na stužce řeky Nilu. Přenocují také v Tutanchámonově hrobce. Asuánská přehrada v roce 1962 ještě nestojí, a proto mohou pokračovat i do míst, kde se dnes vlní obrovské přehradní jezero. Z Alexandrie loď Esperia zamíří nejdříve do Libanonu a poté do řeckého Pirea. A odtud je to do Prahy ještě přes dva tisíce kilometrů, které však malé motocykly zvládají jen tak bokem. Za odměnu je a jejich tři jezdce, kteří v sedlech ujeli deset tisíc kilometrů, čeká triumfální přivítání před pražským Autoklubem v Opletalově ulici.\nSvědectví ztraceného času\nVýprava, kterou sledovali novináři zejména v Egyptě, přispěla ke zvýšení odbytu československých motocyklů v této zemi. Odvážní jezdci se však vděku socialistických výrobců nedočkali, ti jim nenechali na památku ani opotřebované stroje. Novináři J. Brabenec a I. M. Jedlička po návratu vydali každý svůj cestopis s rozdílným úhlem pohledu. Knihy jsou výpovědí o době, kdy bylo cestování za železnou oponu raritou. Ale především také svědectvím o tom, jak vypadala země faraonů před půlstoletím. Egypt je dnes turistickou velmocí Blízkého východu. Do míst, kam se čeští motoristé dostávali doslova s nasazením života, jezdí v klimatizovaných autokarech na výlet turisté z Šarm al-Šejchu, Naama Bay, Dahabu a dalších rekreačních středisek na Sinajském poloostrově. A po odvážných jezdcích zůstalo v regálech veřejných knihoven a antikvariátů jen pár ohmataných knížek, svědků nenávratně ztracených časů.


ASTRA, centrum volného času, Frenštát p.R., příspěvková organizace | Hlavní strana | Frenštátský pohár v LRU plavaná\nFrenštátský pohár v LRU plavaná\n12.10.2020 V sobotu 26. září 2020 se za velmi deštivého počasí konal 1. ročník Frenštátského poháru v LRU plavaná na Větřkovické přehradě, který pro mladé rybáře pořádala Místní organizace Českého rybářského svazu Frenštát p. R. ve spolupráci s CVČ Astra.\nZávod byl součástí poháru Územního svazu pro Severní Moravu a Slezsko, který měl v letošním roce z důvodu proticovidových opatření jen dva závody. Závodu kromě covidu, nepřálo i počasí, proto byl začátek prvního kola po domluvě s ostatními trenéry a vedoucími družstev o dvě hodiny posunut a následně zkrácen pouze na jedno kolo. Směrnice pro pořádání Územního poháru tuto variantu připouští. Zmíněnými okolnostmi byl ovlivněn i počet startujících, kterých přijelo závodit ve třech kategoriích celkem 18 s šesti organizací (Ostrava Zábřeh, Lučina, Frenštát, Č. Těšín, Bohumín, Slezská Ostrava).\nPo prvním kole proběhlo vážení úlovků a oběd. Následovalo závěrečné vyhodnocení a vyhlášení výsledků. Byly předány poháry, medaile a hodnotné ceny, které byly připraveny pro všechny závodníky. Nejvíce dětí startovalo v kategorii žáků, z nichž si nejlépe vedl Krištof Cichy z Českého Těšína, druhý skončil Filip Bartoš z Frenštátu p. R. a bronzovou příčku obsadil Filip Gallík z Bohumína. V žákyních vyhrála Nikola Dreslerová z Ostrava Zábřeh, Lucie Majerová z Frenštátu byla druhá a třetí skončila Zuzana Pustková rovněž z Ostravy Zábřeh. Kategorii dorost vyhrál Dominik Dresler, Masica Daniel byl druhý (oba Ostrava Zábřeh) a třetí skončil Matyáš Rýpar z Lučiny.\nNásledovalo vyhlášení výsledků celkového pořadí Územního poháru, který se skládal ze dvou závodů. Lucie Majerová vyhrála Územním pohár v LRU plavaná v kategorii žákyň a Filip Bartoš vyhrál Územním pohár v LRU plavaná kategorii žáci. Výsledky byly překvapením po tak náročném dni.\nNa závěr patří poděkování všem pořadatelům a výboru MO ČRS Frenštát p. R. a CVČ Astra za pomoc při zajištění a organizaci těchto premiérových závodů.


Michael Jackson | Celebrity Blesk.cz\nPřezdívka: Král popu\nMísto narození: Gary, Indiana\nProfese: zpěvák, tanečník, skladatel, textař, choreograf, producent\nDcera - Paris Jackson\nExmanželka - Lisa Marie Presley\nKolega - Prince (Rogers Nelson)\nMichael Jackson, přezdívaný Král popu, byl hvězdou už od dětství. Legendárního zpěváka nezničily ani domněnky o zneužívání malých chlapců. A jeho odkaz žije dál.\nNarodil se jako sedmé z devíti dětí a společně s některými z nich účinkoval v 60. letech 20. století v dětské kapele Jackson 5, kterou prý tvrdě trénoval jejich otec. V mnohých rozhovorech Michael Jackson mluvil o jeho agresivitě a drsné výchově. Skupina se proslavila v roce 1969 a rok nato vydala první LP.\nLEGENDÁRNÍ KRÁL POPU MICHAEL JACKSON\nJacksonova sláva raketově stoupala\nSoučasně s působením v rodinné kapele zahájil Michael Jackson i sólovou kariéru, kterou odstartoval jeho první hit, balada Got To Be There v roce 1971.\nOd roku 1977 spolupracoval Michael Jackson s Quincy Jonesem, jedním z nejvlivnějších hudebních producentů. V tomto období vydal řadu hitů a jeho popularita raketově stoupala. V roce 1979 vyšlo úspěšné album Off The Wall, následované dalšími hity jako např. Rock With You (1980, 1. příčka v USA), One Day In Your Life (1981, 1. příčka v Anglii), The Girl Is Mine (1982, duet s Paulem McCartneym) Beat It (1983, kytarové sólo hraje Eddie Van Halen a ve videoklipu údajně účinkují skuteční gangsteři) a mnohé další.\nDvě alba ze spolupráce Jackson - Jones, Thriller a Bad, se dají považovat za absolutní špičku popového žánru. Thriller je dodnes výrazně nejprodávanějším albem všech dob a Bad je druhé po něm.\nMichael Jackson se ženil dvakrát\nV květnu 1994 se Michael Jackson oženil s Lisou Marií Presley, dcerou dalšího legendárního zpěváka Elvise Presleyho. Manželství ale moc dlouho nevydrželo a už v prosinci 1995 se pár odloučil a v lednu 1996 svazek skončil rozvodem.\nJeho druhá žena Debbie Rowe pracovala jako dermatologická asistentka. Seznámili se v 80. letech 20. století, když mu bylo diagnostikováno vitiligo. Oddáni byli 14. listopadu 1996 v Sydney. Krátce po svatbě se jim narodil syn Prince Michael Joseph Jackson a rok po něm přišla na svět dcera Paris Michael Katherine Jackson. Matka třetího dítěte Michaela Jacksona je neznámá.\nJacksonovo turné startovalo v Praze\nV dalších albech se Michael Jackson od spolupráce s Quincy Jonesem odpoutal a začal do svých písní vkládat beatbox, kterým díky svému hlasovému nadání dokázal obsáhnout řadu doprovodných zvuků ke zpěvu. Později přidal ještě elektroniku.\nŽe dokáže vydat hity i bez Jonese Michael Jackson předvedl albem složeným ze dvou CD HIStory: Past, Present and Future - Book 1. Následovalo velké turné, které v roce 1996 startovalo dokonce v Praze. Bulvární média v té době hodně řešila Jacksonovo údajné zneužívání dětí, zejména chlapců, a tak byl koncert málem zrušen. To se naštěstí podařilo odvrátit, ale této nálepky se zpěvák už nikdy definitivně nezbavil.\nJackson - zneužívání dětí a drogy\nNějakou dobu nebylo o Michaelu Jacksonovi z kariérního hlediska více slyšet. V roce 1999 se rozvedl s Debbie Rowe a až v roce 2001 vydal album Invincible. Z alba vyšly tři singly a zase bylo chvíli ticho. Michael Jackson byl zproštěn obžaloby ohledně zneužívání dětí.\nV roce 2008 vyšla reedice nejúspěšnějšího alba Thriller - Thriller 25. Ke konci jeho života se veškerý zájem médií točil hlavně kolem braní drog a dětí. Michael Jackson se ale nehodlal vzdát, žil v Las Vegas, točil novou desku a připravoval comeback.\nJacksona omylem zabil jeho lékař\nMichael Jackson zemřel 25. června 2009 v Los Angeles v Kalifornii na selhání srdce. Jeho lékař Conrad Murray mu totiž neúmyslně podával špatný lék. Za to byl odsouzen na čtyři roky a přišel o lékařskou licenci.\nLegendární zpěvák Michael Jackson byl již za svého života mnohými parodován a napodobován. Za všechny uveďme Pavla Lišku ve filmu Divoké včely (2001).\nBolestné vzpomínání Janet Jacksonové: Michael mě urážel! číst článek\nBodyguard Gotta prolomil mlčení: BUDETE VALIT BULVY! číst článek\nDcera Michaela Jacksona (†50): Paris a její půlnoční sexy rituál! číst článek\nStaronová GTAčka jsou průšvih! Nostalgická hratelnost ale vítězí. Recenze Grand Theft Auto: The Trilogy – Definitive Edition Těžko byste hledali významnější městskou akci než sérii Grand Theft Auto. V podstatě to ale platí, i... číst článek\nSexy Heidi Klumová miluje Halloween: Mění se v odporná monstra! Topmodelka Heidi Klumová (48) je tak velkou milovnicí Halloweenu, jako dost možná nikdo jiný. Německ... číst článek\nParis Jacksonová (23) provokovala: Striptýz za úplňku! Dcerka zesnulého krále popu Michaela Jacksona (†50) ráda provokuje. Dokazují to i nejnovější fotky n... číst článek\nStrach o Messiho! Do hotelu, kde žije, vtrhl... číst článek\nLegendární ABBA se vrací: Nové hity po 39 le... číst článek\nRodina Michaela Jacksona (†50): Obrovské pře... číst článek\nJacksonův hlas ožívá. Nové písně? číst článek\nŠokující odhalení hvězdy Sám doma: Culkin zn... číst článek\nŠokující zpověď dcery Jacksona (†50) Paris: ... číst článek\nProvokatérka Paris Jacksonová (23): V novém ... číst článek\nFinálový večer Tváře: VÍTĚZOVÉ BYLI HNED DVA číst článek


Co na zásnuby říká Leošova EXMANŽELKA Monika? Ta reakce vás vážně ZARAZÍ! - Šíp\nKdyž moderátor Leoš Mareš požádal letos o rozvod se svou první ženou Monikou, tak i snad tomu, kdo si stojí na vedení , došlo, proč to boháč dělá. Nebyl v tom majetek nebo úřednické formality, ale jen čistá láska k jiné ženě, které už možná docházela trpělivost.\nDva roky žije po boku stylistky Moniky Koblížkové, která z pařmena a vymetače večírků udělala sportovce každým coulem. Od té doby Leoš neponocuje, stará se o to, co jí, chodí cvičit a věnuje se více rodině než dřív.\nTakže byla jen otázka času, kdy si moderátor před svou lásku poklekne a daruje jí prsten, který by si přála snad každá Popelka, která potkala svého vysněného a pohádkově bohatého prince. A stalo se, vypadá, že pohádky bude konec.\nAle pořád je ta tu „první“ Monika, která má na Leoše i přes rozvod a jejich životní rozpory dost velký vliv. Přeci jen má s ním dva syny, na které moderátor hodně slyší. Kdyby chtěla, tak jimi může bývalého muže dost snadno manipulovat.\nNetvrdíme, že něco takového udělala. Monika je totiž rozumná žena a nikdy kvůli synům nedělala žádné veřejné rozbroje, ani jim nechtěla odpírat milovaného tatínka. Rvalo by jí srdce, kdyby byla za tu mrchu, která dětem kazí dětství hádkami.\nAle málokdo ví, čím si vedle Leoše musela projít, když mu v těhotenství přišla na milenku, které se nechtěl vzdát. Tu paniku v jejím srdci, kdy jí osudová láska zradila natolik, že už nechtěla žít. Cítila se jako ten poslední prvok na světě.\nZa to všechno by se mu mohla Monika s přehledem pomstít. Zvlášť v této době, kdy je Leoš na absolutním vrcholu. Mohla by ho jednou ranou z toho pomyslného obláčku štěstí dostat dolů a pořádně si ho vychutnat.\nAle bývalá produkční to doteď neudělala a neudělá to ani teď, když se její exmanžel zasnoubil s mladším a úspěšnější ženou. Prostě zaujala pozici, že se k tomu vůbec nechce vyjadřovat, dělá, jakoby žádné zásnuby neproběhly. Nevidí, neslyší.\nBohužel o tom ještě hodně moc uslyší, protože megalomanský Leoš se bude chtít všude vidět, hlavně co se jeho druhé svatby týče. Ale jestli to Monice ubližuje, tak na sobě nedává vůbec nic znát a žije si svůj „prostý“ život.\nUž nechce být součástí toho chaosu českého showbyznysu. Ráda by si také našla tu pravou lásku a možná se také podruhé vdala. Zatím ale musí zkousnout to, že pro ni jedna kapitola života skončila. Nikdo se ale od matky dvou dětí nedočká zlých slov na adresu Leoše či jeho snoubenky. Na to je až moc hrdá.\nV dobách, kdy byl partnerem Moniky Poslušné, tak se prosadil jako "zpěvák":\nSNOUBENCI Leoš Mareš a Monika Koblížková: TAJNÝ SCÉNÁŘ MILIONÁŘSKÉ SVATBY!\nTeprve před pár dny požádal náš nejlépe placený moderátor Leoš Mareš svou osudovou lásku Moniku Koblížkovou o ruku. Ale už teď se začínají vyrojovat…


Aktuality | Emailové adresy Nemocnice Na Bulovce změní koncovku | Praha 8 Online\nEmailové adresy Nemocnice Na Bulovce změní koncovku\n30. 11 2011 | Fakultní nemocnice Na Bulovce v rámci procesu „odfakultnění“ změní nastavení webových stránek a elektronické pošty. Od příštího roku bude fungovat doména „bulovka.cz“. Formát nové adresy bude jmeno.prijmeni@bulovka.cz. Pro příchozí poštu zůstane nadále funkční i doména fnb.cz.\nFakultní nemocnice Na Bulovce v rámci procesu „odfakultnění“ změní nastavení webových stránek a elektronické pošty. Od příštího roku bude fungovat doména „bulovka.cz“. Formát nové adresy bude jmeno.prijmeni@bulovka.cz. Pro příchozí poštu zůstane nadále funkční i doména fnb.cz.\nEmaily zaslané na dosavadní nemocniční adresu budou doručeny, automaticky však budou přesměrovány na koncovku „bulovka.cz“.\nU zpráv odesílaných z nemocnice se od 1. 1. 2012 již objeví v záhlaví emailu v adrese odesílatele nová doména bulovka.cz, protože bude nastavena jako primární.\nZměna se postupně projeví i v e-šablonách a ve všech nemocničních dokumentech. Kvůli minimalizaci nákladů veškeré tiskoviny, které mají koncovku „fnb.cz“ , zatím zůstávají a nové se budou tisknout již s novou doménou.\nDosavadní adresa zaměstnanců nemocnice „ jmeno.prijmeni@fnb.cz “ bude funkční minimálně jeden rok. Novým zaměstnancům bude již přidělen email ve tvaru jmeno.prijmeni@bulovka.cz .\nPřechod na tuto doménu je nezbytným krokem v rámci procesu odfakultnění, který zahrnuje např. i nezbytnou úpravu razítek či vstupní brány do nemocnice.


Sex ve městě 55+ zveřejnil trailer. Hrdinky zestárly, ale byznys se točí\nPřezdívá se mu Sex ve městě 55+ nebo Menopauza ve městě. Ve skutečnosti se nový seriál navazující na slavnou licenci Sex and the City jmenuje And Just Like That… V českém překladu získal název A jak to bylo dál.\nA právě zveřejnil svůj první oficiální trailer.\nDesetidílný seriál z produkce HBO Max se chlubí stejnými tvůrci a obsazením, jako měla někdejší šest sezon trvající televizní série se Sarah Jessicou Parker v hlavní roli novinářky Carrie Bradshaw.\nChytrý, vtipný a hlavně politicky příjemně nekorektní Sex ve městě se pro kabelovou HBO stal na konci devadesátých let jedním z jejích prvních dokonale globálních hitů, jehož reputace navíc spolehlivě rezonuje až do dnešních dnů. Je jasné, že o novinku bude zájem – zvlášť když fotografie z natáčení i aktuální trailer vyhlíží záměrně tak povědomě. Z hlavních hvězd v novém pokračování ostatně chybí jen Kim Catrall – představitelka legendární dračice Samanthy, která letos oslavila pětašedesáté narozeniny, se s produkcí na pokračování nedohodla.\nJinak je všechno připravené tak, jak jsou fanoušci Sexu ve městě zvyklí, alespoň to naznačuje trailer. Jsou tu hlavní herečky, jsou tu jejich muži – od Božského v podání Chrise Notha přes Evana Handlera a Davida Eigenberga coby manželů Charlotte a Mirandy, až po Stanforda Blatche, jehož představitel, skvělý Willie Garson, zemřel jen pár dní po poslední klapce.\nZemřel Willie Garson. Ztvárnil milovanou postavu Stanforda ze Sexu ve městě\nNa seriál A jak to bylo dál totiž producenti sázejí stejně jako na původní sérii. Novinka od producenta Michaela Patricka Kinga, hlavního tvůrce Sexu ve městě, má být jedním z hlavních předvánočních taháků HBO GO. První dvě epizody platforma uvede ve čtvrtek 9. prosince, navazujících osm dílů bude postupně zveřejňovat každý čtvrtek.\nHBO, stejně jako tvůrci seriálu, celý letošní rok chytře dávkovalo prostřednictvím sociálních sítí nejrůznější klípky i fotky z natáčení, společenské magazíny řešily jak šediny hlavních představitelek (všem třem hlavním herečkám je momentálně už přes 55 let), tak jejich outfity, které bývaly jednou z nejatraktivnějších rekvizit původního seriálu. A každý střípek okamžitě vzbudil diskusi.\nMůže se pětapadesátiletá Carrie strojit stejně jako ta třicetiletá? Široké sukně s puntíky, károvaná trička s výstřihem, dlouhé prošedivělé vlasy splývající až do pasu v nadýchaných loknách? A co Charlotte, je si vůbec podobná, nepřehnala to s botoxem? Mohou padesátnice skotačit a nahánět kluky stejně jako single třicítky?\nTrailer naznačuje, že se hrdinky pochopitelně posunuly dál – i v čase. Dcery Charlotte jsou dnes už teenagerky, syn Mirandy, Brady, už dokonce dospělý. Někomu se sype práce, někomu se rozpadá manželství, jak už to v téhle životní fázi bývá i v realitě.\nCarrie žije s panem Božským, ale zjevně řeší podobné vztahové nejistoty, jako před čtvrtstoletím, jen ji víc než sloupek živí její populární podcast (který znovu lehce nepravděpodobně vydělává na desítky a desítky párů lodiček od Blahnika při průměrné ceně 500 dolarů za boty).\nChybějící Samanthu nahradilo hned několik nových tváří, obsazených v souladu se současnou hyperkorektní politikou, ovšem šaty od Oscara de la Renty a Caroliny Herrery i přes veškerou svou uhlíkovou stopu díkybohu zůstávají. Kamarádky se chichotají u vína, pořádají pikniky, chodí na koncerty a nosí výstřední nadýchané sukně. Jsou tu známé luxusní značky a populární loga, jsou tu narážky na předchozí sérii – a snad tu bude i nějaký příběh, který divačky osloví víc než dva ne zcela povedené celovečerní filmy.\nOno je to ale vlastně docela jedno. Fanynky se i tak dozajista budou koukat na každý díl a hltat každý detail. Tu a tam nějakou vrásku (nebo naopak přehnaný facelift) s gustem zkritizují na sociálních sítích, stejně jako princeznovské tutu sukně nošené pětapadesátiletou hrdinkou coby civilní oděv.\nAle dívat se budou. A o to producentům jde. O byznys a sledovanost.\nTelevizní byznys ostatně právě Sex ve městě nenávratně změnil, třeba tím, jak definoval product placement, tedy placené umisťování reálných výrobků do děje. Lodičky od Blahnika, notebook od Applu, Absolut vodka, košile od Prady, kabelka Birkin od Hermès nebo slavná Baguette od Fendi – to všechno se dostalo nejen na obrazovku, ale i přímo do replik scénáře. A historie se opakuje.\nNa každý z dílů šesti sezon Sexu ve městě se dívalo okolo dvanácti milionů diváků v reálném čase, další stamiliony viděly 94 epizod seriálových příběhů Carrie, Mirandy, Charlotte a Samanthy v nesčetných reprízách. Vysílací práva postupně získalo sto zemí světa včetně Česka. Následovalo 54 nominací na cenu Emmy (a sedm trofejí), 24 nominací na Zlaté glóby (a osm ocenění). A také nekonečné reprízy, miliony prodaných DVD kompletní série, doprovodný druhotný merchandising.\nA konečně jsou tu i téměř tři čtvrtě miliardy dolarů, které vynesly oba filmy natočené po konci seriálu. První film celosvětově vydělal 420 milionů dolarů, druhý dalších téměř 300 milionů dolarů. Kritika zejména druhý film ztrhala, kina však byla plná.\nZnačka Sex ve městě má dnes už miliardovou hodnotu. V HBO by byli blázni, kdyby se dnes, při inflaci všech možných starých i nových filmových i televizních coververzí a fenoménu binge watchingu nahrazujícího v mnoha zemích zavřená či omezená kina, k Sexu ve městě nějakým způsobem nevrátili. Divák, který včera dostal v premiéře dlouho očekávaný seriál, bude mít už zítra zase hlad. Pohled na oblíbené hrdinky, pokud zůstaly vtipné a provokující, může netrpělivé publikum uspokojit. Byť už je třeba lehce nahlodal zub času.\nPublikum má navíc rádo nostalgii a nový seriál na nostalgii zjevně hodně sází – to je vidět z každého záběru. Podobná gesta, známé repliky, povědomý styling a New York jako působivá kulisa. O moc víc fanynky Sexu ve městě vědět nepotřebují. V HBO se nemusejí letošního adventu nijak obávat.


Dřínovský kros, Dřínov – 06.06.2020 – ELEVEN RUN TEAM\nDřínovský kros, Dřínov – 06.06.2020\nRodina Havelkova pořádala v sobotu 6. června již 11. ročník Dřínovského krosu. Počasí si letos se všemi chvíli zahrávalo, ale nakonec se smilovalo a závody proběhly víceméně za sucha. Na měkké dvoukolové trati s celkovou délkou 8 km si to rozdalo 90 nažhavených závodníků. Součástí tohoto vydařeného sportovního klání byly i dětské běhy a také kratší varianta krosu na 4 km. I letos, tak jako loni se běželo na stejné trati a padaly i nové traťové rekordy. Ve všech kategoriích startovalo přesně 151 běžkyň a běžců od nejmenších až po veterány. Celá akce byla opět tak jako v předchozích ročnících velmi povedená díky šikovnosti a sehranosti pořadatelů. Letošní novinkou byla závěrečná tombola. Po sportovním klání se konalo tradiční pozávodní posezení s pohoštěním, opět vše v režii a pod záštitou sehraného týmu manželů Havelkových, za což jim velmi děkujeme a již teď se těšíme za rok na viděnou při dalším ročníku Dřínovského krosu.\nBarbora Jíšová – 1. místo v ženách celkově v čase 31:34 – nový traťový rekord\nVeronika Tribučková – 4. místo v kat. ŽA do 35 let (11. v ženách celkově) v čase 44:01\nJana Mosiurczáková – 3. místo v kat. ŽC do 55 let (14. v ženách celkově) v čase 44:56\nLuboš Gaisl – 1. místo celkově v čase 28:22 – nový traťový rekord – “Od soboty, když se řekne kros, vyvstane mi na mysl už na dlouho ten Dřínovský. Domácí prostředí, příjemná atmosféra a především členitý terén Dřínovského lesa. Po nevydařeném závodě na dráze jsem si chtěl spravit chuť a zejména pocit z běhu. Proto jsem závod rozběhl svižně už od začátku, takže po druhém výběhu závěrečné “stěny” (kam bych ani svoje děti v zimě bobovat neposlal) jsem byl hezky unavenej. Dřínovský kros byl příjemnou prověrkou před dalšími závody.”\nZbyšek Lhota – 2. místo v kat. MA do 39 let (3. celkově) v čase 29:35\nMartin Fořt – 1. místo v kat. MC do 59 let (5. celkově) v čase 30:09\nDavid Pecina – 2. místo v kat. MB do 49 let (8. celkově) v čase 30:44\nPetr Havelka – 4. místo v kat. MB do 49 let v čase 33:10\nVláďa Vacarda – 2. místo v kat. MD do 69 let v čase 34:55\nMartin Lukeš – 6. místo v kat. MC do 59 let v čase 40:11\nRoman Koravský – 3. místo v kat. MC do 59 let v čase 32:27\nViktor Podškubka – DNF z důvodu seběhnutí z tratě\nFoto: Bohouš Dolanský, Luboš Švácha (lubossvacha), Radek Tribuček, Vláďa Mosiurczák, ERT a pořadatelé – děkujeme.\n8.6.2020 /0 Komentáře/by Roman Koravský\nČertovskej ultratrail, Houska-Hamr na Jezeře – 06.06.2020 Popelka, Lomnice n.P. – 07.06.2020


Běžci poprvé rozsvítili noční Plzeň, čeká nás NITRA – Beh.sk\nV sobotu 26. září bylo město Plzeň jednou ze zastávek série nočních běhů s názvem Night Run 2015. Na Náměstí Republiky se setkal přes 800 startujících ve všech věkových kategoriích.\nV odpoledních hodinách jsme měli možnost vidět klání těch nejmenších v dětských závodech s názvem RWE KIDS CUP. Závod dne s názvem Night Run 2015 – Plzeň měřil 10 kilometrů a v centru města metropole vytvořil úžasnou atmosféru. Jako druhý start, pět minut po půl osmé večer, se uskutečnil AVON běh na 5 km, ze kterého část startovného putuje na konto boje proti rakovině prsu pro podporu prevence, pomoc nemocným ženám a další výzkum tohoto onemocnění. V cíli na závodníky čekala pěkná cílová medaile, která je novinkou NIGHT RUN a AVON BĚHU. Nechybělo v cíli ani občerstvení ve formě nealkoholického piva Birell a salátu RioMare a dalších výborných pochutin, které nachystali organizátoři Event media s.r.o.\nKromě mnoha kategorií v běhu na pět i na deset kilometrů se vyhlašovali i rodinné závody a tak se dá říct, že málokdo se nedostal na stupně vítězů. Platí to doslova, před vyhlašováním se totiž na stupních střídali různí běžci, ať už sami, ve dvojicích nebo ve skupinkách a nechávali se vyfotit. Radost měli snad ještě větší než skuteční vítězové. O účastnické fotografie se postarala firma Fomei a Nikon.


Vzdělání pro práci ve státní správě - Diskuze Omlazení.cz\nVzdělání pro práci ve státní správě\nMajulis 24. 11. 2014 16:27\nAllia 24. 11. 2014 16:35\nNedávno jsem si hledala práci jako čerstvý absolvent práv a dost hodně nabídek z různých ministerstev, státní správy i samosprávy bylo právě pro právníky - absolventy pětiletého mgr oboru Právo. Pro mě ale tahle oblast bohužel zajímavá nebyla, tak jsem se o to podrobněji nezajímala\nJancysska 24. 11. 2014 16:46\njá pracuju ve státní správě, mam sš - veřejnosprávní obor a vš práva... ale popravdě řečeno jsem u nás jediná s vš vzděláním, jinak všichni s maturitou a ani ne ve VS... takže úřady, magistrát apod. ti stačí klidně jen maturita a ministerstva tam většinou chtějí magistra v oboru který se týká činnosti toho daného ministerstva, takže tam by je vš vzdělání v oboru VS moc nenadchlo, ale spíš ekonomie, finance, práva...\nAileenka 24. 11. 2014 17:35\nJá pracuji ve státní správě, ale je to ozbrojená složka, jsem občanský zaměstnanec. Naopak u nás alespoň bez titulu dis. nebo Bc. nejsou skoro žádné pozice. Hodně lidí u nás muselo vystudovat VŠ, aby mohli zůstat na svých pozicích. Ten obor veřejná správa u nás hodně "letí", a pak ekonomika a management. Pro lidi ve sl. poměru pak policejní akademie. Právníci jsou též žádaní, ale tam je zase podmínka toho služebního poměru.\nfarahh 24. 11. 2014 18:11\nReaguji na Majulis: tak záleží co bys chtěla dělat, určitě není ale moc vhodná ta všeobecná VŠ státní správa. To je celkem bez šance.\nVelká šance je s VŠ přírodovědnou, nějaké zaměření na ekologii, stavebnictví - hlavně silniční stavby, pak i zemědělka, lesnictví...prostě být na něco odborník. Na menším městě stačí maturita, na kraji či ministerstvu je VŠ většinou jasnou podmínkou.\nTaky právo, ekonomika, statistika...\nFalcon 24. 11. 2014 22:16\nNa ministerstvu pokud chceš dělat nějakou odbornou práci, ne sekretářku (tam je to většinou jedno stačí nějaký titul), pak první určitě je právo, tím nic nezkazíš a budeš mít největší šanci, ale jedině takové to klasické 5 let magisterské studium oboru Právo a právní věda a pak třeba ekonomka...zkušenosti co říkám jsou z Ministerstva financí a z Ministerstva spravedlnosti...z "obyčejných" úřadů zkušenost nemám, ale stačí si projít pár inzerátů a podívat se, jaké vzdělání vyžadují\nale taky jde o to, co chceš dělat, pokud chceš být třeba personalistka, tak vzdělání asi stejné jako kdekoli jinde, kde bys chtěla dělat personalistku, to co jsem psala já samozřejmě platí na takovou tu odbornou činnost, která je specifická jenom třeba pro ministerstvo nebo Úřad vlády atp....takže třeba legislativa, nebo různé fondy ...\nEkonomzVŠE 25. 11. 2014 0:39\n1) na práci a nějakém úřadě ti bohatě stačí maturita = nejlépe obchodní akademie (znalost účetnictví), o překvalifikované zaměstnance většinou není zájem a překvalifikovaní zaměstnanci se většinou o tyto pozice taky nijak neperou, jelikož dostávají plat dle tabulek - takže i když jsi s VŠ, dostala bys většinou plat jako se SŠ (často 9. plat. třída) = jako absolvent bez praxe cca 12 tisíc čistýho?\n2) na práci na Ministerstvech, ČNB chtějí odborníky..., v ČNB je hlad po absolventech VŠE, typicky tam často nacházejí uplatnění absolventi oborů ekonomická analýza (NF), statistika a ekonometrie (FIS), finance (FFU), bankovnictví a pojišťovnictví (FFU)\nNa Ministerstvech je hlad opět po odbornících, často na mezinárodní vztahy (znalost EU fondů...) - tedy např. uplatnění pro lidi, co studovali evropskou ekonomickou integraci (FMV) či diplomacii (FMV), ale na jiných ministerstvech i šance pro lidi např. z regionálních studií (NF) či jiných zaměření, často je obor ekonomie výhodou...\nKonkrétně třeba na Ministerstvu financí, kde dělají dva mí známí (oba z VŠE) je poptávka po absolventech práv (PF UK), financí (FFU VŠE) a zdanění a daňové politiky (FFU VŠE)\n3) obor veřejná správa je naprosto k ničemu, dodělávají si ho (většinou) na soukromé škole řídící pracovníci bez VŠ, na které je již nově (díky zákonům) několik let tlačeno, že pokud chtějí setrvat na svých pozicích, tak si musí doplnit VŠ vzdělání, respektive spíše získat titul (vzhledem k tomu, jak se "na některých VŠ" studuje)\nTedy, měla bys být zejména odborník, i např. jako "přírodovědec" - např. absolvent ochrany životního prostředí se můžeš uchytit např. na Ministerstvu živ. prostředí atd.\nTakže, suma sumárum, stačí ti "obchodka", ale těžko říct, jestli ti to ohodnocení přijde dlouhodobě "sexy".\nStudovat VŠ jen kvůli práci na úřadě je podle mě prostě a jednoduše opravdu pitomost. Studuj to, co tě baví a bud v tom odborník, ministerstva shánějí různé lidi (všemožných odborů je na každém ministerstvu habaděj), i když je pravda, že právníky chtějí snad všude ve státní správě (těm se tam ale zas za ty (v jejich chápání) "mizerné prachy" moc nechce - raději dělají v AK)


Dvacet svazků, 750 autorů. Práce na Encyklopedii českých právních dějin jsou v polovině | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Věda a technologie / Historie | Související témata: encyklopedie právo dějiny\nÚctyhodných dvacet svazků bude mít Encyklopedie českých právních dějin. Aktuálně jsou její autoři v polovině tvorby. Vydané už jsou třeba svazky, které se věnují politickým procesům - a to od těch nejstarších až po současnost. Podle autorů je encyklopedie psaná i pro laiky. Přesto to někdy může být trochu „těžké" čtení.\nPraha 15:41 26. října 2017 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nSocha Spravedlnosti (kupole soudní budovy Old Bailey, Londýn). Ilustrační foto | Foto: licence Creative Commons Attribution-ShareAlike 3.0 Unported, User:Lonpicman\n„Nevážil jsem ji, ale váží asi kilo. Každý díl má v rozmezí 800 až 900 stránek,“ popisuje Radiožurnálu tmavě modrou knihu s výrazným bílým nadpisem odborník na historii práva a hlavní redaktor Encyklopedie českých právních dějin Karel Schelle.\nPráce na Encyklopedii českých právních dějin jsou v polovině. Více si poslechněte v reportáži Evy Rajlichové.\nEncyklopedie začala vycházet v roce 2015, hesla se v ní řadí podle abecedy. V posledních vydaných svazcích přišlo na řadu písmeno P a heslo Procesy.\n„Je to celkem přes 200 politických procesů. V podstatě se tam najdou všechny důležité, známé, od středověku, Dalibor, Hus a tak dále, až po nejnovější dobu. Myslím, že poslední je tam proces s vydavateli Mein Kampf,“ řekl Schelle.\n„Těch několik tezí, které doufám v tom hesle jsou čitelné, je jednak vůle, moc, chtíč komunistické strany ovládnout společnost, zastrašit ji. Dalším důvodem je vyloučit opozici. Další úrovní pak může být konstrukce procesů, scénář, spolupráce jednotlivých mocenských složek komunistického režimu, který je ovládal. Mám na mysli státní bezpečnost, prokuraturu, justici jako soud,“ popsal Bursík.\nPodle Karla Schelleho nejde ale v žádném případě o dílo určené jen pro právníky. „Pro tu nejširší veřejnost, která se zajímá o dějiny, právo,“ vysvětlil Schelle.\nNa Encyklopedii českých právních dějin pracuje na 750 autorů - z Česka i ze zahraničí. Dokončená by měla být zhruba za dva roky.


Všechny suroviny propracujte v ruce nebo mixérem. ,Rozválejte na slabé plátky ručně nebo pomocí strojku. ,Krájejte na nudle nožem nebo pomocí strojku. ,Nudle vařte v osolené vroucí vodě 3 – 10 minut do úplného změknutí , nebo sušte rozložené na plechu. ,\nKakaové těstoviny s kokosovým pudingem\nVšechny suroviny propracujte v ruce nebo mixérem. ,Rozválejte na slabé plátky ručně nebo pomocí strojku. ,Krájejte na nudle nožem nebo pomocí strojku. ,Nudle vařte v osolené vroucí vodě 3 – 10 minut do úplného změknutí podáváme s pudingem Olé ,


EnviWeb - Jak zachytit neutrální atomy antihmoty\nJak zachytit neutrální atomy antihmoty\n19.11.2010 | RSS zdroj: Osel.cz\nAbstrakt: CERN hlásí další úspěch. Tentokrát nejde o srážky částic při nepředstavitelně vysokých energiích. Právě naopak - "výroba" atomů antihmoty si vyžaduje nízkoenergetické interakce antičástic. To však není novinkou, antivodík v CERN "vyrábějí" již osm let. Teď se ale fyzikům spolupracujícím na mezinárodním experimentu ALPHA podařilo vzniklé neutrální atomy na okamžik udržet "při životě".


Dnes začíná v Kyjovicích sochařské sympozium - Opavský a hlučínský deník\nDnes začíná v Kyjovicích sochařské sympozium\nKyjovice – Obec, mající něco přes osm set stálých obyvatel, uvítá v rámci sympozia sochaře. Pět umělců bude během jednoho týdne v Kyjovicích vytvářet sochy a objekty z kmenů stromů, které byly vykáceny v rámci projektu Regenerace zeleně v obci. Celá akce začíná již dnes a potrvá do 19. srpna.\nStromy, které padly za oběť projektu Regenerace zeleně, budou využity jako surovina pro umělecké sochaře.Foto: archiv obce Kyjovice\nAž surové a nezpracované kmeny dostanou další, jinou, ušlechtilou podobu, zůstanou a budou i nadále zkrášlovat obec, avšak v jiné, umělecké podobě. Jako místo konání byl zvolen areál TJ Sokol Kyjovice.\nNakonec budou výsledky práce a snahy umělců umístěny, po slavnostním odhalení na Obecní slavnosti 4. září tohoto roku, v zámeckém parku, v nových parčících v obci - Na Rynku, U Lípy, U Kamenné zdi Sokola, u kaštanové aleje a u kaple sv. Víta.\nGarantem projektu je Tomáš Skalík, který se narodil v roce 1978 v Opavě, kde také vystudoval umělecko-průmyslovou školu. V roce 1999 zahájil studium u docenta Jana Ambrůze v ateliéru sochařství II na Fakultě výtvarných umění Vysokého učení technického v Brně. Samostatně dosud vystavil exteriérový projekt Výřezy v Mariánském údolí v Brně a zúčastnil se více kolektivních výstav, vesměs v rámci domovského ateliéru FaVU: Hřbitovní kvítí na Nové radnici v Brně (2000), Šarovy.\nI v brněnském Letohrádku Mitrovských (2001), ploma- ART v Domě umění v Opavě (2004). Podařilo se mu uskutečnit několik realizací, např. ve firmě Albion v Praze-Holešovicích nebo na Městském úřadě v Brně-Komíně.\nOd konce 90. let se rovněž věnuje restaurování kamenosochařských památek na Moravě a ve Slezsku. Dalšími umělci a následnými vystavovateli sympozia v Kyjovicích by měli být Lenka Votanová z Hájku u Oslavan, Pavla Zdražilová z Ostravy, Oldřich Norys z Frýdku–Místku či Petr Bulava z Krnova.


V Kanadě se už pomalu začíná hlásit jaro o slovo, slunce nabírá na síle a ledy pomalu tají, a tak i lezení ledů je pomalu u konce. ... celý článek\n15.04.2013 Petr Zakovsky\nJe to měsíc, co ukončili Mišo Sabovčík a Adam Kadlečík zimní přechod hřebene Tater, mezitím jsme je trochu vyzpovídali. ... celý článek\nJeden nejmenovaný lezec – „Mystr“ (opravdu nejde o pravopisnou chybu) si kdysi „posteskl“, že lidi lezecký chodí do skal trochu, ne vždy pěkně oblékaní, že by měli více dbát na eleganci a moderní „dres code“. Nu což o to, kámoš tuhle vysypal hromádkou materiálu pod Trůnem v Labáku (matroš něco pamatoval) a další nejmenovaný „mistr“ a trochu „kupec“ utrousil památnou větu: „ty vole kdyby byli všichni jako ty, tak zkrachuju“. ... celý článek\nJe tomu už skoro rok a já opět sedím s Kubou v přerovské „půlnoční“ hospodě. Můj pohled klouže po oprýskaných zdech které zažily váleček a barvu naposledy v minulém režimu. ... celý článek\n08.04.2013 Michal Mrkva Mrkus\n- dva lidé, skála a motýl ... celý článek\n07.04.2013 Kateřina Minková\nMalá Bobří expedice Vzalas ty lžíce?\nTys ji bral ne?\nAha, takže zustala na chatě.\nHmm asi jo. No jo, co nemáš nepotřebuješ. :) ... celý článek\nLezení na Maltě Aneb lezu celý rok!\nMalé souostroví uprostřed Středozemního moře co by kamenem dohodil od Sicílie se spoustou luxusního vápence a ohromným potenciálem pro skalní lezce. ... celý článek\n05.04.2013 Ondřej Petrů\nVětšinou se snažím nepsat dlouhé a nudné články o lezení, které většinou nikoho nezajímají proto, že scénář se pokaždé s malými obměnami opakuje. Vyrážíme, hledáme nástup, lezeme, vylezeme/pytlíme, unavení odpočíváme. ... celý článek\nTermín:\t19.-21.04.2013, areál je nutné opustit v neděli do 18 hodin ... celý článek\n02.04.2013 Petr Resch\nMt Blanc na splitboardu a skialpech květen 2012\nOk, je to tu rychle a nečekaně – dostávám volno po 14 dnech v nové práci. Honza dostává opušťák od otcovských povinností na celé 4 dny. Předpověď je nejistá : so + ne sněžení , po azuro. Plán akce je tak jasný. ... celý článek\n29.03.2013 Adam Vaňkát\nDo zimních Tater jsme se tentokrát vydali jen ve dvou (Sany a já). Cíl byl jasný – Weberovka. ... celý článek\nHOROLEZEC (Co to s náma myslel dobře)\nVe čtvrtek odpoledne se vleču s dětma domů a těším se na chvíli klidu. ... celý článek\nPřišel sníh a mráz, tma, zkouškové...a pro nás co máme místo skialpů jen pár starých běžek přišla i depka. Člověk by nejraději zimu lusknutím prstu přeskočil a vyjel zas ven, na sluncem vyhřátou skálu. ... celý článek


Gramofonová deska – Wikipedie\nVinylové LP desky\nGramofonová deska neboli gramodeska, známá těž jako vinylová deska nebo prostě jen vinyl, je záznamové médium určené pro záznam, uchování a reprodukci zvuku.\nGramodeska má nejčastěji podobu plochého kruhového kotouče černé barvy, uprostřed opatřeného kruhovou papírovou nálepkou s informacemi o záznamu. V samém středu gramodesky je středicí otvor pro nasazení na přehrávací zařízení – gramofon.\nZvukový záznam je na gramodesku zanesen ve formě spirálové drážky, soustředně umístěné na jejím povrchu. Zvuková informace v drážce má analogovou podobu. Záznam na desce je mechanický, což znamená, že je snímán mechanicky – pomocí hrotu, lidově zvaného jehla.\nMonofonní záznam má podobu vlnovky, kdy hrot (chvějka) kmitá horizontálně ze strany na stranu, jde vlastně o kopii pohybu membrány mikrofonu. U stereofonního záznamu je použit další směr, kdy jehla kmitá taky dolů. Pro představu: Pokud jehla kmitá přímočaře v úhlu 45° od svislice, je zvuk (v ideálním případě) slyšet jen z jednoho kanálu. Je to dáno tím, že přenoska je konstruována tak, aby se dal rozlišit pravý a levý kanál. Což je samozřejmě možné jen u elektrických přenosek, kdy je v podstatě jedno jestli jde o přenosku (v tomto případě přesněji) vložku krystalovou (využívající piezoelektrický jev), nebo magnetodynamickou (pracující na principu elektromagnetické indukce). U krystalové vložky samozřejmě na úkor kvality reprodukce, a trvanlivosti gramodesek. Slangově byla v některých kruzích označována za „hoblovačku“, díky své „tvrdé charakteristice“, protože k přenosu signálu byl využit princip deformace krystalu. Na rozdíl od magnetodynamické přenosky, kde je na chvějce, na opačném konci jehly miniaturní magnet, který je volně uložen v elektricky vodivém pouzdře.\nGramofonová deska byla od doby svého vynálezu – konce 19. století až do 80. let 20. století nejrozšířenějším nosičem zvukového záznamu. Od konce 80. let byla gramofonová deska postupně nahrazována kompaktními disky (CD), až byly nakonec gramofonové desky z trhu téměř úplně vytlačeny.\nV současnosti[kdy?] jsou gramofonové desky vydávány pouze okrajově, v malých nákladech jako sběratelské edice, popřípadě jsou vydávány nezávislými vydavateli nekomerční hudby.\nGramodesky i v době svého strmého úpadku v 90. letech 20. století zůstávaly oblíbené mezi dýdžeji, kteří využívají hudební materiál z gramodesek pro mixáž hudby při klubových tanečních produkcích. Avšak ani této oblasti se digitalizace nevyhnula a pro mixáž taneční hudby se stále častěji používají digitální konzole.\nPřesto existuje úzké, avšak živé společenství milovníků gramofonů a gramodesek, kteří preferují poslech analogového záznamu zvuku z gramodesek před záznamem digitálním. Proto i dnes je na trhu množství výrobců gramofonů a dalšího vybavení pro poslech gramodesek.\nV posledních letech (rok 2021) obliba desek začíná, především ve Velké británii a USA, opět stoupat. V česku existují obchody Bontonland (pod Supraphon) či Musicrecords, kde se dají nové desky koupit v ceně od 549 - 849 korun.[zdroj?] Do desek dávají svá alba z popových zpěvaček například Ava Max, Charli XCX, Zara Larsson, Lady Gaga, Dua Lipa či Bebe Rexha.\n1 Historie gramofonové desky\n1.1 Od válečku k desce\n1.2 Vývoj prvních gramofonových desek\n1.3 Vývoj způsobu nahrávání gramofonových desek\n1.4 Přechod od šelaku k PVC\n1.5 „Válka rychlostí“\n1.6 Dvoukanálové stereo\n2 Dělení gramodesek\n3 Typy gramodesek s úzkou drážkou\nHistorie gramofonové desky[editovat | editovat zdroj]\nOd válečku k desce[editovat | editovat zdroj]\nZáklady pro vývoj záznamu a reprodukce zvuku položil roku 1878 Thomas Alva Edison vynálezem fonografu. U jeho fonografického válečku jakožto nosiče zvukového záznamu je zvuk zaznamenán na válec pokrytý vrstvou vosku. Při záznamu byla do voskového povrchu otáčejícího se válečku při záznamu achátovým hrotem vyryta spirálová drážka, měnící svoji hloubku v rytmu zaznamenávaného zvuku. Jednalo se tedy o hloubkový záznam (zvaný také Edisonův). Hrot byl mechanicky spojen s membránou umístěnou v kovovém trychtýři (troubě). Mluvilo-li se do trouby, membrána začala kmitat, a tím rozkmitala i hrot ryjící drážku. Při reprodukci záznamu z válečku se postupovalo přesně opačně – hrot snímal kmity drážky otáčejícího se válečku, kmital v rytmu záznamu, a tím rozkmitával membránu, s níž byl mechanicky spojen. To způsobilo, že membrána vydávala zvuk. Trouba, v níž byla membrána umístěna, zvuk dále zesílila.\nEmile Berliner roku 1887 nahradil fonografický váleček plochou kruhovou deskou, na jejíž povrch nanesl spirálovou drážku se záznamem. Hloubkový záznam nahradil záznamem stranovým, u nějž drážka kmitá nikoliv do hloubky, ale ze strany na stranu (horizontálně). Tím udal Berliner základní podobu dnešní gramofonové desce.\nVývoj prvních gramofonových desek[editovat | editovat zdroj]\nÚplně první gramofonové desky měly průměr 12 cm a byly vyrobeny z tvrzené pryže. Frekvence otáčení desky při reprodukci byla u prvních gramofonů 70 ot/min. Tyto gramofony byly velmi primitivní.\nTvrzená pryž byla později nahrazena šelakovou hmotou. Ta měla výhodu, že se dala lisovat, což značně usnadnilo sériovou výrobu mnoha gramodesek lisováním z jedné matrice.\nNa počátku 20. století ještě nebyly nijak normalizovány rozměr ani frekvence otáčení gramofonových desek. Jejich průměr obvykle kolísal mezi 15 a 30 cm, výjimkou nebyly ani desky s průměrem 6 cm i 60 cm. Frekvence otáčení desek při reprodukci byla také různá – od 74 do 82 ot/min. Některé desky měly jednu středovou díru, jiné dvě. První desky neměly ani středovou etiketu v takové podobě, jak ji známe dnes, a měly záznam pouze po jedné straně. S výrobou desek se záznamem na obou stranách se začalo až roku 1905.\nVývoj způsobu nahrávání gramofonových desek[editovat | editovat zdroj]\nPrvní gramofonové desky byly nahrávány tzv. akusticky. Ten byl prováděn tak, že hudebníci a zpěváci byli rozestavěni před jedním či více trychtýři, které soustřeďovaly zvuk na membránu. Membrána rozechvívala zapisovací hrot záznamového stroje, který byl obvykle umístěn ve vedlejší místnosti. Jednalo se o otáčivý talíř, umístěný na mohutném podstavci (kvůli omezení vibrací). Na otáčejícím se talíři byl upevněn voskový kotouč, do kterého kmitající hrot ryl drážku se záznamem. Hrot se během otáčení pomalu posouval od kraje desky k jejímu středu, takže drážka tvořila soustřednou spirálu. Nahraný voskový kotouč dále sloužil jako předloha pro výrobu kovové matrice, z níž se lisovaly šelakové desky.\nNevýhodou akustického záznamu byl především omezený kmitočtový rozsah – zhruba od 150 Hz do 3,5 kHz. Tehdejší nekvalitní gramofony byly schopné reprodukovat kmitočtové pásmo ještě užší – 300 Hz až 2,5 kHz. To zdaleka nestačilo k dosažení věrné reprodukce zvuku – takto nahraný zvuk lze charakterem přirovnat k přednesu telefonního přístroje. Postrádal jak hluboké, tak vysoké tóny. Dalším problémem byla omezená práce se zvukem nástrojů a zpěváků – „mixáž“ jednotlivých zvuků a hlasů byla možná pouze poměrem jejich vzdálenosti od nahrávací trouby. Mnozí zpěváci, ač jinak talentovaní, se pro gramofonový záznam nehodili, protože jejich hlas na desce zněl nevýrazně – neměl tonální charakteristiku vhodnou pro akustický záznam, jenž měl omezený kmitočtový rozsah.\n20. léta 20. století přinesla revoluční objev v záznamu zvuku – elektronické nahrávání. První pokus s elektronickým (či jak se tehdy říkalo, elektrickým) záznamem gramofonové desky provedli inženýři Maxfield a Harrison se svými spolupracovníky v laboratořích americké firmy Bell Telephone Company. Elektronický záznam umožnil postupně dále rozšiřovat zaznamenávaný kmitočtový rozsah. Jeho princip zjednodušeně spočíval v tom, že nahrávaný zvuk byl snímán mikrofonem, signál z mikrofonu byl elektricky zesílen elektronkami a poslán do záznamové hlavy záznamového stroje. V záznamové hlavě byl elektromagnet, který rozkmitával kotvičku, na niž byl upevněn záznamový nůž, v rytmu přiváděného modulačního signálu. Kmitající záznamový nůž ryl do otáčejícího se voskového kotouče drážku se záznamem. Tento způsob záznamu je v principu užíván dodnes, byť v modernějších obměnách.\nPřechod od šelaku k PVC[editovat | editovat zdroj]\nPolyvinylchlorid (PVC) pro výrobu gramofonové desky byl vůbec poprvé použit roku 1931. Tehdy americká nahrávací společnost RCA Victor vydala řadu gramofonových desek s názvem „Program transcriptions“ („Záznamy vystoupení“). Tyto desky z PVC již měly průměr 30 cm (12") a byly nahrány rychlostí 33⅓ ot/min, stejně jako pozdější dlouhohrající (LP) desky. Drážka měla sice ještě stejnou šířku jako soudobé desky šelakové, byla však mělčí a drážková rozteč byla také užší. To vše umožnilo výrazné prodloužení délky záznamu. Pro prodejní neúspěch (potřeba gramofonu s nižšími otáčkami, světová hospodářská krize) však byla výroba těchto desek po pár letech ukončena.\nBěhem druhé světové války, z důvodu nedostatku šelaku na trhu, americká nahrávací společnost V-Disc začala z PVC lisovat desky se stejnými parametry jako desky šelakové. Tyto desky bylo možno přehrát na běžném gramofonu rychlostí 78 ot/min a jejich výhodou byla oproti šelaku nerozbitnost a nízká hmotnost. Desky se pro tyto vlastnosti osvědčily ve vojenských dodávkách pro bojující americké vojáky v zámoří. Bez povšimnutí nezůstal ani nižší šum desek z PVC.\nRoku 1939 se konkurenční americká nahrávací společnost Columbia Records rozhodla pokračovat ve vývoji technologie dlouhohrajících desek z PVC, započatém společností RCA Victor. Vývojový tým pod vedením doktora Petra Goldmarka se rozhodl dále zúžit záznamovou drážku na desce a pro přehrávání použít tenčí hrot s menším poloměrem zaoblení. Toto zúžení bylo nutné, nejen z důvodu dalšího prodloužení záznamové doby, ale také z důvodu možnosti záznamu vysokých kmitočtů (tónů) i při nižších otáčkách desky. Skupina vývojářů pojala úkol komplexně s cílem vyvinout spotřebitelsky spolehlivý, nenákladný gramofonový systém. To se také podařilo roku 1948, kdy byla novinářům na New York Press Conference v hotelu Waldorf Astoria představena nová dlouhohrající LP deska o průměru 30 cm, rychlosti otáčení 33⅓ ot/min a s novou úzkou drážkou zvanou microgroove (mikrodrážka). Tedy standard gramofonové desky používaný dodnes. Záznam na desce byl sice stále ještě monofonní, ale na jednu stranu desky se vměstnala až 23minutová nahrávka skladatele Mendelssohna.\n„Válka rychlostí“[editovat | editovat zdroj]\nV reakci na uvedení LP desek firma RCA Victor přišla roku 1949 se svým vlastním formátem gramofonové desky z PVC – malou deskou průměru 17 cm (7") nahranou rychlostí 45 ot/min, zvanou „single play“ (SP) nebo prostě „45“. První komerčně vydaná skladba ve formátu sedmi palců (tzv. sedmičky) nesla jméno „Texarkana Baby“ od interpreta Eddy Arnold. Parametry záznamové drážky byly totožné s deskami LP. Tyto desky se brzy staly hitem mladé generace, přestože se na jednu stranu vešly nejvýš dvě skladby. Byly totiž levné, skladné a esteticky přitažlivé – lisovány v různých barvách, odlišujících žánr – country byla vydávána na zelených deskách, vážná hudba na červených, R&B a gospel na oranžových, desky pro děti byly žluté. Populární hudba se vydávala na tradiční černé barvě. Pro přehrávání RCA Victor prodávaval speciální malé gramofony, leckdy vybavené měniči, schopnými automaticky přehrát najednou sadu těchto desek. Konkurenční LP desky však nebyly schopné přehrát. V pozdějších letech byly na trh uvedeny bateriové gramofony pro tyto desky. Tak se do vynálezu magnetofonových kazet, CD a MP3 „pětačtyřicítky“ staly prvním přenosným hudebním médiem. Nutno dodat, že SP desky si také později našly cestu do jukeboxů, kde nahradily zastaralé desky šelakové.\nV následujících letech vypukla na americkém gramofonovém trhu válka formátů, nazývaná „válka rychlostí“ („battle of speeds“). Někteří upřednostňovali 33⅓ot LP desky, jiní 45ot SP desky a konzervativci preferovali 78ot šelakové desky. Výsledkem tohoto boje bylo, že šelakové desky definitivně ustoupily SP deskám, neboť co do délky záznamu byly SP desky jejich dokonalou náhradou, navíc s lepšími vlastnostmi. SP desky navíc naplnily tržní potřebu tam, kde bylo třeba média s kratší hrací dobou. Pro LP desky jako by se zpočátku nedostávalo využití, ale brzy se začaly osvědčovat v oblasti nahrávek vážné hudby. Dlouhá stopáž LP desek dále dává vzniknout novému hudebnímu formátu – hudebnímu albu.\nDvoukanálové stereo[editovat | editovat zdroj]\nPoněvadž člověk vnímá zvuk prostorově dvěma ušima, jsou již koncem 19. století ve snaze o dosažení realistické, životné reprodukce zvuku podnikány první pokusy o dvoukanálový přenos zvuku živého představení.\nPočátkem 20. století pak byl vyvinut fonograf, který pomocí dvou snímacích trub a rycích jehel zaznamenával stereofonní zvuk do dvou oddělených drážek na fonografickém válečku. Žádná z těchto prvních stereofonních nahrávek se však nedochovala.\nV období před druhou světovou válkou se objevují různé pokusy zaznamenat dvoukanálové stereo na gramodesku. Vesměs využívají myšlenky dvou oddělených drážek, z nichž do jedné je zaznamenán levý a do druhé pravý kanál. Buď byly dvojice drážek vedeny těsně vedle sebe v jedné spirále, anebo byla každá z nich nahrána v jedné polovině záznamové oblasti desky. Tyto desky pak byly snímány na speciálním gramofonu vybaveném dvěma zvukovkami či přenoskami. Žádný z těchto principů oddělených drážek se pro nepraktičnost a technické nedostatky komerčně neprosadil.\nPrůlom pak přinesl objev záznamu obou kanálů do jedné drážky. První praktický experiment s jednodrážkovým stereofonním záznamem byl proveden 1. června 1934 A. C. Kellerem a I. C. Rafusem v laboratořích americké společnosti Bell Telephone Laboratories v New Yorku. Princip spočíval v tom, že modulace jednoho kanálu byla ryta do drážky hloubkově, zatímco modulace druhého kanálu byla ryta stranově. Systém byl patentován roku 1939.\nAvšak teprve roku 1957 byl americkou společností Western Electric připraven prakticky použitelný systém pro dvoukanálové stereo zvaný Westrex 45/45. Byl zpětně slučitelný s dosavadními monofonními deskami LP a SP, neboť využívá drážku stejných rozměrů. Některé nedostatky systému firmy Bell odstraňuje tím, že kanály jsou modulovány v úhlu 45 stupňů vzhledem k svislé ose drážky, každý v jedné stěně drážky. Tím je prakticky docílena shoda obou kanálů a navíc tak umožňuje monofonní desky přehrávat se zvukem v obou kanálech. Desky nahrané tímto systémem a stereofonní gramofony byly uvedeny na americký trh roku 1958. Systém Westrex 45/45 je pro stereofonní záznam využíván dodnes.\nDělení gramodesek[editovat | editovat zdroj]\nStandardní desky – tento historický a překonaný typ desek byl vyráběn z šelaku. Měly širší drážku než dnešní desky, pro přehrávání se používal hrot s větším poloměrem zaoblení. Tyto desky měly průměr nejčastěji 25 cm a rychlost otáčení 78 ot/min. Jedna strana standardní desky pojala zhruba 3 minuty záznamu, což vystačilo na jednu píseň, větší, 30cm varianta desky, i 5 minut. Tento typ gramodesek se v Československu používal až do roku 1963, kdy byl nahrazen vinylovými SP singly. Prodej standardních desek však dobíhal až do roku 1968, mnohé tituly té doby byly firmou Supraphon vydávány jak na moderních SP tak na standardních šelakových deskách.\nPro přehrávání starých šelakových (standardních) desek existují dva druhy gramofonů. Starší, jsou čistě mechanické, s plechovou rourou a natáčením klikou. Novější jsou elektrické, a zvuk je z nich snímatelný v podobě elektrického signálu nejen do starých elektronkových rádií, ale do jakéhokoliv druhu spotřební elektroniky vybavené gramofonovým předzesilovačem signálu, po připájení novějšího typu konektoru. Moderní typy gramofonových přenosek u současných gramofonů pracují na magnetodynamickém principu. Nyní jsou vyráběny i speciální magnetodynamické přenosky určené pouze pro reprodukci starých standardních šelakových desek.\nPřestože jsou tyto desky již považovány za překonané a zastaralé, mají nezřídka vysokou dokumentační a kulturní hodnotu. Jsou totiž dokumentem své doby a jsou v převážné většině jediným zvukovým záznamem tehdejších zpěváků a hudebníků. Proto zasluhují náležitou péči.\nDesky s úzkou drážkou – byly vyvinuty po druhé světové válce. Desky tohoto typu jsou vyráběny dodnes. Lisují se z plastické hmoty PVC (polyvinylchlorid, v americké angličtině též zkráceně vinyl), ale výjimečně též z jiných umělých hmot v podobě pohlednic, vzorkovaných, či průhledných desek. Díky použití PVC, který má jemnější strukturu než šelak, bylo možno zúžit drážku, snížit její amplitudu (rozkmit), a tím i drážkovou rozteč. Snížila se také frekvence otáčeni. To umožnilo podstatně prodloužení doby záznamu. Vinylová hmota vyráběná v Československu byla gramofonovými odborníky považována za velmi kvalitní materiál a vyvážela se do zahraničí ve velkém množství.\nZa zmínku stojí ještě dva typy gramodesek:\nvinylové desky s drážkou jako měly standardní desky a 78 ot/min (vinyl tvrzený plavenou křídou, výrobce V-disc, USA)\nvinylové LP desky s 78 ot/min (klasický vinyl, výrobce Aprelevskij zavod, SSSR)\nTypy gramodesek s úzkou drážkou[editovat | editovat zdroj]\nUkázka drážek se záznamem hudby na dlouhohrající gramofonové desce.\nSP (single play) – singly – menší typ vinylových desek obvykle na rychlost 45 otáček za minutu (ot/min), výjimečně na rychlost 33. Obvykle jedna strana desky obsahovala jednu hudební skladbu resp. písničku. Průměr desky 17 cm.\nEP (extended play) – menší typ vinylových desek obvykle na rychlost 45. V podstatě totožné s SP, ale na každé straně jsou dvě (někdy i tři) písničky. Vydávány byly mnohem méně a mívaly speciální obaly. Vzácně byly vydávány tyto desky i s rychlostí 33 otáček se zmenšeným středem, na jednu stranu se tak daly zaznamenat až čtyři drobné skladby resp. písničky. Občas byly vydány i nečerné desky – průsvitné, mnohobarevné... V této velikosti o 33 1/3 ot/min byly v Československu vydávány též pohádky (večerníčky), zvláště pak se Spejblem a Hurvínkem.\nLP (long play) – „elpíčko“ – dlouhohrající deska obvykle na rychlost 33,1/3 ot/min, zpočátku výjimečně i na rychlost 16+2/3 ot/min. V případě populární hudby většinou obsahovala celé jedno album jednotlivé skupiny, u vážné hudby pak jakoukoliv jinou nahrávku v celkové délce až 45 minut, případně i delší. Průměr 30 cm, na jedné straně libovolný počet skladeb či záznamů mluveného slova, u hudebních záznamů z oblasti populární hudby většinou 4 až 14 písniček. Občas (zejména HiFi klub Svazarmu) byly tyto LP vydávány i pro rychlost 45 ot/min a dokonce i pro 78 ot/min.\nMP (medium play) – zvláštní typ gramofonové desky. Průměr 25 cm, 33+1/3 ot/min nebo 16+2/3 ot/min.\nNa „rychlosti“ 16+2/3 ot/min bylo vydáváno jen mluvené slovo.\nVydavatelství[editovat | editovat zdroj]\nNejznámější značky gramofonových desek z první republiky jsou Ultraphon, His master's voice (etiketa s pejskem), Esta, Odeon, Polydor, Rekord, Artona, Selekton a mnoho dalších. Mezi těmito značkami existovaly ustálené rozdíly v ceně a kvalitě nahrávek. Například značky Artona a Selekton byly speciálně zřízeny firmou Ultraphon pro vydávání méně kvalitních nahrávek a tato praxe byla obvyklá i u jiných firem.\nNejvětším specialistou na šelakové desky je v České republice pan Gabriel Goessel. Jeho pořad Fonogram na Českém rozhlase pravidelně seznamuje posluchače s historií populární hudby První československé republiky.\nVýroba gramofonových desek v podniku Gramofonové závody Loděnice (jakož i gramofonů v podniku TESLA Litovel) v období po 2. světové válce byla v Československu vždy na velmi vysoké úrovni. Československé gramofony ze 70. a 80. let byly vyráběny ve světové špičkové kvalitě. Gramofonové desky z tohoto období byly vyráběny a vydávány pod domácími značkami Supraphon, Panton a Opus. Česká republika je díky této vynikající výrobní tradici, až doposud jedním z největších výrobců a vývozců klasických gramofonových desek na světě. Výroba tohoto sortimentu stále velmi dobře prosperuje a gramofonové desky jsou nyní úspěšně vyváženy do celého světa.\nV poválečném Československu bylo běžně možno zakoupit i gramofonové desky vydávané v okolních státech RVHP. V NDR byly gramofonové desky vydávány pod značkou Eterna či Amiga, v Polsku pod značkou Muza, v Sovětském svazu pod značkou Melodia, v Maďarsku pod značkou Pepita či Hungaroton, v Bulharsku pod značkou Balkaton, v Rumunsku pod značkou Electrecord, na Kubě pod značkou Ariel. Mnohé jiné velmi známé a renomované gramofonové značky pocházející ze zemí západní Evropy a z Ameriky byly v té době pro běžného spotřebitele prakticky nedostupné z politických a hospodářských důvodů.\nGramofonové nadšence a fandy té doby sdružoval spolek, který se nazýval Gramofonový klub.\n↑ Nejdelší šelaková gramodeska (s nejdelší skladbou a průměrem 25 cm) byla vyrobena v Československu v roce 1957 a délka skladby byla 4 minuty a 20 sekund.\n↑ Poslední šelaková gramodeska byla vydána v prosinci 1963 (obsahovala písně „Už kvetou pampelišky“ a „Třistapětašedesátkrát“).\n↑ Tyto gramofony již používaly přenosky s pohyblivým železným jádrem (moving iron, MI), ovšem několikanásobně větší a těžší (cca 40g) a pro přehrání desky se používaly:\nobyčejné ocelové jehly (1 jehla = 1 strana desky)\ntvrzené ocelové jehly (1 jehla = 16 stran desek)\njehly se safírovým hrotem (1 jehla = 50 stran desek)\njehly s diamantovým hrotem (1 jehla = 100 stran desek), tyto jehly vyráběla např. firma His Master's Voice (jehly Thungstyle)\nPEŠÁK, Josef. Gramofon, jeho provoz a technické využití. Praha: Státní nakladatelství technické literatury (SNTL), 1982. 224 s. Kapitola Vývoj mechanického záznamu zvuku, s. 28.\nLOCHMAN, Adolf. Gramofonová deska. 1. vyd. Praha: Práce, 1955. 321 s.\nGÖSSEL, Gabriel. Fonogram: praktický průvodce historií záznamu zvuku. 1. vyd. Praha: Radioservis, 2001. 229 s. ISBN 80-86212-19-X.\nHistory & Development of Vinyl [online]. The Vintage Records [cit. 2014-03-05]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-02-04. (anglicky)\nVERNON, Mount. The History of The 45 RPM Record [online]. Washington: 2012-08-24. Dostupné online. (anglicky)\nTéma Gramofonová deska ve Wikicitátech\nObrázky, zvuky či videa k tématu gramofonová deska na Wikimedia Commons\nGramofonová deska v České terminologické databázi knihovnictví a informační vědy (TDKIV)\nNKC: fd186718, ph120602\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Gramofonová_deska&oldid=21151188“\nStránka byla naposledy editována 10. 4. 2022 v 20:44.